ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 7, 2015-05-12 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ג באייר תשע"ה, 12 במאי 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף ביקש להסיר את שמו מהצעות החוק הבאות:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הגנת ושיקום ים-המלח, התשע"ה–2015, פ/533/20; הצעת חוק בינוי ופינוי של אזורי שיקום (כפר-שלם), התשע"ה–2015, פ/207/20; הצעת חוק להבטחת דיור חלופי לתושבי גבעת-עמל, התשע"ה–2015, פ/166/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: כדרכנו אנחנו נצביע על מנת להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה לצורך ההרשמה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי שמעוניין להשתתף בדיון שיצביע.

אחמד טיבי: בעד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי, שהפעם אתה בעד, אתה מוזמן, בבקשה, לפתוח את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: אתמול נעלת אותו, היום אתה פותח אותו – משהו, איך שגלגל מתהפך לו.

אחמד טיבי: יש כאן מסר של היושב-ראש לגבי גישה חיובית והשכר בצדה.

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: דקה לרשותך.

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, היום נכחתי בבית-המשפט, בית-משפט השלום במגרש-הרוסים, במשפט.

אחמד טיבי: הלכתי אליו כי הוא תקדים.

אחמד טיבי: עומר שלבי מירושלים המזרחית, פעיל פלסטיני מוכר בעיר, נשפט והובא לבית-משפט בשל דברים שהוא כתב בפייסבוק.

אחמד טיבי: הוא הואשם בהסתה בפייסבוק, במיוחד בתקופה שבה נהרג מוחמד אבו ח'דיר, ודינו נגזר לתשעה חודשי מאסר בפועל ועוד חמישה חודשים על-תנאי.

אחמד טיבי: מדובר בתקדים, מה עוד שיש כאן אכיפה סלקטיבית: באותה תקופה שבה נרצח מוחמד אבו ח'דיר, דפי הפייסבוק של גולשים יהודים היו מלאים בהסתות, גם כשנהרגו שלושת הצעירים היהודים: "מוות לערבים", לרצוח, לשרוף, לגרש – לא באופן חד-פעמי.

אחמד טיבי: ולכן אכיפה סלקטיבית של מערכת המשפט, שמטרתה להפחיד ולהרתיע, היא דבר – יש פה דבר פגום – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אחמד טיבי: – – ופגיעה, והיא מוסר כפול, פוליטית, חוקית ומוסרית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בן ראובן – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אייכלר.

איל בן ראובן: כבוד יושב-ראש הכנסת, עיינתי בדבריו של אלוף פיקוד הדרום סמי תורג'מן אתמול לראשי הרשויות בדרום, ואני מצטט: "בעזה יש שלטון עצמאי שמתנהל כמדינה.

איל בן ראובן: יש ממשלה ותוכנית שנתית, גופי ביצוע וגופי בקרה.

איל בן ראובן: בתוך המעין-מדינה הזו יש ריבון שנקרא 'חמאס', והוא יודע לממש את הריבונות באופן גבוה.

איל בן ראובן: נכון לעכשיו, אין ל'חמאס' תחליף כריבון בתוך הרצועה".

איל בן ראובן: "התחליף ל'חמאס' הוא צה"ל וכאוס שלטוני".

איל בן ראובן: עד כאן דבריו.

איל בן ראובן: ואני רוצה לומר כך: ה"חמאס" היה ונשאר ארגון טרור, נקודה.

איל בן ראובן: עם זאת, המציאות, בשעה שאנו עוסקים בהקמת הקואליציה על כרעי תרנגולת, נעה ומתפתחת.

איל בן ראובן: אין באזורנו סטטוס קוו.

איל בן ראובן: ואני רוצה לשמוע ולהבין מממשלת ישראל מה אנחנו עושים, מעבר להכנות צבאיות – שם אני, אגב, רגוע – כדי למנוע ולהרחיק את העימות המתקרב.

איל בן ראובן: ואני אומר זאת כי אינני מזהה כיוון בנושא.

איל בן ראובן: ואולי גם נשמע משהו מקווי היסוד, מה הם כיווני העשייה של ממשלת ישראל, של ממשלת הימין הקיצוני שקמה לנו, בהקשר ליוזמות מדיניות במרחב האזורי הבוער והמייצר סיכונים מחד גיסא והזדמנויות מדיניות מאידך גיסא.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בן ראובן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אייכלר – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת גטאס.

באסל גטאס: מי זה חבר הכנסת אחרי – – –

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, לפי הכלל – –

יולי יואל אדלשטיין: גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: אני כבר פוחד.

ישראל אייכלר: – – החשוב ביותר להגנת האזרח, כל אדם הוא חף מפשע עד שיוכח אחרת, אבל מבחינה ציבורית נפל השבוע דבר במדינת ישראל: פעם ראשונה שנחשף קשר, פרשת שוחד שבה מעורבת פרקליטת מחוז תל-אביב, מראשי שומרי הסף של שלטון החוק, ונפרצה חומת המגן של קשר השתיקה סביב מערכת המשפט והקשר שלה עם התקשורת.

ישראל אייכלר: אם בזירה הפרטית פרשת העיתונאי פישר והפרקליטות שברו טבו, בזירה הציבורית המצב הרבה יותר קשה.

ישראל אייכלר: כי קבלן שנסחט על-ידי עיתונאי וחוקר ועורך-דין ושוטר ופרקליט יכול לשלם כופר נפש ולצאת מזה, אבל מה יעשה ציבור, כמו הציבור החרדי למשל, שעיתונאים מוסריים כמו רונאל פישר וחבריו מוציאים עליו דיבה, מפרסמים בדותות, מסיתים את ההמון נגדם, מעלילים עליהם עלילות דמים על מיליארדים שהם גונבים וסוחטים מהמדינה.

ישראל אייכלר: האם יש דרך חוקית להילחם בשופטים שפוסלים חוקים בלי סמכות חוקית, כמו ביטול חוק הבטחת הכנסה לאברכים, שבא להעניק להם שליש ממה שמקבל כל אזרח אחר שנמצא במצב הכלכלי שלהם בהבטחת הכנסה?

ישראל אייכלר: מי יגן עליהם מפני הדיקטטורה המשפטית, ששולטת על-ידי חיבור קטלני בין תקשורת ועורכי-דין שמשולמים מכספי קרנות זרות ועוינות עם בתי-המשפט, שעובדים בשירותם של רודפי התורה ולומדיה?

ישראל אייכלר: אני שואל שאלה: מתי נוכל לעשות בדרך חוקית, באופן חוקי, הפרדה מוחלטת בין מערכת המשפט למערכת התקשורת ובין מערכת המשפט למערכת הפרלמנטרית?

ישראל אייכלר: הפרדת רשויות כפי שהדמוקרטיה מחייבת.

ישראל אייכלר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשבוע שעבר חגגה מפלגת בל"ד – ברית לאומית דמוקרטית – 20 שנה לייסודה, בנוכחות ובהשתתפות אלפים מהחברים ומהשותפים.

באסל גטאס: לציון 20 שנה לייסודה של בל"ד אני רוצה לציין שהתוכנית הפוליטית שהגתה בל"ד – שהפכה, שהשפיעה על השיח הפוליטי בישראל בנושא השוויון האמיתי, שיושג דרך מדינת כל אזרחיה וכיבוד הזכויות הקולקטיביות של הערבים בתור מיעוט לאומי על-ידי אוטונומיה תרבותית – אותו פרויקט עדיין קיים ומשרה תקווה על העם שלנו, וגם על היהודים הישראלים.

באסל גטאס: ואולי מתנת חגיגות 20 השנה הייתה הקמת הרשימה המשותפת, שזכינו שתקום ותאחד את כל התנועות הפוליטיות ותשיג הישג מרשים בבחירות האחרונות.

באסל גטאס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהיר בהלול – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר.

זוהיר בהלול: ד"ר טיבי, גם אני מביא סיפור אישי.

זוהיר בהלול: כבוד היושב-ראש, הנא ענבת

זוהיר בהלול: אוי היא אזרחית ישראלית שנולדה בעכו, עיר מגורי.

זוהיר בהלול: אבל מה לעשות, היא הלכה אחרי נהמת לבה ובחרה את בחיר לבה מירדן.

זוהיר בהלול: וכידוע לכם, אם אינני טועה, ואולי אני עדיין לא מעודכן, נכרת איזשהו הסכם שלום בין ישראל לבין ירדן.

זוהיר בהלול: אבל מה לעשות והגורל התאכזר אליה ובעלה נפטר, ואז היא החליטה לחזור ארצה.

זוהיר בהלול: היא קיבלה אזרחות, שני ילדיה לא.

זוהיר בהלול: יש לה בת בשם רזאן, כיום בת 17, ובנה הוא יזן, בן ה-13.

זוהיר בהלול: רשות האוכלוסין וההגירה בישראל לא הכירה בזכותם של הילדים להסתפח לאמם, ולכן הם עכשיו נתונים תחת חרב הגירוש מן הארץ.

זוהיר בהלול: איך יכול להיות שמנתקים מטבור האם את שני ילדיה?

זוהיר בהלול: ומה כותבים ברשות האוכלוסין וההגירה בישראל?

זוהיר בהלול: בין השאר: "בקשתך שבסימוכין הועברה לבחינתי, ולאחר שקילת מכלול הנסיבות לא מצאתי מקום לאשרה, וזאת מאחר שמרבית שנותייך הבגירות התגוררת בירדן".

זוהיר בהלול: בסיומו של מכתב הסירוב נכתב: "לא מצאתי כל טעם הומניטרי מיוחד המצדיק הסדרת מעמדם של הקטינים בישראל".

זוהיר בהלול: אם איחוד הילדים עם האם שלהם הוא לא עניין הומניטרי, אז אינני יודע מהו עניין הומניטרי.

זוהיר בהלול: העם היהודי הוא עם החמלה והצדק.

זוהיר בהלול: היכן הצדק והיכן החמלה והיכן ההומניזם ברשות האוכלוסין וההגירה במדינת ישראל?

זוהיר בהלול: אני מצפה בכיליון עיניים שיתמנה שר פנים בישראל, ואז אני מאוד מקווה שרחמיו ייכמרו לנוכח המצוקה הטרגית הזאת של משפחה שנקרעת ונגדעת.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

יולי יואל אדלשטיין: מכלוף מיקי זוהר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ג'בארין.

מכלוף מיקי זוהר: כוחה של דמוקרטיה בא לידי ביטוי באופוזיציה הלוחמת שלה.

מכלוף מיקי זוהר: כוחה של דמוקרטיה בא לידי ביטוי בביקורת החשובה שלה כלפי הקואליציה.

מכלוף מיקי זוהר: כוחה של דמוקרטיה בא לידי ביטוי בהד הציבורי שנוצר עקב פעולות האופוזיציה והתקשורת.

מכלוף מיקי זוהר: אבל הפיליבסטר פתטי.

מכלוף מיקי זוהר: הציבור לא אוהב ולא מעריך טרחנים.

מכלוף מיקי זוהר: הציבור גם לא אוהב וגם לא מתחבר לפתטיות.

מכלוף מיקי זוהר: הציבור מעדיף נבחרים מעניינים, נבחרים שהם, ככה, נותנים איזה דברים, ככה, מגניבים כאלה.

מיכל רוזין: איפה – – –

תמר זנדברג: – – –

קריאות: – – –

מכלוף מיקי זוהר: אבל הפיליבסטר?

מכלוף מיקי זוהר: פתטי.

מכלוף מיקי זוהר: בזמן שבוז'י ויאיר רבים כל הזמן למי יש יותר גדול – – –

קריאות: לא היית אתמול כל הלילה.

מיכל רוזין: – – –

תמר זנדברג: – – –

מכלוף מיקי זוהר: אני אתן לכם הבהרה.

מכלוף מיקי זוהר: כל ניסיון שלכם באופוזיציה הוא עוד ניצחון מזהיר שלנו, הקואליציה.

מיכל רוזין: כל הכבוד, איזה יופי.

מכלוף מיקי זוהר: והציבור?

מכלוף מיקי זוהר: אוהב "ווינרים".

מיכל רוזין: בטח.

מיקי לוי: ניפגש בוועדות – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

מיכל רוזין: ראש הממשלה "ווינר", בגלל זה הוא מפחד מכם, חברי הליכוד.

תמר זנדברג: מכלוף מיקי זוהר, כל הכבוד.

יולי יואל אדלשטיין: אתם באמת גורמים לו לתחושת ניצחון עם כל הצעקות הללו.

קריאה: זאת המטרה.

מיכל רוזין: אם "ווינר", מי שיש לו גדול יותר, אז בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריך – חבר הכנסת מיקי לוי.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: נו, חברים, נרגענו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יוסף ג'בארין: נושא שונה אבל קשור.

יוסף ג'בארין: אנחנו בענייני שמות.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, בדיוק קיבלתי את תעודת חבר הכנסת, וכמו בתעודה המגנטית שקיבלתי, הייתי מאוד רוצה שהשם יהיה כתוב גם בשפה הערבית.

יוסף ג'בארין: אז אם הפרוצדורה באמת תאפשר את הדבר הזה, זו תהיה הכרה מאוד חשובה.

יוסף ג'בארין: חשוב לי לראות את השם גם בשפה הערבית.

יוסף ג'בארין: אבל זה לא הנושא.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר שהייתה לנו פגישה בסיעה המשותפת לפני כשעה, והדגשנו שהנושא של איום בהריסת בתים ביישובים הערביים הולך ונהיה הנושא המרכזי, שהוא מבחינתנו בבחינת פצצה מתקתקת לתקופה הקרובה.

יוסף ג'בארין: לכן, הדרישה שלנו מהשרים הנוכחיים, אבל גם מהשרים שייכנסו או-טו-טו למשרדיהם, היא להקפיא את החלטות ההריסה של בתי משפחות ערביות שמתגוררות פשוט על אדמות פרטיות.

יוסף ג'בארין: בכל המקרים הללו ניתן להסדיר את הנושא, יש ועדות מקצועיות שעובדות על הנושא, ואנחנו דורשים להקפיא את ההריסה עד שיוסדר הנושא במסגרת הוועדות ותוך דיאלוג עם הנהגת הציבור הערבי.

יוסף ג'בארין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת מירב בן ארי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ככל שנוברים בהסכמים הקואליציוניים מבינים את גודל השערורייה וחוסר האחריות של ראש הממשלה עם שותפיו הקואליציוניים.

מיקי לוי: בהסכמים עם ש"ס – וזו רק דוגמה קטנה – שונו הקריטריונים לדיור בר-השגה לזוגות צעירים, הוחזר למקום הראשון הקריטריון המבזה: ותק בנישואין.

מיקי לוי: ומה זה אומר, מה זה אומר עלינו?

מיקי לוי: שמי ששירת ב"צוק איתן", שמי ששירת ב"עופרת יצוקה", שמי שמסכן את חייו למען תקומת ישראל, חוזר חזרה, ויש מישהו שהתחתן בגיל 18 ויש לו אפשרות לקבל, עם אותם קריטריונים עדיפים – על-פני זה ששירת, הלך לאוניברסיטה ושילם מסים.

מיקי לוי: זה מה שאנחנו רוצים לשדר לציבור הרחב?

מיקי לוי: זוהי בושה וחרפה.

מיקי לוי: מה הוכיח לנו ראש הממשלה נתניהו?

מיקי לוי: שאבדו הערכים, שאבדה היושרה, שאבד המוסר.

מיקי לוי: אדוני חבר הכנסת משה כחלון, המיועד לשר האוצר, אני קורא לך שלא לתת לסעיף השערורייתי הזה לעבור.

מיקי לוי: אדוני חבר הכנסת יואב גלנט, האלוף יואב גלנט, המיועד לשר השיכון, איך אתה תסתכל בעיניים של הלוחמים שלך?

מיקי לוי: מה תסביר להם: יש כאלה שבגיל 18 עדיפים עליך?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

מיקי לוי: אני מסיים, אדוני.

מיקי לוי: אני קורא לחברי הכנסת של כולנו ושל הליכוד להעביר את המסר למנהלים שלהם, לראשי המפלגות: אל תיתנו לסעיף המבזה הזה לעבור, כי אנחנו בוגדים בזוגות הצעירים שלנו ובלוחמי צה"ל.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי, ואחריה – חבר הכנסת פריג'.

מירב בן ארי: תודה, כבוד היושב-ראש, היום התברר לי כי מורי היל"ה, מי שמכיר, שמתעסקים בקידום נוער, הכריזו על סכסוך עבודה מול המעסיק שלהם, רשת "עתיד".

מירב בן ארי: המורים, כמובן, מתלוננים על כך שלא נועצו בהם כשקיצצו להם את שעות העבודה.

מירב בן ארי: כמובן, בהתאם להחלטה שלהם לפתוח בסכסוך עבודה, נסגרו שמונה מרכזי נוער של היל"ה, גם בחינוך החרדי בבית-שמש, גם במגזר הערבי במג'ד-אלכרום ובביר-אלמכסור, וגם כמובן במגזר היהודי, בחדרה ובמקומות נוספים.

מירב בן ארי: כלומר, הפגיעה היא בכל סוגי האוכלוסייה בארץ, והמשותף לכולם זה הנוער הנושר.

מירב בן ארי: אני קוראת מפה לשני הצדדים לנסות לפתור את הסכסוך בהקדם, וכמובן, אם הסכסוך לא ייפתר – להעלות את זה לוועדת העבודה והרווחה כדי לנסות לפתור את הסכסוך ולתת פתרון לאותם שמונה מרכזים שנסגרו היום.

מירב בן ארי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת עיסאווי פריג'; בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריך – חברת הכנסת זהבה גלאון.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, אנחנו בסיעת מרצ החלטנו להקריא היום מעדויות "שוברים שתיקה".

עיסאווי פריג': אני בחרתי להקריא עדות של אזרח פלסטיני מתוך עזה.

אורן אסף חזן: את השקרים.

אורן אסף חזן: את הפטנטים שאתה מכיר – – –

עיסאווי פריג': ויסאם שחייבר מספר על הטיל שנורה על גג ביתו והרג את בתו בת השמונה ושני אחייניו בני השבע והעשר בעת שהאכילו יונים בשובך.

קריאות: – – –

מיכל רוזין: – – –

עיסאווי פריג': "אשתי הכינה אוכל לארוחה של שבירת הצום היומי של רמדאן – – – חיכינו לשמוע את המואזין קורא – – – ומכריז על שבירת הצום.

עיסאווי פריג': הילדים הקטנים שלי ושל האחים שלי יצאו לשחק בשכונה.

עיסאווי פריג': לא חשבנו שיש סיבה למנוע מהם לשחק בשכונה כי המצב היה שקט, ואין פרדסים או שטחים חקלאיים קרובים לשכונה שהצבא עלול להפציץ.

עיסאווי פריג': ישבתי בבית וקראתי בקוראן כשפתאום שמעתי פיצוץ חזק.

עיסאווי פריג': בהתחלה חשבתי שהפיצוץ היה ברחוב או בבית של השכנים, אבל מהר הבנתי שהפיצוץ היה ממש בגג של הבית שלי.

עיסאווי פריג': לא האמנתי שהבית שלי הופצץ.

עיסאווי פריג': יצאתי במהירות מהבית ועליתי במדרגות אל הגג.

עיסאווי פריג': הכול היה מלא עשן ואבק.

עיסאווי פריג': כשהעשן והאבק התפזרו נחרדתי למצוא" – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עיסאווי פריג': – – "את הילדים שלי ושל האחים שלי.

עיסאווי פריג': ראיתי ערימה של חמישה ילדים ממש שוכבים אחד על השני.

עיסאווי פריג': היו שם הילדים שלי, עודאי, בן 15, ואפנאן, בת שמונה, ואתם האחיינים שלי, וסים, בן שבע, ובאסל וג'יהאד, בני עשר.

עיסאווי פריג': "

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עיסאווי פריג': "הייתי בהלם.

עיסאווי פריג': " אתר "בצלם".

עיסאווי פריג': תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת דב חנין.

זהבה גלאון: אדוני, אני מבקשת לקרוא עדות מתוך הדוח של ארגון "שוברים שתיקה" שפורסם לפני ימים מספר, דוח של עדויות של חיילים ששירתו ב"צוק איתן".

שרון גל: לכאורה.

זהבה גלאון: יחידה: חי"ר, אזור: דרום רצועת-עזה, דרגה: לא לפרסום.

זהבה גלאון: "היה כוח שזיהה שתי דמויות" – –

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, זה גובל בצנזורה צבאית.

זהבה גלאון: – – "הולכות בתוך מטע חקלאי בערך 800" – – –

אורן אסף חזן: את עוברת עבירות של ביטחון המדינה – מה שאת עושה.

אורן אסף חזן: את אמורה לדעת את זה, את פה – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

מיכל רוזין: מה?

מיכל רוזין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, גברתי, חברת הכנסת גלאון, אני אוסיף לך ודאי את הזמן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, קודם כול אלה שהרימו ידיים, אני הודעתי כבר למזכירת הכנסת שהרשימה סגורה.

יולי יואל אדלשטיין: היו כמה חברי כנסת שהרימו ידיים – אתה רשום, חבר הכנסת חמד עמאר, אתה ברשימה.

יולי יואל אדלשטיין: כל מי שרשום ידבר.

יולי יואל אדלשטיין: זה גם פטנט טוב – – –

עיסאווי פריג': אתם ה"ווינרים".

יולי יואל אדלשטיין: זה גם פטנט טוב: במקום לקרוא קריאות ביניים – –

קריאות: – – –

שרון גל: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – להירשם לדיון ולומר את הדברים שיש לך לומר.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מיקי זוהר, אתה דיברת; חבר הכנסת חזן, להבא תירשם.

עיסאווי פריג': כן, מכלוף מיקי, אנחנו – – – מאוד.

מיכל רוזין: – – –

מכלוף מיקי זוהר: – – –

תמר זנדברג: כל הכבוד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', רק זה עתה דיברת, למה אתה מפריע לחברת הכנסת גלאון?

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, את מקבלת דקה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לעמוד, באמת, במסגרת הזמן.

זהבה גלאון: "היה כוח שזיהה שתי דמויות הולכות בתוך מטע חקלאי בערך 800–900 מטר מגזרת הכוח.

זהבה גלאון: אלה היו שתי בחורות שהלכו בתוך המטע החקלאי.

זהבה גלאון: המפקד ביקש לזהות: מה אתה רואה, ולהחליט אם הן מופללות או לא" – זה היה בצהרי היום – "כוחות התצפית לא ראו טוב אז המפקד העלה מזל"ט לאוויר שיראה את זה ממש מלמעלה, והמזל"ט הפליל.

זהבה גלאון: הוא זיהה אותן עם פלאפונים, מדברות, הולכות.

זהבה גלאון: הכווינו לשם כלי טיס, על הבנות האלה, והרגו אותן.

זהבה גלאון: אחרי שהן הופללו הייתה לי הרגשה שזה חארטה.

זהבה גלאון: – – – אחרי זה המפקד אומר למפקד הטנקים ללכת לסרוק את המקום ושלושה טנקים הולכים לבדוק" את השטח.

זהבה גלאון: הם רואים את הגופות, "הם סורקים את הגופות," אלה היו "שתי נשים מעל גיל 30.

זהבה גלאון: גופות של שתי נשים ואין עליהן נשק.

זהבה גלאון: "

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

זהבה גלאון: "הוא חזר" והמשכנו הלאה.

זהבה גלאון: הלכתי לבדוק, "והן נספרו כמחבלות".

זהבה גלאון: הן נורו אז ברור שהן נספרו כמחבלות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת חזן.

שרון גל: כמה שנאת ישראל יש – – – תתביישו לכם.

אורן אסף חזן: אני חושב שהכנסת מקום קצת יותר מכובד – – – את האפיקים של – – –

מיכל רוזין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: ששש.

שרון גל: תתביישו לכם.

שרון גל: תתביישו לכם.

עיסאווי פריג': – – –

מיכל רוזין: אנחנו לא נתבייש.

קריאה: מה זה הסגנון הזה?

מיכל רוזין: אנחנו דואגים למדינה הזאת יותר ממך – –

קריאה: מה זה הסגנון הזה?

שרון גל: תתביישו לכם.

מיכל רוזין: – – ממה שאתה מוביל אותנו – להכחדת המדינה היהודית – –

שרון גל: חבורה של שונאי עצמכם.

שרון גל: תתביישו.

מיכל רוזין: – – והדמוקרטית.

מיכל רוזין: זה מה שאתה עושה.

שרון גל: מילא שתומכי הטרור אומרים את זה, אבל אתם במרצ?

מיכל רוזין: זה מה שאתה עושה.

מיכל רוזין: זה מה אתה עושה.

מיכל רוזין: אתה מכחיד את המדינה שלנו.

שרון גל: חבורה של – – –

מיכל רוזין: אין שכל – אין דאגות.

מיכל רוזין: לא נורא.

קריאה: מה, אתה מחלק – – – טרור?

קריאה: מה, אתה מחלק צל"שים?

מיכל רוזין: לא נורא, לא נורא.

מיכל רוזין: אין שכל – יש צעקות.

קריאה: אתה מחלק צל"שים?

קריאה: נו, תפסיק.

קריאה: תפסיק.

שרון גל: אין לי טענות אליכן, יש לי טענות אליה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

שרון גל: – – – אפשר להכפיש את צה"ל?

יולי יואל אדלשטיין: אני מתפתה אפילו לרשום את זה כבר כנאום בן דקה.

מיכל רוזין: אולי תשאל בצה"ל – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רוזין – –

שרון גל: בושה וחרפה, לעמוד פה ולהקריא דברים כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: – – יש לך עוד מעט דקה לדבר, לקרוא עדות – מה שאת רוצה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שרון גל – כנ"ל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה לך – – –

שרון גל: משתפי פעולה עם האויב הערבי.

שרון גל: הג'יהאד הפאשיסטי – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שרון גל.

מיכל רוזין: אתה גזען, פאשיסט – – –

תמר זנדברג: – – –

שרון גל: חצופים, חצופים אתם.

מיכל רוזין: אתה גזען ופאשיסט.

שרון גל: אתם פושעים.

שרון גל: אתם פושעים.

שרון גל: אתם פושעים אתם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שרון גל, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

שרון גל: חצופים אתם.

מיכל רוזין: – – –

תמר זנדברג: – – –

שרון גל: אתם פושעים אתם.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רוזין, אני קורא גם אותך לסדר בפעם הראשונה.

שרון גל: חבורה של פושעים.

עיסאווי פריג': – – –

שרון גל: חבורת משת"פים אתם.

עיסאווי פריג': – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שרון גל, חבר הכנסת שרון גל – –

שרון גל: – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

מיכל רוזין: – – –

שרון גל: חבורה של משת"פים אתם.

שרון גל: חבורת משת"פים.

קריאה: חתיכת פאשיסט.

שרון גל: תתביישו לכם.

מיכל רוזין: – – –

תמר זנדברג: גזען ופאשיסט.

שרון גל: חיילי צה"ל מסתכלים עליכם.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חבר הכנסת שרון גל, אני קראתי אותך לסדר.

יולי יואל אדלשטיין: אני קורא אותך לסדר בפעם השלישית.

יולי יואל אדלשטיין: נא לצאת מן האולם.

שרון גל: – – – משת"פים.

עיסאווי פריג': מסית – – – שנאה – – –

שרון גל: חבורה של משת"פים.

מיכל רוזין: גזען, פאשיסט – – –

שרון גל: חבורה של משת"פים.

תמר זנדברג: גזען, פאשיסט – – –

שרון גל: – – – גרבוז, וקוראים לו גזען.

שרון גל: (חבר הכנסת שרון גל יוצא מאולם המליאה.

שרון גל: )

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שרון גל, אני ממליץ גם על כוס מים מאחורי המליאה.

עיסאווי פריג': כוס וודקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין, בתקווה שסיעת מרצ לא תפריע לך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, היום התקיים בכנסת כנס מיוחד נגד הגזענות, ואירחנו בו יוצאי אתיופיה, מנהיגים של המחאות החברתיות שנשמעו בחברה שלנו.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, זה קול שחייב להישמע בכנסת – קול של מחאות, עדויות קשות, דרישות.

דב חנין: אני מברך את כל חברי הכנסת שהיו, ואני מצטער על אלה שנעדרו.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, המסקנה הברורה מהכנס הזה היא שחייבים לחזק את הפיקוח הפרלמנטרי על פעולות הממשלה ועל מחדלי הממשלה בכל הנוגע להתייחסות לקהילות יוצאי אתיופיה בישראל.

דב חנין: אני מצרף את קולי ואת קולם של אלה שהגיעו לכנס הזה לדרישה להקים – לדרישתו של חברנו חבר הכנסת נגוסה – להקים ועדת חקירה פרלמנטרית שתפקח ותעקוב אחרי הדברים.

דב חנין: ובשולי הדברים שנאמרו עכשיו, אני מברך על הקראת הדוחות של "שוברים שתיקה" כאן בכנסת.

דב חנין: אני מציע לכל חברי הכנסת לקרוא אותם; לקרוא ולחשוב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

דב חנין: כשמסרבים לשמוע זה לא משנה את המציאות.

דב חנין: יענה שטומנת את ראשה בחול היא יענה עיוורת; זה נכון גם לבני-אדם, כולל חברי כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חזן – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

אורן אסף חזן: אני חשבתי לעמוד לדבר פה בנוכחותך, כבוד היושב-ראש, ובנוכחותכם, חברי הכנסת, על הרשלנות בהדלפות החוזרות של בחינות הבגרות, בייחוד לנוכח מה שקרה אתמול – החלפת הבחינות והסבל של התלמידים שמשלמים את המחיר.

אורן אסף חזן: אבל כשאני עומד פה ושומע את חברי הכנסת, שאני מתבייש להגיד שהם חברי, ולפתע אני מתבלבל – כאילו אני נמצא בפרלמנט של הרשות הפלסטינית.

אורן אסף חזן: אני נבחרתי ועמדתי פה יחד עם כולכם ב-31 במרס ואמרתי "מתחייב אני", והתכוונתי למדינת ישראל, ובאותו הרגע, באותה נשימה, גם לחיילי צה"ל, שחלקם, הגיבורים אחינו ואחיותינו, יושבים פה ומביטים עלינו.

אורן אסף חזן: אני פשוט מתבייש.

אורן אסף חזן: אני לא יודע איפה להתחיל ואיפה לסיים.

אורן אסף חזן: הנושא הזה הוא לא רק עניין של ביטחון המדינה.

אורן אסף חזן: הזילות שבה אתם מרשים לעצמכם, בשעה שאתם ישנים בשקט בלילה, כשהחברים שלנו, הילדים האלה, מחרפים נפשם כדי שאנחנו נוכל להרשות את זה לעצמנו – אתם עומדים פה ומקריאים סיפורים בדיוניים, בדיות ושקרים שכאילו נתלשו מאיזה תסריט סתמי של סדרה שאתם מעוניינים לצפות בה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אורן אסף חזן: אני לא אעבור על זה בשתיקה.

אורן אסף חזן: במילה אחת אני רק אסיים: תיקחו את עצמכם, תביטו במראה – – –

מיכל רוזין: זה איום?

אורן אסף חזן: גם את, חברת הכנסת גלאון.

מיכל רוזין: זה איום או הבטחה?

אורן אסף חזן: גם את, חברת הכנסת גלאון.

מיכל רוזין: זה איום או הבטחה?

מיכל רוזין: מה זה "לא אעבור על זה בשתיקה"?

זהבה גלאון: – – –

אורן אסף חזן: אני במילה אחת – את יום-יומיים פה לפני – – –

תמר זנדברג: אולי – – –

מיכל רוזין: – – –

זהבה גלאון: – – –

אורן אסף חזן: אני מתבייש בך.

אורן אסף חזן: אני מתבייש בך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה – –

תמר זנדברג: – – – ל"שוברים שתיקה" – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – לחבר הכנסת חזן.

מיכל רוזין: מה זה "לא אעבור על זה בשתיקה"?

מיכל רוזין: הוא מאיים עלינו במליאה?

זהבה גלאון: מה זה אומר שלא תעבור על זה בשתיקה?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

זהבה גלאון: מה זה אומר שלא תעבור על זה בשתיקה?

זהבה גלאון: תשלח לנו מישהו – – –

אורן אסף חזן: תשלחי את החברים שלך מ"שוברים שתיקה".

יולי יואל אדלשטיין: הוא רוצה לשבור שתיקה, חברת הכנסת גלאון, כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת חיים ילין.

מסעוד גנאים: הוא השר לענייני שבירת שתיקה.

יולי יואל אדלשטיין: בדיוק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, דקה לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: נא לא להפריע לדוברים.

חיים ילין: טוב, אני חייב להודות שאני – – –

יולי יואל אדלשטיין: תתחיל מ"אדוני היושב-ראש", זה יעזור לך להירגע.

חיים ילין: אדוני היושב-ראש, אולי תרגיע אותי, למדת קצת פסיכולוגיה, אולי תעזור לי, כי אני פשוט לא מבין, לא מבין את הדיון.

חיים ילין: אני רציתי לדבר על הכנס שהיה היום בבוקר, שדב חנין ארגן, ואני רוצה להתחבר גם לדיון פה, למה שנאמר פה על "שוברים שתיקה" ועל מי אוהב יותר את מדינת ישראל.

חיים ילין: שתי עדויות היו היום – אני חייב להודות שאני בכיתי שם: אחת של קטוע רגל, בחור אתיופי שאיבד את הרגל ברצועת-עזה; השני – מפקד מגלן, ארבע וחצי שנים בקבע.

חיים ילין: ואתה צריך לשמוע אותם.

חיים ילין: זאת אומרת, לא אתה צריך לשמוע אותם – – –

אורן אסף חזן: – – –

קריאות: – – –

זהבה גלאון: – – –

מיכל רוזין: – – –

תמר זנדברג: מה קורה לך, אתה לא בשב"כ.

אורן אסף חזן: אני לא מבין – – –

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: אני מבין שכואב לך, זה בסדר.

אורן אסף חזן: אני מבין, זה בסדר.

קריאה: מאוד כואב לי.

חיים ילין: אורן, אני בדרך כלל לא עונה אבל תקשיב למה שאומרים; לא מה שהן אומרות.

חיים ילין: מה שאני אומר, כי עכשיו אני נואם.

חיים ילין: מה אתה מתווכח אתי?

אורן אסף חזן: אני מתבייש גם במה שאתה אומר.

חיים ילין: כן?

חיים ילין: במה אתה מתבייש?

חיים ילין: אתה לא מקשיב, במה אתה מתבייש?

חיים ילין: אני לא מבין במה אתה מתבייש.

חיים ילין: אני מספר לך – תקשיב, אתה יודע, אני לא רוצה להביא את השפה של הרחוב פה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ישלים את דבריו.

חיים ילין: על מה אתה מדבר?

חיים ילין: שני חיילים אתיופים באו לדבר היום.

חיים ילין: תאמין לי, הם נתנו את החיים שלהם למען עוטף-עזה.

חיים ילין: על מה אתה מדבר?

חיים ילין: אבל מה זה שייך?

אורן אסף חזן: – – – שהחברים שלך באופוזיציה שכנראה שכחו.

קריאה: – – –

חיים ילין: אדוני היושב-ראש, תקשיב – – –

יולי יואל אדלשטיין: תיקח 30 שניות ותלמד כלל חשוב: אל תדבר עם חברי כנסת מעבר למיקרופון.

חיים ילין: אני אומר לך בשיא הרצינות: יש לי בעיה עם מי שלא מקשיב ומתלהם על משהו שבכלל לא שייך.

יולי יואל אדלשטיין: בעיה משותפת שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: אז תשלים את דבריך, בבקשה.

חיים ילין: אז אני לא מוכן להשלים עם זה.

חיים ילין: מה אני אעשה?

חיים ילין: אני אומר לך שהצעירים האלה, שבאו לדבר היום בגובה העיניים, הם – עזבו כסף, עזבו ועדות; כל מה שהם רוצים זה שיסתכלו להם בעיניים ויקבלו אותם לחברה.

חיים ילין: הם מתחננים להיות חלק מהחברה, ואנחנו זורקים אותם.

חיים ילין: אני אומר לכם, אנחנו.

חיים ילין: הם מאשימים את המדינה אבל המדינה זה אנחנו, זה כל התושבים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת – – –

חיים ילין: תרשה לי שנייה, הוא לא נתן לי לדבר בכלל.

יולי יואל אדלשטיין: אתה כבר – תאמין לי שכל הזמן – – –

חיים ילין: הדבר החשוב ביותר, אורן חזן וכל מי שנמצא פה: מלחמה זה דבר אכזר, ואנשים פועלים לפעמים בשביל להציל את החיים שלהם ואי-אפשר לשפוט אף אחד שהיה בקרב.

חיים ילין: אבל צריך לשפוט דבר אחד: באחריות ראש הממשלה וכל הממשלה להוביל למצב כזה שלא יהיו עוד מלחמות, ועל זה צריך להילחם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת סעדי.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: "כשאנחנו הגענו ביום שישי, זה היה אחרי שידענו שבאזור לא אמורים להיות אנשים, גם כי חילקו כרוזים, ובעיקר כי לא נשאר שם הרבה מהשטח.

תמר זנדברג: התותחנים וחיל האוויר עשו שם עבודות ניקיון.

תמר זנדברג: אני ציני, לא נשאר שם הרבה.

תמר זנדברג: כשנכנסנו לעזה" – בעבר – "היה D9 וכולם נוסעים אחריו.

תמר זנדברג: במבצע הזה החליטו לעשות משהו אחר: פשוט להיכנס כמו מתקפה – – – נוהלי הפתיחה באש היו מאוד מאוד מקילים.

תמר זנדברג: אני לא אגיד: כל דבר שזז ירו בו, אבל גם לא עלו לאישור.

תמר זנדברג: לא היה דבר כזה לעלות לאישור.

תמר זנדברג: פשוט לירות" – – – ירי – "מא"גים, וגם לשחרר פגז לא הייתה שום בעיה – – – מספיק שתותחן רואה משהו בחלון" – של בית – "והוא לא בטוח מה זה, אז יורים".

תמר זנדברג: זו עדות מ"צוק איתן", מאזור העיר עזה, של חייל ביחידת השריון, שנאספה על-ידי ארגון "שוברים שתיקה".

תמר זנדברג: אני רוצה את השניות שנותרו לי לנצל כדי לומר שהדוח של ארגון "שוברים שתיקה" הוא לא דוח של מקרים חריגים או יוצאי דופן.

תמר זנדברג: זה דוח שמצביע על מדיניות של צה"ל, וכל מי שכאן שחיילי צה"ל וצה"ל יקרים לו, צריך לשאול את עצמו מה קרה ומה נהיה שהגענו למצב שבו הוראות פתיחה לאש עמומות ומתירניות.

תמר זנדברג: כל דמות בשטח היא בגדר אויב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

תמר זנדברג: צה"ל עוסק בהחרבת מבנים כדי לסכל איומים ללא קשר לסיכון שנשקף לכוחות בשטח.

תמר זנדברג: ירי סתמי, כחלק ממשחק או התערבות ביחידה, כנקמה, השחתת רכוש וביזה – זה הפך לדבר שבשגרה עבור רבים מן הכוחות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – –

תמר זנדברג: אני ממליצה לכולם, וקודם כול לחברי הכנסת, לקרוא את הדוח של "שוברים שתיקה", קודם כול כדי לדעת.

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סעדי, אחריו – חבר הכנסת שמולי.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום בבוקר נורה למוות צעיר מהכפר ג'לג'וליה בשם מוסטפא פיומי.

אוסאמה סעדי: זהו לא הקורבן הראשון וגם לא האחרון, לצערנו, באזור הזה.

אוסאמה סעדי: בכפר ג'לג'וליה, במרכז הארץ, נורו למוות אנשים רבים.

אוסאמה סעדי: גם באזור המשולש, בטירה, בג'ת.

אוסאמה סעדי: גם ירו לעברה של חנין ראדי, שכל אשמתה שניסתה לארגן מרתון לנשים בטירה.

אוסאמה סעדי: ירו על הרכב שלה.

אוסאמה סעדי: כמובן, המשטרה הוציאה היום הודעה לעיתונות שהמשטרה הייתה באזור, פתחה בחקירה, אבל אני כבר אומר לכם שמניסיוננו, עשרות מקרים כאלה של ירי ושל רצח נגמרים בלא הגשת כתבי אישום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אוסאמה סעדי: אנחנו מבקשים וביקשנו מהמשטרה לאסוף את הנשק הבלתי-חוקי במגזר הערבי.

אוסאמה סעדי: אנחנו יצאנו במבצע שקוראים לו בערבית: (אומר בערבית: די לאלימות, הנשק הורס אותנו).

אוסאמה סעדי: די לאלימות.

אוסאמה סעדי: די לאלימות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: סנסציה – עברת צד.

איציק שמולי: לעת עתה.

איציק שמולי: אבל שלא יפרשו את זה בצורה לא נכונה, אדוני היושב-ראש.

קריאות: עברת לצד ימין?

יולי יואל אדלשטיין: תלוי בהשוואה לאיזה דובר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת שמולי.

איציק שמולי: באופן זמני.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, ראשית, אני רוצה לנצל את הדקה הזאת לברך את אחד מהאבות שלי בכנסת הקודמת, אילן גילאון, שחוגג היום יום-הולדת, כמדומני.

איציק שמולי: זאת הזדמנות טובה להגיד לך תודה על כך שאתה קודם כול בן-אדם.

קריאות: איפה העוגה?

איציק שמולי: אני רוצה, ברשותך, אדוני היושב-ראש, גם כן להעלות את העניין של הקריטריונים בדיור למשתכן.

איציק שמולי: בסעיף 93 בהסכם הקואליציוני בין ש"ס לליכוד מופיע שינוי בקריטריונים בדיור למשתכן: 5,000 דירות שניתנות במחיר מסובסד.

איציק שמולי: עכשיו, אני רוצה לומר לכם: נכון, יש בעיות דיור במגזר החרדי וגם שם צריך לבוא ולעזור, אבל להגיד שכל הדירות יינתנו לפי הקריטריון המפלה הזה, זה פשוט עיוות.

איציק שמולי: ואני מצפה גם מסיעת כולנו וגם מהח"כים הצעירים בליכוד, שאנחנו שותפים לאותן בעיות – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

איציק שמולי: – – להסתכל על האנשים בדור שלנו ולא לאפשר את הדבר הזה.

איציק שמולי: לא לאפשר את הדבר הזה.

איציק שמולי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת סופה לנדבר.

מיכל רוזין: "נכנסנו לשכונה עם פרדסים, שזה הכי מפחיד.

מיכל רוזין: " היו – "מלא סיפורים על מנהרות, מטענים, מחבלים שיכולים לצאת לך מפרדסים.

מיכל רוזין: אתה נכנס, אתה יורה המון לנקודות חשודות.

מיכל רוזין: אתה יורה למלא שיחים, מלא פרדסים, מלא בתים שפתאום צצים לך.

מיכל רוזין: אתה דופק צרור ולא חושב פעמיים.

מיכל רוזין: "

אורן אסף חזן: מיכל – – –

מיכל רוזין: "ביום הראשון יש את האתוס הזה על ה'חמאס'.

מיכל רוזין: אתה בטוח שאתה נכנס וכל הטנקים עולים באוויר.

מיכל רוזין: אחרי 48 שעות שאף אחד לא יורה עליך והם כמו רוחות רפאים, אתה מבין שהמצב בשליטה.

מיכל רוזין: ואז התחילה הבעיה שלי שם" – –

אורן אסף חזן: תגידי, מה זה.

אורן אסף חזן: אני לא מבין, אני קצת מבולבל.

מיכל רוזין: – – "כי הוראות הפתיחה באש הרשמיות היו: כל מי שנמצא שם – מת.

מיכל רוזין: כל מה שאתם רואים שזז בשכונות שאתם נמצאים בהן – לא אמור להיות שם" – –

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, מדובר בשטויות שאומרים חברי הכנסת.

מיכל רוזין: – – "האזרחים יודעים שהם לא אמורים להיות שם.

מיכל רוזין: בגלל זה, כל מי שאתם רואים שם – אתם הורגים אותו"; כך מעיד סמל ראשון ביחידת שריון.

מיכל רוזין: אני רוצה לומר – –

אורן אסף חזן: אנחנו לא רוצים לשמוע מה שיש לך לומר יותר.

מיכל רוזין: – – שאנחנו לא באים בטענות לחיילים.

אורן אסף חזן: את דיברת יותר מדי.

מיכל רוזין: הם בני-הזוג שלנו, וההורים שלנו, והחברים שלנו, ולצערנו גם הילדים שלנו, שצריכים ללכת ולשרת ולהיות במלחמות – –

אורן אסף חזן: אני לא מאמין לך, את יודעת את זה?

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: תדברי בכבוד – – –

מיכל רוזין: – – ולהיות במחסומים – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מיכל רוזין: – – ולהגיע למקומות שאף אחד מאתנו לא רוצה להיות בהם.

אורן אסף חזן: – – –

מיכל רוזין: ולכן, אנחנו דואגים לנפשם, לנפשותיהם של אותם ילדים.

מיכל רוזין: אנחנו דואגים לכך שאנחנו נישאר מדינה יהודית ודמוקרטית, בעלת מצפון ומוסר – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

מיכל רוזין: – – ולכן הטענה שלנו היא לממשלה.

אורן אסף חזן: – – –

מיכל רוזין: הטענה שלנו היא למקבלי ההחלטות, לקובעי המדיניות ולחוסר הגבולות, ולא לחיילים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

אורן אסף חזן: את עומדת פה ומשמיצה את הצבא ואומרת "כל החיילים" – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סופה לנדבר – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יוסי יונה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חזן, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי חברת הכנסת לנדבר, חבר הכנסת יונה.

אורן אסף חזן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חזן, קראתי אותך לסדר כבר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: מיקרופון לחברת הכנסת לנדבר.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אתמול – לפני מספר ימים הותקף נער בבאר-שבע.

סופה לנדבר: הותקף בצורה אכזרית ביותר.

סופה לנדבר: קבוצת צעירים ביקשו ממנו סיגריה, וכאשר ראו שאין לו סיגריה הלכו שם מכות רצח, ועל הראש שלו שברו מקל.

סופה לנדבר: אני דיברתי אתמול עם אמו ואני צריכה להגיד שלבי נקרע.

סופה לנדבר: הילד קיבל מכות רצח וברגע מסוים חשב שהוא צריך לא לענות ולא לצעוק, בגלל שהוא כל כך פחד שיהרגו אותו, והוא שתק.

סופה לנדבר: טוב שהיו שם שכנים בסביבה והזמינו משטרה, וניידת הגיעה וטיפלו בנערים האלה.

סופה לנדבר: אני צריכה להגיד לך שהצילו את הבחור הזה בנס.

סופה לנדבר: ואנחנו, חברי חברי הכנסת, צריכים דחוף לעשות: לדאוג לביטחון שלנו, בגלל שהביטחון שלנו במדינת ישראל בסכנה.

סופה לנדבר: אני צריכה להגיד: אתמול זה היה זקן, שלשום זה היה נער ומחר מי יודע מי זה יהיה.

סופה לנדבר: בגלל זה אני חושבת שאנחנו חייבים לדרוש אכיפה ועונש מרתיע, אדוני היושב-ראש.

סופה לנדבר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת לנדבר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יוסי יונה: היושב-ראש, בהמשך לדברים של מירב בן ארי בנושא של עובדי היל"ה שהכריזו על סכסוך עבודה, מדובר בסאגה – ואפשר אפילו להגיד בפארסה – שנמשכת יותר מדי שנים.

יוסי יונה: פגיעה מתמשכת בזכויות שלהם, פיטורים שרירותיים, וכאן נוצר מצב ממש בלתי אפשרי, לא הגיוני, שהאוכלוסייה המוחלשת ביותר בישראל, הטיפול שלה נמצא בידיהם של מורי קבלן.

יוסי יונה: אנחנו כבר זמן רב, ארגונים חברתיים – ועכשיו אני גם מנצל את הבמה הזו כדי לקרוא לשר החינוך המיועד שיפסיק את הפארסה הזאת, יעביר את התוכניות הללו למשרד החינוך ואת מורי היל"ה להעסקה ישירה במשרד החינוך.

יוסי יונה: באופן חד-משמעי הוכח שהפרטה של השירותים הללו, של תוכנית היל"ה, פוגעת בראש ובראשונה בילדים שזקוקים באופן הנואש ביותר לסיועם של המורים.

יוסי יונה: אז אני יוצא כאן בקריאה לחברות וחברי הכנסת, להביא למודעותם; ולשר המיועד הבא, שיעשה כבר את המעשה הנדרש – העברה להעסקה ישירה של עובדי היל"ה.

יוסי יונה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יחיאל בר.

עאידה תומא סלימאן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בתקופה האחרונה פנו אלי כמה תושבים מדרום הארץ וסיפרו שהם מרגישים שיש תנועה קצת מוזרה והכנות שהם התחילו לחשוש מהן באזור, ודיבורים על כל מיני הכנות לפינויים, ופינויים של תושבים, ואזהרות, איך אפשר להתכונן בזמני חירום.

עאידה תומא סלימאן: אותם מקרים של פניות וסיפורים כאלה באו כנראה – במקריות או לא במקריות רבה, התחילו להופיע הודעות בטלוויזיה של פיקוד העורף, המכינות את התושבים לחלוקה מחודשת של האזורים השונים בזמן ירי רקטות, "קסאמים" וכו'.

עאידה תומא סלימאן: אני מעלה את הנושא הזה כי אני רוצה לשאול פה ולהסב את תשומת לבנו כולנו למצב הזה, ולשאול האם אנחנו נהיה עדים בקרוב, אולי בקיץ הבא, לעוד סיבוב של עוד מלחמה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מבקשת שלא נגיע עוד פעם למצב הזה ונקרא עוד דוח של "שוברים שתיקה", שאני מעריכה מאוד – שהעלו אותו פה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יחיאל בר, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, תודה, גם חבר הכנסת נחמן שי וגם אני היום אירחנו משלחת מכובדת של הקהילה הארמנית.

יחיאל חיליק בר: היום אנחנו מציינים 100 שנים לרצח העם הארמני, ואנחנו מברכים אותם על כך שהם הגיעו.

יחיאל חיליק בר: אני רק אכבד ואומר שנמצאים אתנו פה סגן הפטריארך הארמני אריס שירוואניאן, מר האגופ אנטריאסיאן, הגברת ג'ורג'ט אווקיאן, הקונסול צ'ולאג מומגיאן, האגופ ג'רנזיאן הצעיר ומר עזי נגר, שמלווה את הקבוצה.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שהכנסת תלמד היום שיעור חשוב – וזה חשוב שנלמד את זה – על מה שהיה ברצח העם הארמני; בטח שאנחנו, כעם היהודי, חייבים ללמוד ולהכיר במאורע הזה.

יחיאל חיליק בר: אני מברך אתכם שבאתם לפה.

יחיאל חיליק בר: היה לנו כבוד להיפגש אתכם ולארח אתכם.

יחיאל חיליק בר: Welcome to the Knesset, you are our friends and brothers, and this alliance and friendship between us will continue by learning the mutual and common history of both the Armenian people and the Jewish people.

יחיאל חיליק בר: Welcome to the Knesset.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, למשרד הפנים ומינהל התכנון הארצי כל מיני תוכניות מתאר ארציות.

מסעוד גנאים: מהתוכניות האלה – תמ"א 35.

מסעוד גנאים: ממטרות התוכנית – לתת מענה לצורכי הבנייה והפיתוח במדינה, תוך שמירה על השטחים הפתוחים ועל עתודות קרקע לדורות הבאים.

מסעוד גנאים: לצערי, לפי התוכנית הזו, למשל בקעת בית-נטופה – שהיא באזור שלי, ויש שם אלפי דונמים חקלאיים – לפי תוכנית זו הם מנועים מלעשות כל פרויקט להשקיה או ניקוז המים שם, והחקלאים ממתינים מזמן, שנים ממתינים לפרויקט כדי להשקות את האדמות שלהם ולנצל אותן לפרנסתם.

מסעוד גנאים: אני חושב שעל המתכננים לשמוע טוב-טוב את עמדתם של החקלאים וגם להתייחס ברצינות להתנגדויות של הרשויות המקומיות סביב בקעת בית-נטופה.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן, ואחריה – חבר הכנסת אילן גילאון.

יעל גרמן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת וחברות הכנסת, תכננתי לדבר על נושא אחר אבל נדבר בו אחר-הצהריים.

יעל גרמן: אני רוצה לציין קודם כול, ולברך, את המשלחת הישראלית שחזרה הבוקר מנפאל, שהצליחה להציל אנשים, לבצע 85 ניתוחים, לטפל באלפי נפגעים, ובאמת עשתה נפלאות, גם בבית-החולים וגם בחיפוש.

יעל גרמן: אבל, עוד חוזרת המשלחת והנה אירעה רעידת אדמה נוספת, ברמה של 7.4 בסולם ריכטר, ואנחנו שוב שומעים על נפגעים ושוב אנחנו שומעים על ישראלים שנתקעו עם תינוקות בני יומם, עם פגים, ולא יכולים להגיע לארץ.

יעל גרמן: כרגע נמצאים ארבעה פגים, חלק מהם בני שלושה ימים, במשקל של 1.6 ק"ג ופחות, שממתינים ורוצים לחזור לארץ בגלל הכאוס שקיים, כמובן, בנפאל, ואין להם שום דרך לחזור לארץ.

יעל גרמן: אני פונה מפה שוב לשר ארדן – ואני חייבת באמת לברך אותו על הפעילות המאוד נמרצת, מהירה ויעילה שלו בפעם הקודמת – ולבקש ממנו שגם הפעם יתערב מיידית כדי לאפשר להורים ולפגים להגיע במהירות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יעל גרמן: אני יודעת שגם מד"א מוכנים לעזור, וגם הם ייתנו יד.

יעל גרמן: אנחנו חייבים להחזיר את הילדים לארץ.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יעל גרמן: ובהזדמנות זו אני חייבת לחזור ולומר, חייבים לחוקק את חוק הפונדקאות – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יעל גרמן: – – כדי שכולם יוכלו להחזיק ילד ויוכלו לעשות את תהליך הפונדקאות כאן בארץ ולא ייאלצו להגיע למקומות רחוקים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חברת הכנסת רחל עזריה.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני.

אילן גילאון: בניגוד לכל בעלי הדגלים הגדולים והתורן העבה, whatever, המתלהמים כל כך, אני דווקא מקריא את העדות הזאת מתוך כך שצה"ל וטוהר הנשק מאוד חשובים לי, ואני חושב שצה"ל הוא צבא מוסרי, בסופו של דבר, אבל אנחנו מאוד מוטרדים מתהליכים שקורים בו, כי אנחנו כן מאמינים שצה"ל צריך להיות הצבא הטהור ביותר בעולם.

אילן גילאון: ולכן, בתור הצבא שבו אני שירתי וכל ילדי – אני בהחלט חושב שכדאי להאזין לעדויות הללו שנקראות.

אילן גילאון: והבסיס לפטריוטיות הוא אף פעם לא שנאה, חבל על הזמן.

אילן גילאון: "בשישי בערב עשינו קידוש בתוך אחד הבתים.

אילן גילאון: לקחנו חצר שבתוך הבית היו חי"רניקים, לא פתחנו את השער, פשוט נכנסנו עם הטנק, דרסנו את הגדר ונכנסנו.

אילן גילאון: חנינו בחניה כביכול עם שני הטנקים.

אילן גילאון: זה אומר שגם היינו צריכים להרוס את החומה שבין הרחוב לבית, חומה קטנה, גדר כזאת.

אילן גילאון: היינו חייבים לעלות, כי כל טנק תופס די הרבה מקום, אז חלק מהגדר הזאת הרסנו, וגם היה שם אופנוע שעמד בדרך ודרסנו אותו.

אילן גילאון: נכנסנו, עשינו קידוש שם עם החי"רניקים, בסלון של הבית.

אילן גילאון: היו עוד כמה פעמים שהייתי בבית.

אילן גילאון: בדרך כלל הבתים היו עם קיר הרוס כי פגז חורר חלק מהקיר או שממש קיר אחד קרס.

אילן גילאון: זה לא היה בית שאפשר לחזור אליו, אבל זה לא שעשו שם בלגן חוץ ממה שהיה צריך, חוץ מהירי אל תוך הבית כשנכנסנו.

אילן גילאון: " תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: במקום לאחל לך עד 120 נתתי לך 120 שניות.

יולי יואל אדלשטיין: מעשה קודם למילים.

קריאה: זה רק בגלל שיש לו יום-הולדת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת רחל עזריה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אלי אלאלוף.

רחל עזריה: אני מבקשת לדבר על הכנס שהיה הבוקר על יהודי אתיופיה, הקהילה האתיופית בישראל.

רחל עזריה: היה דיון מאוד מאוד לא פשוט.

רחל עזריה: אחת הנערות – הנשים – קמה ואמרה: אתם לא הצלתם אותנו, אני ציונית, אני באתי מאהבה, אתם לא עשיתם לאף אחד טובה, ואל תתנהגו כאילו עשיתם לנו טובה.

רחל עזריה: היא דיברה על זה שאנחנו לא באמת מכירים את ההיסטוריה של העלייה שלהם, ולכן החלטתי להקדיש את הנאום הזה להיסטוריה של עליית יהודי אתיופיה.

רחל עזריה: כולנו יודעים שביום ירושלים יצוין היום של עליית יהודי אתיופיה, 4,000 יהודים שנספו בדרך, ואני רוצה להקריא עדות קצרה מפי קייס: היה זה ערב יום שישי כאשר בא פסהה ואמר לי: במוצאי שבת אתם נוסעים.

רחל עזריה: והוסיף ואמר: אל תספר לאף אחד, אל תיקח דבר, גם לא כסף, רק בגדים לכמה ימים.

רחל עזריה: למרות שהמילים המפורשות "עולים לירושֹלם" לא נאמרו על-ידו, היה ברור שבהודעה קצרה זו מקופל חלום יקר שחיכינו לו הרבה שנים.

רחל עזריה: שמח ומאושר נכנסתי לבית ואמרתי לאשתי ולילדי: זהו, אנחנו נוסעים.

רחל עזריה: גם אשתי לא שאלה לאן, פשוט הביטה בי בעיניים בוהות כלא מאמינה.

רחל עזריה: אמרתי לה: כן, נוסעים לירושֹלם.

רחל עזריה: רק אם נכיר את ההיסטוריה של כל אחת מהקבוצות בחברה הישראלית נוכל באמת להעריך אותם ולראות אנשים בגובה העיניים, ואז גם נוכל לטפל בכל האתגרים שעומדים בפנינו באהבה ובכבוד.

רחל עזריה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עזריה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלי אלאלוף, ואחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עצה קטנה, באמת, לחברים שלי ממרצ ומהרשימה המשותפת: כדאי, כשמדברים כפי שדיברתם וקראתם כפי שקראתם – וזכותכם המלאה לעשות את זה – שמדי פעם תחפשו גם סיפורים יפים של חיילי צה"ל.

אלי אלאלוף: דבר שני, וזו הסיבה של זכות הדיבור – – –

קריאה: – – –

אלי אלאלוף: לא, בבקשה.

אלי אלאלוף: אני לא הפרעתי.

אלי אלאלוף: אני משתדל לא להפריע.

מיכל רוזין: לא, רק התנשאת.

אלי אלאלוף: לא התנשאתי.

קריאות: – – –

אלי אלאלוף: מספיק, מספיק.

אלי אלאלוף: גמרנו, חברים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רוזין, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

אלי אלאלוף: מספיק, מספיק.

אלי אלאלוף: חייבים כל הזמן להתלהם?

אלי אלאלוף: קצת רגוע.

זהבה גלאון: האמת כואבת.

אלי אלאלוף: ביום ראשון האחרון שידרו בערוץ 10 סרט שנקרא "הסוד האפל של דימונה".

אלי אלאלוף: סרט מזעזע, שפוגע במורל ובביטחון העצמי של תושבי האזור כולם, יהודים ובדואים ערבים מהאזור.

אלי אלאלוף: ראיינו אנשים שהרמה האינטלקטואלית שלהם – סליחה שאני מתנשא, כדי לא להגיד מילים הרבה יותר קשות על שני אנשים שדיברו בסרט הזה ובאופן אישי אני מכיר אותם ממוסדות מסוימים – ראיינו אותם כמומחים לנושא הכור האטומי בדימונה והסכנה שהוא מהווה.

אלי אלאלוף: צילמו את המכשיר שנמצא אצל ראש העיר דימונה, והשאירו אזור שלם בחרדה מטורפת ללא הסברים הגיוניים.

אלי אלאלוף: אז, א.

אלי אלאלוף: אני מצפה מעיתונאים ברמה מסוג זה שיעשו את העבודה שלהם בצורה הרבה יותר רצינית.

אלי אלאלוף: אבל יותר מזה, אני מצפה שהוועדה לאנרגיה אטומית תוציא הבהרה מדויקת על המצב, מפני שזה לא משחק ילדים.

אלי אלאלוף: לדבר על דימונה במושגים של צ'רנוביל זה חוסר אחריות מוחלט.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלאלוף.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת – – –

תמר זנדברג: תגיד משהו יפה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רויטל סויד, ואחריה – חבר הכנסת חמד עמאר.

מירב בן ארי: – – – בדימונה – – –

תמר זנדברג: מה את אומרת.

תמר זנדברג: תחנכו, תמשיכו לחנך.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זנדברג, את – – –

תמר זנדברג: כל אחד ימצה את זכות הדיבור – – – ולא להטיף לאחרים.

מירב בן ארי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זנדברג, את ממש לא רוצה שהדיון החשוב שהעלתה חברת הכנסת גלאון אי-פעם יתחיל, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: כי אנחנו כבר במקום 16:30 כמעט בשעה 17:00.

מיכל רוזין: כמו שאתה רואה, סיעת מרצ תמיד פה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, ומפריעה לדוברים.

קריאה: כשצריך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רויטל סויד – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת חמד עמאר.

קריאה: – – –

רויטל סויד: חברותי, אני מתחילה.

רויטל סויד: תודה.

רויטל סויד: אני רוצה להעלות נושא שאני רואה בו נושא בעל חשיבות מאוד גדולה, והוא לא עלה, למיטב ידיעתי, לדיון בבית הזה.

רויטל סויד: הנושא הזה הוא שביתת הפרקליטים.

רויטל סויד: נציבות הביקורת על הפרקליטים היא גוף שהוקם לפני כשנה.

רויטל סויד: יחד עם זאת, למרות שהוקם הגוף והגוף אמור לבקר את הפרקליטות, בחודשים האחרונים הכריזו הפרקליטים על סכסוך והם אינם משתפים פעולה עם הנציבות.

רויטל סויד: אני חייבת לומר, כמי שמכירה היטב את הפרקליטות ואת מערכת המשפט, שהפרקליטים עושים עבודתם נאמנה.

רויטל סויד: מדובר על אנשים שעומדים בראש מערכת, מה שעומד לנגד עיניהם זה האינטרס הציבורי, ויש לשבח אותם על עבודה מסורה, ימים ולילות, ימים כלילות – לילות כימים, יותר נכון – ובהחלט יש לומר שהפרקליטים הם חוד החנית של עובדי הציבור בארץ.

רויטל סויד: יחד עם זאת, דווקא בימים האלה, שבהם אנחנו רואים את מערכת המשפט עומדת בטלטלה ובסערה מאוד מאוד גדולה, כאשר יש אירוע מאוד חריג, שנקרא לו "פרשת פישר" אבל הוא בהחלט חולש על סנגורית שהייתה פרקליטת מחוז וגם על שוטר ביחידה מובחרת – דווקא בימים האלה מן הראוי שהבית הזה, בית-המחוקקים, ושרת המשפטים המיועדת ייתנו את דעתם לסכסוך הזה, כי מה שקורה כרגע זה שנגרם נזק בלתי הפיך דווקא לפרקליטים – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

רויטל סויד: – – 1.

רויטל סויד: במובן של אמון הציבור בהם; 2.

רויטל סויד: נזקים בלתי הפיכים, מכיוון שהם אינם משתפים פעולה, למדינה זה עולה הרבה מאוד כספים.

רויטל סויד: אני קוראת לשרת המשפטים ולנו להתערב כדי להביא סוף לסכסוך הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר, ואחריו – אחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת נחמן שי.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ביממה האחרונה נהרגו שבעה בני-אדם בחמש תאונות קטלניות.

חמד עמאר: מהתחלת השנה נהרגו 129 בני-אדם – עלייה של 30% יחסית לשנת 2014.

חמד עמאר: והמגמה הזאת – כבר ארבע שנים אנחנו רואים אותה, את העלייה במספר תאונות הדרכים.

חמד עמאר: אחרי שהייתה לנו ירידה, אנחנו רואים מגמה של עלייה.

חמד עמאר: לכן אני פונה לשר התחבורה והבטיחות בדרכים, שהוסיף לשם שלו, "שר התחבורה", את "הבטיחות בדרכים", לקחת את הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, לחוקק חוק הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, להחזיר את התקציבים שקיצצו שם – קיצצו יותר מ-50% מהתקציבים – להחזיר את התקציבים ולהעלות את נושא הבטיחות בדרכים על סדר-יומו של השר המיועד – שהיה בתפקיד כבר שש שנים – ושנראה את המגמה של הירידה במספר תאונות הדרכים, שהייתה.

חמד עמאר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, כאמור, הוא אחרון הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – הודעה למזכירת הכנסת.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום גרמניה וישראל מציינות 50 שנה לכינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן.

נחמן שי: עד היום כשמשמיעים את המילים האלה יש איזשהו רטט, יש איזושהי תחושה – זה לא נורמלי, ולעולם לא יהיו יחסים נורמליים בין גרמניה לבין ישראל.

נחמן שי: יחד עם זה, עשה נכון נשיא מדינת ישראל כאשר יצא לגרמניה לפגוש את עמיתו יואכים גאוק ולציין את המועד הזה.

נחמן שי: לכל אורך השנה הקרובה – אני אומר את זה גם כמי שמשמש יושב-ראש קבוצת הידידות ישראל–גרמניה – יהיו אירועים שיעסקו במכלול יחסי ישראל–גרמניה.

נחמן שי: בין היתר, גם יושב-ראש הכנסת יצא לגרמניה וגם עמיתו הגרמני יגיע לכאן, ואנחנו נקיים בכנסת סדרת אירועים שימקמו גם אותנו, גם את הבית הזה, את מוקד הדמוקרטיה הישראלית, בתוך התהליך המשותף הזה.

נחמן שי: כי אני שב ואומר: בסופו של דבר, הגשרים, מערכת היחסים בין ישראל לגרמניה מושתתת על העובדה שמדובר בשתי מדינות דמוקרטיות שמכבדות ופועלות לפי ערכים דמוקרטיים.

נחמן שי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 3 והוראת שעה לכנסת ה-20), שהחזירה הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 3 והוראת שעה לכנסת ה-20).

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ציון מאה שנים לרצח העם הארמני

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד בנושא: רצח העם הארמני, במלאות 100 שנים לטרגדיה הנוראה – הצעות מס' 2, 70, 77, 85, 102, 110 ו-111.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מקבלים בברכה גם את אורחינו ביציע וגם כמה אנשים שמלווים את הנושא לאורך שנים ונמצאים אתנו כאן.

יולי יואל אדלשטיין: יהיו הצעות לסדר-היום של כמה חברי כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מדובר באחד האירועים הדרמטיים והשפלים שהתחוללו כאן בראשית המאה הקודמת.

יולי יואל אדלשטיין: במהלך מספר שנים הובלו אל מותם למעלה ממיליון בני העם הארמני, ולפי רוב ההערכות מספר הנרצחים הגיע לכמיליון וחצי בני-אדם.

יולי יואל אדלשטיין: זאת, באמצעות מעשי טבח וגירוש, מתוך גזענות ושנאת הזר.

יולי יואל אדלשטיין: רבותי, אין זה סוד שמדינת ישראל נקטה עד כה עמדה אמביוולנטית לגבי רצח העם הארמני.

יולי יואל אדלשטיין: סבך של אילוצים, דיפלומטיים ואחרים, הביא לכך שהעמדה הישראלית הרשמית הייתה מהוססת מדי, מאופקת מדי, וכפועל יוצא, היא המעיטה, כביכול, בערכו ובעוצמתו של המאורע הזה.

יולי יואל אדלשטיין: דווקא כבני העם היהודי, שהשואה שעוללו לנו הנאצים שנים לא רבות אחר כך עדיין צרובה בבשרנו, איננו יכולים להחריש; איננו רשאים להעלים עין או להמעיט בערכה של הטרגדיה הארמנית.

יולי יואל אדלשטיין: חשוב שנזכור את האמירה המיוחסת להיטלר מראשית מלחמת העולם השנייה, שאמר, לפי לואיס לוכנר: מי זוכר היום את שואת הארמנים?

יולי יואל אדלשטיין: ומשם, לצערנו, הפך כל השאר להיסטוריה שחורה משחור.

יולי יואל אדלשטיין: גורמים רבים בעולם שינו את עמדתם ביחס למאורע זה במרוצת השנים.

יולי יואל אדלשטיין: רק לאחרונה אמר האפיפיור פרנציסקוס בהקשר זה כי משפחת האדם מסרבת ללמוד מטעויותיה הנגרמות על-ידי שלטון הטרור.

יולי יואל אדלשטיין: אכן, האסון הזה לא היה רק ארמני; הוא היה נחלת האנושות כולה.

יולי יואל אדלשטיין: כידוע לכם, הכנסת שיגרה משלחת רשמית לאירועים שהתקיימו לאחרונה בירוואן בירת ארמניה לציון 100 שנים לרצח העם, ובה ייצגו אותנו נאמנה חברי הכנסת ד"ר נחמן שי וד"ר ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קורא מכאן לחשיבה מחודשת בנושא זה.

יולי יואל אדלשטיין: על מדינת ישראל לבחון שוב ביסודיות את עמדתה הרשמית, כי הרי את ההיסטוריה איש מאתנו לא ישנה.

יולי יואל אדלשטיין: את גודל האסון שפקד את העם הארמני ואת עומק הכתם המוסרי שהוטל על האנושות לא נוכל, ואיננו רשאים, לטשטש עוד בלהטוטי ניסוחים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת זהבה גלאון לפתוח את הדיון.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי המשלחת הארמנית שמגיעים ככל שנה לכנסת ישראל, אני רוצה לברך אתכם.

זהבה גלאון: אני רוצה לברך אותך, אדוני היושב-ראש, על הדברים הנכוחים שלך, ולהתחיל מכך שאני מאמצת את הקריאה שלך, בעיקר לממשלת ישראל, לחשיבה מחודשת בנושא העמדה הרשמית של הממשלה לגבי הג'נוסייד הארמני.

זהבה גלאון: אני חושבת שזו אמירה חשובה מאין כמותה, בעיקר כשהיא באה מפיך, לא רק כחבר הכנסת יולי אדלשטיין אלא כמי שממלא את התפקיד הנכבד הזה של יושב-ראש הכנסת.

זהבה גלאון: כפי שציינת, ב-24 באפריל ציינו בארמניה מנהיגים מכל העולם 100 שנים לג'נוסייד של כמיליון וחצי בני-אדם באירוע שביטא כבוד, הזדהות ואחווה עם הסבל של קורבנות אחרים של רצח עם.

זהבה גלאון: ומי שלא ראה את הכתבה המרגשת שהכין יעקב אחימאיר – שיושב כאן ביציע האורחים, וגם באופן קבוע מלווה את המאבק של ההכרה בג'נוסייד הארמני מזה שנים – מי שלא ראה את הכתבה הזאת כדאי שיחפש אותה בשידורים של הערוץ הראשון; כתבה חשובה מאין כמותה.

זהבה גלאון: אני חושבת שאם היו רואים אותה, כנסת ישראל, ממשלת ישראל הייתה מביעה עמדה ברורה יותר בנושא הזה של הג'נוסייד הארמני.

זהבה גלאון: אני חושבת שמה שמשתקף גם – זה יהיה כאן בהמשך בדיון במליאה – זה העובדה שהנושא הזה חוצה מחנות.

זהבה גלאון: זה לא עניין פוליטי של ימין ושמאל, זה עניין אנושי.

זהבה גלאון: חבר הכנסת אדלשטיין, בזמנו היושב-ראש הקודם של הכנסת רובי ריבלין, נשיא המדינה הנוכחי, וחברי כנסת אחרים – אלקין, יורי שטרן זיכרונו לברכה ואחרים – חברו לחברי יאיר צבן, יוסי שריד וחיים אורון בקריאה שאני מהדהדת אותה בשמם גם היום, בקריאה הנרגשת לממשלת ישראל לשנות את עמדתה.

זהבה גלאון: לצערי, יותר מדי שנים הנושא של ההכרה בג'נוסייד הארמני שימש ומשמש כלי משחק במדיניות החוץ של מדינת ישראל, שבוחרת להקריב את ערכי האמת, הזיכרון, ההכרה וההנצחה של רצח העם הארמני על מזבח אינטרסים צרים.

זהבה גלאון: אומנם הזכיר את זה כבר היושב-ראש, אבל אני רוצה לציין את זה.

זהבה גלאון: אומנם משרד החוץ שלח משלחת של שני חברי כנסת הפעם, אבל אני רוצה להדגיש: אי-אפשר להסתפק בעובדה שחברי הכנסת נחמן שי וענת ברקו היו בארמניה, כי ההנחיה שניתנה להם הייתה הנחיה מחפירה – אמרו להם להתייחס לג'נוסייד הארמני כאל טרגדיה.

זהבה גלאון: ואני רוצה לברך את חברי הכנסת, שאני יודעת שהם אמורים לדבר כאן אחרי.

זהבה גלאון: אני רוצה לברך אותם על העובדה, או על המאמר שהם פרסמו בעיתון "הארץ" בקריאה שלא להמשיך ולהכחיש את רצח העם הארמני ולהכיר בג'נוסייד.

זהבה גלאון: אני רוצה בהזדמנות הזאת, אדוני היושב-ראש, לצטט דברים מאוד מאוד חשובים שאמר חוקר השואה המפורסם, מבכירי חוקרי השואה בעולם, פרופסור יהודה באואר, שעוסק בקשר בין השואה לרציחות עם אחרות ומניעתן.

זהבה גלאון: הוא אמר בדיון שהתקיים כאן בשנת 2011 בוועדת החינוך של הכנסת, באחד מאותם דיונים ספורים – ואני כבר מנצלת את ההזדמנות, אדוני, ואני אקרא למליאת הכנסת לאשר את ההעברה של המשך הדיון לוועדת החינוך של הכנסת, לישיבת ועדה פתוחה, שתוכל לקבל אורחים מומחים מכל עברי הדעה והדעת כדי להמשיך ולדון בנושא.

זהבה גלאון: אני מצטטת – אמר פרופסור יהודה באואר, מי שמשתמש במילים "טבח הארמנים", "טרגדיה" – אלו מושגים של מי שרוצה להכחיש את רצח העם; "מי שמתכחש לזה, מתכחש לכל ההיסטוריה האנושית, ולישראל כמדינה יהודית", דווקא לנו כמדינה יהודית, "יש חובה מוסרית ראשונה במעלה".

זהבה גלאון: אני בחרתי לצטט את הדברים החשובים והנכוחים האלה של פרופסור באואר כדי להגיד לממשלת ישראל: תפסיקו את מכבסת המילים הזאת.

זהבה גלאון: תקראו לילד בשמו, בדיוק כמו שאתה אמרת, אדוני היושב-ראש.

זהבה גלאון: ואני חוזרת ושואלת: עד מתי תמשיך ממשלת ישראל לשבת על הגדר ולהתכחש להכרה בג'נוסייד של העם הארמני?

זהבה גלאון: כל פעם התירוץ משתנה.

זהבה גלאון: מה שכל כך מקומם – פעם זה היה האינטרסים האסטרטגיים עם הטורקים; עכשיו זה האינטרסים האסטרטגיים עם אזרבייג'ן.

זהבה גלאון: נכון, אני לא מתעלמת מזה, אדוני – נפט זה חשוב ונשק זה חשוב והגבול עם איראן הוא חשוב, ואנחנו יודעים מה היה באזרבייג'ן בחבל נגורנו-קרבאך מול הארמנים.

זהבה גלאון: מה זה מעניין אותנו מבחינת התפיסה האנושית והמוסרית שלנו?

זהבה גלאון: אמר – אני היום ככה עוסקת בציטוטים, אדוני, תרשה לי.

זהבה גלאון: אמר נתן אלתרמן – אני חושבת שזה כל כך רלוונטי – אמר נתן אלתרמן כשדיברו על אינטרסים – ואני רוצה להזכיר, אנחנו שיווענו לעזרה; אמרו לנו: אתם צודקים, אבל יש לנו אינטרסים.

זהבה גלאון: נתן אלתרמן: "כי טיפחה יד בורים" – אני מצטטת – "וזדים תמונת קסם/ של תבל דמיונית, בה כל עם, למשל,/ מצווה להגן על קבוצת אינטרסים/ – – – לאותם אינטרסים לרגל הזבח הקריבו במאה העשרים ילדים/ – – – לאותם אינטרסים היו לעולה".

זהבה גלאון: אני רוצה לדבר על אינטרסים שמטרידים אותי, אדוני.

זהבה גלאון: אנחנו יודעים שלממשלת ישראל יש אינטרסים.

זהבה גלאון: מה שאני מודה שאני לא מבינה, זה את האינטרסים, למשל, של מפלגת ישראל ביתנו, שבמשך שנים מטרפדת כל ניסיון להכיר ברצח העם הארמני, מתגאה בעיתונות האזרית שהם, בשל האינטרסים שלהם מול הממשלה האזרית, הצליחו לטרפד את ההכרה בג'נוסייד.

זהבה גלאון: אני מודה שזה מעלה חשד להתנהגות תמוהה – את מי הם משרתים.

זהבה גלאון: חבל שממשלת ישראל לא מנצלת את ההזדמנות שליברמן כבר לא במשרד החוץ.

זהבה גלאון: וציטוט אחרון שאני רוצה, ברשותך, אדוני.

זהבה גלאון: אבא אחימאיר, היסטוריון ופובליציסט, מהמנהיגים הרוחניים של התנועה הרוויזיוניסטית, כתב – שימו לב, שנתיים לאחר מלחמת העולם השנייה, ב-1947 – במסה מפורטת שהוקדשה לרצח העם הארמני הוא כתב את התובנות ההיסטוריות שלו, ואני מצטטת: "טבח הארמנים במלחמת העולם הראשונה אפשר בהרבה את טבח היהודים" במלחמת העולם השנייה.

זהבה גלאון: את המקומות שאליהם הארמנים גורשו הוא מכנה בהשאלה "טרבלינקה", "מיידנק", "אושוויץ".

זהבה גלאון: ובהמשך לדברים החשובים האלה של אבא אחימאיר אני אומרת: דווקא אנחנו, כבני העם היהודי שידע שואה, התובנות האלה צריכות לחלחל אלינו.

זהבה גלאון: אנחנו צריכים לשנות את הראש שלנו, אנחנו צריכים לשנות את החשש שלנו מפקיעה ופגיעה בכל מיני אינטרסים.

זהבה גלאון: והגיע הזמן, חברי חברי הכנסת, שלא רק כנסת ישראל, שגם ממשלת ישראל תשנה את עמדתה, תשנה את התייחסותה, תכיר בג'נוסייד הארמני.

זהבה גלאון: כך נוכל להסתכל על עצמנו במראה.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – אדוני, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי אינטרסים אסטרטגיים, אם חבר הכנסת נחמן שי מסוגל לדבר כאן במליאה על היחסים עם גרמניה, אז אני חושב שכל שתי מדינות, גם אם עברו טרגדיות נוראיות, יכולות להסתדר, כך שאין לתרץ את זה עם יחסים עם מדינה זו או אחרת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשותך.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, ותודה על היענותך לבקשה לקיים את היום החשוב הזה.

דב חנין: ברכות לנציגי הקהילה הארמנית שמכבדים אותנו בנוכחותם.

דב חנין: ברכות לכל אישי הציבור וחברי חברי הכנסת, מסיעות שונות, שמעורבים ומובילים את המאבק להכרה ברצח העם הארמני.

דב חנין: אני מצטרף לדברי חברתי חברת הכנסת גלאון בדרישה הברורה והחד-משמעית מממשלת ישראל להכיר ברצח העם הזה, ומהמקום שבו היא עצרה, אני, ברשותך, אדוני היושב-ראש, רוצה קצת לדבר על פרטי ההיסטוריה, כי אפשר ללמוד מהם הרבה.

דב חנין: אנחנו מדברים על רצח עם של כמיליון וחצי בני-אדם.

דב חנין: מספר עצום, מספר מזעזע, מספר שמחייב הוקעה, שדורש לימוד, שמצריך הבנה.

דב חנין: זו חובה שלנו כלפי הארמנים, כמובן, וכל נרצחי רצח העם הזה.

דב חנין: זו חובה שלנו כלפי ההיסטוריה, אבל זו גם חובה שלנו כלפי עצמנו כבני-אדם.

דב חנין: צריך להסתכל על הפרטים כדי לראות איך נראית הידרדרות לאסון, שאולי במובן מסוים היה ידוע מראש.

דב חנין: אנחנו מציינים את הטבח ב-24 באפריל.

דב חנין: זה אותו יום שבו ממשלת "הטורקים הצעירים" עצרה באיסטנבול 250 ממנהיגי הציבור הארמני, משכילים, אינטלקטואלים.

דב חנין: באותו יום הם נורו למוות; כך בעצם התחילו האירועים.

דב חנין: אבל השורשים, עמיתי חברי הכנסת, הם עמוקים יותר בהיסטוריה.

דב חנין: אפשר לקבוע נקודות התחלה בכל מיני מקומות.

דב חנין: נקודת ההתחלה שאני בוחר לציין היא 25 שנים קודם לטבח, ההסתה שנוהלה נגד הארמנים בניצוחו של הסולטן העות'מאני עבד אל-חמיד השני, והטבח ההמוני הראשון שנעשהם בארמנים בשנים 1894–1896, הידוע כטבח עבד אל-חמיד.

דב חנין: מלחמת העולם הראשונה פורצת ב-1914, והחטא הקדמון של האימפריה העות'מאנית היה ההחלטה על הגיוס בכפייה של הארמנים לצבא העות'מאני.

דב חנין: אגב, גיוס בכפייה או תשלום כופר.

דב חנין: על רקע היחסים הקשים, ההיסטוריים, ששררו בין הקהילה הארמנית לבין האימפריה העות'מאנית, זה היה מתכון ברור וגלוי וידוע לצרות, ומאותה החלטה על גיוס נולדו מקרים של עריקות – בוודאי – וטענות על עריקות, ואפילו מקרים שטענו העות'מאנים שארמנים עוברים לצד השני, לצד של רוסיה, שנלחמה נגד האימפריה העות'מאנית.

דב חנין: ועל הרקע הזה מתקבלת ב-1915 החלטה לאסוף את הנשק מהחיילים הארמנים בצבא העות'מאני.

דב חנין: ואז בעצם מעבירים אותם משירות צבאי רגיל לשירות לאומי, כיוון שבעצם לא סומכים עליהם כחיילים.

דב חנין: מה זה השירות הלאומי?

דב חנין: השירות הלאומי היה בפועל שירות בפלוגות עבודה בתנאים קשים.

דב חנין: הארמנים שלא רצו לשרת בצבא גם לא רצו לשרת באותן פלוגות עבודה, באותו שירות לאומי, ולכן הם ערקו.

דב חנין: ואז זה יצר עילה נוספת להסתה, להתססה, לשנאה.

דב חנין: והטריגר הגדול של רצח העם היה ההחלטה על הטרנספר.

דב חנין: הרקע להחלטה על הטרנספר היה החשש, החשש מהעובדה שהארמנים היו מרוכזים באזור הגבול עם רוסיה, ולכן מתקבלת החלטה להעביר אותם מאזור הגבול הזה לתוככי האימפריה העות'מאנית.

דב חנין: ככה מתחילים מסעות המוות: שיירות עצומות של צעירים, זקנים, נשים, ילדים, ברגל, מצפון-מזרח טורקיה, מהאזור של הקווקז, אל המדבר הסורי; צעדות מוות שבהן אנשים מתים מצמא ומתים מעייפות ומתים מהקושי וגם מותקפים בדרך על-ידי כל מיני פורעים.

דב חנין: הצעדות האלה מסתיימות במחנות.

דב חנין: המחנות האלה, אגב, הוגדרו כמחנות מעצר פתוחים, לא סגורים.

דב חנין: בפועל הם כן היו סגורים, ובפועל במחנות המעצר האלה קרו דברים איומים ונוראים.

דב חנין: אנחנו זוכרים, מי שזוכר, את העדות של איתן בלקינד, מראשי מחתרת ניל"י, על שרפתם של ארמנים במחנות המעצר האלה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הדבר הקשה ביותר להבנה זה שכמו בשואה של היהודים, גם ברצח העם הארמני, הרצח מתבצע על-ידי בני-אדם עם מסורת תרבותית מפוארת, האימפריה העות'מאנית.

דב חנין: באמת, אותה מדינה שהייתה ארץ המקלט ליהודים שברחו מספרד הנוצרית הקתולית, גורשו מספרד הנוצרית הקתולית ב-1492; עַם עם תרבות עשירה, מפוארת, מקסימה, מתגלגל לתהום.

דב חנין: כמובן לא כולו, אבל בשמו נעשים מעשי הרצח האלה.

דב חנין: וכמו שאמרת, אדוני היושב-ראש, זה פתח דבר לטבחים אחרים, אותו תיאור שלוכנר מביא של דברי היטלר ב-1939, שכששואלים אותו אבל מה תהיה התגובה לרצח היהודים הוא אומר: מי זוכר היום את רצח העם הארמני?

דב חנין: אז אם כן, אדוני היושב-ראש, התשובה שלנו מכאן היא ברורה: אנחנו נזכור ואנחנו נזכיר.

דב חנין: אסור לשכוח ואסור להשכיח, וצריך ללמוד וצריך ללמד.

דב חנין: והלקח הוא אוניברסלי, והוא נכון גם לכאן ועכשיו, והאחריות היא אוניברסלית, והיא חלה על כולם בעולם, וגם עלינו.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לכבד ולהקביל בברכה את פני חברינו מהעדה הארמנית בירושלים ואת פני ידידי יעקב אחימאיר, שלאחרונה היה גם, פגשנו אותו לאחרונה בירוואן.

נחמן שי: אני רוצה להודות לך, היושב-ראש, על הדברים שלך, כי לפני שנסענו בשם הכנסת התייעצנו קצרות, ואמרת לי – נתת לי גם כיוון, נאמר כך, כי אמרת לי: צריך לסיים את זה, צריך כבר לומר דברים יותר מפורשים, וברוח הזאת גם דיברת עכשיו.

נחמן שי: ואני חושב שזה חיזק את דעתי ואת דעתה של חברתי ד"ר ענת ברקו כאשר היינו שם.

נחמן שי: אני רוצה להודות לך על כך ששלחת אותנו לשם, כי אנחנו קרובים אצל עצמנו, כמובן: ילידי הארץ, עברנו את כל מה שאפשר לעבור במדינת ישראל, אבל בוא נאמר שטרגדיות של אחרים, תכף ניכנס לטרמינולוגיה, לא בדיוק מדברות אלינו; לא מספיק, נאמר כך.

נחמן שי: וההתנסות הזאת – קצרה מאוד, בת 48 שעות – לראות עם מתייסר, עם כואב, עם בוכה, עם מתאבל 100 שנים אחרי שקרה האסון הגדול בתולדותיו, זה שינה לגמרי את תפיסתנו ואת מחשבותינו לגבי זה.

נחמן שי: אנחנו היינו בחלק הרשמי.

נחמן שי: אני כנראה אזכור הרבה שנים את ההליכה האטית על השטיח האדום, ואת אנה בת ה-12 שמקבלת אותי עם דגל ישראל ונותנת לי פרח צהוב, ואחר כך אני נועץ את הפרח בזר הגדול שישנו שם, מספיק עוד בדרך לשמוע קצת פרטים עליה, ואחר כך מתיישב על הבמה, היציע, שם גם הייתה ענת, והיה יעקב.

נחמן שי: ועקבנו אחר הטקס הזה, שהיה מרטיט.

נחמן שי: היו בו אלמנטים לאומיים, היו בו אלמנטים דתיים חזקים – ארמניה היא מדינה עם מעמד חזק מאוד לדת, לכנסייה – והיה גם אזכור שלנו: אין מקום שמזכירים בו את רצח העם הארמני ולא מזכירים את העם היהודי.

נחמן שי: כשאתה עובר במוזיאון, המוזיאון שמאזכר את הרצח הזה, אתה גם רואה את תמונות השואה, אבל אתה רואה את תמונתה של שרה אהרונסון.

נחמן שי: שרה אהרונסון ב-1916 כותבת – אני אצטט.

נחמן שי: היא כותבת – היא חוזרת מטורקיה לארץ והיא נוסעת בדרך במשך שבועות, ברכבת ובעגלות איכרים, והיא רואה את מעשי הזוועה שעוללו הטורקים לארמנים, והיא מעידה על תמונות שהיא ראתה במו עיניה.

נחמן שי: ואחר כך, אחר כך כבר כותבים בני-משפחתה, חבריה למחתרת, אהרן אהרונסון – פעמיים, הוא כותב: "קשה לשבת בלונדון השלווה ולכתוב על טבח הארמנים.

נחמן שי: מעשי הטבח נתבצעו בקנה מידה כה רחב, מלווים במעשי זוועה כה עצומים, ולאורך זמן כה רב באופן כה שיטתי".

נחמן שי: וממה הם חששו?

נחמן שי: הם חששו שיקרה דבר דומה ליישוב היהודי בארץ-ישראל, שהטורקים ינסו להשמיד גם אותם; תחילה יפרקו אותם מנשקם – והפקודה לפירוק הנשק באה – ואז, כשהם יישארו חסרי הגנה, הם יהיו בתור, הם הבאים.

נחמן שי: וזה עודד אותם, אגב, להקים את המחתרת, אותה מחתרת ששיתפה פעולה עם הבריטים כדי להילחם בטורקים.

נחמן שי: יש דמיון ויש שוני בין השואה לבין רצח העם הארמני.

נחמן שי: אנחנו, חברתי ואני, החלטנו – זו לא החלטה אישית: השואה היא שואה ורצח העם הארמני הוא רצח העם הארמני.

נחמן שי: אנחנו לא מערבבים.

נחמן שי: כל אחד בדרכו, לא נשווה את המספרים, לא נשווה את אופן ההרג, זה לא נוגע לעניין.

נחמן שי: מה שקרה בארמניה, לדעתנו – לא רק כתוצאה מהביקור, אלא שנינו גם העמקנו בכך, וענת תדבר מייד – הוא רצח עם.

נחמן שי: נכון, לא נשלחנו לשם כדי לגלות את זה, והיינו שם בשם הכנסת, וחלקנו עם העם הארמני את כאבנו – כאבם כאבנו.

נחמן שי: אבל התרשמנו והגענו למסקנה שאחרי 100 שנה, 100 שנה, עם ההתפתחויות שעברו על האנושות כולה במאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21, כשהיו עוד עשרות מעשים של רצח עם, הגיע הזמן שהאנושות תתנער מרצח העם הארמני.

נחמן שי: ולכן אנחנו חזרנו הנה בתחושה שאנחנו חייבים להעביר את זה הלאה.

נחמן שי: אנחנו חולקים את זה עם הכנסת, נתייצב בפני ועדת החינוך, נעשה את זה מעל כל במה שנוכל.

נחמן שי: אני מקווה שמדינת ישראל הרשמית תקדיש לכך דיון.

נחמן שי: אתה אמרת "דיון" – חשיבה מחודשת.

נחמן שי: מותר לעשות חשיבה מחודשת על כל דבר, זה לא פסול, ואנחנו נהיה שם, לא בודדים – אני שומע בכנסת את הקולות, אני שומע גם אותך.

נחמן שי: נהיה מליצים – לשנות את ההגדרה, לשנות את ההכרה ולומר: כן היה רצח עם ארמני.

נחמן שי: תודה לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יואב בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשות אדוני.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי הפטריארך מנוגיאן, הפטריארך הארמני שאני מכיר מתפקידי הקודם כמפקד מחוז ירושלים, מכובדי שגריר הכבוד של ארמניה בישראל, משלחת נכבדה, כשמסתכלים על התמונות הקשות שצולמו לפני 100 שנים בשטחי האימפריה העות'מאנית המתפרקת, אין ספק במה שרואים.

מיקי לוי: טרנספר, חבורות של אנשים צועדות אל מותן תחת משמר קפדני של חיילים, גופות מסודרות בשורות, קברי אחים – כל אותן זוועות שהעם שלנו, העם היהודי, מכיר לצערי הרב טוב מדי מתקופות אפלות בהיסטוריה שלנו.

מיקי לוי: וממש כמו במקרה של העם היהודי, הזוועות הללו לא התחילו ברגע אחד.

מיקי לוי: כבר בסוף המאה ה-19 נרשמו מקרים קשים של מעשי רצח המוניים שהביאו למותם של מאות אלפי בני-אדם רק בגלל היותם בנים למיעוט שונה ודת אחרת.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, צריך לומר בצורה חדה וברורה ובלי לגמגם: מה שנראה ונשמע כמו ג'נוסייד, מצטלם כמו ג'נוסייד והביא לפי הערכות למותם של מעל מיליון בני-אדם בצורה מאורגנת – הוא ג'נוסייד.

מיקי לוי: הניסיון לטעון כאילו פעולות האימפריה העות'מאנית היו נקודתיות ובאו רק בתגובה להתקפות ארמניות אינו מתיישב עם העדויות, התמונות והתוצאות שנחשפו במהלך השנים מאז.

מיקי לוי: חבורות של אזרחים המובלים פעם אחר פעם אל מותם על-ידי חיילים אינן תגובה לדבר; הן ביצוע מאורגן ושיטתי של רצח עם המוכוון מלמעלה.

מיקי לוי: בתפקידי הקודם, אדוני, נחשפתי לרצח העם הארמני פעם אחר פעם כשבאתי בחגים לברך את הפטריארך ולאחל לו חג שמח.

מיקי לוי: כל פעם כמו מגנט נמשכתי אל המוזיאון הקטן שמנציח את רצח העם הארמני.

מיקי לוי: הזוועות בתמונות שמצויות במוזיאון הזה, אדוני היושב-ראש, אינן פחותות מהזוועות שחווה עמנו; אותן תמונות נמצאות ב"יד ושם" אלא שהן מתייחסות לעם שונה.

מיקי לוי: מומלץ לכל חברי חברי הכנסת לבקר במוזיאון הקטן הזה כדי לחוש ולהרגיש את הטרגדיה ואת רצח העם שחווה העם הארמני.

מיקי לוי: לפשע ההיסטורי הזה נוסף גם חטא.

מיקי לוי: לאחר התפרקותה של האימפריה העות'מאנית ודחיקתה של טורקיה ממרכז העניינים העולמי באותן שנים, נשכח ונעלם רצח העם הארמני במשך עשרות שנים.

מיקי לוי: צאצאיהם של הנרצחים והנרדפים החלו לזעוק את זעקות הנרצחים רק לאחר מלחמת העולם השנייה.

מיקי לוי: הם ביקשו בשמם הכרה, וצדק, בפשעים שבוצעו.

מיקי לוי: מאז ועד היום עניין ההכרה ברצח העם הארמני רודף את העולם ומסרב בעקשנות ראויה לציון להיעלם מעל דפי ההיסטוריה של העולם, וטוב שכך.

מיקי לוי: למרות לחצים כבדים שמפעילה בעיקר טורקיה ברחבי העולם, הכירו עשרות מדינות ברצח העם הארמני, וביניהן קנדה, צרפת, בלגיה, הולנד, רוסיה, יוון, איטליה, הוותיקן, שווייץ, צ'כיה, אוסטריה, גרמניה ולאחרונה גם האיחוד האירופי.

מיקי לוי: במספר מדינות אחרות קיבלו פרלמנטים הצעות החלטה שמכירות ברצח העם.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, למרות המשמעויות הבין-לאומיות הברורות והיחסים הרגישים שיש למדינת ישראל עם אזרבייג'ן וטורקיה, מדינת היהודים לא יכולה לשתף פעולה עם עצימת העיניים הבין-לאומית כלפי חטא גדול שכזה.

מיקי לוי: אומנם לשואת העם היהודי יש את הייחודיות שלה בהיסטוריה האנושית, וכך ראוי שיישאר וייזכר: מפעלי העינויים וההמתה באושוויץ, בטרבלינקה, במיידנק, והאחרים, יישארו לעד, כך אני מקווה, תופעות יוצאות דופן בהיסטוריה של שטניות אנושית עלי אדמות שאין דומה לה – אדוני, אני אבקש עוד חצי דקה – אך דווקא שואת העם היהודי היא ההוכחה לכך, לחשיבות ההכרה ברצח העם הארמני ובזוועות שהתבצעו באותן שנים.

מיקי לוי: שואת עמנו קרתה 30 שנים לאחר סיום רצח העם הארמני, ולא ניתן לברוח מן המחשבה של "מה היה קורה אילו": אילו העולם היה מכיר ברצח העם הארמני המזעזע שקרה עשרות שנים קודם לכן; אילו הייתה הופכת שואת הארמנים למגדלור של שטניות כבר אז, ומדוברת בפי כול כאירוע רצחני ובזוי, כלקח צורב של "לעולם לא עוד".

מיקי לוי: מה היה קורה אילו?

מיקי לוי: כנראה לעולם לא נדע.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, העם היהודי, שעבר רדיפה ושואה שאין שנייה לה, אשר הביאה להשמדת שליש מעמנו, לא יכול להישאר אדיש כלפי רצח עם, תהיינה הנסיבות אשר תהיינה ויהיו המחירים אשר יהיו.

מיקי לוי: זוהי חובתה המוסרית והאנושית הראשונה במעלה של מדינת היהודים.

מיקי לוי: מדינת ישראל חייבת להכיר ברצח העם הארמני בצורה רשמית, בין-לאומית ופומבית.

מיקי לוי: אולי בכך נוסיף מעט צדק לעולם ונעשה חסד כלפי הקורבנות.

מיקי לוי: לסיום אני מבקש להודות, להגיד מילה טובה לחברת הכנסת זהבה גלאון, שמובילה זה שנים בבית הזה את נושא ההכרה ברצח העם הארמני, יישר כוח.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת יואב בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשות אדוני.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי אבקש לפתוח בתנחומים למשפחות שבעת ההרוגים שנקטפו בדמי ימיהם ביומיים האחרונים בתאונות דרכים ברחבי המדינה – מכת המוות אשר טרם מוגרה – ואשא תפילה להחלמת הפצועים, אמן.

יואב בן צור: ראש הממשלה מר בנימין נתניהו, עת כיהן כסגן שר החוץ, בנובמבר 1989, אמר את הדברים הבאים: "יש דברים שהם מעבר לפוליטיקה, ויש דברים שהם מעבר לדיפלומטיה.

יואב בן צור: שואות של עמים הן מקרה מובהק של קטגוריה כזאת".

יואב בן צור: המשמעות היא ברורה.

יואב בן צור: כשמתייחסים לשואה של עם זה או אחר ומישהו מעלה נימוק פוליטי או דיפלומטי כדי למנוע מאתנו להזדהות עם קורבנותיה, עלינו לדחות אותו ולומר כי הנושא הוא מעבר לפוליטיקה ומעבר לדיפלומטיה, והמקרה הארמני הוא כזה.

יואב בן צור: לאחר הכחשה שניתנה לנאמר עקב לחצים דיפלומטיים באותה תקופה, היה זה משה ארנס, שר החוץ, שאישר את נכונות האמירה, אך נאלץ להסתייג ממנה.

יואב בן צור: חברי חברי הכנסת, למרות שיש המבקשים לעסוק בדירוג נוראותה של השואה האיומה באירופה בהשוואה למקרים אחרים של רצח עם, אין זה אומר כלל כי עלינו להסכים לתהליך של הכחשה והדחקה של זוועות ושואות נוספות שאירעו, שכן מסופר שכאשר היטלר, יימח שמו וזכרו, הציג את תוכניתו בשנת 1939 ונדרש להשיב לגבי תגובת העולם לרצח עם, הוא השיב: וכי מי זוכר היום את רצח העם הארמני?

יואב בן צור: מדינת ישראל רגישה מאוד, ובצדק, לכל גילוי של הכחשת השואה.

יואב בן צור: אנו רואים בהכחשת השואה לא רק מחילה נפשעת על פשעי הנאצים אלא יצירת רקע נוח יותר לתופעות מתחדשות של גזענות קיצונית בכלל ושל ניאו-נאציזם במיוחד, וגם רקע נוח יותר להתעלמות ממקרים אקטואליים של רצח עם.

יואב בן צור: כולנו יודעים שקו ההגנה של ההנהגה הטורקית, שהתייצב לאחר שהלחץ הבין-לאומי עליה גבר, היה בירור הסוגיה סביב השאלה מה קרה בדיוק באותה שנה, שנת 1915.

יואב בן צור: הם אמרו שזהו נושא לדיון בין היסטוריוניים ולא בין פוליטיקאים.

יואב בן צור: כבר למדנו שאף זה תכסיס של הכחשה.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני 12 יום חגגנו את יום העצמאות ה-67 של מדינת ישראל.

יואב בן צור: כדאי להזכיר, לפני 98 שנים, עם פרסום הצהרת בלפור, מנהיגי התנועה הלאומית הארמנית היו מן הראשונים שבירכו את התנועה הציונית, וכך כתבו בברכתם: "אנחנו מקווים לראות את ארמניה וארץ-ישראל מקורבות זו לזו על-ידי ייסוריהן ומבטיחות זו לזו הסכם של אחווה".

יואב בן צור: במתח שבין אינטרסים למצפון, בין אינטרסים למוסר, אבקש מעל במה זו לקרוא לבחור במצפון ולהעדיף את המוסר.

יואב בן צור: על מדינת ישראל, מדינתו של העם שידע שואה, להצטרף למדינות אשר כבר הכירו בשואת העם הארמני.

יואב בן צור: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחרונת הדוברים תהיה חברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשותך.

ענת ברקו: יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, חברנו יעקב אחימאיר, הקהילה ונציגי הכנסייה הארמנית, הארכיבישוף שירוואניאן, תודה שבאתם.

ענת ברקו: לפני כשבועיים וחצי ייצגנו, חבר הכנסת ד"ר נחמן שי, שמוליק מירום, שגריר ישראל בארמניה, ואנוכי, את הכנסת והמדינה באירוע בין-לאומי בירוואן, בירת ארמניה, לציון 100 שנה לטרגדיה הארמנית.

ענת ברקו: על רקע הטבח ההיסטורי מציג פרופסור ברנרד לואיס מאוניברסיטת פרינסטון את העובדות ההיסטוריות, ולפיו הטרגדיה הארמנית היא תוצאה של התקוממות צבאית ארמנית כנגד האימפריה העות'מאנית, שהתבצעה ב-1915 בשיתוף פעולה עם הצבא הרוסי.

ענת ברקו: התקוממות זו התרחשה בעיתוי שבו פלשו הרוסים לשטח טורקיה במהלך מלחמת העולם הראשונה.

ענת ברקו: בתגובה, החליטו הטורקים להגלות את האוכלוסייה הארמנית מאזורי העימות באנטליה, אך החלטה זו לא כללה את הפרובינציות הערביות האחרות.

ענת ברקו: למעט המנהיגות הארמנית שהוצאה להורג, לא אונה רע לארמנים בירושלים ובחאלב שבסוריה, ואף לא לארמנים באיסטנבול.

ענת ברקו: על בסיס אוסף העובדות ההיסטוריות שבחן, שולל פרופסור ברנרד לואיס באופן גורף כל דמיון שבין שואת יהודי אירופה לטבח בארמנים, ואף את השימוש בהגדרה של ג'נוסייד בהתייחס לכך.

ענת ברקו: על מנת להמחיש את משמעות קביעה זו, הבהיר ברנרד לואיס כי ששת מיליוני היהודים שנרצחו בשואה, כמו גם אלו שגורשו ונשלחו למחנות, לא היו רק אלו שגרו בהמבורג או בברלין; הוא הוסיף כי ששת מיליוני הנרצחים אפילו לא חברו לאלה שנלחמו כנגד גרמניה הנאצית, ואף שברחו, לא זכו לקבל מחסה מיהודי פולין.

ענת ברקו: בהסבר פשוט זה, שבו השווה את העובדות ההיסטוריות שהובילו לטבח בארמניה עם שואת היהודים, שלל פרופסור לואיס את ההקבלה האבסורדית שיש המנסים לעשות בין הטרגדיה הארמנית לשואת היהודים.

ענת ברקו: אכן, הטרגדיה הארמנית אינה דומה לשואת יהודי אירופה, שהייתה תוצאה מובהקת של החלטת גרמניה כמדינה להביא לחיסול שיטתי של העם היהודי כ"פתרון סופי".

ענת ברקו: החלטה זו בוצעה ביעילות ובשיטתיות מצמררת.

ענת ברקו: אין מקום להשוואה בין הסכסוך שהיה בין הארמנים לטורקים ובין שואת היהודים.

ענת ברקו: היהודים נרדפו, נטבחו והוצאו להורג במיתות שונות ומשונות רק בשל היותם יהודים.

ענת ברקו: דווקא כאן, מעל בימת כנסת ישראל, ראוי להדגיש שבאותם ימי זוועה לא הייתה לנו מדינה, וכי המילה שואה היא מילה עברית המיוחדת לגודל האסון שאירע לעם היהודי חסר המולדת כעם ולא כישות מדינית הנמצאת במצב מלחמה.

ענת ברקו: אין סכסוך לאומי או טריטוריאלי שכזה היכול להצדיק טבח שכזה, ולכן בעומדנו מול הזיכרון ההיסטורי הארמני אנחנו עדים לכך שגם כיום, בחלוף 100 שנות מלחמה עקובה מדם בין העות'מאנים לארמנים, אנו עדיין חשים כי הפצע פעור לרווחה, הכאב והזיכרון כמו נותרו טריים בקרב העם הארמני העתיק.

ענת ברקו: טקס הזיכרון לקורבנות הטבח הארמני שבו נטלנו חלק נערך על ראש ההר, בקור מקפיא.

ענת ברקו: היה זה טקס מרשים ועצוב, מלווה בקינה ונהי.

ענת ברקו: בטקס נכחו נציגים מ-60 מדינות אשר באו להביע הזדהות עם הטרגדיה הארמנית.

ענת ברקו: ראש המשלחת, חבר הכנסת נחמן שי, לחץ את ידו של נשיא ארמניה והניח פרח על מצע ובו ציור של פרח שנבחר לסמל את הזיכרון לטרגדיה הארמנית – זהו הפרח – לצד דגל ישראל.

ענת ברקו: כל ראש משלחת לווה בילד או ילדה ארמנים שנשאו את דגל המדינה שממנה הגיע הנציג, וכך נישא גם דגל ישראל במעמד מיוחד זה.

ענת ברקו: אחר כך נעמדו הילדים הארמנים בשורות ונופפו בדגלי המדינות המשתתפות, והזרים הונחו על רחבת הזיכרון, סמוך לאנדרטה, הממוקמת במבנה שבו בוערת אש תמיד לזכר הנרצחים.

ענת ברקו: הטקס ארך ארבע וחצי שעות וכלל נאומים של ארבעה נשיאי מדינות: צרפת, קפריסין, סרביה ורוסיה.

ענת ברקו: לאחר מכן נערך החלק הדתי, ה"קתוליקוס" הארמני, בליווי מקהלה וקטע נגינה נוגע ללב של ילד המנגן בחליל – יבבה חנוקה שבקעה ומצאה דרכה החוצה מבעד לאצבעותיו הקטנות.

ענת ברקו: לסיום הניחו נציגי המדינות, ואנו בתוכם, ורד אדום ליד אבוקת הזיכרון בתוך המבנה המונומנטלי.

ענת ברקו: בבליל השפות והמלל של נציגי המשלחות ושל הנשיאים שנאמו ניתן היה להבחין במילים נרגשות: "לא עוד".

ענת ברקו: היו שהתייחסו בהקשר זה לנעשה בסוריה, ונשיא צרפת דיבר על טרור "דאעש" המשתולל.

ענת ברקו: ניכר היה כי פיגועי הטרור האחרונים שחוותה צרפת, ובכללם הטבח המחריד שבוצע בעיתונאים ב"שארלי הבדו" והשחיטה שהתבצעה בלקוחות "היפר כשר" בצרפת, נתנו אותותיהם בנשיא צרפת ובבני עמו.

ענת ברקו: המעניין הוא כי במהלך הטקס שעסק ברצח הארמנים בידי הטורקים ניעורה בקרב המשתתפים האסוציאציה הבלתי-נמנעת כי בעצם גם היום, כבעבר, מוביל הטרור האסלאמיסטי לטרגדיות אנושיות חמורות דומות של רצח המוני עמים, מיעוטים, עדות שלמות ודתות ואמונות אחרות.

ענת ברקו: גם היום עומדים האסלאמיסטים מאחורי התפרקות של מדינות, שרפת אתרי קדושה ומקומות פולחן עתיקים ומחיקה של תרבויות עתיקות ומיוחדות מעל פני האדמה.

ענת ברקו: בתום הטקס נותרה בקרבנו תחושה מצערת שהרבה לא השתנה, וגם היום יש אדישות לפגיעה, לרצח של אזרחים, למיליוני פליטים רעבים ונטולי קורת גג באפריקה, בסוריה, בעיראק, בתימן ובלבנון, ובמקומות אחרים בעולם.

ענת ברקו: חידת אדישות העולם לגורלם של אלה מתעצמת, ולו בשל האובססיה שבה בוחן העולם את הצעדים המוסריים של ישראל וצבאה בעודנו נלחמים, הפעם כמדינה, להגן על אזרחינו.

ענת ברקו: האירוע בארמניה נחתם בקריאה של ניצולת שבט הטוטסי מהטבח שביצע שבט ההוטו ברואנדה לפני כ-20 שנה.

ענת ברקו: הקריאה הייתה לאנושיות וכיבוד זכויות אדם באשר הוא אדם.

ענת ברקו: אסונם של הארמנים נבע מתוצאות נפשעות של עימות בין מדינות במלחמה, אך ארמניה מותירה בצל את קונטקסט האירועים, העובדות ההיסטוריות והשורשים הללו של הטבח הארמני, במאמץ לקבל הכרה ישראלית ובין-לאומית באסונם.

ענת ברקו: חרף זאת, אנו כיהודים וישראלים, דווקא בשל שואת עמנו, מחויבים לשמור על רגישות גם כלפי סבלם של עמים אחרים.

באסל גטאס: ומה עם העם הפלסטיני?

ענת ברקו: בכל קנה מידה של מוסריות אנו מגלים אמפתיה עמוקה לסבלם של הארמנים ומוקיעים את הזוועות והאובדן הגדול של מספר רב של בנותיו ובניו באותה מלחמה.

ענת ברקו: דווקא מתוך אמפתיה זו יש לבחון אם דווקא בעידן של רצח המתבצע עתה בעמי האזור על-ידי גלים גוברים של טרור אסלאמיסטי, בשלה העת להגדיר את הטבח בארמנים כרצח עם.

ענת ברקו: ממדי האסון הנורא, שבא לידי ביטוי ברצח של מעל מיליון ארמנים, מובילים למחשבה שייתכן שהגדרה זו תביא את עמי המערב לפעול בנחישות למניעת המשך מעשי הרצח המתבצעים כיום בשל פרשנות אסלאמית דתית גלובלית והצהרות ברורות לחיסולם של עמים – כמו שהדבר בא לידי ביטוי למשל באמנת ה"חמאס", הקוראת בסעיף 7 שלה להשמדת ישראל ויהודיה.

ענת ברקו: למרות הקושי הפוליטי המצוי בבסיס יחסי ישראל–ארמניה, בשל עמידתה באורח קבוע לצד אויבינו האיראנים והצבעותיה המסורתיות נגד מדינת ישראל באו"ם, עלינו לנקוט כלפי אסונם עמדה מוסרית ברורה.

ענת ברקו: ארמניה, בעלת בריתן של רוסיה ואיראן, מבקשת בעצם מהעם היהודי לנתק את עצמו מהאינטרסים והשיקולים הגיאו-פוליטיים החשובים לנו – כמו למשל יחסינו המיוחדים עם אזרבייג'ן – ולהכיר באסונם.

ענת ברקו: החוקר ד"ר אבינעם עידן, מומחה בתחום ומצוי בו היטב, ציין כי בעידן הפוסט-מודרני המחויבות לעובדות היא צורך המציאות.

ענת ברקו: איננו מחויבים לסייע לבניית נרטיב המנותק מהעובדות ההיסטוריות דווקא לטובת מי שפועל לעצב מציאות פוליטית המתאימה לו.

ענת ברקו: אולם, מתוך גדלות הנפש הנובעת מגישתנו המוסרית כעם המצוי במלחמת מגן על קיומו, צריכים אנו להכיר בטרגדיה הארמנית כרצח עם.

ענת ברקו: צעד משמעותי בכיוון זה כבר נעשה כאשר נשלחנו לייצג את המדינה בטקס הזיכרון הארמני.

ענת ברקו: אכן, אסון נורא היה שם, אסון שהוא חלק בלתי נפרד מסבלו, מזהותו, מזיכרונו ההיסטורי ומהגדרתו הקולקטיבית של העם הארמני, והדבר משמש תמרור אזהרה עדכני לעמי העולם גם כיום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי – כאמור, אחרונת הדוברים בהצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מירב בן ארי: יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, חברי המשלחת הארמנית, אנשי היהודי שחיו תחת שלטון האימפריה העות'מאנית לא יכלו להתעלם מהשמדת הארמנים.

מירב בן ארי: בלטו ביניהם אנשי ניל"י, שהתייחסו רבות לרצח העם הארמני ואף פעלו בניסיון לערער את אמות הספים ולהוביל להתערבות של המעצמות למניעת רצח העם.

מירב בן ארי: בנובמבר הגיש תצהיר למשרד ההגנה הבריטי, ותחת הכותרת "פרו-ארמניה" הוא כתב: "קשה לשבת בלונדון השלווה ולכתוב על טבח הארמנים – – – מעשי הטבח נתבצעו בקנה מידה כה רחב, מלווים במעשי זוועה כה עצומים ולאורך זמן כה רב באופן כה שיטתי – – – עד כי כמה שלא ינסה אדם לרסן את עטו, ואיזו מתינות שלא ינסה לעטות, עדיין ייחשב כמי שעוסק בהגזמות.

מירב בן ארי: – – – הטבח רחב ההיקף ביהודים שנעשה בצבא המצביא הרומי טיטוס הוא האירוע המתועד היחיד בהיסטוריה השווה בהיקפו לטבח הארמנים.

מירב בן ארי: כמו אז גם היום מדובר בתוכנית ממשלתית.

מירב בן ארי: אחריותה הכוללת והמלאה של הממשלה הטורקית לביצוע מעשי הטבח אינה מוטלת בספק".

מירב בן ארי: איתן בלקינד, איש ניל"י שהסתנן לצבא הטורקי, צורף למפקדה של ג'מאל פאשה.

מירב בן ארי: הוא סיפר שהיה עד ראייה לשרפתם של 5,000 ארמנים.

מירב בן ארי: לוטננט חסן מערוף מהצבא העות'מאני מתאר כיצד אוכלוסייה של כפר שלם רוכזה יחד ואז נשרפה.

מירב בן ארי: לפי תצהירים מאת שני רופאים מהעיר טרבזון, שימשו מבנים של שני בתי-ספר לרכז ילדים, אשר נשלחו לאחר מכן לקומת הביניים ושם הומתו בגז רעיל.

מירב בן ארי: רצח העם הארמני היה רצח עם מכוון ושיטתי שביצעה האימפריה העות'מאנית בזמן מלחמת העולם הראשונה באוכלוסייה הארמנית.

מירב בן ארי: רצח העם הארמני התאפיין במעשי המוניים, בגירוש המוני וב בתנאים שתוכננו להביא ל של המגורשים.

מירב בן ארי: רוב ההערכות שבוצעו על-ידי נציגים שונים אומדות את מספר הקורבנות במיליון עד מיליון וחצי גברים, נשים וטף.

מירב בן ארי: ‏ בביקורי האחרון בארמניה היפה אך הפצועה, ערש מולדתו של העולם הנוצרי, שאלתי את חברי הארמני למסע למה הם לא סולחים לטורקים; למה האיבה בין שני העמים היא כה גדולה; למה אין סיכוי לפיוס; למה הם כל הזמן מתעסקים באובססיביות בנושא למרות שהם אישית לא מכירים אף אחד, אף ניצול; למה, למרות שאף אחד מהם לא פגש קרוב משפחה ניצול, הם אינם יכולים להשתחרר מזה.

מירב בן ארי: והוא אמר לי במשפט מאוד ברור: אצלכם, מירב, הגרמנים הכירו באחריותם המלאה לשואת יהודי אירופה, על כל המשתמע מכך.

מירב בן ארי: לעומת זאת, אצלנו הטורקים, הרואים בעצמם צאצאי העות'מאנים, מתנגדים לשימוש במונח "רצח עם" ומעולם לא הכירו בעצם קיומו של רצח העם הארמני, כל שכן באחריותם לכך.

מירב בן ארי: העובדה היא שאחרי 100 שנים הטורקים ממשיכים להכחיש, ורוב רובו של העולם לא מכיר ברצח העם הארמני, כולל, כמובן, ישראל.

מירב בן ארי: מתוך 197 מדינות האו"ם רק 24 מדינות מכירות ברצח העם הארמני.

מירב בן ארי: זהו חטא כלפי הארמנים.

מירב בן ארי: הם קורבנות פעמיים: גם של הג'נוסייד אך גם של ההכחשה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: אין תשובת ממשלה בנושא זה, אבל אני מאפשר לחברי הכנסת להביע עמדות נוספות.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה היא חברת הכנסת תמר זנדברג – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – אילן גילאון וזאב אלקין.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אני חייבת לומר שזה אחד מהימים שבהם אני גאה במיוחד להיות חברה בסיעת מרצ, ואני אגיד למה.

תמר זנדברג: פתחה את הדיון חברת הכנסת זהבה גלאון בשם סיעת מרצ לדורותיה, שהובילה את הנושא הזה באמת כשאף אחד לא דיבר עליו; אף אחד, אבל אף אחד, לא מהממשלה ולא מהקואליציה ולא מהאופוזיציה.

תמר זנדברג: היא המשיכה את דרכו של יוסי שריד, חבר הכנסת ויושב-ראש מרצ לשעבר, את דרכו של חבר הכנסת לשעבר חיים ג'ומס אורון, שהמשיך את דרכו של חבר הכנסת והשר לשעבר יאיר צבן.

תמר זנדברג: ואתה יודע, הרבה פעמים בפעילות הפוליטית והציבורית שלנו אומרים לנו: זה לא יעבור, זה לא יקרה, אתם סתם מדברים, העמדות שלכם קיצוניות.

תמר זנדברג: וזה אחד הימים שבהם אנחנו רואים שבהתמדה, בהצגת העמדות הצודקות ובהעלאת נושאים לסדר-היום, הדבר הזה נושא פרי ובסופו של דבר מגיעים למצב שעמדות שבהתחלה נראות הזויות ורחוקות אולי מהקונסנזוס – מתקבלות בקונסנזוס.

תמר זנדברג: אנחנו פה עדיין בעיצומו של תהליך, זאת עדיין לא עמדה בקונסנזוס, אבל אין ספק שהיא הרבה יותר מקובלת מאשר בעבר.

תמר זנדברג: ואני גאה היום להיות ממשיכת דרכם של אלה שהובילו את ההכרה ברצח העם הארמני, ואני מקווה שמכאן והלאה נגיע להכרה רשמית, גם ישראלית וגם בין-לאומית, באסון הזה.

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גילאון – איננו?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זאב אלקין – בבקשה, אדוני.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה וחברי חברי הכנסת, אני חושב שצדקה תמר כשדיברה על כך שיש כאן תהליך מתמשך של מאבק, עשרות שנים, בבית הזה, בסופו של דבר להוציא את הנושא של הכרה ברצח העם הארמני מהארון.

זאב אלקין: זה לקח הרבה זמן עד לעצם היכולת לקבל רוב במליאה להעלות נושא על סדר-היום של ועדה כזאת או אחרת בכנסת – זה הפך למשהו לגיטימי.

זאב אלקין: כמו שהודעת, אדוני היושב-ראש, הממשלה הפעם נתנה חופש הצבעה ולא באה עם עמדה מגובשת.

זאב אלקין: זה לא ברור מאליו.

זאב אלקין: אני זוכר היטב איך בפעם הראשונה הצלחנו לגבש כאן רוב בבית הזה, וזה היה בניגוד לעמדת הממשלה.

זאב אלקין: נדמה לי שציפי לבני הייתה שרת החוץ, והיא התנגדה, ואנחנו היינו קבוצת חברים מכל קצות הבית שחברו יחד והובילו את הנושא הזה: חבר הכנסת חיים אורון ממרצ מצד אחד, ואני קיבלתי את הנושא הזה בירושה מחברי המנוח, חבר הכנסת יורי שטרן, זיכרונו לברכה.

זאב אלקין: הוזכרה כאן מפלגת ישראל ביתנו, אבל צריכים גם להגיד את האמת:

זאב אלקין: בין הראשונים בכנסת שדחפו לכיוון הזה בכל הכוח היה בזמנו חבר הכנסת יורי שטרן.

זאב אלקין: זה נכון שהיום עמדת המפלגה היא אחרת.

זאב אלקין: הצלחנו לגבש כאן רוב להעלאת הנושא לסדר-היום.

זאב אלקין: מאז, במשך השנים נפרץ פה עוד מחסום, והנושא הזה יצא מהמחשכים של ועדת חוץ וביטחון לדיונים בוועדת חינוך.

זאב אלקין: נדמה לי שאפילו פעם או פעמיים התקיימו דיונים בוועדת החינוך בנושא הזה.

זאב אלקין: אני מאוד שמחתי על כך שהצלחנו להגיע לשם, ואני מאוד מקווה שבכנסת הזאת, בקדנציה הזאת, אנחנו נתקדם שלב אחד הלאה, ולא רק נאפשר את הדיונים בנושא, אלא כנסת ישראל – כמעט האחרונה בין הפרלמנטים במערב – תגיד דבר מאוד ברור בסוגיה המוסרית הזאת של הכרה ברצח העם הארמני.

זאב אלקין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלקין.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אני בעצם מנוע מלשאול את המציעים מה עמדתם, כי עמדתם היא דיון במליאה, לכן אני אשאל את חברי הכנסת – – –

זאב אלקין: אני מציע דיון בוועדה – – –

יולי יואל אדלשטיין: דיון בוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלקין, כפי שאתה יודע היטב, אנחנו קובעים שיהיה דיון בוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אם הנושא הזה יעבור, אז נקבע באיזו ועדה.

זאב אלקין: אם יש מחלוקת.

יולי יואל אדלשטיין: אם יש מחלוקת, כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, תמר זנדברג.

תמר זנדברג: דיון בוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: דיון בוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, ההצבעה בעד היא דיון בוועדה, והצבעה נגד היא בעצם לקיים דיון במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד, פורמלית, זה דיון בוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 16 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 16, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלקין וחברת הכנסת זנדברג הציעו שהדיון יתקיים בוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אין דעות אחרות, לכן אנחנו נעביר את הנושא לשם.

יולי יואל אדלשטיין: נקווה – אני עדיין לא יודע מי יהיה יושב-ראש הוועדה, אבל נקווה שיקיים דיונים כמה שנדרש ובמהרה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מסיימים את הנושא הזה, מודים לאורחינו ביציע וממשיכים בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/915; "דברי הכנסת", חוברת זו, עמ' 172; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלקין, מזמן לא דיברת, אז אני מזמין אותך לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 3 והוראת שעה לכנסת ה-20), קריאה שנייה וקריאה שלישית, כפוף להנחה – ההנחה בוצעה, קיבלה פטור מחובת הנחה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, תציג לנו את החוק לקראת קריאה שנייה ושלישית.

זאב אלקין: תודה רבה.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה וחברי חברי הכנסת, אני מתכבד כאן להציג את הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 3 והוראת שעה לכנסת ה-20), לקראת אישורה בידי הכנסת בקריאה השנייה והשלישית.

זאב אלקין: קודם כול, מדובר בהצעת חוק מאוד קצרה ותמציתית, בת שני סעיפים בלבד, שעוסקת בשתי הוראות בעניין הרכב הממשלה: האחת, החזרת המוסד שר בלי תיק, כהוראת קבע; והשנייה, קביעת הוראת שעה כך שתחולת החוק למעשה לא תהיה מהכנסת העשרים – כפי שקבעה בזמנו בהוראת שעה הכנסת התשע-עשרה – אלא החל בכנסת העשרים-ואחת, לעניין מספר השרים וסגני השרים שיכולים לכהן בממשלה.

זאב אלקין: בשני המקרים, כדאי לשים לב, מדובר בהמשך המצב המשפטי החוקתי ששורר במדינת ישראל שנים רבות.

זאב אלקין: אין כאן מעין חידוש.

זאב אלקין: השינוי שחוקק בכנסת הקודמת לא נוסה בפועל, והסיבה לכך הייתה, בין השאר, שאפילו הסיעות שדחקו לחקיקתו של השינוי והיו חלק מהממשלה בעת ההיא לא הצליחו לעמוד בו ולא הצליחו לכפות על הממשלה ההיא, בכנסת התשע-עשרה, מספר של 18 שרים.

זאב אלקין: כך שהשינוי הזה שאנחנו עוסקים בו – לא מדובר בהוראה שהמעשיות שלה נבחנה והוכחה וכרגע מוצע לשנות אותה אלא להפך, למעשה מוצע להמשיך את ההסדר הקיים.

זאב אלקין: אכן, כמה מפתיע, גם מלאכת הקמת הממשלה הנוכחית הוכיחה שבמבנה הקואליציוני במדינת ישראל קשה עד בלתי אפשרי לעמוד בהוראת החוק הזאת, והדבר נאמר באופן גלוי בדברי ההסבר להצעה וגם בדיונים שקיימה הוועדה המיוחדת שהכנסת הקימה לצורך דיון בחוק הנ"ל.

זאב אלקין: אני אתייחס כרגע לכל סעיף בנפרד.

זאב אלקין: סעיף 1 מדבר על המוסד שר בלי תיק.

זאב אלקין: הסמכות למנות שר בלתי תיק מלווה אותנו עוד מחוק-היסוד משנת תשכ"ח, 1968.

זאב אלקין: אף-על-פי שחוק-יסוד: הממשלה עבר שינויים גדולים והוחלף פעמיים – כולל בחירות ישירות וכו' – סמכות זו תמיד נותרה בעינה, ולא בכדי.

זאב אלקין: למעשה, מדובר בכלי שהיה קיים תמיד בידי הממשלה: למנות שר שהוא שותף לשולחן הממשלה, והממשלה יכולה ללמוד מניסיונו, והוא שותף לקבלת החלטות – לפעמים אלה אפילו שרים שכיהנו בקבינט המדיני-ביטחוני והטביעו חותמם על עבודת הממשלה בצורה מאוד משמעותית – בלי להקים לצורך כך משרד מיוחד, מה שהרבה פעמים יכול להביא דווקא להוצאה כספית מיותרת.

זאב אלקין: אני קראתי את הפרוטוקולים של הדיונים בוועדת החוקה של הכנסת הקודמת לקראת ההצבעות בחוק, ולא ראיתי שם שום הנמקה משכנעת מדוע צריך לבטל את המוסד הזה של שר בלי תיק ואת סמכות המינוי, שיש בו גם גמישות וגם חיסכון.

זאב אלקין: אנחנו לומדים מההיסטוריה שלנו שלעתים נוצר מצב שדווקא מינוי שר בלי תיק מאפשר למפלגות לייצר מעין הסכמה לאומית ולהצטרף לממשלה, החל מהצירוף המפורסם של מנחם בגין לממשלה כשר בלי תיק וכלה בניסיון האולי-פחות-מוצלח, אבל מלכתחילה הייתה מאחוריו מחשבה דומה, של צירוף סיעת קדימה בכנסת השמונה-עשרה לממשלה, כאשר השר מופז כיהן כשר בלי תיק וחבר בקבינט המדיני-ביטחוני.

זאב אלקין: וישנן דוגמאות אחרות.

זאב אלקין: אם אנחנו נזכרים בכנסת השמונה-עשרה, אפשר להיזכר בדוגמה של השר זאב בנימין בגין, שכיהן כשר בלי תיק וחבר קבינט מדיני-ביטחוני וללא ספק הטביע את חותמו על הרבה מאוד החלטות הרות-גורל שקיבלה אותה ממשלה בתחום המדיני-ביטחוני במשך ארבע שנים.

זאב אלקין: והרשות נתונה, אפשר למנות דוגמאות נוספות.

זאב אלקין: ועל כן אני סבור, ורוב חברי הוועדה היו סבורים, וגם הממשלה שהגישה את הצעת החוק הזאת, שזו הייתה טעות, למעשה, לבטל את המוסד הזה, וכעת אנחנו מבקשים לתקן את הטעות הזאת בהוראה קבועה ולהחזיר את האפשרות שהייתה קיימת בחוק, כולל בכנסת הקודמת – אומנם היא לא מומשה, אבל הייתה בידי הממשלה סמכות למנות שר בלי תיק.

זאב אלקין: אגב, אני לא יודע להגיד, אדוני היושב-ראש, אם בממשלה שבעזרת השם תוצג לבית הזה בעוד כמה ימים יהיה שר בלי תיק, כן או לא, אבל עצם היכולת נראית לנו יכולת מהותית וחסכונית.

זאב אלקין: לגבי הנושא השני, של מספר השרים בממשלה, גם כאן, לדעתנו, כמו שאנחנו יודעים, יש ניסיון לא כל כך מוצלח מהעבר, שבו נקבעה בחוק-יסוד הגבלה על מספר השרים וסגני השרים בממשלה.

זאב אלקין: בשנת 1999 ביטלה הכנסת הוראה דומה מאותן סיבות שבגינן מוצע התיקון כרגע.

זאב אלקין: מגבלה חוקתית על מספר השרים וסגני השרים יכולה לפגוע ביציבות ובגמישות השלטונית.

זאב אלקין: היא מקשה על הרכבת הקואליציה מלכתחילה ומקשה גם על השינוי במהלך הכהונה.

זאב אלקין: בנוסף, לעתים יש חשיבות ציבורית רבה בהקמת משרד חדש ובהעמדה של אדם שמסור כולו לנושא בראשו.

זאב אלקין: אני יכול להביא דוגמאות: בזמנו הוקם המשרד לאיכות הסביבה, והנושא הזה במשך הזמן הפך לנושא מאוד מאוד מרכזי בסדר-היום שלנו; או לחלופין, דוגמה מהכנסת השבע-עשרה, אם אינני טועה – הקמת המשרד לענייני גמלאים, שהייתה בו מעין קביעת מדיניות שהטיפול בגמלאים הוא נושא חשוב והוא יעד מיוחד של הממשלה, והמשרד הזה קיים עד היום.

זאב אלקין: היו עליות וירידות במשקלו בשולחן הממשלה ובתקציבים שניתנו לו, אבל המשמעות של קיום המשרד הזה היא איזושהי אמירה מיוחדת של החברה ושל הממשלה שיש כאן בחברה פלח אוכלוסייה שדורש טיפול מיוחד, ומגיע לו הטיפול המיוחד הזה, מעבר להשקעת הכספים הרגילה שעוברת דרך הביטוח הלאומי או בצינורות אחרים.

זאב אלקין: כמובן, אני מבין שהמוטיבציה לתיקון נבעה מתופעות של ממשלות גדולות במיוחד בעבר, אבל קודם כול צריכים להעיר שאין צורך בהוראה חוקתית על מנת לטפל בגודל הממשלה.

זאב אלקין: והוסבר בדיונים בוועדה, עוד כשחוקק התיקון הזה, שזאת לא הוראה מקובלת בחוקות ברוב מוחלט של מדינות העולם; זאת סוגיה פוליטית ציבורית שאפשר לטפל בה בדרך הזאת.

זאב אלקין: בממשלה הקודמת, כשהנושא היה חשוב במיוחד לחלק מהסיעות והוא נכלל בהסכמים הקואליציוניים, הניסיון לקבוע הוראה חוקתית בנושא – שמטבעו הוא גמיש ומשתנה – למעשה הוכח כבעייתי.

זאב אלקין: קודם כול, צריך לציין שקביעה חוקתית אינה משנה את טיב הנושא ורק גורמת בסופו של דבר, אם נזקקים לכך, לצורך לשנות או לתקן את חוק-היסוד, אם בהוראה קבועה ואם בהוראת שעה.

זאב אלקין: הבעיה היא בקביעה מספרית כלשהי של מספר מרבי, אך ודאי כשמדובר על מספר כה נמוך של 18 שרים.

זאב אלקין: עוד פעם, עיינתי בפרוטוקולים של דיוני ועדת החוקה בכנסת הקודמת ולא ראיתי הסבר משכנע מדוע נבחר המספר 18 שרים ומדוע הוא מתאים למציאות הפוליטית של ישראל, חוץ מהתקדים הלא-מוצלח מ-1996, שבוטל ב-1999.

זאב אלקין: ראיתי בדיונים התעקשות גדולה מאוד של חלק מהמציעים והתעלמות שלהם מאזהרות של הרבה חברי כנסת והרבה מומחים.

זאב אלקין: ההסבר המדעי היחיד שהוצג לטובת המספר הזה, 18, היה הטענה שלמעשה מדובר על חציון – מתוך מחקר שנעשה במכון הישראלי לדמוקרטיה – מעין חציון מספר השרים בכמה ממדינות המערב.

זאב אלקין: לא היה שום הסבר למה דווקא החציון מתאים למציאות הישראלית, עם המצב המאוד-מורכב של הגיוון בחברה הישראלית, שבא לידי ביטוי במבנה של הכנסת – ריבוי מפלגות והמבנה הקואליציוני.

זאב אלקין: ולכן, אפילו יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, שהוא אחד המציעים של החוק וגם נמנה עם המפלגה שדחפה מאוד לשינוי הזה, מצא לנכון להתריע שהסד נוקשה מדי ולא יוכלו לעמוד בו, ואפילו הוא הזהיר והוציא מכתב מיוחד על כך שזה יגרום בסוף לתיקונים תכופים של ההוראה, כפי שכולנו רואים וכפי שקורה היום.

זאב אלקין: סוגיה נוספת שנדונה במהלך דיוני הוועדה היא השאלה אם נכון לתקן את התיקון הזה בהוראת קבע או בהוראת שעה.

זאב אלקין: קודם כול, כדאי לזכור שלא מדובר בהוראת שעה טיפוסית.

זאב אלקין: בדרך כלל כשמדובר בהוראת שעה, מדובר על מצב שלמעשה משנה את המצב הקיים רק לפרק זמן מסוים.

זאב אלקין: דוגמה קלאסית לכך היא התיקונים שנבעו מהעניין של קבלת תקציב דו-שנתי בהוראת שעה, או דחיית מועד אישור התקציב שהחוק קובע בהוראת שעה, והעיר על זה בזמנו בית-המשפט העליון שזה לא הדבר הכי אלגנטי; אומנם הוא לא פסל את החקיקה, אבל לא היה שבע רצון מהעיסוק בחוקי-יסוד בהוראת שעה.

זאב אלקין: כאן מדובר על מקרה אחר לחלוטין, כי מדובר למעשה על הוראת שעה שעוסקת בסעיף תחולה בלבד, וגם בכנסת הקודמת, כשהחוק חוקק, ראו לנכון המציעים, שהיו באופן עקרוני מאוד מאוד נחושים להעביר את התיקון הזה – גם הם השתכנעו שלא ניתן להחיל את התיקון באופן מיידי ונדרשת כאן הוראת שעה שדוחה את החלת התיקון.

זאב אלקין: השינוי היחיד שמוצע לעשות בהצעת החוק הממשלתית זה למעשה ללכת באותה מתכונת, והיות שגם בכנסת הזאת, כפי שמסתמן, אין יכולת לעמוד בהגבלה הזאת, לדחות כרגע בעוד כנסת אחת את סעיף התחולה – אין כאן שינוי לעומת החקיקה המקורית; זאת אומרת, כאן, כמו שם, הוראת השעה מתייחסת אך ורק לעניין התחולה – ולמעשה להותיר או בידי המציאות הפוליטית בישראל בכנסת הבאה או בידי המחוקק, אולי אפילו בכנסת הזאת – בצורה מסודרת ולא בלוחות זמנים ולא בלחצי זמנים שאנחנו נמצאים בהם כעת לקראת הקמת ממשלה – לדון באופן יסודי אם יש צורך בהגבלה הקבועה הזאת או שלמעשה בנוסף לדחייה צריך לדבר על ביטול.

זאב אלקין: אני לא יודע להכריע בכך.

זאב אלקין: עמדתי האישית בעניין הזה ידועה.

זאב אלקין: אני לא הייתי שבע רצון אז מהתיקון.

זאב אלקין: חשבתי, כפי שכבר תיארתי, שזו הגבלה נוקשה מדי, ונאלצתי, במסגרת המשמעת הקואליציונית, להצביע בעדו אחרי שהתרעתי מה יהיו השלכותיו, ואני חושב שמן הסתם גם במהלך הכנסת הזאת עוד יתלבטו חברי כנסת רבים אם יש צורך בהגבלה הזאת.

זאב אלקין: לא ראינו לנכון – גם אנחנו בוועדה וגם הממשלה כשהגישה את הצעת החוק – להכריע בסד הזמנים הקיים בשאלה הכבדה הזאת, ולכן הבקשה כאן במקרה הזה היא רק לדחות את המועד של תחולת החוק.

זאב אלקין: ואני שוב מדגיש: זה שונה מאוד ממה שבדרך כלל מקובל לראות כטיפול בהוראת שעה בחוקי-יסוד.

זאב אלקין: אגב, אני רוצה לציין גם שההתלבטות הזאת אם ללכת לדחיית התחולה או לבטל לגמרי את ההגבלה נדונה גם במהלך המשא-ומתן הקואליציוני.

זאב אלקין: היו מפלגות שסברו שנכון יהיה לחזור לגמרי למצב הקודם, היו מפלגות שרצו לתת לזה עוד צ'אנס, לפחות מבחינת המחשבה מה נכון יותר, ולא לקבע מסמרות, ולכן התוצאה שהתגבשה היא התוצאה שהובאה על-ידי הממשלה לכנסת.

זאב אלקין: אגב, ברצוני להעיר שחלק מחברי הוועדה המיוחדת, שהתקיים בה דיון מאוד מאוד יסודי בסוגיה הזאת, כשהעירו שהם מתנגדים להוראת שעה ואמרו שאולי הם היו תומכים בשמחה בסעיף הרלוונטי אילו הוא היה סעיף קבע והיה פשוט מבטל את המגבלה, אני הצעתי לאותם חברים – לא היה בידי חופש, היות שהייתה עמדת ממשלה ברורה לתמוך בזה בוועדה – אבל הצעתי להם להגיש הסתייגות בעניין, והבטחתי להם שאם הסתייגות כזאת תוגש, אנחנו נקיים עד להצבעה במליאה דיון רציני בין סיעות הקואליציה המיועדת ועם הממשלה לגבי היכולת לתמוך בתיקון.

זאב אלקין: להפתעתי הרבה, מרוב הדיבורים הוגשו המון הסתייגויות בסגנון הסתייגויות הכוסברה, כפי שנהוג לכנות אותן, להצעת החוק; הן כולן מונחות לפניכם ואתם יכולים לראות שלא ננעלו שערי היצירתיות הספרותית של חברי הכנסת.

זאב אלקין: אבל דווקא לא הוגשה הסתייגות שמדברת על הנושא שחברי הכנסת דיברו עליו כל כך הרבה בדיון בוועדה, ובשל כך אין יכולת בהצבעה על החוק, שתהיה מחר, להכריע בסוגיה הזאת, והסוגיה המרכזית הזאת בוודאי תידחה לעיון או של הכנסת הזאת או של הכנסת שתהיה אחריה.

זאב אלקין: אני חייב להעיר, בהקשר הזה של התהליך, שאומנם אני לא הופתעתי, כי זה קורה לעתים קרובות, אבל אני חושב שיש מעין זילות בכנסת בהגשת הסתייגויות רק לשם הגשת הסתייגויות במספר גדול, כשאין שום קשר בינן לבין תוכן החוק והן נועדו רק לתת ביטוי, כפי שאמרתי, לתחרות בין חברי הכנסת מי ימציא כינוי יותר פוגעני, או ימציא כל מיני תיקונים שהקשר בינם לבין המציאות, משפטית, הוא רחוק מאוד.

זאב אלקין: ואם התיקון הזה יתקבל, אז אותם חברי כנסת שהציעו אותו יגידו: אוי אוי אוי, חס וחלילה, צריך מייד לתקן את זה, כי לא יכול להיות שדבר כזה כתוב בספר החוקים הישראלי.

קריאה: לשים לכם מראה מול הפרצוף.

זאב אלקין: עכשיו, אני חושב שזה פוגע בכולנו.

זאב אלקין: כי אני חושב שכל מי שמציע הסתייגות צריך להיות רציני ולקוות שההסתייגות הזאת תתקבל.

מיכל רוזין: אולי קודם שהממשלה תהיה רצינית – – –

זאב אלקין: הממשלה מאוד רצינית.

מיכל רוזין: – – – את קווי היסוד שלה – – –

זאב אלקין: היא הציעה כאן הצעת חוק, שהיא באמת רוצה שהיא תתקבל.

קריאה: איזה ממשלה, יש ממשלה?

קריאה: ממשלת מעבר – – –

זאב אלקין: לעומת זאת, רצוי שמי שמציע הסתייגות, יציע הסתייגות שהוא יודע לחיות אתה אם היא תתקבל.

מיכל רוזין: סליחה, הצענו הסתייגות, ולא הצבעת בעדה, שמטרת החוק זה ביצור שלטונו של נתניהו.

שלי יחימוביץ': אולי תיתן לנו רשימת הסתייגויות, שנדע – – –

זאב אלקין: היא מונחת על שולחנכם.

זאב אלקין: היא מונחת על שולחנכם.

זאב אלקין: חברת הכנסת יחימוביץ, אני מציע לך לעיין ברשימת ההסתייגויות – –

שלי יחימוביץ': כבר עשיתי כן.

זאב אלקין: – – ולאחר מכן תגידי לי את אם את רוצה שההסתייגויות האלה ייכנסו לספר החוקים הישראלי.

זאב אלקין: אני חושב שיש כאן מעין אתגר לכנסת ובוודאי לוועדת הכנסת – – –

יואל חסון: אפשר אולי להסכים שגם ההסתייגויות וגם החוק לא ייכנסו לספר החוקים.

זאב אלקין: דווקא החוק, כפי שכבר אמרתי, חבל שלא הקשבת, הוא משקף את המציאות המשפטית הישראלית הקבועה.

זאב אלקין: אפשר לאהוב אותה, אפשר לא, אבל זאת המציאות.

זאב אלקין: כפי שאמרתי, אני הייתי ממליץ לוועדת הכנסת לתת את דעתה על כך ופעם אחת ולתמיד להתיישב על הסוגיה, כי אני לא חושב שזה עושה כבוד לכנסת.

זאב אלקין: אני יכול להתחלק עם אדוני בחוויה של פרצי צחוק שפרצו בדיוני הוועדה המיוחדת כשהוקראו חלק מההסתייגויות.

זאב אלקין: אומנם זה נחמד כשזה קורה ב-04:30, כחלק מחוויה מתקנת, אבל בוודאי – עוד פעם, אני לא חושב שזה תהליך מכובד של חקיקה, וצריכים לחשוב איך הכנסת מתמודדת עם זה באופן יסודי, אבל בוודאי לא על גבי התיקון הזה.

יולי יואל אדלשטיין: מהותית, אדוני, הכנסת, כמו שאתה יודע, כבר התמודדה עם הנושא.

יולי יואל אדלשטיין: מאז הופיעו מה שנקרא "בקשות דיבור", דווקא על מנת למנוע את מעשי הקונדס במהלך החקיקה.

זאב אלקין: נכון, נכון.

מיכל רוזין: אולי תקריא מחוות הדעת של היועצת המשפטית של ועדת חוקה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, כנראה יש מטרה אחרת.

יולי יואל אדלשטיין: כי בקשות דיבור זו עכשיו דרך מקובלת בכנסת להסתייג מחוק כלשהו.

זאב אלקין: אגב, אפרופו הערתה של חברת הכנסת רוזין, הרוב המוחלט של הדברים שהקראתי כאן נכתבו על-ידי היועצת המשפטית של ועדת החוקה ועל דעתה – –

מיכל רוזין: את הביקורת אתה לא – – –

זאב אלקין: – – כמו גם האמירה המפורשת שלה שהיא לא רואה בעיה בתהליך הזה.

זאב אלקין: היא באופן אישי סבורה, כמו שהייתה סבורה גם בכנסת – – –

קריאה: – – –

זאב אלקין: היא באופן אישי סבורה, ואני חושב שחשוב לעדכן את חברי הכנסת, כמו שהיא חשבה גם בכנסת הקודמת, שכל התיקון הזה של מגבלה על מספר השרים וסגני השרים, בטעות יסודו.

זאב אלקין: היא התנגדה לתיקון הזה אז וחשבה שהוא טעות.

מיכל רוזין: נכון.

מיכל רוזין: גם אני.

זאב אלקין: לכן, היא הציעה לנו – – –

מיכל רוזין: יש אנשים עקביים בכנסת.

זאב אלקין: בדיוק כפי שהיא גם התנגדה לחיסול המוסד שר בלי תיק, ולכן היא מאוד מאוד שמחה שהמוסד הזה חוזר בהצעת החוק הנוכחית.

מיכל רוזין: ממש היא לא אמרה את זה – – –

זאב אלקין: היא גם הציעה לנו, במקום לדחות את התחולה, לבטל לגמרי.

מיכל רוזין: ממש לא.

מיכל רוזין: זו ממש לא חוות הדעת המקצועית שלה.

מיקי לוי: שינוי החוק הוא לגיטימי, שינוי החוק הוא לגיטימי.

זאב אלקין: זו ממש חוות הדעת המקצועית שלה, חברת הכנסת רוזין, חבל שלא הבנת – – –

מיכל רוזין: אני אעלה על הדוכן ואני אקריא את חוות הדעת שלה.

זאב אלקין: אני ממליץ לך לקרוא את חוות הדעת, לעיין בפרוטוקול של הדיון בוועדה, גם בכנסת הזאת וגם בכנסת הקודמת, ותראי שזו ממש חוות הדעת שלה.

זאב אלקין: היא התנגדה אז לשני התיקונים – –

קריאה: לא, זאב, היא אמרה לי שהיא שמחה לעשות את זה בהוראת שעה.

זאב אלקין: – – והיא הייתה מאוד מאוד שמחה אם שני התיקונים היו מבוטלים כהוראת קבע.

זאב אלקין: לצערה, רק תיקון אחד מבוטל כהוראת קבע, והתיקון השני – – –

מיכל רוזין: היא אמרה שלא ראוי לעשות את זה בהוראת שעה, לתקן חוק-יסוד – – –

זאב אלקין: – – – והתיקון השני נעשה דרך הוראת שעה – – –

מיכל רוזין: – – –

זאב אלקין: אדוני, אתה יכול להגן על זכותי?

יולי יואל אדלשטיין: אני יכול להזכיר לחברת הכנסת מיכל רוזין שהיא כבר נושאת על כתפיה שתי קריאות לסדר.

מיכל רוזין: זה לא נמחק לי?

יולי יואל אדלשטיין: לא, זה לא נמחק, זו אותה ישיבה.

מיקי לוי: אדוני, אין בעיה בשינוי, זה לגיטימי בדמוקרטיה.

מיקי לוי: הבעיה היא הדרך.

זאב אלקין: אני חשבתי שחברת הכנסת רוזין נושאת על כתפיה קריאות לסדר מהדיון בוועדה המיוחדת – – –

יולי יואל אדלשטיין: היא עקבית, היא עקבית.

זאב אלקין: אני רואה שיש רציפות ועקביות בעניין.

מיקי לוי: – – – אחרי כינון הממשלה.

מיקי לוי: ממה ראש הממשלה מפחד?

מיקי לוי: ממה ראש הממשלה מפחד?

מיקי לוי: למה לא אחרי כינון הממשלה?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי, תודה.

זאב אלקין: לגבי ההערה בעניין הזה של הוראת שעה, אמרתי והדגשתי שההמלצה של היועצת המשפטית של ועדת חוקה הייתה לבטל את מגבלת השרים וסגני השרים בהוראת קבע.

זאב אלקין: אבל היא טענה ואמרה, וזה כתוב אפילו בנאום שהיא הכינה לי, והנה אני מקריא לכם, שהנושא שמדובר בו "אינו מהווה עיקרון חוקתי חשוב לדעת כולי עלמא, ולא מדובר כאן בהוראת שעה בעניין בסיסי של המדינה", כפי שאכן הסברתי, היות שמדובר על הוראת שעה בעניין של החלת התחולה.

זאב אלקין: לסיכום של כל הדיון הזה, אני מציע לכנסת לדחות את כל ההסתייגויות, שכפי שאמרתי, לצערי רובן המוחלט נופלות בקטגוריה של הסתייגויות הכוסברה, ולאשר את הצעת חוק-היסוד.

זאב אלקין: בהזדמנות זו אני רוצה להודות לכל חברי הכנסת שהשתתפו באופן ער ופעיל בדיונים הארוכים, הן בוועדה המיוחדת והן בוועדה המסדרת, בין מהקואליציה ובין מהאופוזיציה.

זאב אלקין: כולם עשו עבודה מסורה מאוד, כל אחד כהבנתו וכאמונתו.

זאב אלקין: אני רוצה להודות לצוותים המסורים של הוועדה המסדרת, היא ועדת הכנסת באופן קבוע, ושל ועדת חוקה: מנהלי הוועדה, צוותי הוועדה והיועצים המשפטיים של שתי הוועדות האלה, שלמעשה השקיעו מאמץ גדול מאוד ללוות אותנו במשך הדיונים המאוד-מאוד לא פשוטים, סוערים כפי שהיו, על החוק הזה, כדי שלא תצא שגגה מתחת ידנו וכדי שכל הדיונים וכל ההחלטות, גם הפרוצדורליות וגם התוכניות, יהיו בהתאם לחוק ובהתאם לתקנון הכנסת, ועל כך תודה רבה להם על הייעוץ והליווי הצמוד.

זאב אלקין: תודה.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ואני קורא לכנסת לתמוך בהצעת החוק ולדחות את כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זאב אלקין, יושב-ראש הוועדה המסדרת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בוודאי, כולנו, מצטרפים לתודות לאנשי המקצוע, שחלקם גם, לאחר סיום דיוני הוועדה, עבדו קשה על מנת לנסח ולהדפיס וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: את כל זה יכולנו למנוע אלמלא ההתלהבות בכנסת הקודמת מחקיקת כל הדברים האלה, שאת חלקם עוד, כפי שאמרתי, נמשיך לתקן בכנסת הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת שלי יחימוביץ לפתוח – את הנמקת ההסתייגויות, בעצם, לא את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: תשע דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פה בחלוקת הזמנים לפי הסיעות, אופוזיציה–קואליציה.

יולי יואל אדלשטיין: תשע דקות לרשותך, גברתי, ואחרייך – חברת הכנסת סתיו שפיר, גם כן תשע דקות.

יולי יואל אדלשטיין: באסל גטאס, ג'מאל זחאלקה, חמד עמאר – אני קורא את השמות על מנת שאנשים יהיו כאן באולם, אחרת יהיה לנו שיבוש גדול בסדר הדוברים, וזה מאוד לא רצוי.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, רשמתי לפני את הנזיפה החמורה מפיו של חבר הכנסת אלקין על כך שהיו פרצי צחוק בדיוני הוועדה בלילה.

שלי יחימוביץ': אני מציעה לכם לחוקק בחוק-יסוד, תחת סעיף 98, שאסור שיהיו פרצי צחוק בוועדה.

שלי יחימוביץ': כמה עזות מצח צריך כדי לגנות – – –

זאב אלקין: – – – את דברי.

שלי יחימוביץ': – – – לגנות את התנהגות חברי הכנסת בוועדה, בעוד – – –

זאב אלקין: אני לא גיניתי את התנהגות חברי הכנסת.

זאב אלקין: כל בר-דעת שהיה קורא את ההסתייגויות האלה היה פורץ בצחוק.

זאב אלקין: אני מגנה את האנשים שמגישים הסתייגויות שהם בעצמם לא מתכוונים שהן יהיו בספר החוקים.

שלי יחימוביץ': ואני מגנה את הגינוי שלך, ואני מגנה את ההתנהלות שלכם.

שלי יחימוביץ': אני מגנה את התוכן שלה ואני מגנה את הפרוצדורה שלה, ואני חושבת שצריך ציניות מאוד מאוד גדולה כדי לעמוד כאן ולגנות פרצי צחוק, כאילו רק אתמול הומצאו הסעיפים לצורך רשות דיבור עם שמות הומוריסטיים.

שלי יחימוביץ': שזאת תהיה הבעיה האחרונה שלנו, אלקין, בכנסת הזאת.

שלי יחימוביץ': אני חותמת על זה עכשיו, ברגע זה.

שלי יחימוביץ': עוד הוסיף יושב-ראש הכנסת הסתייגות ממעשה הקונדס.

שלי יחימוביץ': אפשר לחשוב מה עשו כאן, מרחו במשחת שיניים בלילה חבר כנסת ישן?

שלי יחימוביץ': באמת, קצת פרופורציות.

שלי יחימוביץ': הנזיפות האלה – על מה אתם נוזפים כשמה אתם עושים; אין לזה גבולות?

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, אני מבקשת לנכות לי מזמן הדיבור, כי הייתה קריאת ביניים של חבר הכנסת אלקין.

שלי יחימוביץ': אנחנו מנהלים את הדיון הזה תחת סעיף דרקוני, קוראים לו סעיף 98, שהופעל כדי למנוע מאתנו לממש את היכולות שלנו כאופוזיציה ולמשל לעשות פיליבסטר; למשל לאפשר לנו לנמק באופן מובנה, ברור, דבר דבור על אופניו, את מה שיש לנו לומר על מה שנעשה כאן.

שלי יחימוביץ': את כל זה אנחנו לא יכולים לעשות.

שלי יחימוביץ': אנחנו לא יכולים לממש את הזכות הדמוקרטית שלנו כאופוזיציה, כיוון שהופעל אותו סעיף 98, שנועד לכפות עלינו סדרי דיון בסד מאוד קפוץ של זמנים.

שלי יחימוביץ': זה סעיף חירום, אדוני היושב-ראש.

שלי יחימוביץ': אתה יודע מתי הוא הופעל בעבר?

שלי יחימוביץ': הוא הופעל לצורך ההתנתקות, הוא הופעל בהסכמי אוסלו, ואני לא נכנסת פה למהות של הדברים.

שלי יחימוביץ': השר אריאל, אני בטוחה שאתה התנגדת גם להסכמי אוסלו וגם להתנתקות, אבל אני חושבת ששנינו נסכים שהיה מדובר במהלכים מאוד מאוד דרמטיים וגדולים, ולצורך הדיון בהם הופעל סעיף 98.

שלי יחימוביץ': על מה אתם מפעילים אותו עכשיו?

שלי יחימוביץ': על איזה שטויות.

אורי אריאל: – – –

שלי יחימוביץ': באיזה קלות ובאיזה זילות אתם רומסים את המכשירים הדמוקרטיים שיש בידינו.

שלי יחימוביץ': אבל אני חייבת לומר, בשביל היושר האינטלקטואלי, שלא אתם התחלתם.

שלי יחימוביץ': זה התחיל לפני שנתיים, עם כינונה של הממשלה הקודמת.

שלי יחימוביץ': כמובן, אתם הייתם השותפים הבכירים בה, לצערי הרב, אבל אותו סעיף 98 כבר הופעל בשביל יאיר לפיד לפני שנתיים לחוק הגיוס, והופעל בשביל ליברמן בשביל המשילות – –

מיקי לוי: חוק הגיוס לקח שמונה חודשים.

שלי יחימוביץ': – – והופעל בשביל בנט, אני כבר לא זוכרת בשביל מה.

שלי יחימוביץ': ככה זה כשהיד קלה על סעיפים אנטי-דמוקרטיים, אחר כך זה הופך לשגרה.

שלי יחימוביץ': תראו באיזו קלות זה עובר עכשיו.

שלי יחימוביץ': סעיף חירום, שבעבר הופעל רק להתנתקות ולהסכם אוסלו, הופעל בקלות כזאת לפני שנתיים, ועכשיו אף אחד כבר לא שם לב אפילו שהדבר הזה קורה, כי זה הופך לשגרה.

אורי אריאל: מי שפותח, שידע שאין לזה גבול, ואת יודעת, אז אל תצדיקי את זה אז.

שלי יחימוביץ': לא, לא.

שלי יחימוביץ': אני – – –

אורי אריאל: לא.

אורי אריאל: את אומרת: זה היה דברים גדולים, אז – – –

שלי יחימוביץ': השר אריאל, חשוב לי לומר, חשוב לי לומר את הדברים.

שלי יחימוביץ': ברור שיש כאן עימות אידיאולוגי מאוד חריף על שני הצעדים האלה.

אורי אריאל: גם אז לא היה צריך את סעיף 98.

אורי אריאל: היה דיון עוד יומיים, מה היה יכול להיות?

שלי יחימוביץ': יכול להיות.

שלי יחימוביץ': אבל בכל זאת, תרשה לי לעשות את ההבחנה, שאתה לא יכול שלא להסכים שיש בה היגיון מסוים, בין דרמה כזאת מטורפת בתולדות המדינה לבין השטויות שמפעילים עליהן סעיף חירום.

שלי יחימוביץ': בכל זאת צריך לייצר כאן איזושהי הבחנה; ואתה יודע מה?

שלי יחימוביץ': יכול להיות שאתה צודק.

שלי יחימוביץ': זה היה כדי להמחיש את הפער בין השימוש הנדיר מאוד בסעיף הזה לבין הזילות שלו עכשיו.

שלי יחימוביץ': ואני חייבת לומר שיש משהו סימבולי בזה שהדיונים הראשונים שלנו מתנהלים תחת צלה של רמיסה של הדמוקרטיה ושל כללים פרלמנטריים כל כך יסודיים, כי להערכתי ליבת המאבק שלנו באופוזיציה בכנסת הזאת תהיה מתקפה מאוד קשה, מאוד מסוכנת, על שלטון החוק בישראל, על מוסדות שלטון החוק.

שלי יחימוביץ': ואנחנו רואים את המתקפה הזאת כבר מעוגנת בסעיפים הקואליציוניים.

שלי יחימוביץ': אנחנו רואים אותה, ככה, בקטן, מתרחשת כאן ועכשיו מתחת לאף שלנו, והאובססיה הזאת שיש לכם – אני רוצה להגיד "לכם", אבל הכיסאות פה ריקים לחלוטין, אין לי כל כך אל מי לדבר – האובססיה הזאת שיש לממשלה הזאת כלפי בית-המשפט העליון, ששמו יצא לתהילה ברחבי העולם המערבי, שפסקי-הדין שלו מצוטטים באוניברסיטאות היוקרתיות ביותר; בית-משפט לעילא ולעילא, ברמה גבוהה, שאנחנו יכולים להיות גאים בו גם כשהוא מקבל פסיקות שאינן לרוחנו – לא תמיד הפסיקות של בית-המשפט הן לרוחי, אבל אנחנו בהחלט יכולים להיות גאים במוסד המפואר הזה.

שלי יחימוביץ': ואגב, לא רק אנחנו, גם הציבור מחזיק מהמוסד הזה.

שלי יחימוביץ': המצביעים של אותן מפלגות שמתעקשות למוטט את יסודות בית-המשפט העליון, זה בכלל לא מעניין אותם.

שלי יחימוביץ': להם אין שום דבר נגד בית-המשפט העליון.

שלי יחימוביץ': זה באמת אובססיה של קבוצה מאוד קטנה של פוליטיקאים ששמו להם למטרה, עם אש יוקדת בעיניהם, פשוט לא לנוח ולא לשקוט כל עוד בית-המשפט העליון שלנו לא יהיה פוליטי לחלוטין.

שלי יחימוביץ': והציבור דווקא אומר אחרת.

שלי יחימוביץ': הסתכלתי על הסקר.

שלי יחימוביץ': מדי פעם יש הסקרים האלה שבהם בודקים את מידת האמינות של מוסדות המדינה, וראיתי שבסקר האחרון, שנעשה בינואר, בית-המשפט העליון מקבל 62% תמיכה מהציבור.

שלי יחימוביץ': לא רע בכלל.

שלי יחימוביץ': במיוחד לא רע ביחס לממשלה, שקיבלה 37% תמיכה מהציבור, והכנסת, לבושתנו, שקיבלה 35%.

שלי יחימוביץ': כך שמצבו של בית-המשפט העליון בעיני הציבור הוא לא כל כך גרוע, בלשון המעטה.

שלי יחימוביץ': צריך לציין שב-2008 ירדה הערכת הציבור לבית-המשפט העליון לשפל שאין לו תקדים, ל-49%, אחרי שהוא היה מקבל 90% וציונים מאוד גבוהים.

שלי יחימוביץ': למה?

שלי יחימוביץ': כי זה היה בלב-לבה של מתקפה מאורגנת על בית-המשפט העליון תחת ממשלת אולמרט, עם פרופסור דניאל פרידמן כשר משפטים.

שלי יחימוביץ': אני חייבת לומר לזכותו של פרופסור פרידמן, שהוא אידיאולוג במשנה שלו, אבל הוא אידיאולוג שהובא על-ידי אולמרט ככלב תקיפה, על מערכות שלטון החוק, בכוונת מכוון, כיוון שאולמרט היה נתון תחת חקירות פליליות ורצה פשוט להחליש את כל מוסדות שלטון החוק ופתח במתקפה שלא היו לה בכלל גבולות – נגד הפרקליטות, נגד המשטרה, נגד מבקר המדינה, נגד החשב הכללי באוצר, וכמובן נגד בתי-המשפט, ובראשם בית-המשפט העליון.

שלי יחימוביץ': הירי – לכן, שימו לב – המתקפה על בית-המשפט העליון מגיעה משני כיוונים נפרדים לגמרי, שמתנקזים יחד כמו שני יובלים לתוך נהר אחד.

שלי יחימוביץ': אני בטוחה שיובל אחד של הנהר הזה בכלל לא מחבב את היובל השני, אבל יש כאן איזושהי מטרה משותפת.

שלי יחימוביץ': מי שהתחילו במתקפה הזאת בכל הכוח היו פשוט מושחתים, פוליטיקאים מושחתים, ובראשם אולמרט; מי שממשיך זה אנשים שיש להם אידיאולוגיה אובססיבית של הרס בית-המשפט העליון, והם בונים את מעלליהם על בסיס אותה תשתית שהניח אולמרט באותה מתקפה, שהיו לה כל כך הרבה משרתים שאני פשוט מתביישת להיזכר בתקופה הזאת; כמה סייענים היו לו בניסיונות לקעקע את שלטון החוק – אנשים, אגב, חלקם, שרוממות שלטון החוק עכשיו בגרונם.

שלי יחימוביץ': ומה בסוף הם רוצים להביא, לאיזו תוצאה הם רוצים להביא?

שלי יחימוביץ': שבית-המשפט העליון לא יוכל בעצם להחליט כלום; שהוא לא יוכל לבטל חוקים לא דמוקרטיים שפוגעים למשל בזכויות אדם; שבוועדה למינוי שופטים יהיה רוב של פוליטיקאים – כשכל הזמן רוממות הרוב בגרונם: הרוב קובע, הרוב קובע.

שלי יחימוביץ': כמו ילד קטן: הרוב קובע.

שלי יחימוביץ': לא, לא, יסוד מוסד בדמוקרטיה הוא ההגנה על זכויות המיעוט, ולא רק שלטון הרוב.

שלי יחימוביץ': זה בסיס כל כך חשוב, נדבך כל כך חיוני בדמוקרטיה, השמירה על זכויות המיעוט.

שלי יחימוביץ': הרי ברוב שיש כאן – שאני אפילו לא יכולה לקרוא לו "רוב דורסני", כי הוא אפילו לא דורסני, זה רוב "דרדלה" ומגוחך – הרי ברוב שיש כאן אפשר גם להחליט, אני יודעת, שמקבוצה מסוימת באוכלוסייה, אני לא רוצה להעליב אף קבוצה, תישלל זכות הבחירה, למשל, או שהיא תהיה – דברים מופרכים.

שלי יחימוביץ': הרי בהחלטת רוב טיפש ורומסני אפשר לקבל כל החלטה אנטי-דמוקרטית: נגד ג'ינג'ים, נגד שחורים, נגד כל קבוצה אפשרית.

שלי יחימוביץ': הורדת לי את קריאות הביניים?

נחמן שי: הוספתי כבר חצי דקה.

שלי יחימוביץ': כן?

שלי יחימוביץ': טוב.

שלי יחימוביץ': וכך, אחרי שהם יחלישו את בית-המשפט העליון, לא יהיה שום כוח שיוכל לשנות החלטות מטורפות של רוב.

שלי יחימוביץ': זאת בדיוק הכוונה, ליטול את הכוח מאותו בית-משפט עליון.

שלי יחימוביץ': ברשותך, אדוני, עוד דקה.

שלי יחימוביץ': אני ארחיב על כך את הדיבור בפעם אחרת, אבל אני רוצה לומר שעוד פרי באושים של התקופה האפלה הזאת – שוב, שנעטף באהבה על-ידי הממשלה הקודמת וזאת שעכשיו מכוננת – זה אותה נציבות חדשה לביקורת על הפרקליטים.

שלי יחימוביץ': היא נולדה בחטא, היא נולדה כדי להצר את צעדיהם; היא הפכה את הפרקליטים, שהם עובדים מסורים שעושים עבודת קודש ברובם המכריע, למטרה לאש צולבת מצד סנגורים פרטיים.

שלי יחימוביץ': אותה נציבות – ואגב, אין לי דבר וחצי דבר נגד הילה גרסטל, השופטת שעומדת בראש הנציבות – קיבלה רק שלוש מתוך 210 תלונות שהוגשו נגד הפרקליטים, מה שמראה לכם את רמת ה-abuse והאיומים שמופעלת במסגרת הנציבות כלפי הפרקליטים.

שלי יחימוביץ': רק סמ"ס אחד, לסיום.

שלי יחימוביץ': סנגור פרטי שולח לפרקליטה סמ"ס וכתוב בו: "אבקש שתגיעי מחר ותנהגי בתום לב כמצופה מפרקליט; איני רוצה לפנות לשופטת גרסטל", הוא כותב בחוצפתו.

שלי יחימוביץ': ואת האיום הזה מעל הפרקליטים, שאני מזדהה בכל לבי עם שביתתם, צריך להסיר.

שלי יחימוביץ': גם הוא פרי באושים של אותה תקופה אפלה וגם הוא חלק מהמתקפה על שלטון החוק.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

נחמן שי: אל תקראו קריאות ביניים, כי אז משיבים ויוצרים פה – זמן רב.

נחמן שי: אנחנו מתוכננים לפעול במסגרת זמן מסוימת.

נחמן שי: בבקשה, חברת הכנסת סתיו שפיר.

נחמן שי: אחריה – חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

נחמן שי: בבקשה, חברת הכנסת סתיו שפיר.

נחמן שי: לרשותך תשע דקות.

סתיו שפיר: כבוד היושב-ראש, תודה רבה לך, כנסת נכבדה, שיש בה מעט מאוד אנשים, לצערי, לפני יומיים ישבתי באיזשהו ריאיון באולפן טלוויזיה מול חבר כנסת מכובד מהליכוד, ודיברנו על החוק הזה שעכשיו אנחנו דנים בו, ואמר אותו חבר כנסת: מה העניין, רוצים להרכיב ממשלה, צריך להוסיף שרים, אתם הייתם עושים את אותו הדבר.

סתיו שפיר: זה מה שעושים, אין פה שום בעיה.

סתיו שפיר: ככה הוא הציג את העניין.

סתיו שפיר: עכשיו, יכול להיות שאנחנו באמת היינו עושים את אותו הדבר, אבל השאלה היא לא אם היינו עושים את אותו הדבר, אלא בשביל מה היינו עושים את אותו דבר, למען מה היינו שמים או מציבים, מייצרים עוד תפקידים, עוד תיקים, עוד משרדים.

סתיו שפיר: בשביל מה, בשביל איזה תוכן, כדי לספק איזה שירות לציבור הישראלי?

סתיו שפיר: זו השאלה שצריכה להיות על הפרק.

סתיו שפיר: אבל משום מה, לאורך השבוע האחרון, ובכלל בחודשיים האחרונים מאז שהסתיימו הבחירות, אנחנו לא שומעים ולו שמץ מהשיח שמדבר על מטרות, על ערכים, על הדברים שאנחנו רוצים לספק לציבור הישראלי.

סתיו שפיר: שום דבר.

סתיו שפיר: רק על זה שביבי צריך להרכיב ממשלה, ויש סחטנות, ואז נותנים לאנשים תיקים כדי לסתום להם את הפה.

סתיו שפיר: השיח הזה כל כך מרגיז, כי אין פה בכלל שום שאלה מהותית.

סתיו שפיר: היו גם, הרשו לי להפתיע אתכם, שרים ללא תיק שעשו עבודה מדהימה.

סתיו שפיר: מיקי איתן, למשל, שר בלי תיק, שהיה ממונה על שיפור השירות של הממשל מול האזרח, עשה דברים נפלאים: עבד למען יצירה של קוד פתוח ושל טכנולוגיות שמייצרות שקיפות – חוק חופש המידע, פתח למעננו את האפשרויות לראות את תקציב המדינה, עשה פה ממש מהפכות.

נחמן שי: והוא היה חבר ועדת שרים לענייני חקיקה, מיקי.

סתיו שפיר: מהפכות – אנחנו חבים לו תודה גדולה על הדברים שעשה בשביל לייצר מעמד, ולחזק את מעמדה של הכנסת כגוף שיכול לפקח על עבודת הממשלה, לפקח על התקציב.

סתיו שפיר: זאת אומרת שבדיון המהותי יכול להיות שהיינו אומרים שצריך גם 50 שרים, מי יודע, אבל אנחנו בכלל לא עורכים את הדיון המהותי הזה.

סתיו שפיר: אנחנו מדברים פה על משחק הישרדות ושום דבר מעבר לזה, וזה מה שכל כך עצוב.

סתיו שפיר: יש פה שורה של הרגלים בעייתיים מאוד, הרגלים שהציבור הורגל בהם והרגלים שהשלטון הורגל בהם.

סתיו שפיר: פשוט הרגלים רעים.

סתיו שפיר: המערכת התרגלה למחדלים של עצמה ולא מצליחה להיפטר מהם.

סתיו שפיר: תראו את מה שקורה בוועדת כספים.

סתיו שפיר: אני זוכרת איך בימים הראשונים של המאבק שלי בהעברות התקציביות אמרו לי כל מיני חברי כנסת ותיקים: עזבי אותך, ככה זה, מה את רוצה?

סתיו שפיר: אנחנו עושים את זה כך כבר 30 שנה; כשמדובר על העברות של מאות מיליוני שקלים, לפעמים במשהו שנמשך חצי דקה.

סתיו שפיר: הייתה פעם אחת העברה של 888 מיליון שקלים שנמשכה פחות מ-30 שניות.

סתיו שפיר: אף אחד לא ידע לאיפה הכסף הזה עובר.

סתיו שפיר: אף אחד.

סתיו שפיר: אבל זה היה הרגל, כך עושים את זה.

סתיו שפיר: התרגלנו, ככה עובדים, ככה הכנסת עובדת.

סתיו שפיר: זה הגיוני שאנחנו נתרגל למחדלים האלה?

סתיו שפיר: זה הגיוני שאנחנו נתרגל לזה שהאוצר מנהל מונופול שלם על תקציב המדינה, ולשרים בממשלה בכלל אין יכולת להשפיע על התקציב שלהם?

סתיו שפיר: זה הגיוני שאנחנו נתרגל לכך שמסתתרים להם עשרות סעיפים תקציביים שאי-אפשר לעשות אתם שום דבר, שנולדו אך ורק כאסטרטגיה לקיצוץ בשירותים חברתיים, לקיצוץ בתקציבים חברתיים?

סתיו שפיר: ראו מה שנאמר בדוח מבקר המדינה בענייני משרד הבריאות רק לפני כמה ימים; איך האוצר מחביא תקציבים, מעביר למשרד הבריאות תקציבים שהובטחו לו בסוף השנה, כך שהמשרד בכלל לא יכול להשתמש בהם, ואז פתאום הוא לא מבצע, הוא לא משתמש בתקציבים ולא צריך להעביר לו אותם לאחר מכן.

סתיו שפיר: התרגלנו.

סתיו שפיר: התרגלנו לזה שעשרות מיליוני שקלים מועברים באופן לא חוקי לעמותות פרטיות כדי לשרת מקורבים ועסקנים; התרגלנו לקיומם של גופים כמו החטיבה להתיישבות.

סתיו שפיר: יושב פה השר אורי אריאל, שלוקח עכשיו את החטיבה להתיישבות עוד פעם בחזרה למשרדו, למשרד החקלאות, בניגוד להחלטת – – –

אורי אריאל: לא לוקח.

אורי אריאל: זה היה דין התנועה.

אורי אריאל: אמרו לי שאני חייב לקבל – – –

איציק שמולי: קיבל בהכנעה.

סתיו שפיר: לא דרשת את החטיבה להתיישבות?

אורי אריאל: לא דורש.

אורי אריאל: אני לא דורש כלום.

אורי אריאל: מה אני?

אורי אריאל: אני משרת שלך, שלכם, של הציבור.

סתיו שפיר: אתה מוכן לוותר על החטיבה להתיישבות?

סתיו שפיר: יכול להיות שאנחנו יכולים לקבל פה החלטה יותר נכונה.

אורי אריאל: אם תטילו עלי עוד משימות, אני אשקול – – –

איציק שמולי: לך לאופוזיציה, זו המשימה.

סתיו שפיר: השר אריאל, החטיבה להתיישבות, שהיא גוף שמטרתו מצוינת – המטרה שלו היא לדאוג להתיישבות בכל רחבי הארץ.

סתיו שפיר: החטיבה אמורה לפתח את הגליל והנגב, מטרות שאני בטוחה שאנחנו מסכימים עליהן.

סתיו שפיר: שנינו יודעים שהחטיבה הזאת נגועה היום במקרים שמעידים לכאורה על שחיתות.

סתיו שפיר: שנינו יודעים שהחטיבה נמצאת היום תחת חקירה משטרתית.

סתיו שפיר: שנינו מכירים את החלטת המשנה ליועץ המשפטי דינה זילבר – – –

אורי אריאל: רק ברשותך, זה להכפיש את האנשים, כי אין אף אדם, למיטב ידיעתי, מתוך החטיבה שנמצא היום בחקירה משטרתית, ואני אומר לך שבדקתי.

סתיו שפיר: אין לי טענה אחת כלפי עובדי החטיבה להתיישבות.

אורי אריאל: אבל זה – – –

סתיו שפיר: יש לי טענות כלפי הפוליטיקאים שמנהלים את החטיבה להתיישבות – –

אורי אריאל: זה סיפור אחר – – –

סתיו שפיר: – – ואתה ומפלגתך ביניהם.

סתיו שפיר: ההחלטות שהתקבלו בנוגע להעברות התקציבים לחטיבה להתיישבות – – –

אורי אריאל: סתיו, פעם אחרונה, בלי נדר, שאני מפריע.

אורי אריאל: אף אחד מהבית היהודי – מפלגתי, כפי שאת מכנה זאת – לא נחקר, לא תושאל, לא כלום.

אורי אריאל: למה לך לעשות את זה?

אורי אריאל: מה, את מכפישה עכשיו את כולם?

סתיו שפיר: לא, אני אשמח לדבר על הדוגמאות עצמן.

סתיו שפיר: בוא תענה לי אתה, מדוע החטיבה להתיישבות – – –

אורי אריאל: – – – אל תשמיצי – – –

סתיו שפיר: אני לא משמיצה.

סתיו שפיר: אני מדברת במספרים ובנתונים, ואני מצפה לתשובות בהתאם.

סתיו שפיר: האם החטיבה להתיישבות לא נמצאת תחת חקירת משטרה?

סתיו שפיר: האם לא נכנסה המשטרה למשרדי החטיבה והחרימה מסמכים?

אורי אריאל: החטיבה להתיישבות לא נמצאת תחת חקירה.

סתיו שפיר: האם לא נסגר אגף בחטיבה להתיישבות בעקבות חקירת המשטרה?

אורי אריאל: לא.

אורי אריאל: לא.

סתיו שפיר: אני מצטערת, כך היה בפרסומים – –

אורי אריאל: אני אומר לך שבמקרה הטוב את טועה.

סתיו שפיר: – – כך על-פי הודעות המשטרה.

סתיו שפיר: אז יש לך בעיה עם המשטרה, ככל הנראה.

אורי אריאל: אבל אני בדקתי, כי אני אמור לקבל, על-פי דין התנועה, את החטיבה להתיישבות.

סתיו שפיר: יש לך כנראה בעיה עם המשטרה עצמה, משום שזה מה שהמשטרה מדווחת.

סתיו שפיר: זו הסיבה גם שעורכת-דין דינה זילבר, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, פרסמה מסמך שלם של המלצות, שאומר שלא צריך להעביר יותר תקציבים לחטיבה להתיישבות, מאחר שהחטיבה להתיישבות בעצם הפרידה – – –

אורי אריאל: את לא יודעת מה את אומרת.

אורי אריאל: ההמלצות הן נגד משרד האוצר, שיצר מציאות של תקציבים קואליציוניים, ולא אפשר להכניס את זה לבסיס תקציב – – –

סתיו שפיר: לא, לא, לא, אני מציעה לך לקרוא את ההמלצות האלה, שאני בטוחה שעיינת בהן.

סתיו שפיר: אני גם מציעה לך לקרוא ולהסתכל על הטענות שהיא משמיעה פה במשך קרוב לשנה, למשל על העברה של עשרות מיליוני שקלים לעמותות פרטיות ולגרעינים תורניים שאין להם שום קשר להתיישבות.

סתיו שפיר: עמותה שפועלת ברמת-אביב ג' ומספקת שירותים להחזרה בתשובה – – –

אורי אריאל: זה לפי החלטת ממשלה.

אורי אריאל: על מה את מדברת – – –

סתיו שפיר: – – – עמותה שפועלת בשינקין – שום קשר – –

אורי אריאל: את לא אומרת מילה אחת מדויקת.

סתיו שפיר: – – להתיישבות.

סתיו שפיר: מה הקשר?

אורי אריאל: זו החלטת ממשלה – – –

סתיו שפיר: העומדים בראשן של אותן עמותות, העומדים בראשם של אותם גרעינים, הם בכירים במפלגת הבית היהודי.

סתיו שפיר: תסביר לי מדוע הם מקבלים כספים באמצעות הצינור הזה שנקרא החטיבה להתיישבות – – –

אורי אריאל: החטיבה להתיישבות – –

סתיו שפיר: למה החטיבה להתיישבות לא משקיעה את כל כספה בדאגה להתיישבות, בדאגה לפיתוח הנגב והגליל?

סתיו שפיר: למה?

אורי אריאל: – – פעלה לפי החלטת ממשלה.

אורי אריאל: – – –

סתיו שפיר: למה היא לא משקיעה את כל כספה באמת בלהעביר כספים לאותן רשויות שמחכות לכספים?

סתיו שפיר: למה היא לא משקיעה את כל כספה בהתיישבות, בבנייה, בתשתיות ובפיתוח פתרונות דיור?

סתיו שפיר: למה?

אורי אריאל: – – –

סתיו שפיר: למה גרעין, או עמותה שמחזירה בתשובה מקבלת ממנה אפילו שקל אחד?

אורי אריאל: היא עובדת לפי החלטת ממשלה, ואת לא מבינה בזה דבר וחצי דבר.

סתיו שפיר: אורי, אם כך זה היה, אם כך זה היה, כנראה המשנה ליועץ המשפטי לממשלה לא הייתה מפרסמת כזה מסמך חריף וחד בנוגע לתקציב שלה.

סתיו שפיר: כנראה היא לא הייתה דורשת שהחטיבה תפסיק לקבל תקצוב מהמדינה.

סתיו שפיר: ואני אגיד לך עוד דבר שקרה עם החטיבה להתיישבות – – –

אורי אריאל: – – –

סתיו שפיר: החטיבה להתיישבות – – –

אורי אריאל: – – –

סתיו שפיר: הזלזול הזה הוא לא הולם – – –

אורי אריאל: – – – את משמיצה, את משמיצה את החטיבה, את עובדיה – –

סתיו שפיר: אני משתמשת במספרים ובעובדות – –

אורי אריאל: – – בלי מידע, בלי זה – –

סתיו שפיר: – – ואתה רק אומר: את משמיצה, את משמיצה, אבל אתה לא עונה.

אורי אריאל: – – ואת אומרת: אבל כתוב בעיתון, המשטרה פרסמה בעיתון.

אורי אריאל: באמת.

סתיו שפיר: אז למשטרה אתה לא מאמין.

סתיו שפיר: גם יש לך בעיות עם המשטרה?

אורי אריאל: תסלחי לי, המשטרה פרסמה בעיתון – זו הוכחה לשום דבר.

סתיו שפיר: בסדר.

אורי אריאל: אני שמח שאת כל כך מאמינה למשטרה – –

סתיו שפיר: אני אשמח לקבל – – –

אורי אריאל: – – אבל – – –

סתיו שפיר: אני סומכת על המשטרה.

סתיו שפיר: כן.

סתיו שפיר: אני גם חושבת שכולנו צריכים לתת אמון במשטרה – –

נחמן שי: מאחר שהזמן שלנו מוגבל אני אתן לך עוד דקה – –

סתיו שפיר: – – עם כל הבעיות.

נחמן שי: – – אבל אני באמת אבקש מהדוברים הבאים להסתפק בזמן שלרשותם.

נחמן שי: ואם השר רוצה להגיב, הוא ימצא את דרכו להגיב אחר כך.

סתיו שפיר: אין שום בעיה.

נחמן שי: אבל בואי – – –

סתיו שפיר: אני אשמח רק לסיים את העניין.

נחמן שי: בסדר.

נחמן שי: תודה.

סתיו שפיר: אני באופן אישי חושבת שאנחנו לא צריכים לפרק את החטיבה להתיישבות.

סתיו שפיר: אני חושבת שהמקצועיות והידע והכלים שרכשו אנשי החטיבה צריכים להמשיך ולשמש את מדינת ישראל.

סתיו שפיר: מה שצריך לקרות זה שאותם אנשים יהפכו להיות עובדים במשרדים הרלוונטיים כדי לעזור ולפתח את ההתיישבות בכל רחבי הארץ.

סתיו שפיר: הדבר הזה חייב להיות מפוקח, עם פרסומים שוטפים של התקציב, של כל המכרזים, של ההוצאות, של הפרויקטים, של ההלוואות.

סתיו שפיר: כל פסיק, כל שקל שאזרחי ישראל מעבירים למדינה מכספי המסים שהם עובדים כל כך קשה בשבילם, הם חייבים לקבל על זה דיווח מלא ומוחלט.

סתיו שפיר: וכל עוד החטיבה להתיישבות לא מוכנה לפרסם את הדיווח הזה, וכל עוד היא עובדת כגוף בלתי תלוי, אבל כן תלוי – מקבל מכספי מדינה ומוציא אותו במקומות אחרים מבלי שלנו יש איזשהו מושג מה קורה אתו – הדבר הזה לא יכול להתקיים, ולא יכול לעבור לשם שקל אחד.

נחמן שי: תודה.

סתיו שפיר: אז איך יכול להיות שמפלגת הבית היהודי דורשת בהסכמים הקואליציוניים 50 מיליון שקלים לחטיבה להתיישבות, למרות שהיועץ המשפטי לממשלה אומר: אל תתקצבו אותם, כי יש שם סימנים של שחיתות?

סתיו שפיר: איך זה יכול להיות?

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה.

סתיו שפיר: סליחה, רגע.

סתיו שפיר: הפריעו לי הרבה, אני מבקשת ממך עוד חצי דקה.

נחמן שי: נו, ככה אנחנו לא נתקדם.

סתיו שפיר: ברשותך.

סתיו שפיר: ממש חצי דקה.

נחמן שי: את צריכה לא להגיב לכל קריאת ביניים.

סתיו שפיר: הבעיה – – –

שלי יחימוביץ': אבל השר – – – הפריע – – – בלי הפסקה.

סתיו שפיר: אני מאוד שמחה על הדיון הזה, שהתפתח, כי אני במשך הרבה חודשים – – –

נחמן שי: היה – – –

סתיו שפיר: – – – אני במשך הרבה חודשים – – –

שלי יחימוביץ': – – – תוסיף לה זמן.

סתיו שפיר: זה בסדר.

סתיו שפיר: במשך הרבה חודשים אני פניתי, גם לשר, ורציתי לקבל את התשובות – –

נחמן שי: נכון.

סתיו שפיר: – – ואני דווקא שמחה על הדיון שהתפתח – –

נחמן שי: נכון.

נחמן שי: נכון.

סתיו שפיר: – – למרות שהוא נעשה בנימה מזלזלת, אבל ככה זה כנראה כשיש דברים שרוצים להסתיר.

סתיו שפיר: הבעיה שלנו היא בעיה לא רק פה, של הבית הזה, אלא זו בעיה ציבורית גדולה, שהיא גדולה מאתנו, והיא אותם הרגלים רעים שהגיע הזמן שיעברו מהעולם.

סתיו שפיר: מגיע לציבור הישראלי לדעת מה קורה עם כל שקל שהוא מוציא מכיסו ומעביר למדינה במטרה שהמדינה תדאג לכסף הזה – תעביר אותו לקיצור התורים בבתי-החולים, כדי לרווח את הכיתות שלנו, כדי לדאוג לדיור ציבורי, כדי לדאוג לדיור בר-השגה.

סתיו שפיר: מגיעה לציבור הזכות הבסיסית הזו.

סתיו שפיר: מגיע לציבור לקבל דין-וחשבון מנציגיו.

סתיו שפיר: מגיע לציבור שהדיון שיהיה פה יהיה דיון על למה אנחנו צריכים את המשרדים האלה ומה מטרתם ומה היעדים של הממשלה שמתכנסת, ולא רק ההישרדות המכוערת והמעוותת הזאת של אנשים שמנסים לשמור על הכיסא בכל מחיר.

סתיו שפיר: מגיע לציבור שהמערכות שאנחנו פועלים עמן ייבדקו וייבחנו כל יום מחדש: האם תקציב המדינה נכתב כמו שראוי לעשות זאת היום, בשנת 2015?

סתיו שפיר: האם הדיווח הוא דיווח הוגן ותקין?

סתיו שפיר: האם הכנסת יכולה בכלל לפקח על עבודת הממשלה?

סתיו שפיר: האם מתקיימת הפרדת רשויות?

סתיו שפיר: מה קורה פה?

סתיו שפיר: מגיע לציבור דין-וחשבון.

סתיו שפיר: מגיע לנו להיפטר מהרגלים רעים ולהתחיל לעבוד – –

נחמן שי: תודה.

סתיו שפיר: – – בצורה שהולמת את התקופה הזו, את הזמן הזה, את הצרכים האמיתיים של מדינת ישראל.

סתיו שפיר: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

נחמן שי: חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.

נחמן שי: לרשותך יהיו תשע דקות.

נחמן שי: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

נחמן שי: אחר כך – חבר הכנסת חמד עמאר.

נחמן שי: אחר כך – חברת הכנסת מיכל רוזין.

נחמן שי: פשוט אני נותן התראה מראש להתכונן.

נחמן שי: אחר כך – חבר הכנסת איציק שמולי.

נחמן שי: יש לנו לילה מלא פעילות.

באסל גטאס: – – –

נחמן שי: בבקשה, ידידי, תשע דקות לרשותך.

באסל גטאס: ניסיתי, כבוד היושב-ראש, אתמול לעבוד אתך על איך מבטאים את השם שלי, אבל זה כנראה לא מצליח.

נחמן שי: לא הצליח.

נחמן שי: אמרנו – – –

באסל גטאס: לא מצליח.

באסל גטאס: רטאס.

נחמן שי: גטאס.

באסל גטאס: רטאס.

נחמן שי: אנחנו נעשה חזרות במשך הלילה.

נחמן שי: אני מצטער.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בעוד שלושה ימים אנחנו מציינים 67 שנים לנכבה של העם הפלסטיני, ב-15 במאי; אותה נכבה שבמסגרתה היו עשרות מעשי טבח, חורבן של יותר מ-500 כפרים ויישובים ערביים, הריסת תרבות וציוויליזציה של עם שלם.

באסל גטאס: ובאותו שבוע שאנחנו מציינים זאת היה היום המחזה של ציון 100 שנים לטבח העם הארמני.

באסל גטאס: ופשוט אני לא יכולתי להשתתף בדיון הזה ולהרגיש את הכאב האמיתי שאני מרגיש כהזדהות עם העם הארמני, כי עלו כאן על הבמה אנשים שדיברו על אותו טבח של העם הארמני בלי להניד עפעף, בלי לדבר אפילו מילה אחת על אותה נכבה מתמשכת של העם שלי.

באסל גטאס: העם הערבי הפלסטיני ועמי ערב קיבלו את הארמנים אחרי אותו טבח בזרועות פתוחות.

באסל גטאס: הם באו, התגוררו בקרבנו, הפכו לבשר מבשרנו ולחלק מהחברה שלנו.

באסל גטאס: ביושבים ביציע הייתה הגברת ג'ורג'ט אווקיאן, שהייתה מנהלת בית-הספר היסודי בכפר שלי, בראמה.

באסל גטאס: אשת חינוך שעשרות שנים מהחיים שלה לימדה וחינכה.

באסל גטאס: כך בנצרת, כך בחיפה, כך בירושלים וכך בכל מקום.

באסל גטאס: אני הייתי בחאלב לפני כמה שנים וראיתי, כמעט שליש מהעיר, רובע שלם שהארמנים גרים בו יחד עם שאר האוכלוסייה.

באסל גטאס: ההזדהות עם העם הארמני בכאבו היא אצלנו הזדהות עמוקה וללא משוא פנים.

באסל גטאס: ובאמת באמת היה לי קשה להיות חלק ולראות את הצביעות שהייתה כאן, במשך חצי שעה או יותר, אצל הדוברים.

באסל גטאס: אנחנו כמובן נדבר על מה שקורה היום בכנסת, בממשלה, שהיא ממשלת מעבר כמעט ללא שרים, שמחליטה להביא בפני הכנסת הצעת חוק לשינוי חוק-יסוד: הממשלה, במטרה לשנות מספר חברי הממשלה שהוגבל ל-18.

באסל גטאס: מה היה יותר טבעי מאשר לכונן קודם את הממשלה בממדים הטבעיים, החוקיים, ורק אחר כך אותה ממשלה, אם יש צורך, הייתה מגישה, על-פי נהלים, על-פי פרוצדורות מקובלות, הצעה לשינוי חוק-יסוד; למה לא עושים את זה?

באסל גטאס: למה ממשלת מעבר מחליטה בעצם לכופף את כל הכללים ואת כל המוסכמות כדי להגדיל את עוגת השלטון ושיהיה יותר מה לחלק?

באסל גטאס: אבל מה שראינו כנראה ביומיים האחרונים, במיוחד בהתנהגות זאב אלקין בוועדה המסדרת ובוועדה המיוחדת, מהווה הסנונית הראשונה למה שיהיה כאן בחודשים, אולי בשנה-שנתיים הקרובות.

באסל גטאס: אנחנו עמדנו כאן בכנסת הקודמת ודיברנו רבות על עריצות הרוב, ומה שמתגלה לנגד עינינו היום הוא תופעה מעניינת, שאותה עריצות רוב הולכת וגדלה, הולכת ומתעצמת, ככל שהרוב הזה קטן יותר.

באסל גטאס: יחס הפוך: ככל שהרוב קטן, ככה העריצות יותר גדולה, עד כדי בריונות של ממש, שבירת עצמות; שבירה של כל כלל מוסכם בהתנהגות ובכללי המשחק בין קואליציה לאופוזיציה.

באסל גטאס: להראות: אנחנו יכולים לקיים את השלטון גם ברוב של חבר כנסת אחד.

באסל גטאס: אני אראה לכם, אנחנו נראה לכם.

באסל גטאס: זה מה שהיה.

באסל גטאס: עריצות רוב של חבר כנסת אחד.

באסל גטאס: אנחנו כמובן מתנגדים לחוק הזה, ונבטיח דבר אחד: הסיעה המשותפת תהיה אופוזיציה חזקה, לוחמנית, גם בתוך הכנסת וגם מחוצה לה.

באסל גטאס: כנראה מתרגשת עלינו ממשלה שאם זה הפתיח שלה ואם זה היחס שלה לפרלמנט, תנסו לדמיין לכם מה היחס שלה ומה ההתנהגות שלה כלפי המיעוט מחוץ לכנסת.

באסל גטאס: אנחנו עדים, ודיברתי על זה אתמול, לגל של הריסת בתים; סגירת תיק החקירה של הנרצח ח'יר חמדאן מכפר-כנא; בעצם, כל הקפאת צווי ההריסה במגזר הערבי בוטלה – היום, סכנת הריסת בתים בקלנסואה, באום-אלפחם, בדהמש, בלוד, ברמלה.

באסל גטאס: החלטת בג"ץ לדחות עתירת כפר אום-אלחיראן, שהוא לא רק ייהרס, אלא ייהרס, בהודעה של שלושת שופטי הבג"ץ, כדי להקים במקומו את היישוב היהודי חירן, זה גם נישול, גם גירוש, בשביל יהודים.

אורי אריאל: הבג"ץ אמר שתושבי אלחיראן יוכלו לגור בחירן.

אורי אריאל: זה ציטוט, כבודו.

באסל גטאס: כן, אנחנו יודעים איך בכל המצפים ובכל היישובים היהודיים מקבלים בזרועות פתוחות ערבים לבוא לגור בתוכם.

אורי אריאל: סליחה, עוד הערה.

באסל גטאס: אתה יודע שבג"ץ קעדאן עד היום לא מיושם.

אורי אריאל: אתה רק מצטט את הבג"ץ לא נכון.

אורי אריאל: אני לא אמרתי מה קורה.

אורי אריאל: אני אמרתי – אתה מצטט בג"ץ בכל אופן, הרי הדברים בפרוטוקול.

באסל גטאס: הבג"ץ אמר שהפיצוי שמוצע לתושבי אום-אלחיראן במעבר לחורה מידתי.

באסל גטאס: אז לממשלה הזאת אנחנו נתנגד, גם כאן וגם במאבק עממי וגם במאבק פרלמנטרי מחוץ לפרלמנט.

באסל גטאס: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת באסל גטאס.

נחמן שי: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

נחמן שי: אחריו יהיו חברי הכנסת חמד עמאר, מיכל רוזין, איציק שמולי ועמר בר-לב.

נחמן שי: בבקשה, ידידי.

נחמן שי: מי השר?

נחמן שי: מי השר התורן?

נחמן שי: נבדוק בינתיים, כי השר אריאל יצא.

נחמן שי: בבקשה, נתחיל בינתיים, נחכה שיהיה שר.

נחמן שי: מזכירת הכנסת מטפלת.

נחמן שי: בבקשה, ידידי.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בעניין הממשלה שעומדת בפתח, באמת הגודל לא קובע.

ג'מאל זחאלקה: זה לא משנה בכלל אם זאת תהיה ממשלה של 18 או של 20 או של 24, או של 25, או אפילו של 30.

ג'מאל זחאלקה: לא משנה בכלל כמה סגני שרים יהיו.

ג'מאל זחאלקה: המחיר הכלכלי של הוספת שר פה ושם זה סוג של פופוליזם ובריחה מהעיקר אל הטפל.

ג'מאל זחאלקה: אפשר לשחק במיליארדים, למחוק 6 מיליארדים לעשירים על-ידי ביטול מס מעסיקים, והתקשורת נטפלת למחירו של שר ללא תיק ועושים מזה רעש גדול, בזמן ש-6 מיליארדים, 10 מיליארדים של הקלות במס לעשירים, זה לא נושא.

ג'מאל זחאלקה: זה לא סקסי, זה לא פרסונלי להגיד שביטלו מס כזה, נתנו הנחה כזאת.

ג'מאל זחאלקה: אבל להגיד שיש שר שיש לו "וולבו", בזה אפשר למלא חצי עיתון, והעיתונאים ממלאים, ואנשים קונים את הסיפור הזה.

ג'מאל זחאלקה: אז במקום להתעסק – וראש הממשלה נהנה מהעניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה והשלטון והממסד, הייתי אומר, נהנים מהעניין הזה שאנשים נתפסים לטפל, לשולי, לחסר המשקל, לדבר הפופוליסטי, לדבר שיש לו סקס-אפיל תקשורתי, ומתעלמים מהדברים הכבדים, הגדולים.

ג'מאל זחאלקה: כמה התקשורת כותבת על הגדלת הפערים?

ג'מאל זחאלקה: כמה היא מתעניינת באינדקס של ג'יני, או בכל מיני פרמטרים של פערים אדירים, בלתי נסבלים, בחינוך, ובהכנסה לנפש, ובאפליה של הציבור הערבי – אלה דברים שלא נתפסים.

ג'מאל זחאלקה: ואפילו בכנסת, תראו כמה ימים אנחנו מבזבזים על הגדלת הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שאת כל העניין הזה היה צריך לגמור בשעה אחת.

ג'מאל זחאלקה: זה השחתת מילים לריק, זריקת מילים לריק, אין לזה שום משמעות.

ג'מאל זחאלקה: המשמעות האמיתית היא לראות את התמונה האמיתית, איזה ממשלה באה לנו.

ג'מאל זחאלקה: ואנחנו, אין לנו ממשלה חדשה.

ג'מאל זחאלקה: כל השרים, כל המרכיבים, כל האישים, זה אותם אנשים שהיו קודם.

ג'מאל זחאלקה: אין לנו נתניהו חדש שצריך לבחון אותו; אנחנו מכירים את דרכו הפוליטית ואת דרכו החברתית-כלכלית.

ג'מאל זחאלקה: הוא גם לא מסתיר אותה, הוא אומר אותה.

ג'מאל זחאלקה: לאיש יש משנה סדורה, והוא האיש הקובע בממשלה.

ג'מאל זחאלקה: השאר זה ניצבים, בעצם, גם אם הם עושים רעשים גדולים.

ג'מאל זחאלקה: למה?

ג'מאל זחאלקה: כי הוא מגובש בעמדתו החברתית הכלכלית, שהיא תפיסה של קפיטליזם קיצוני, של תפיסות כלכליות של ימין חדש, של תאצ'ריזם במהדורה המקומית, שהיא הרבה יותר קיצונית ואגרסיבית וכוחנית מהגרסה המקורית הבריטית.

ג'מאל זחאלקה: ניסיון מתמשך ועבודה יום ולילה כדי להמשיך את הכיבוש, כדי להרחיב התנחלויות, כדי למנוע כל הסדר של שלום, כדי לייהד את ירושלים, כדי לקבוע עובדות בשטח שיגשימו את חלומו של נתניהו ושל הימין הישראלי בכלל של שליטה על 95% מהקרקע, והוא נתן לפלסטינים שטחים קטנים משטחה של פלסטין ההיסטורית.

ג'מאל זחאלקה: ואמונה, ממש אמונה של נתניהו, שאי-אפשר לפתור סכסוכים.

ג'מאל זחאלקה: הוא איש הימין החדש – או לא כל כך חדש.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, המושג ימין חדש, זה היה בשנות ה-80, כשהיה חדש; הוא כבר לא כל כך חדש.

ג'מאל זחאלקה: גם בארצות-הברית נטשו את התפיסות האלה.

ג'מאל זחאלקה: הן עדיין תופסות כאן.

ג'מאל זחאלקה: גם הימין האמריקני היום הוא לא בדיוק אותו ימין חדש שהיה בשנות ה-80, שהססמה העיקרית שלו הייתה שסכסוכים לא ניתן לפתור, ניתן לנהל.

ג'מאל זחאלקה: הוא עובד על ניהול הסכסוך ושינוי המצב לטובתו, או לטובת הפרויקט של נתניהו בנו של בנציון נתניהו – בנו, לא רק הביולוגי אלא גם האידיאולוגי.

ג'מאל זחאלקה: זאת תפיסת עולמו.

ג'מאל זחאלקה: היא מגובשת, היא קשיחה, אי-אפשר לשכנע אותו, אי-אפשר לרכך את לבו, כמו שחושבים אחרים.

ג'מאל זחאלקה: אפשר ללחוץ עליו.

ג'מאל זחאלקה: ואנחנו רואים כאן:

ג'מאל זחאלקה: מה משמעות הדיון שמתארך כל כך הרבה זמן?

ג'מאל זחאלקה: על מה אנחנו דנים?

ג'מאל זחאלקה: על הרחבת הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: למה מרחיבים ממשלה?

ג'מאל זחאלקה: כי נתניהו נכנע ללחצים של השותפים הקואליציוניים שלו.

ג'מאל זחאלקה: אז יש לנו אדם שהוא קיצוני מאוד, גם מבחינה חברתית-כלכלית וגם מבחינה פוליטית, אבל הוא לחיץ.

ג'מאל זחאלקה: הוא לחיץ.

ג'מאל זחאלקה: אפשר ללחוץ אותו, והוא נכנע לכל השותפים הקואליציוניים שלו, ואפילו לליברמן שבחוץ.

ג'מאל זחאלקה: הוא נתן לו כמעט הכול, אבל ליברמן לא רצה.

ג'מאל זחאלקה: זאת האמת.

ג'מאל זחאלקה: לא שנתניהו מנע מליברמן משהו.

ג'מאל זחאלקה: ליברמן, משיקולים פוליטיים שלו, לא משתתף בממשלה – לא בגלל שהוא לא קיבל תפקיד זה או תיק זה; משיקולים פוליטיים, כפי שאנחנו – ליברמן הוא ליברמן – אותם שיקולים שהנחו אותו כל הזמן, שהוא רוצה להיות גורם פוליטי עצמאי, לא תלוי לא בליכוד ולא באחרים, עם הגזענות שלו, עם התפיסות הפאשיסטיות שלו.

שרון גל: לנו יש עקרונות.

ג'מאל זחאלקה: אני לא מכחיש, גם לפאשיסטים ולגזענים יש עקרונות, עקרונות אנטי-אנושיים, אנטי-דמוקרטיים.

ג'מאל זחאלקה: למה, אתה חושב שפאשיסטים הם אנשים חסרי עקרונות?

ג'מאל זחאלקה: יש פאשיסטים שמוכנים לחרף – לחרף אומרים?

ג'מאל זחאלקה: – את נפשם – – –

נחמן שי: לחרף, לחרף.

ג'מאל זחאלקה: לחרף את נפשם על עקרונותיהם הפאשיסטיים.

קריאה: – – –

ג'מאל זחאלקה: אל תזלזל בפאשיסטים ובתפיסות.

ג'מאל זחאלקה: לא רק שוחרי הטוב מאמינים בעקרונותיהם, גם שוחרי הרוע הם לפעמים אנשי עקרונות.

ג'מאל זחאלקה: הם רוצים להיות מרושעים עד הסוף, זאת אמת.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו, אני אומר שנתניהו לחיץ, וזה האתגר בעצם.

ג'מאל זחאלקה: זה האתגר של כל מי שרוצה למנוע את האסונות של ממשלת נתניהו.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר, זו אפילו הזדמנות.

ג'מאל זחאלקה: דווקא כשיש ממשלה צרה, דווקא כשיש ממשלה שהיא כל כך קיצונית, ממשלה שניתן לשכנע, גם בעולם וגם בארץ, כל כך הרבה אנשים להיות נגדה ונגד מדיניותה, אני חושב שזאת הזדמנות לבנות אלטרנטיבה לממשלה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב ורואה – אני חושב שמפלגת העבודה צריכה להצהיר היום שהיא לא תיכנס בשום פנים ואופן לממשלת נתניהו – –

נחמן שי: תודה.

ג'מאל זחאלקה: – – שמפלגת העבודה תפעל להפלת נתניהו – –

נחמן שי: תודה.

ג'מאל זחאלקה: – – שהאופוזיציה תעבוד ביחד כדי להפיל את האיש הזה ואת ממשלתו, שהציבור הדמוקרטי בארץ יתקומם – –

נחמן שי: תודה.

ג'מאל זחאלקה: – – נגד ממשלת נתניהו.

ג'מאל זחאלקה: אני רואה שחורות כשאני מסתכל על ממשלת נתניהו – –

נחמן שי: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: – – ונעשה אופטימי כשתהיה תגובת נגד כל כך חריפה של העולם, של העם הפלסטיני ושל הציבור הערבי בישראל – –

נחמן שי: תודה.

ג'מאל זחאלקה: – – ושל האנשים הדמוקרטיים שיפילו אותה, ילחצו אותה ויגרמו לשינוי מדיניות.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

נחמן שי: חבר הכנסת חמד עאמֵר.

נחמן שי: אחריו – חברי הכנסת מיכל רוזין, איציק שמולי, עמר בר-לב ועבד אל חכים חאג' יחיא.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת חמד עאמַר, תשע דקות עומדות – – –

באסל גטאס: עמַאר, עמאר, חמד עמאר.

נחמן שי: אני רואה שאני עובר פה היום סדנה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, דווקא את השם שלי קל לבטא: חמד עמאר.

חמד עמאר: עמאר.

נחמן שי: עמאר אמר.

חמד עמאר: עמאר.

חמד עמאר: תשמעו, אני לא באתי לדבר עכשיו ולא אתחיל לדבר על העלות של שר ללא תיק, שעולה מעל 3 מיליון שקל, וגם לא אדבר על סגן שר, שיעלה מעל 1.5 מיליון שקל.

חמד עמאר: אני אדבר – למה בכלל אנחנו מחוקקים את החוק הזה, ואדבר על ההבטחות של ראש הממשלה.

נחמן שי: רק שנייה.

נחמן שי: מזכירת הכנסת, אנחנו נמצא איזה שר מאלה שעומדים להיבחר או אלה שנבחרו כבר?

נחמן שי: כי אני לא רואה שר.

חמד עמאר: חייב להיות שר מכהן, לא מאלה שהולכים להיבחר.

רוברט אילטוב: – – –

נחמן שי: טוב, אוקיי, אבל זה לא תקין לפי נוהלי הכנסת.

נחמן שי: אפשר למתוח עוד את הדברים של ידידי חבר הכנסת עמאר עד אין קץ.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני דורש – – –

קריאה: – – –

נחמן שי: אני יודע, אני יודע שמותר לנו, אנחנו רק קבענו איזה סד מסוים, אז – – –

חמד עמאר: תשמע, תשמע, אני יכול למצוא לך הרבה דברים והרבה נושאים לדבר עליהם, במיוחד נושאים שקשורים בעדה הדרוזית.

נחמן שי: אני בטוח.

חמד עמאר: הרי אתה מכיר את כל המצב, ואני אדבר על הנושא הזה.

נחמן שי: תתחיל.

חמד עמאר: אבל אני אתחיל, אני לא אחכה עד שיגיע שר.

נחמן שי: בסדר, מצוין.

חמד עמאר: אני אדבר על שני דברים.

חיים ילין: למה?

נחמן שי: הוא – – –

חמד עמאר: כל שינוי החוק שאנחנו עושים עכשיו – – –

חיים ילין: למה?

נחמן שי: הזמן לא נחשב, למעשה.

נחמן שי: תמשיך בבקשה, ידידי.

חיים ילין: לא, אבל תסביר.

נחמן שי: השר צריך להיות נוכח באולם.

נחמן שי: כל עוד שר לא נוכח – – –

חיים ילין: תקשיב, אני זוכר שכתוב שאם אין שר אין דיון.

נחמן שי: אני יודע, אני יודע.

חמד עמאר: לא, לא, לא.

חמד עמאר: יש סמכות ליושב-ראש הכנסת – –

נחמן שי: אנחנו יכולים להפסיק אפילו.

חמד עמאר: – – לאפשר להמשיך לדבר עד שייכנס שר – –

נחמן שי: נכון, זה – – –

חמד עמאר: – – והזמן לא ייחשב.

חמד עמאר: יש לו את האפשרות הזאת.

נחמן שי: נכון.

נחמן שי: זה הרעיון, חבר הכנסת ילין.

חמד עמאר: זה בתקנון.

נחמן שי: נכון.

חמד עמאר: אני יכול להמשיך לדבר?

נחמן שי: בבקשה, חשוב.

חמד עמאר: ואני אדבר.

נחמן שי: חשוב לי מאוד.

חמד עמאר: חשוב מאוד.

חמד עמאר: תשמע, אנחנו לא נדבר על העלויות, אני לא אדבר על העלויות.

חמד עמאר: אגיד לכם, כל מה שאנחנו עושים כאן, ואני אתמול – היום בעצם – יצאתי מהכנסת ב-06:00, והרבה חברי כנסת נשארו כל הלילה כאן לחוקק את החוק הזה, להכין את החוק בוועדות.

חמד עמאר: הכול סידור עבודה וג'ובים.

חמד עמאר: הרי גם עכשיו, עם 18 שרים וארבעה סגני שרים, יש אפשרות לראש הממשלה להקים את הממשלה ולתת עשרה מקומות לליכוד, שיהיו עשרה שרים מהליכוד.

חמד עמאר: יש לו את האפשרות הזאת, אבל הוא לא עושה את זה.

חמד עמאר: למה הוא לא עושה את זה?

חמד עמאר: כי יש לו עוד חברי כנסת בליכוד שרוצים לקבל תפקידי שרים, והוא צריך שלום בית.

חמד עמאר: ואיך הוא יעשה שלום בית?

חמד עמאר: נשנה את כל החוק הזה.

חמד עמאר: ואני אמרתי אתמול: הבעיה זה לא עם ש"ס – עם ש"ס הוא סיכם, ולא עם הבית היהודי – עם כולם הוא סיכם.

חמד עמאר: נשאר רק עם הליכוד לבוא ולסכם, ואיך הוא יסכם את זה?

חמד עמאר: משנים את החוק.

חמד עמאר: ואני בטוח, היום, מחר, כולם יתגייסו, יהיה 59:61 ונחוקק את החוק הזה ותושבע הממשלה החדשה.

חמד עמאר: והשאלה הנשאלת כאן:

חמד עמאר: כל ההבטחות של ראש הממשלה – ואני אדבר גם על ההבטחות לעולים החדשים, והיו הרבה הבטחות לעולים החדשים.

חמד עמאר: העולים החדשים – כאילו נתניהו לא היה ראש ממשלה שש שנים רצופות, לא היה שש שנים רצופות – הוא בא עכשיו והבטיח להם כל כך הרבה הבטחות, שהם האמינו לו.

חמד עמאר: אני בעצמי קראתי את כל ההסכמים הקואליציוניים.

חמד עמאר: לא ראיתי זכר לעולים חדשים.

חמד עמאר: זכר לעולים החדשים.

חמד עמאר: ואני רוצה גם להגיד לך, אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה נפגש עם ראשי מועצות דרוזיות וגם להם הוא הבטיח; הבטיח להם הרבה דברים.

חמד עמאר: אחת ההבטחות היא שהם יקבלו 186 מיליון שקל בשנת 2015.

חמד עמאר: זה לא קשור בהעברת תקציב, לא קשור בשום דבר; זה תקציב שהם יקבלו עד שתקום ממשלה חדשה, עד שיאשרו להם את התוכנית של 2.4 מיליארד שקל.

חמד עמאר: אבל מה אנחנו רואים?

חמד עמאר: שאנחנו בחודש מאי ועדיין לא העבירו להם שקל אחד מה-186 מיליון שקל.

חמד עמאר: והבעיה הקשה במצב הזה היא שהמועצות הדרוזיות והעדה הדרוזית לא מופיעות בתקציב המדינה.

חמד עמאר: לך תבדוק את תקציב המדינה של שנת 2014, לא תמצא זכר, לא תמצא שקל אחד שעובר, לא ברווחה, לא במשרד השיכון; אתה לא תמצא את העדה הדרוזית שם, לא תמצא את התקציב שלהם שם.

חמד עמאר: העדה הדרוזית מסתמכת על תוכנית חומש, תוכנית שנתית מיוחדת שעושים אותה כל כמה שנים, אומרים: מעבירים 400 מיליון שקל, מעבירים 300 מיליון שקל.

חמד עמאר: אבל מה קרה הפעם?

חמד עמאר: תוכנית החומש נגמרה בשנת 2014, ובשנת 2015 יש בחירות, במרס 2015 היו בחירות.

חמד עמאר: היועץ המשפטי לא אישר להכין תוכנית חומש חדשה, למרות שעבדנו על זה כמה וכמה חודשים, ואני הייתי שותף לנושא של בניית התוכנית, והחלטנו והגענו לסיכומים על 2.4 מיליארד שקל.

חמד עמאר: היועץ המשפטי אמר: אתה לא יכול לאשר את זה בממשלת מעבר.

חמד עמאר: ואחרי שנקבעו בחירות לא אושרה תוכנית החומש של 2.4 מיליארד שקלים.

חמד עמאר: הובטחו 186 מיליון שקל, אבל שקל אחד לא עבר.

חמד עמאר: אפילו אם היו עוברים 186 מיליון שקל – אני עשיתי חשבון: אם אנחנו מחלקים אותם לשנת 2015, ויתחילו להעביר, 12 חודשים למספר היישובים, יוצא לכל יישוב פחות ממיליון שקל לחודש.

חמד עמאר: פחות ממיליון שקל לחודש.

חמד עמאר: אני לא יודע איך הם יכולים לקיים יישוב, איך הם יכולים לנהל מועצה, עם תקציב כזה של פחות ממיליון שקל לחודש, כאשר בתקציב הרווחה של 2014 ו-2015 גם לא הופיע שקל אחד.

חמד עמאר: אני מקווה שההבטחות שהיו לפני הבחירות יתקיימו.

חמד עמאר: אנחנו רגילים לקבל הבטחות, ולא בטוח שיקיימו את ההבטחה הזאת, אבל אנחנו נעמוד על זה ש-2.4 מיליארד השקל שהובטחו לפני הבחירות – והליכוד בכל מקום שהיה אצל הדרוזים אמר, וראש הממשלה בעצמו אמר את זה: אישרנו 2.4 מיליארד שקל לעדה הדרוזית – אני רוצה ש-2.4 מיליארד השקל יאושרו כבר בישיבת הממשלה הראשונה שתהיה, ואני רוצה לראות את זה.

חמד עמאר: נושא כואב, כואב מאוד אצל העדה הדרוזית, הוא כל נושא התכנון והבנייה.

חמד עמאר: שש שנים, עשרות דיונים בוועדות, הצעות לסדר-היום, ואני לא רואה שום התקדמות בנושא.

חמד עמאר: ואני אגיד לכם, חברי חברי הכנסת, למה אין התקדמות.

חמד עמאר: משתי סיבות – אחרי שחקרתי את הנושא מכל הפינות, מכל הזוויות: הדבר הראשון זה שמינהל התכנון והאנשים האחראים לתכנון במשרד הפנים לא יודעים לתכנן בקרקע פרטית; לא יודעים לתכנן, לא למדו לתכנן ולא רוצים ללמוד לתכנן, כי לתכנן בקרקע פרטית זה לא לתכנן בקרקע של המדינה.

חמד עמאר: שם, אם אתה מחליט להפקיע 45%, 50%, 20%, אף אחד לא ישאל אותך, אבל כשאתה מחליט להפקיע למשפחה 45% כשיש להם דונם אחד לבנייה ויש שלושה, ארבעה ילדים שצריך לבנות להם בית, הם לא יודעים לעשות את זה, והם לא יכולים לעשות את זה.

חמד עמאר: הם לא ניסו אפילו להשיג קרקע של המינהל, צמוד-דופן ליישובים, לא עשו את זה.

חמד עמאר: הנקודה השנייה היא שהם גם לא יודעים, הם לא רוצים לנצל – זה הנושא של הקנסות.

חמד עמאר: אני רק אתמול סיפרתי בנאום בן דקה שנפגשתי עם בחור צעיר, חייל משוחרר, שנשפט וקיבל קנס של 125,000 שקל על בנייה בלתי מורשית בקרקע הפרטית שלו.

חמד עמאר: שלושה חודשים – – –

נחמן שי: אתה צריך לסיים.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, לא היה שר.

חמד עמאר: לפי התקנון אני יכול לדבר עד אין-סוף, עד שנכנס שר – – –

נחמן שי: נכון, נתתי לך התרעה.

חמד עמאר: הזמן, כשנכנס השר מתחילים לחשב אותו.

חמד עמאר: הרי אני מכיר את התקנון.

נחמן שי: ברור.

חמד עמאר: הייתי סגן יושב-ראש כנסת ואני יודע את זה, אבל אני לא אקח עוד פעם עשר דקות.

חמד עמאר: אני אסיים את הנקודה הזאת שאני רוצה לדבר עליה.

נחמן שי: בסדר, בשמחה.

חמד עמאר: יש לי עוד נקודה חוץ מתכנון ובנייה ואני מסיים.

נחמן שי: טוב.

חמד עמאר: אם ניקח את הנושא של הקנסות, זה הרבה כסף לוועדות, המון כסף, המון כסף לקופת המדינה.

חמד עמאר: מחפשים את החלשים, את האנשים שרוצים שתהיה להם קורת גג, ולא מחפשים את האנשים שמשתלטים על קרקע של המדינה.

חמד עמאר: אותם לא מחפשים, אבל תושב חורפיש שרוצה לבנות על הקרקע הפרטית שלו חוטף קנס של 130,000 שקל ו-150,000 שקל.

חמד עמאר: מישהו אחר שמשתלט על קרקע של המדינה, אף אחד לא שואל אותו.

חמד עמאר: הנקודה הכואבת – חלקות לחיילים משוחררים.

חמד עמאר: חבל ששר השיכון יצא מכאן, כי בכנסת הקודמת, בחודש יוני 2014, אני ישבתי עם האוצר, ישבתי עם משרד השיכון, ישבתי עם משרד ראש הממשלה, עם מינהל מקרקעי ישראל, והגענו לסיכומים, וסיכומים בכתב, על הוזלת קרקע לחייל משוחרר ב-90% – גם בקרקע וגם בביטוח.

חמד עמאר: אנחנו כמעט שנה אחרי זה, ואפילו מכרז אחד לא יצא לפי הסיכום שסיכמנו, והיה אמור לצאת כבר ב-1 בינואר 2015.

נחמן שי: תודה.

חמד עמאר: אבל מה עשה מינהל מקרקעי ישראל?

חמד עמאר: בסוף דצמבר 2014 הוציא מכרזים במחירים הישנים ואמר לאנשים: תשמעו, הסיכום הוא ב-1 בינואר 2015, לא בחודש דצמבר, סוף חודש דצמבר.

חמד עמאר: לכן, אני מקווה שאת כל ההבטחות שראש הממשלה הבטיח הוא יקיים, למרות שאני לא מאמין בזה.

חמד עמאר: ואני רוצה להגיד עוד דבר אחד: בכל הליכוד יש דרוזי אחד.

חמד עמאר: האם הוא צריך לאיים ולהגיד שהוא הולך לקבר צדיקים ולקבר יתרו בשביל שיקבל תפקיד?

חמד עמאר: הוא צריך לאיים?

חמד עמאר: זאת השיטה שעובדים עם ראש הממשלה – איומים?

יצחק וקנין: תודה.

חמד עמאר: ולמחרת הוא נפגש אתו.

חמד עמאר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חבר הכנסת איציק שמולי.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכל רוזין, תשע דקות לרשותך.

מיכל רוזין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, צר לי מאוד שהכנסת הזאת כרגע לא נראית נכבדה, והסיבה לכך היא פשוט ניצול לרעה של הממשלה את היכולת שלה להפעיל כוח, את היכולת שלה להפעיל את הרוב על מנת לבטל את המיעוט ולבטל את האופוזיציה, כי הכנסת כרגע ריקה כיוון שהופעל סעיף 98 בתקנון, שמאפשר במצבים חריגים לקבוע סדרי דיון ולקבוע שאפשר בעצם להחליט מראש מתי תהיה הצבעה.

מיכל רוזין: ולכן, כל חברי הכנסת מהקואליציה, ובוודאי השרים, חוץ מהשרים שיש להם עונש כנראה להיות כאן כרגע בתורנות, בעצם יכולים ללכת הביתה, לא להגיע בכלל למשכן הכנסת ולהגיע מחר להצבעה, ובכך בעצם "להתאמץ", לשמוע, לדון ולקבל תיקון להצעת חוק-יסוד.

מיכל רוזין: אז עומד פה חבר הכנסת אלקין ואומר שזה לא בסדר, שההסתייגויות שהאופוזיציה מציעה הן לא רציניות, הן שטותניקיות ואין בהן מהות.

מיכל רוזין: אנחנו מנצלים את כלי הכנסת על מנת להביע את מורת רוחנו, על מנת להביע את המחאה שלנו, ולא ראוי שחבר הכנסת אלקין טוען כלפינו שאיננו רציניים.

מיכל רוזין: מי שלא רציני בהצעת החוק הזאת זו הממשלה.

מיכל רוזין: אני רוצה להקריא לכם, אם אתם לא סומכים על דברי, את דבריה של היועצת המשפטית של ועדת החוקה, שאומרת: "על פני הדברים, ועל אף הקושי בהליך החפוז המתקן חוק-יסוד, אין מניעה משפטית לאשר את התיקון.

מיכל רוזין: ואולם, המלצתנו היא שלא לאשר את נוסח ההצעה כפי שהוגש אלא לבטל את ההגבלה הקבועה היום בחוק-יסוד על מספר השרים וסגני השרים".

מיכל רוזין: וכן, "חוק-יסוד והוראת שעה אינם דרים היטב בכפיפה אחת.

מיכל רוזין: חוק-יסוד משטרי, עניינו בקביעת עקרונות כלליים שאמורים להיות יסודיים ויציבים ולא להשתנות בקלות, ואילו משמעה של הוראת שעה הוא הסדרים משתנים וחולפים", ויש להסדיר – רק בנסיבות רק בלתי צפויות.

מיכל רוזין: אתמול, מהבוקר, ישבנו עד היום בבוקר, ישבנו עם כל היועצים המשפטיים של ועדת חוקה, היועץ המשפטי לכנסת, נציג משרד המשפטים עו"ד איל זנדברג – – –

זהבה גלאון: לא, איל ינון.

מיכל רוזין: לא, לא, לא, של משרד המשפטים – איל זנדברג.

מיכל רוזין: ישבנו עם כולם ושאלנו את כולם שאלה אחת פשוטה: מה הן הנסיבות הדחופות והבהולות לשנות את חוק-היסוד?

מיכל רוזין: האם זה יפגע בהשבעת הממשלה?

מיכל רוזין: התשובה הייתה לא.

מיכל רוזין: האם זה יפגע בכינון הממשלה?

מיכל רוזין: התשובה הייתה לא.

מיכל רוזין: האם זה יפגע ביכולתה של הממשלה לקום ולכהן?

מיכל רוזין: התשובה הייתה לא.

מיכל רוזין: ולכן לא הבנו מדוע יש צורך בקביעת ועדה מסדרת שתקבע ועדה מיוחדת, שנעשה סדרי דיון מיוחדים, נפעיל את סעיף 98, שכל המהות שלו היא באמת ליצור מצב כמו בעת אישור תקציב, או חס וחלילה אישור יציאה למלחמה, מצבים באמת חריגים, בהולים, שבהם צריך להשתמש בסעיף כזה שיאפשר לכנסת להאיץ הליכי חקיקה.

מיכל רוזין: מדוע לא ניתן לכונן את הממשלה, להשביע אותה, ולאחר כחודש, או תוך כדי החודש הזה, לקיים דיונים מהותיים, ענייניים, בוועדת חוקה?

מיכל רוזין: אפילו הצענו אתמול: בואו נקים – כפי שיש ועדת כספים זמנית, ועדת חוץ וביטחון זמנית – הסכמנו, הצענו: בואו נקים ועדת חוקה זמנית.

מיכל רוזין: הרי אנחנו כבר יודעים שהוועדה הזאת ניתנה בהסכמים הקואליציוניים למפלגת הבית היהודי, לחבר הכנסת סלומינסקי, בואו נקים ועדת חוקה זמנית ונדון בעניין הזה לעומק.

מיכל רוזין: כמובן שהצעותינו לא התקבלו, בגלל שכל המטרה הייתה בעצם לאפשר לראש הממשלה לרצות, לרצות ולחלק ג'ובים פוליטיים לאנשי סיעתו.

מיכל רוזין: לא הייתה לו בעיה קואליציונית, לא הייתה לו בעיה בהרכבת הממשלה, הייתה לו רק בעיה לרצות את חברי סיעתו.

מיכל רוזין: ואני מבינה אותו: יש שם תסיסה רבה, יש שם כעס רב, השלל שנשאר להם לחלוקה הוא מעט מדי, אני יכולה להבין.

מיכל רוזין: זו עדיין לא סיבה, זה עדיין לא תירוץ לאפשר לנתניהו לשנות חוק-יסוד תוך 48 שעות.

מיכל רוזין: אין זו סיבה, ואומרת היועצת המשפטית לוועדת החוקה שיש בכך טעם לפגם.

מיכל רוזין: היא מצטטת כמובן גם מדבריה של הנשיאה דאז של בית-המשפט העליון בייניש, ואומרת: "יש לתת את הדעת – – – לקיומן של נסיבות חריגות המצדיקות עריכת הסדר זמני על פני הסדר קבוע.

מיכל רוזין: יש לבחון את המאטריה אותה מסדיר חוק-היסוד; ויש להעריך את מידת הפגיעה של חוק-היסוד הזמני בעקרונות משטריים ובזכויות יסוד אחרות".

מיכל רוזין: ואומרת פה היועצת המשפטית לוועדת חוקה, שבכל מקרה "הליך חקיקה חפוז אינו רצוי, ועל אחת כמה וכמה אין זה רצוי להביא למצב שגם הכנסת העשרים-ואחת תתחיל את דרכה באופן דומה.

מיכל רוזין: ככל שהתיקון הקודם בעניין מספרי השרים וסגני השרים התגלה כטעות, יש לבטלו או לתקנו, בדומה למוצע לגבי שר בלי תיק, ולא לדחות את תחילתו בהוראת שעה".

מיכל רוזין: אנחנו, לצערנו, גם באופוזיציה, חלוקים.

מיכל רוזין: חלקנו היו בקואליציה, חלקנו תמכו בהצעת החוק הזו.

מיכל רוזין: אנחנו במרצ התנגדנו להצעת חוק המשילות, על כל הסעיפים שלה – העלאת אחוז החסימה, הגבלת מספר השרים וסגני השרים וכמובן כל נושא האמון בכנסת.

מיכל רוזין: התנגדנו, חשבנו שאין בעיית משילות ויציבות לממשלה.

מיכל רוזין: הראינו, עם פרופסורים ומומחים מארגונים שונים, כיצד לאורך כל השנים ממשלות בישראל לא נפלו בגלל הצבעות אי-אמון; ממשלות בישראל לא התחלפו כי הן לא הצליחו לשלוט.

מיכל רוזין: ראשי ממשלות בחרו ללכת לבחירות בזמן שנוח להם, בזמן שהם רצו ללכת.

מיכל רוזין: כמו בבחירות האחרונות: בנימין נתניהו היה יכול להמשיך לשלוט עם הקואליציה שהייתה לו; הוא בחר ללכת לבחירות, הוא בחר להקים קואליציה אחרת.

מיכל רוזין: ולכן, ראש הממשלה, שקבע, הוא עצמו, בקואליציה – הוא עצמו קבע בכנסת הקודמת, העביר את התיקון לחוק-היסוד הזה, מדוע הוא מגיע לכנסת הזאת ובהינף יד, בהרף עין, הוא משנה?

מיכל רוזין: הזלזול הזה בחוקי-יסוד, הזלזול בכבודה של הכנסת, כך אנחנו נראים אחר כך כלפי הציבור, ככה כולנו נראים.

מיכל רוזין: אם כל דבר יכול להשתנות בן-רגע, אז מה המשמעות של חוק-יסוד מול חוק רגיל?

מיכל רוזין: מה המשמעות בכלל של חוקי הכנסת?

מיכל רוזין: אם אנחנו לא מכבדים את הכנסת ואת חוקי הכנסת, למה שהציבור יכבד אותנו?

מיכל רוזין: למה שהציבור ייתן בנו אמון?

מיכל רוזין: ואין ספק שהממשלה מובילה את זילות הכנסת וזילות הממשלה עצמה, לצערי הרב.

מיכל רוזין: עתירות לבג"ץ שהוגשו בעבר על-ידי התנועה לאיכות השלטון – טען בית-המשפט בעקבות העתירות האלה שאין זה רצוי שחוקי-יסוד, המהווים פרקים של חוקת המדינה, יתקבלו או יתוקנו לצורך סיפוק צורכי שעה קואליציוניים.

מיכל רוזין: ולכן יש "לשקול היטב האם נושא זה", כותבת כך היועצת המשפטית של הוועדה, "שהוא משתנה מטיבו, צריך להיות מוסדר בחוק-יסוד, ואם כן – האם לא ראוי לקבוע הוראה" – קבועה.

מיכל רוזין: אנחנו אמרנו אתמול ליושב-ראש הוועדה המיוחדת, חבר הכנסת אלקין: בואו נעשה דיון רציני ונקבע הוראה קבועה.

מיכל רוזין: מדוע הוראת שעה?

מיכל רוזין: מה ישתנה בממשלה הבאה?

מיכל רוזין: האם בממשלה הבאה יחליט ראש הממשלה שהוא רוצה פחות שרים, יותר שרים?

מיכל רוזין: מה ישתנה?

מיכל רוזין: הרי ברור שאם הוא יכול למנות יותר שרים, יותר קל לו לבנות קואליציה.

מיכל רוזין: מטרת החוק הזה הייתה להגביל בשל ההוצאות הציבוריות, בשל מראית העין כלפי הציבור.

מיכל רוזין: אז מה השתנה?

מיכל רוזין: מה ישתנה בעתיד?

מיכל רוזין: אם היה ראש ממשלה אחר, היה נבחר ראש ממשלה אחר – וכמובן אני ציפיתי וייחלתי לכך, אבל זה לא קרה – אבל אם היה ראש ממשלה אחר אז היינו מבינים שבא ראש ממשלה אחר ואומר: משהו מהותי הולך להשתנות פה.

מיכל רוזין: אני הבאתי מדיניות אחרת, אני הבאתי ממשלה אחרת, אני הבאתי דרך אחרת, ולכן אני משנה את דרכי גם בנושא הזה.

מיכל רוזין: אבל זה אותו ראש ממשלה, הוא לא השתנה.

יצחק וקנין: נא לסיים.

מיכל רוזין: לא, אני שואלת אותך, כבוד היושב-ראש, הרי זה אותו ראש ממשלה, הוא לא השתנה – –

יצחק וקנין: את רוצה תשובה מפה?

יצחק וקנין: אני מוכן לתת לך תשובה.

מיכל רוזין: – – וזו אפילו לא דרישה של החברות בקואליציה.

מיכל רוזין: זה לא שזה היה התנאי להרכבת הקואליציה.

מיכל רוזין: אז מדוע ראש הממשלה הופך את עורו כל כך מהר?

מיכל רוזין: אך ורק לחלוקת ג'ובים פוליטיים.

מיכל רוזין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איציק שמולי, ואחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: תשע דקות לרשותך.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, אני לא יכול שלא לפתוח בדברים שהפנה אלינו חבר הכנסת אלקין, שטרח לתת לאופוזיציה היום ציונים.

איציק שמולי: אני לא יודע אם שמעתם, אבל הואשמנו בכך שאנחנו מטריחים את הכנסת, שאנחנו מבזבזים את זמן הכנסת, ומה פתאום, מאיפה הגיעו ההסתייגויות המצחיקות שלנו.

איציק שמולי: אז אני רוצה לומר לחבר הכנסת אלקין – ואני מרשה לעצמי לומר את זה, אני מקווה, בשם כל האופוזיציה – שאנחנו בסך הכול עונים באותה הדרך, באותו המטבע, כפי שנוהגת הקואליציה.

איציק שמולי: הצעת החוק הזאת שמגיעה למליאה, ואותה קידמה ועדה – זה היה בפתח העניין: ועדה שעד היום הייתה אחראית, אדוני היושב-ראש, לחלוקה של חניות וחדרים לחברי הכנסת.

איציק שמולי: ובאמצעות הוועדה הזאת מתחילים תהליך שבסופו – – –

יצחק וקנין: אני לא מזלזל בוועדה המסדרת.

יצחק וקנין: אפשר, אתה יודע – – –

איציק שמולי: אני הודעתי מראש, אדוני, שאני נשאר בחדרי, בסוף קומה 1 בקצה המסדרון, לא חדר שווה במיוחד.

יצחק וקנין: אתה לא יודע מה היה פעם, כשהיינו שני חברי כנסת בחדר אחד.

יצחק וקנין: אתה לא זוכר אבל אני זוכר.

חיים ילין: וקנין, פעם היה יותר טוב, תאמין לי.

יצחק וקנין: כן.

חיים ילין: אנשים היו יותר ישרים – – –

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, אם אתה מוכן לחזור לאופוזיציה אני מוכן לחלוק אתך חדר.

יצחק וקנין: אני לא קובע איפה אני אהיה, אתה יודע.

עמר בר-לב: פעם היה עוזר פרלמנטרי אחד לשני חברי כנסת, עוד לפני תקופתך.

יצחק וקנין: אוה, אוה.

איציק שמולי: על כל פנים, חברי, יש לנו טענות קשות – – –

יצחק וקנין: לא, בתקופה שלי היה עוזר פרלמנטרי אחד.

איציק שמולי: – – – יש לנו טענות קשות גם לגבי התהליך וגם לגבי התוכן.

יצחק וקנין: מה לעשות, אני כבר 20 שנה פה.

איציק שמולי: אנחנו באים ואומרים דבר מאוד מאוד חמור ונוקב לגבי התהליך: התהליך הזה של הרחבת הממשלה, של הסכמים קואליציוניים מנופחים – אנחנו חבטנו בשנתיים האחרונות לא מעט ביש עתיד, אבל דבר אחד צריך לומר לזכותם: הם לא שמרו לעצמם כספים בהסכמים הקואליציוניים, וזה דבר מגונה.

איציק שמולי: מה זה הדבר הזה שמסתובבים פה ח"כים עם 20 מיליון שקל?

מאיר כהן: עכשיו אתה יכול – – –

חיים ילין: אבל אתה יודע ששר בלתי תיק לא יכול לסחוב את הכסף.

איציק שמולי: נארגן לו מזוודה קטנה.

קריאה: – – –

איציק שמולי: אבל מה זה העניין הזה שאנשים, שחברי כנסת כאן יסתובבו עם 20 מיליון שקל לחלוקה למקורבים, לעמותות, לארגונים – למי שחפץ ביקרם?

איציק שמולי: ככה מתנהלת מדינת ישראל?

איציק שמולי: ככה מתנהלת מדינה מתוקנת?

איציק שמולי: ככה מתנהלת רפובליקת בננות.

איציק שמולי: אני רוצה להודות גם לחברת הכנסת רוזין ולחבר הכנסת רוזנטל על שפנו אל הממ"מ והאירו את עינינו, כי בהתחלה התשובה של הממשלה, חברת הכנסת רוזין, הייתה שאין עלות לעניין הזה, ובזכות עבודה שאתם ביקשתם אנחנו גילינו את המחיר שיעלה לנו כל שר וכל שר בלי תיק וכמה יעלה כל המהלך.

איציק שמולי: אז כך אומר הממ"מ – והקרדיט מגיע גם ל"כלכליסט" שפרסמו את העניין: רק הלשכה של כל שר נוסף תעלה לקופה הציבורית 3 מיליון שקלים.

איציק שמולי: לפי המסמך, סגן שר יעלה 1.8 מיליון שקלים.

איציק שמולי: והסכום הזה כולל אך ורק את תקציב המשרד עצמו, כלומר את הלשכה, לא את הפעילות, כי הרי צריך להצדיק למה הקמנו משרד לענייני שום דבר.

מיכל רוזין: – – – תקציבים – – –

איציק שמולי: אז אנחנו באים ואומרים: יכול להיות, ובהחלט ההגינות מחייבת לומר – – –

יצחק וקנין: במרוקאית אומרים: הצעקה גדולה והעכבר מת.

חיים ילין: – – –

יצחק וקנין: אמרתי בעברית, לא אמרתי במרוקאית.

מיכל רוזין: לא מצחיק בעברית.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, אני אמור לשאת פה נאום רציני ומלא להט – –

יצחק וקנין: אני עוזר לך.

יצחק וקנין: אני בקואליציה ועוזר לך.

איציק שמולי: – – ואתה מספר פה בדיחה אחרי בדיחה, ואני לא עומד בזה.

חיים ילין: ככה העברת את הלילה.

קריאות: – – –

איציק שמולי: חברים יקרים, אנחנו באים ואומרים: בכסף הזה יכולנו לעשות הרבה דברים, ואני רוצה לתת לכם רק שלוש דוגמאות קטנות מהיום ואתמול.

איציק שמולי: היום בבוקר התפרסם ב-ynet סיפור על חייל שנאלץ לצאת ולישון בכיכר אורדע ברמת-גן יחד עם המשפחה שלו, שעומדת להיזרק לרחוב.

איציק שמולי: ואנחנו תמהים איך עומדת ממשלה שנמצאת בהתהוות, וקואליציה שגם היא נמצאת בהתהוות, מסתכלת בפניו של האב דורי, שהוא עובד עירייה שמשתכר שכר מינימום, ושל האם, שאינה בקו הבריאות, ושל שישה ילדים בגיל שש עד 21, אחד מהם שוטר מג"ב ומפקד ביחידה קרבית בצה"ל, שממתינים 14 שנה לדיור ציבורי.

איציק שמולי: והממשלה הזאת מסתכלת על המצב, שבעוד חודש הם עומדים להיזרק לרחוב, ופשוט לא עושה דבר.

איציק שמולי: המשפחה הזאת יוצאת לרחוב, והממשלה שלנו מסתכלת מהצד.

איציק שמולי: את כל התקציבים מעבירים למקום אחר.

איציק שמולי: הממשלה הזאת מסתכלת כבר חודשים על מה שקורה בדרום, על הפיטורים.

איציק שמולי: אתמול נתקלתי באמירה של אחת המפוטרות שבדרך – מי שלא שמע, יש עוד מפעל בדימונה שעומד להיסגר.

איציק שמולי: אגב, זו הזדמנות מצוינת לשאול את ראש עיריית דימונה על מה הוא כל כך מגן על מדיניות נתניהו, על מה הוא כל כך מגן על שלטון הליכוד.

איציק שמולי: כל פעם שמראיינים אותו הוא טורח לבשר לכולם כמה דימונה בפריצה ובהתפתחות.

איציק שמולי: יכול להיות שיש אלמנטים חיוביים, וצריך לברך חלק מהעשייה של הממשלה – בין השאר גם אותך, אדוני שר התחבורה, על ההתפתחות בתשתיות ובכבישים – אבל יש סכנה אמיתית לקיומן ולהתפתחותן של ערים שלמות בדרום.

איציק שמולי: ראינו מה היה פה לפני שנה עם העיר ערד.

איציק שמולי: תראו מה קורה עכשיו עם דימונה.

איציק שמולי: והמפוטרים האלה מסתכלים לכיוון הבניין הזה, מסתכלים לכיוון ירושלים, ושואלים את עצמם שאלה פשוטה: האם הדבר החשוב באמת עכשיו זה עוד שר לענייני שום דבר, שיסתובב פה עם אפס אחריות אבל עם הרבה מאוד יועצים ועוזרים, ומכל הממשלה המנופחת הזאת אף אחד לא יסתכל לכיוון שלי, לכיוון דרום?

איציק שמולי: אני רוצה להסב את תשומת לבכם, חברי, לעוד דבר אחד קטן.

איציק שמולי: כולנו בירכנו לפני כמה חודשים על העלאת שכר המינימום, אבל הייתה עוולה מסוימת – העלתה אותה חברת הכנסת אלהרר – שלא הצמידו את הקצבאות של הסיוע בשל המטפלים לשכר המינימום, וכך הולך ונופל נטל יותר ויותר גדול על כתפי המשפחות, שפשוט לא מצליחות לעמוד בעומס.

איציק שמולי: והמציאות הזאת נמשכת כבר כמה וכמה חודשים, ולאף אחד בממשלה, בממשלת המעבר, לא אכפת.

איציק שמולי: וגם במקרה הזה אנחנו שואלים שאלה אחת פשוטה: האם את הכסף הזה, שאומרים לנו – זה לא כסף גדול, מה אתם צועקים כל כך?

איציק שמולי: מה כבר אפשר לעשות ב-3 מיליון שקל?

איציק שמולי: אז הנה, נתתי לכם שלוש דוגמאות, של שלושה אנשים פשוטים מהיישוב, שכל חלומם זה לחיות בכבוד כאן במדינת ישראל, וכל מה שהם זועקים אליו זה איזשהו מענה מהממשלה; והמענה הזה, אדוני היושב-ראש, לא מגיע.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עמר בר-לב, ואחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: תשע דקות לרשותך, חבר הכנסת בר-לב.

עמר בר-לב: תודה, היושב-ראש.

עמר בר-לב: המחטף נמשך, ולכן גם היום אני אתריע על הניסיון לשנות – הניסיון שלצערי כנראה יצליח – לשנות את חוק-היסוד.

עמר בר-לב: הייתי כאן לפני – מתי זה היה?

עמר בר-לב: זה נראה לפני יובלות, אבל זה היה בסך הכול אתמול, ואמרתי: אני לא מבין.

עמר בר-לב: ראש הממשלה, מדוע הוא לא השביע את הממשלה, פעל להשבעת הממשלה?

עמר בר-לב: היו שרים שהוא היה אומר והיו מושבעים; היו שרים שהוא היה אומר להם: מועמדים לשרים, אני אשביע אתכם בתוך כמה שבועות, נשנה את החוק.

עמר בר-לב: הכול בהליך מסודר.

עמר בר-לב: אבל ראש הממשלה החליט לעשות הפוך, קודם לשנות את החוק על-ידי ממשלת מעבר ורק אחרי זה להשביע את הממשלה.

עמר בר-לב: אז כשאני שואל למה, אומרים לי: כי הוא לא מאמין לחבריו בליכוד שיצביעו בעד השבעת הממשלה.

עמר בר-לב: ואני חושב שזה בדיוק הפוך.

עמר בר-לב: אני חושב שחבריו בליכוד לא מאמינים לו שאם הוא מבטיח להם שבעוד שבוע, שבועיים, שלושה, חודש, אחרי שתושבע הממשלה, ישונה החוק והם ימונו לשרים וסגני שרים, הוא יקיים.

עמר בר-לב: זאת הבעיה.

עמר בר-לב: תאמינו לי, חברי הליכוד מכירים את ראש הממשלה, מכירים ויודעים שאי-אפשר להאמין לו.

עמר בר-לב: אז במקום לעסוק בהצגת קווי יסוד של הממשלה, ראש הממשלה והקואליציה הפוטנציאלית עוסקים בהזזת קווי היסוד: הגדלת מספר השרים, חלוקת התיקים, העברות כספים.

עמר בר-לב: ההסכמים הקואליציוניים עוסקים רק בנושאים הטכניים.

עמר בר-לב: חשוב, אבל זה רק הנושאים הטכניים: מי ישב איפה, למי יהיה איזה תיק ואיזה גודל תיק.

עמר בר-לב: ואני שואל: מה החזון של ראש הממשלה?

עמר בר-לב: אני שואל: מה קווי היסוד של הממשלה הזאת?

עמר בר-לב: לאן נעלמו הערכים, העקרונות?

עמר בר-לב: אין.

עמר בר-לב: כלום.

עמר בר-לב: תיקים, טכניקה, אחרי זה גם בטח יאותרו העקרונות וקווי היסוד.

עמר בר-לב: ההסכמים מעידים שהפוליטי קודם לחזון.

עמר בר-לב: גם הנושאים הטכניים האלה שבהם הם עוסקים חושפים לנו מה מסתתר מאחורי הקואליציה הזאת.

עמר בר-לב: וגם כשהם מנסים להסתיר את מטרותיה של הקואליציה אפשר לראות את כוונותיה דרך אותם הסכמים טכניים, כביכול, עם השותפות הקואליציוניות.

עמר בר-לב: וזה נוגע כמעט לכל נושא: חינוך, דת ומדינה, שוויון בנטל; ממש בכל הנושאים שעוסקים בפערים החברתיים במדינת ישראל.

עמר בר-לב: אבל כאן אני אגע רק על קצה המזלג במדיניות המסתמנת המתייחסת להרחבת הבנייה ביהודה ושומרון – תקציבי ההתנחלויות – שבעצם תבלום כל אפשרות להתפתחות מדינית כזו או אחרת.

עמר בר-לב: העברת כספי ציבור לחיזוק זרמים פוליטיים שמזוהים עם הבית היהודי – זה בעצם הבסיס של ההסכם הקואליציוני בין הליכוד לבית היהודי.

עמר בר-לב: והנה כמה דוגמאות.

עמר בר-לב: סעיף 67 להסכם – שוב, להסכם הקואליציוני בין הבית היהודי לליכוד – העברת החטיבה להתיישבות לשליטת הבית היהודי.

עמר בר-לב: טוב.

עמר בר-לב: אבל, כמובן שחייבים לתת לאורי אריאל עוד איזושהי סוכרייה.

עמר בר-לב: נותנים לו עוד 50 מיליון שקל.

עמר בר-לב: למה?

עמר בר-לב: לא כל כך ברור.

עמר בר-לב: וזה, כמובן, כולנו זוכרים – הוותיקים, במירכאות או שלא במירכאות – שבשנה האחרונה, תוך כדי השנה הועברו בערך 400 מיליון שקל לחטיבה להתיישבות.

עמר בר-לב: אבל יש לממשלה בעיה.

עמר בר-לב: אפילו לנתניהו יש בעיה, כי היועץ המשפטי לממשלה דרש להחזיר את סמכויות החטיבה להתיישבות לממשלה.

עמר בר-לב: אז מה עושים ביבי ובנט?

עמר בר-לב: באמת, חבר'ה מתוחכמים.

עמר בר-לב: מה הם עושים?

עמר בר-לב: הם מכניסים בהסכם הקואליציוני שתוקם ועדת מנכ"לים שתדון איך ליישם את ההחלטה.

עמר בר-לב: סעיף 84 להסכם עוסק בכיצד יכשירו מאחזים ובנייה בלתי חוקית ביהודה ושומרון.

עמר בר-לב: אז איך עושים את זה?

עמר בר-לב: מקימים צוות של ארבעה.

עמר בר-לב: עכשיו, לא רק שהם מקימים צוות של ארבעה.

עמר בר-לב: מתוך הארבעה, שניים הם מהבית היהודי.

עמר בר-לב: בקיצור, נותנים לחתול לשמור על השמנת.

עמר בר-לב: סעיף 77 – הקמת ועדת שרים להתיישבות.

עמר בר-לב: וגם כאן, תתפלאו – טוב, אני מניח שכבר לא תתפלאו – שניים מחבריה הם חברי הבית היהודי.

עמר בר-לב: לא צריך להיות נביא כדי לדעת שהוועדה הזאת לא תעסוק בבנייה בפריפריה; היא תעסוק בהרחבת ההתנחלויות ועיבוין.

עמר בר-לב: סעיף 80 – הקמת כפרי סטודנטים בהתנחלויות.

עמר בר-לב: מגדילים את הגרעינים התורניים, שהם הבסיס הפוליטי של הבית היהודי.

עמר בר-לב: סעיף 82 – מענקים מיוחדים לרשויות המקומיות בהתנחלויות.

עמר בר-לב: רק כדוגמה וכתזכורת, ב-2014 קיבלו ההתנחלויות כ-100 מיליון שקל במענקים מיוחדים מעבר למועצות האחרות.

עמר בר-לב: סעיף 79 – צ'ק נדיב של 160 מיליון שקל בשנה, שיכול לשמש לכל מטרה.

עמר בר-לב: קופה קטנה לחבר'ה הטובים של הבית היהודי.

עמר בר-לב: והדובדבן שבקצפת, אדוני היושב-ראש, סעיף 57 – תוספת של 630 מיליון שקל למשרד החינוך לשיקול דעתו הבלעדי של שר החינוך בנט.

עמר בר-לב: לבנט אני אומר, אני שמעתי שפעם הוא היה בעולם ההיי-טק, בעולם ההון-סיכון, ואני מניח שהוא היה צריך לגייס משקיעים בשביל להשקיע בחברה שלו.

עמר בר-לב: אין לי ספק שהוא שקד שבועות ולפעמים חודשים על בניית תקציב לאותו סטרט-אפ שהוא הוביל.

עמר בר-לב: אבל כאן, משרד החינוך – בסך הכול לפני שבוע הוא מונה לשר פוטנציאלי של משרד החינוך וכבר הוא מכיר את התקציב הפוטנציאלי של משרד החינוך וכבר הוא יודע שחסרים לו עוד 630 מיליון שקל.

עמר בר-לב: בושה וחרפה.

עמר בר-לב: בושה וחרפה, בנט.

עמר בר-לב: דווקא לך, שאתה כביכול בא מעולם העסקים.

עמר בר-לב: הלוואי שהיית מתייחס לתקציב מדינת ישראל, המסים שאנחנו האזרחים משלמים, באותה יראת כבוד שבה התייחסת בעבר, אני בטוח, לכספים ולמימון שמשקיעים זרים השקיעו בחברה שהובלת.

עמר בר-לב: ולסיכום, אדוני היושב-ראש, ממשלה שמסתירה את קווי היסוד שלה, אל תתפלאו שהיא שמה פס על הציבור.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו יעלה חבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: לרשותך תשע דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: (אומר בערבית: אבקש מחסה באלוהים מפני השטן הארור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשם אלוהים הרחמן והרחום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ) אדוני היושב-ראש, איזה תקווה נותנים קווי היסוד של הממשלה המתוכננת בנושאים המרכזיים בחיי היום-יום של אזרחי המדינה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ממשלה שבקווי היסוד שלה מתעלמת מ-20% מאזרחיה, שזה הערבים, מה יש בקווי היסוד שלה ומה אין?

עבד אל חכים חאג' יחיא: נתחיל במה שיש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 1.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עידוד הריסה וטרנספר לערבים בנגב, בטענה שהכפרים והבתים נבנו על אדמת מדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אם נחזור להיסטוריה נדע שזו טענה לא נכונה, אני לא רוצה להגיד שקרית, כי כולם ידעו שמימי העות'מאנים לא רשמו מקרקעין שאינם חקלאיים, כי מה שרשמו זה היה כדי לגבות את המסים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ובאותה דרך המשיכו גם בימי המנדט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז לא פלא שהאדמה הזו לא נרשמה, אבל בתים קיימים, אנשים חיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלה האדמות שלהם, זה המרעה שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: באים, הורסים להם את הבתים בטענה שהם על אדמת מדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה קו יסוד, כי זה אחד התנאים כדי להיכנס לקואליציה, זה תנאי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים חושבים, להקים ממשלה – כדי לבנות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחד מהתנאים זה להרוס, זה לעקור, לעשות טרנספר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הפניית מיליארדים לבניית התנחלויות בשטחים הכבושים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולמה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כדי להתכונן למלחמה הבאה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כדי גם להמשיך להתחמש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כדי גם לקנות יותר ויותר נשק על חשבון התקציב החברתי של המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 3.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין תקווה, ברור שאין תקווה לתהליך שלום, כי גם אנשי האו"ם באו ואמרו – השליח של האו"ם אמר שהמשך ההתנחלויות מרחיק את האפשרות של שתי מדינות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מה רוצים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדינה אחת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו הכוונה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שני עמים – מצב של שני עמים עם אפרטהייד? 4.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חלוקת מאות מיליונים למרכיבי הקואליציה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולמה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כדי לרצות אותם ולקנות שקט תעשייתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, כי אין בינם אמון הדדי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא מאמינים אחד לשני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עד הרגע הזה לא אמרו אפילו כמה שרים יהיו בממשלה הבאה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כדי שכולם יהיו עם תקווה, אולי הם ייכנסו לממשלה, במיוחד אנשי הליכוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולכן הממשלה הזאת, במקום להתעסק בבנייה ובסגירת פערים היא תמשיך, כל התקופה שלה – שאני רואה שהיא קצרה, זה רק עניין של הישרדות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אבל מה יש בתוך התוכנית של הממשלה או קווי היסוד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה יש?

עבד אל חכים חאג' יחיא: 1.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא התכוונו ולא חשבו ואין להם תוכנית לסגירת פערים בין הערבים ליהודים בכל התחומים, בין אם זה בתקציבים ובין אם זה גם ברמת השירותים שהאזרחים הערבים מקבלים בכל התחומים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה אין?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין פתרון למצוקת הבנייה והשיכון במגזר הערבי, כי במקום לבוא ולהקים רשות תכנון כדי לתכנן, לאשר תוכניות מתאר ולהרחיב את תחומי השיפוט, מקימים צוות שתפקידו להרוס בתים קיימים, שקיימים על קרקע פרטית כי ביישובים שבהם נבנו הבתים האלה אין אפשרות להשיג מגרש לבנייה מופשר, שאפשר לקבל עליו היתר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו הסיבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז בזה הממשלה מוסיפה חטא על פשע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה עוד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: את המאחזים שהמתנחלים גזלו מהערבים שם, שהם, אפילו בהכרה של הממשלה לא חוקיים, היא הולכת להפשיר, הוא הולכת לאשר, היא הולכת להכשיר כאילו שהם יהיו כשרים עכשיו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 3.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין לממשלה הזאת תוכנית למאבק בעוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הגדלת קצבאות ילדים – שהיא נכונה, היא מחויבת המציאות, ורק להזכיר לכולם, ראש הממשלה הוא שקיצץ אותן ב-2003, שלא נשכח את זה; עכשיו, כדי לקנות שלטון, היום הוא מוכן להוסיף ולהחזיר אותן ולהגדיל אותן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוספת כספים לקצבאות, זה לא פותר את הבעיה של העוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן צריך לדאוג למקומות עבודה על-ידי הקמת אזורי תעשייה במגזר הערבי ולדאוג לצעירים, לאקדמאים, לנשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל הכסף הולך להתנחלויות, מה לעשות, ולשרים ולסגנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואמרתי אתמול גם שלא רחוק הזמן שאנחנו נראה שר ללא תיק, ויש לו גם סגן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אלה הפלאים של הממשלה הזאת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדוני היושב-ראש, אדם שיגיע למצב שהוא רעב ללחם, מה הוא יעשה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדם שצריך להחליט אם לקנות תרופות או לקנות אוכל, מה הוא יעשה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדם שאין לו כסף לארוחת בוקר לבנו לפני שהוא הולך לבית-הספר, מה יעשה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יהיה פלא שנראה יותר פשיעה, יותר גנבות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה הממשלה מתכוונת לעשות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה, מה היא לא תכננה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: 4.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הצפיפות בבתי-החולים גבוהה מאוד וההמתנה לתורים קטסטרופלית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התורים בפרוזדורים של בתי-החולים צריכים לבייש את הממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז במקום להעביר כסף להתנחלויות ניתן לבנות בתי-חולים חדשים, אולי להרחיב בתי-חולים קיימים, לקנות יותר מכשירים חדישים, להרחיב את סל הבריאות, לקלוט יותר רופאים כדי לתת את השירות לחולים, שהם – מי הם החולים האלה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אנחנו ומשפחותינו, לא? או לפרוס חדרי מיון במרחקים קטנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה יותר חדרי מיון קטנים שהם יותר קרובים לתושבים ביישובים שלהם, כי אם לא נקים אותם – הרבה חיים של בני-אדם הולכים לאיבוד בדרך לבית-חולים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 5.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה אין?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין מאבק בקטל בדרכים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני יכול להכריז מפה, זו סטטיסטיקה שלא אני עשיתי: מספר האנשים שנספו בתאונות דרכים יותר גדול מאשר בכל המלחמות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, ההשקעה בתשתיות צריכה להיות לא פחות מההשקעה בהתחמשות, כדי להציל חיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 6.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין טיפול באלימות הגואה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין יום שלא קוראים על רציחות או ניסיונות לרצח, על אלימות גופנית או אלימות מילולית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה התוכניות והתקציבים שמופנים לטיפול בנגע הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה שלא תצא הממשלה בתוכנית מסודרת ומתוקצבת לאיסוף נשק בלתי חוקי, שקוטל אותנו במגזר בכל יום?

עבד אל חכים חאג' יחיא: רק היום בבוקר היה רצח בג'לג'וליה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי נשק זה עלול חס וחלילה להיות מופנה גם ליהודים, ואז קול צעקה יעלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 7.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין טיפול בבעיית החינוך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לדוגמה, רק בשבוע שעבר בוטלה בחינת הבגרות בספרות עברית לערבים, ולמה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הבחינה דלפה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה משרד החינוך עשה כדי למנוע דבר כזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: שום דבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא רק זה, מי יפצה את הבנים שלנו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אבא של אחד התלמידים שביטלו להם את הבחינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה הם יעשו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא וחבריו ישבו ולמדו יומם ולילה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כשהגיעו – הבחינה מבוטלת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה עוגמת נפש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה היא אם יעשו את הבחינה החוזרת ומתי, כדי שבנינו לא יפסידו שנה ויוכלו ללכת לאוניברסיטאות או למכללות ללמוד, כי אם הם לא יקבלו בגרות שלמה הם לא יוכלו להיכנס לאוניברסיטה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה עוד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש שאלה שזועקת: יש תקציבים לחינוך שמופנים לבתי-הספר פר-תלמיד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה עשרת בתי-הספר האחרונים, עם התקציב הנמוך ביותר, עשרת בתי-הספר עם התקציב הנמוך ביותר פר-תלמיד הם בתי-ספר ערביים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, במגילת העצמאות יש חופש דת ופולחן, אבל כדי לקיים אותו צריך לבנות מבנים לדת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל המדינה הפקיעה את כל רכוש ההקדש המוסלמי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולא רק שהיא אינה בונה מסגדים ואנחנו בונים מתרומות, לפחות לחצי מהמסגדים היום אין תקנים, אין אימאמים, אין מואזינים ואין אנשי תחזוקה שיטפלו בזה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואיפה שהיו תקנים, מי שהולך לפנסיה, מי שיוצא לפנסיה, אין תקן להחליף אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הצעת החוק הזאת, בגלל זה ובגלל הרבה דברים שלא הספקתי – אני לא אתמוך בשום צעד שיביא להקמת ממשלה כזו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולכן אני וחברי מתנגדים להצעת החוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת מאיר כהן מסיעת יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת רוברט אילטוב.

יולי יואל אדלשטיין: עד תשע דקות לרשות אדוני.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת וחברות כנסת נכבדים, השר כץ, אדוני, חצי שנה חלפה מאז שראש הממשלה גרר את המדינה הזאת לבחירות.

מאיר כהן: הוא טען אז שאין לו יציבות פוליטית.

מאיר כהן: לא הייתה זו טענתו היחידה; הוא טען גם שאנחנו, במיוחד אנשי מפלגת יש עתיד, אנחנו חותרים מאחורי גבו כדי להפילו מכיסאו.

מאיר כהן: ירום הודו, אדוני ראש הממשלה, להפיל אותך מכיסאך – כאילו בזה עסקנו.

מאיר כהן: הכניס מדינה שלמה לממתינה.

מאיר כהן: הוא לא חשב שזה עולה מעל ל-2 מיליארד שקלים; הוא לא חשב: אתה מפסיק את עבודת המשרדים הטובים האלה, ואני חייב לציין שישבתי ליד שולחן הממשלה, ואכן השרים, כולם, עשו עבודה טובה.

מאיר כהן: התחיל שינוי מהותי: נגענו בדברים שהרבה מאוד שנים לא נגעו בהם.

מאיר כהן: אבל ראש הממשלה, כמנהגו בקודש – הכול מותר.

מאיר כהן: כשאתה מתייחס לאנשים כאל נתינים וכשאתה חושב שאתה חלק משושלת טיודור במאה ה-15–16, אז הכול מותר.

מאיר כהן: אתה יכול לבוא ולפרק ממשלה ולהגיד למדינה: תיכנסו לממתינה.

מאיר כהן: אני רק רוצה להגיד לכם, חברים, מה קרה בתקופה הזאת במשרד הרווחה, משרד שאני כל כך שמח, אדוני היושב-ראש – אני פוגש את חברי מהליכוד ויש וסוף-סוף ביקוש להיות שר הרווחה.

מאיר כהן: אני חייב להגיד שאני מאושר מזה, ואני לא אומר את זה בציניות.

מאיר כהן: יוצא מן הכלל שאנשים באים ואומרים: זאת משאת נפשי, להיות שר הרווחה.

מאיר כהן: אבל ראו מה קרה בשישה חודשים שחלפו, רוברט אילטוב, חברי הטוב.

מאיר כהן: תכננו את "נושמים לרווחה" – 5,000 משפחות שיצאו ממעגל העוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת גילאון, הקצינו לכך 100 מיליון שקלים.

מאיר כהן: ישבנו ותכננו והגענו לכל קצות הארץ ובחרנו את המשפחות, וסוף-סוף התחלנו לגעת בהן.

מאיר כהן: נכנסנו לבחירות – הציניות של ראש הממשלה גרמה לכך שבפרויקט הזה, במקום 5,000 משפחות, רק 2,000 משפחות.

מאיר כהן: אף אחד לא נותן את הדין למה 3,000 משפחות, מרגע שהכניסו אותנו לסחרחורת הבחירות, ממשיכות להיות עמוק בעוניין.

מאיר כהן: הדבר השני, קצבאות הקשישים.

מאיר כהן: אילן, סוף-סוף החלטנו להעלות את קצבאות הקשישים, מצאנו לזה תקציב.

מאיר כהן: פעם ראשונה שבאנו ואמרנו לאנשים, לאבות ולאימהות שלנו: הנה, אנחנו יכולים להעלות את קצבתכם.

מאיר כהן: ציניות חסרת תקדים.

מאיר כהן: זה לא עניין אותו.

מאיר כהן: אותם קשישים יחכו עד לתקציב הבא ואולי יקבלו העלאה בקצבתם.

מאיר כהן: זה לא מפריע לראש הממשלה לעמוד במערכת הבחירות ולהטיף ולספר לכולם עד כמה הוא יטפל בנושא הרווחה.

מאיר כהן: מכאן אני אומר לחברי, אלה שיהיו שר הרווחה או שרת הרווחה: ראש הממשלה יסתכל לכם בעיניים ויגיד לכם עד כמה התפקיד שלכם חשוב, אבל זה לא בדנ"א שלו, שום דבר לא יקרה.

מאיר כהן: שנה ושמונה חודשים הוא לא נפגש אפילו פעם אחת, אדוני היושב-ראש, עם שר הרווחה של מדינת ישראל.

מאיר כהן: פעם אחת.

מאיר כהן: דיברנו על הכול, אבל נושאי רווחה הם לא נושאים שיטרידו את ראש הממשלה ירום הודו.

מאיר כהן: מה פתאום לדבר על קשישים, מה פתאום לדבר על ילדים, מה פתאום לדבר על ילדים בסיכון.

מאיר כהן: אבל זה לא מונע ממנו היום לחתום על הסכמים קואליציוניים ולחלק כספים קואליציוניים.

מאיר כהן: איום ונורא.

מאיר כהן: זה דבר איום ונורא שנותנים לחברי כנסת חרדים – אגב, זה לא לכולם – כ-130 מיליון שקלים.

מאיר כהן: ואני שומע היום חברי כנסת צעירים שהגיעו למשכן ואומרים לי בעזות מצח: מה זה 130 מיליון, זה כסף קטן.

מאיר כהן: זה לא כסף קטן, זה הרבה מאוד כסף, שניתן כדי לקנות הצבעה ולקנות שלטון.

מאיר כהן: אסור לעשות את זה.

מאיר כהן: הזעקה שלנו צריכה להיות, בד בבד עם הגדלת הממשלה, גם על הנושא הזה של כספים קואליציוניים.

מאיר כהן: תפסיקו עם זה.

מאיר כהן: אני פונה לחברי החרדים: אתם בניתם מערכות רווחה ומערכות חינוך על כספים קואליציוניים, וכשלא הייתם בקואליציה השתרכתם מול חדרי וביקשתם: מאיר, יש לנו 100 תלמידים ואנחנו מתוקצבים רק ב-50, בוא תעזור לנו.

מאיר כהן: היזהרו בשיח שלכם סביב הכספים הקואליציוניים.

מאיר כהן: אני מעדיף לתמוך במה שמגיע לכם מאשר לתמוך בחלוקה של כספים קואליציוניים, כי זה דבר מושחת, זה דבר שאין לו מקום בפוליטיקה הישראלית.

מאיר כהן: הביטחון התזונתי – התחלנו לחלק כסף, סוף-סוף לקחת אחריות ולחלק כסף, על-פי החוק, לעמותות.

מאיר כהן: גם את זה הוא עצר.

מאיר כהן: אלפי משפחות לא מקבלות עזרה בביטחון תזונתי, כי ראש הממשלה לא רצה שהן יקבלו את הכסף; ושאף אחד לא ימכור לוקשים לאף אחד, והוא יכול לקום ולהתייפייף.

מאיר כהן: אבל הוא לא עושה את זה כי זה לא בדנ"א שלו.

מאיר כהן: שרידות.

מאיר כהן: שרידות.

מאיר כהן: שרידות.

מאיר כהן: זה הדנ"א של ראש הממשלה, לעשות הכול כדי לייצר ממשלה רחבה בקואליציה צרה.

מאיר כהן: שימו לב.

מאיר כהן: אני רוצה לסיים.

מאיר כהן: אדוני, בשעה שאנחנו מתגוששים כאן, ראש הממשלה דבר אחד חשוב לא עושה.

מאיר כהן: אני בא מדימונה.

מאיר כהן: כל יום נוסע מדימונה וחוזר לדימונה.

מאיר כהן: יש שביתה במפעלי כי"ל שלושה חודשים.

מאיר כהן: ציפיתי מראש הממשלה – ואלה מצביעיו, אלה האנשים שביום הבחירות יצאו ואמרו לי: מאיר, אנחנו אוהבים אותך, אבל הליכוד זה הבית.

מאיר כהן: אמרתי: אם הליכוד זה הבית שלכם, זה עניינכם.

מאיר כהן: הם נמצאים בשביתה שלושה חודשים.

מאיר כהן: אנשים לא קיבלו שכר שלושה חודשים, וסביבם יש עוד אלפי עובדי קבלן, מנקים ומגישי אוכל ועובדי קבלן שלא מקבלים שכר.

מאיר כהן: וראש הממשלה שותק.

מאיר כהן: אלה האנשים שלך.

מאיר כהן: אלה האנשים שאתה אמרת, שעה אחרי תוצאות הבחירות: ועכשיו אני אדאג לכם.

מאיר כהן: חלפו כבר חודשים, איפה אתה?

מאיר כהן: תתערב, תפעיל את מניית הזהב, תגיד להם: אסור לפטר אנשים.

מאיר כהן: תחשוב על המשפחות שלהם, תסתכל מה קורה בדימונה, תסתכל מה קורה בערד, רד לשם.

מאיר כהן: את ישיבת הממשלה הרחבה, שאתה רוצה להרחיב, תעשה בדימונה, תעשה בירוחם.

מאיר כהן: תגיד להם: באנו לכאן לעזור לכם.

מאיר כהן: אבל הוא כהרגלו מוכר כל כך הרבה דברים ולא עומד מאחורי שום דבר מהעניין הזה.

מאיר כהן: חבל שזה כך.

מאיר כהן: אני אישית מאוכזב, ואני לא עומד כאן כי אני חלק מהאופוזיציה, לא רק בגלל שאני חלק מהאופוזיציה.

מאיר כהן: אני שומע את רחשי הלב של האנשים, ואני לא רוצה לבוא אתם חשבון ולהגיד להם: זה מה שבחרתם.

מאיר כהן: לא, אני מכבד את בחירתם, אבל אני לא מכבד ראש ממשלה ציני, שעסוק בהסכמים קואליציוניים מטופשים, בחלוקת כספים קואליציוניים, בשעה שמאות-אלפי אזרחים הנמצאים בקצות הארץ, חלקם במצב קשה כי אין להם עבודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מאיר כהן: עוד מילה אחת, ברשותך, ואני מסיים, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: היושב-ראש, אני צפיתי כאן בחברי חברי הכנסת, שחלק מהם עמדו והקריאו, באיזה מסכת, דוח של אחת העמותות לגבי התנהגות של חיילי צה"ל.

מאיר כהן: גם אותך שמעתי, חבר הכנסת אילן גילאון.

מאיר כהן: ראו, אין לי ספק שבצה"ל בוחנים כל אירוע מהסוג הזה, אבל הדבר המסוכן, אדוני היושב-ראש, כשחברי פרלמנט ישראלים עומדים ומקריאים דברים על התנהגות לא מוסרית של חיילינו, הוא שזה צובע צבא שלם בצבע שחור.

מאיר כהן: אני מצהיר כאן את מה שכולכם יודעים, שאין יותר מוסרי מצבא ההגנה לישראל.

מאיר כהן: אין יותר מוסרי.

מאיר כהן: כמה פעמים בחיי לא יריתי כי ראיתי אזרח או אזרחית ביהודה ושומרון, ברצועת-עזה או בלבנון, אני וכל חברי.

מאיר כהן: כמה פעמים נזהרנו בכבודם, בבריאותם של ערבים בכל המלחמות.

מאיר כהן: אז אני פונה לחברי, זה לא קשור לקואליציה ואופוזיציה, זה לא קשור להסכם כזה או אחר: היו זהירים בכבודו של צה"ל, בכבודם של חיילים.

מאיר כהן: את הפירות הבאושים אנחנו יודעים להקיא מתוכנו, אבל תיזהרו שלא לצבוע את אלה שמגינים עלינו בצבעים שהם לא ראויים להם.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוברט אילטוב מסיעת ישראל ביתנו, גם לרשותך עד תשע דקות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

רוברט אילטוב: כבוד יושב-ראש הכנסת, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, כבוד יושב-ראש הקואליציה הזמנית – – –

זאב אלקין: יושב-ראש הקואליציה היוצאת.

רוברט אילטוב: סליחה, כבוד היושב-ראש הזמני של הקואליציה היוצאת.

רוברט אילטוב: בוא נגדיר את זה ככה.

זאב אלקין: הנכנסת.

חיים ילין: תדע לך שבמדינה הזמני זה הקבוע ביותר שיש.

רוברט אילטוב: לכן אני מדגיש, הזמנית.

רוברט אילטוב: חברי חברי הכנסת, החוק שאנחנו דנים עליו הוא חוק חשוב ועקרוני בשיטת הממשל הישראלית, חוק שתקופה ארוכה ניסינו לחוקק אותו, ואני רוצה קצת להתייחס למה שקרה אתמול בוועדה.

רוברט אילטוב: היה ברור שהחוק יעבור, אנחנו יודעים לספור קולות והכללים במשכן הזה הם די ברורים.

רוברט אילטוב: כאשר הקואליציה רוצה להחליט, במיוחד כשזה הימים הראשונים והקואליציה מגובשת, אין מצב שחוק לא עובר, אבל עדיין הגישה שהייתה בוועדה, וההתנהלות של חברי אלקין אתמול – נאלצתי להתנגד לה ולהגיד; על כך גם הוצאתי מהאולם.

זהבה גלאון: – – –

רוברט אילטוב: קורה, קורה.

רוברט אילטוב: גם כשאת נמצאת באופוזיציה, ולפעמים העבודה נכנסת לקואליציה, קורה שאת תוקפת את העבודה, למרות שאת באופוזיציה.

רוברט אילטוב: קורה.

זהבה גלאון: אני, לצערי, יותר מדי שנים באופוזיציה.

רוברט אילטוב: דרך אגב, יכול להיות שגם אני ברמה העניינית-פוליטית אתקוף אותך, גם, מתוך האופוזיציה.

רוברט אילטוב: אז זו בעיה.

אילן גילאון: איך אתם מצליחים להתעדכן במהירות כל כך גדולה?

רוברט אילטוב: אנחנו מתעדכנים מהר מאוד.

רוברט אילטוב: אנחנו חבר'ה מוכשרים.

קריאה: – – –

קריאה: אתה לא רואה שהשתלבנו חזק מאוד – – –

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, אני מקווה שיוסיפו לי זמן.

יולי יואל אדלשטיין: לא – – –

רוברט אילטוב: אותו אתה יכול לנכות, אין בעיה.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, בכל אופן, תראה, אתמול באמת, עם כל הלחץ, רצינו לשמוע דברים ועניינים שהיו צריכים לעלות בוועדה, והוזמנו מומחים בהתראה קצרה, מרגע לרגע.

רוברט אילטוב: משום מה הגיע מומחה אחד של ארגון אחד, שאני גם די מכבד אותו, דווקא מארגון ימין, אבל הוא משום-מה הציג, במקרה, אג'נדה של הממשלה הזמנית, שיש לה עניין לקדם את החוק, וכל המומחים האחרים פשוט לא הגיעו.

רוברט אילטוב: וכשביקשתי שיפסיקו את הדיון אתו – כי אי-אפשר שזה יהיה מגמתי, כן?

רוברט אילטוב: לפחות צריך להיראות איזשהו איזון – לצערי הוצאתי מן האולם.

רוברט אילטוב: אני חושב שזה לא לעניין, כי החוק מאוד חשוב, וכשאנחנו חוקקנו את החוק, ואנחנו היינו אחד הכוחות המובילים בקידום החוק בקדנציה הקודמת, עם הממשלה הקודמת, רצינו בעצם לעשות שינוי; לקבוע כללי משחק ברורים: מה יהיה גודל הממשלה, איך הממשלה תתנהל, כמה שרים יהיו, כמה סגני שרים יהיו.

רוברט אילטוב: אנחנו רצינו כללי משחק.

רוברט אילטוב: יכול להיות – ושמענו, דרך אגב, את כל הצדדים שהיו, בעד ונגד.

רוברט אילטוב: בסופו של דבר הקואליציה, ראש הממשלה, אתה ואני, קיבלנו את ההחלטה לתמוך בחוק הזה.

רוברט אילטוב: קיבלנו החלטה.

רוברט אילטוב: זו החלטה, והחוק הזה קיים.

יולי יואל אדלשטיין: לא כולם – – –

רוברט אילטוב: לא משנה.

רוברט אילטוב: יכול להיות שלא הצבעת, הפרת את המשמעת הקואליציונית, אבל זו החלטה, והכנסת קיבלה את ההחלטה הזאת, והחוק קיים, זה החוק.

רוברט אילטוב: ומה שהיה לנגד עינינו זה חיסכון במשאבים, יעילות.

רוברט אילטוב: יכול להיות שזה פוגע ביציבות השלטונית, אבל תכף אני גם אסביר לך למה זה לא פוגע ביציבות השלטונית – גם במצב של היום, גם במצב של היום.

רוברט אילטוב: אנחנו רצינו ניהול תקין של המערכת, רצינו משחק ברור וקבוע מראש של קביעת ממשלה עתידית.

רוברט אילטוב: לא רצינו לעשות את זה אחורנית, לא רצינו להגדיל או להקטין את הממשלה הקיימת.

רוברט אילטוב: רצינו מראש לקבוע כללים ברורים, וקבענו אותם, והכנסת קיבלה את ההחלטה הזאת.

רוברט אילטוב: ומה לעשות, אנחנו רואים שגם בחשבון מתמטי הכי פשוט – שאנחנו נעשה אתך עכשיו, פה – אנחנו נראה שהממשלה הייתה יכולה להסתדר עם 18 שרים, כי יש לנו סיעה אחת שלא דורשת שר, אז אנחנו מתחילים לספור מ-55.

רוברט אילטוב: אם אנחנו מנכים את ראש הממשלה, שהוא בתפקיד מיניסטריאלי רם, הגבוה ביותר, אז זה בעצם 54, חלקי 18 זה בדיוק 3.

רוברט אילטוב: לפי מפתח של 3, למפלגת השלטון, לליכוד, הגיע ללפחות תשעה חברי כנסת.

רוברט אילטוב: כלומר, עם ראש הממשלה, לליכוד יש רוב.

רוברט אילטוב: האג'נדה של מפלגת השלטון נשמרת פה באופן מוחלט.

רוברט אילטוב: יש רוב, ולפי תקנון הממשלה וכללי פעילות הממשלה אין שום בעיה.

רוברט אילטוב: את כל החשבון הזה אפשר לעשות גם בכיתה ד', אין בעיה.

רוברט אילטוב: כלומר, יש לך עשרה מול תשעה – יש לך רוב בממשלה, אתה יכול לנהל מדינה בלי שום בעיה.

רוברט אילטוב: אבל מה עמד לפנינו, בעצם?

רוברט אילטוב: זה חלוקת תפקידים וג'ובים לחברי כנסת שלא מרוצים ממה שהם נבחרים לו, בעצם – להיות חברי כנסת – והם רוצים לקבל עוד ג'וב, והם יודעים ללחוץ.

רוברט אילטוב: אנחנו שמענו כבר חלק מחברי הכנסת שפשוט מאיימים שאם הם לא יהיו שרים אז הם פשוט לא יבואו.

רוברט אילטוב: אנחנו מבינים שב-61, כשאחד מאיים, הוא יקבל שר.

רוברט אילטוב: ועוד שר, ועוד שר, ועוד שר – השאלה כמה שרים אתם – לא אתה באופן אישי – הליכוד רוצה בעצם לחלק לחברי הכנסת.

רוברט אילטוב: דרך אגב, ראינו עוד סעיפים בתוך ההסכם הקואליציוני, שלוקח בחשבון שיהיו עוד ועוד תפקידים, ואם יהיה צורך אנחנו נרחיב, פעולות כאלה ואחרות.

רוברט אילטוב: בסופו של דבר אני בא ואומר לך, כבוד היושב-ראש:

רוברט אילטוב: מה שנעשה פה היום – בעצם עוד דבר אחד שחשוב לגעת בו הוא שראש הממשלה בעצם פנה לנשיא המדינה ואמר: כבוד הנשיא, יש בידי יכולת להרכיב ממשלה.

רוברט אילטוב: המשמעות היא מאוד פשוטה: יש חוק קיים של 18 שרים וראש ממשלה, ועל-פי החוק הזה הוא יכול להרכיב ממשלה.

רוברט אילטוב: זאת המשמעות של הדברים.

רוברט אילטוב: בעצם, לא הייתה בידיו יכולת להרכיב ממשלה, והעובדה הנכונה והבטוחה ביותר המוכיחה שלא הייתה לו יכולת להרכיב ממשלה זו הסאגה שאנחנו שומעים היום והרחבת הממשלה עם החוק שיש היום.

רוברט אילטוב: כי בלי השינוי הזה אין לו ממשלה, פשוט אין לו ממשלה.

רוברט אילטוב: מה שאמר ראש הממשלה לנשיא המדינה, בלשון המעטה, זה דברים לא נכונים ולא תואמים את האמת.

רוברט אילטוב: לכן, לנוכח כל הדברים, אנחנו כמובן גם ברמה העקרונית, גם בהסכמים הקואליציוניים וגם בדיונים הקואליציוניים טענו ודרשנו שלא להרחיב את מספר השרים.

רוברט אילטוב: כך גם פעלנו, ולצערנו הדרישות שלנו לא נשמעו.

רוברט אילטוב: אחד הדברים העקרוניים בשינוי שיטת הממשל הוא שאנחנו באמת, כל הבית הזה מדבר וקובע כללים, והכללים האלה מופרים.

רוברט אילטוב: בעצם, אתה יודע, החוק הזה חוקק לפני שנה וחודשיים בערך, ובעצם הוא לא שווה את הנייר שעליו כותבים את החוק, וזו רמיסה של החוק.

רוברט אילטוב: אני חושב שראש הממשלה לא יכול להרשות לעצמו לרמוס את החוק, לפנות לנשיא המדינה כאשר אין בפועל ממשלה ולהגיד לו: יש בידי ממשלה.

רוברט אילטוב: זה לא מקובל.

רוברט אילטוב: אנחנו כמובן מתנגדים להצעת החוק.

רוברט אילטוב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רוברט אילטוב מסיעת ישראל ביתנו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חברת הכנסת זהבה גלאון, בשם סיעת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: גם לרשות חברת הכנסת גלאון עד תשע דקות.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, תיקון – עד שמונה דקות.

זהבה גלאון: אין בעיה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, דובר כאן רבות ביומיים האחרונים על ההסכמים הקואליציוניים שנרקמו ושנחתמו בין סיעות הקואליציה העתידית, והרבה מילים נשפכו, מוצדקות יותר ומוצדקות פחות, על ההסכמים הקואליציוניים, על הכספים הקואליציוניים, דברים שבעיני הם פשוט מחפירים, לא עומדים באמות מידה של ממשל תקין.

זהבה גלאון: אפשר לקרוא לזה שוחד בחירות, לא שוחד בחירות אלא שוחד פוליטי, אבל אני רוצה בדברים שלי להתרכז רק בנקודה אחת בהסכמים הקואליציוניים, ואני מתכוונת להסכם שנחתם בין הליכוד לבית היהודי.

זהבה גלאון: זה הסכם רחב.

זהבה גלאון: אני רוצה לגעת בעיקר בסעיפים 67.1 ו-67.2, ואלה סעיפים שמתייחסים לחטיבה להתיישבות.

זהבה גלאון: אדוני, היום סיעת מרצ עתרה לבג"ץ כדי שיורה לבטל את הסעיפים האלה.

זהבה גלאון: ביקשנו צו על תנאי, ביקשנו דיון דחוף, ביקשנו צו ביניים, כי העמדה שלנו גורסת שזה פשוט בלתי מתקבל על הדעת שהמשנה ליועץ המשפטי לממשלה מפרסמת בחודש פברואר האחרון מתווה ברור, בעקבות הפנייה שלנו אליה, לגבי אופן התנהלותה של החטיבה להתיישבות, ובאה הממשלה, ואותם גורמים בממשלה שחתמו על ההסכם בין הליכוד לבית היהודי, ופשוט מצפצפים על ההנחיות ועל ההוראות של היועץ המשפטי לממשלה.

זהבה גלאון: ולכן העתירה שלנו היא כנגד הליכוד, כנגד הבית היהודי, כנגד החטיבה להתיישבות וכנגד היועץ המשפטי לממשלה, שלא עמד על המשמר ולא הורה לסיעת הבית היהודי והליכוד לבטל את הסעיפים האלה, שסותרים את ההנחיה שלו עצמו.

זהבה גלאון: למה הזדעקנו?

זהבה גלאון: למה עתרנו לבג"ץ דווקא נגד החטיבה להתיישבות?

זהבה גלאון: יש פה כל כך הרבה סוגיות בהסכמים האלה.

זהבה גלאון: יש לי מה להגיד על הכספים שניתנים למוסדות של החרדים שלא מלמדים לימודי ליבה; בכלל, רצו לרצות כאן את הציונות הדתית ואת החרדים האשכנזים ואת החרדים הספרדים, ולא נשאר כלום לאנשים החילונים או לתלמידים החופשיים החילונים, שלא נדבר על המערכת של אזרחי ישראל הערבים.

זהבה גלאון: אבל למה נזעקנו דווקא על החטיבה להתיישבות?

זהבה גלאון: חשבנו למקד את הפוקוס שלנו בחטיבה להתיישבות כי זה הפך להיות אחד הגופים המושחתים במדינת ישראל, גוף שהפך להיות הזרוע הביצועית של הממשלה לבנייה בשטחים.

זהבה גלאון: במשך שנים, החטיבה להתיישבות, ששייכת להסתדרות הציונית, שימשה צינור, כלי, גם להעברת כספים, גם לבנייה.

זהבה גלאון: לכאורה, המטרות שלה, ראשי החטיבה הסבירו לנו גם בדיונים בוועדת הכספים וגם בוועדת החוקה שהחטיבה פועלת לטובת מדינת ישראל, הנגב והגליל, ואפילו לקחו את מנהיגי ההסתדרות הציונית לסיורים בנגב ובגליל להראות להם איזה פעילות החטיבה הזאת עושה.

זהבה גלאון: החטיבה הזאת, אדוני, מתוקצבת כל שנה בסכום x במסגרת התקציב, ואנחנו רואים איך כסף שחור עובר באמצעות העברות תקציביות, שהממשלה מביאה אותן, ותקציב החטיבה גדל בעשרות אחוזים.

זהבה גלאון: רק בשנת 2013 תקציב החטיבה גדל לדעתי בכ-1,000%, הגיע לחצי מיליארד שקלים, ב-1,000% יותר ממה שהוקצה לזה בהתחלה.

זהבה גלאון: אם המדינה מחליטה שהיא רוצה לתקצב את החטיבה להתיישבות כדי שתבנה בשטחים, אין לי שום בעיה; אולי יש לי בעיה, אבל אני לא יכולה להתמודד עם הפרוצדורה, כי זה נעשה בדרך המלך.

זהבה גלאון: אבל מה שנעשה כאן, ללא שקיפות, לאחר מאבק ארוך שלנו לדרישה לשקיפות – ללא שקיפות, מכיוון שהחטיבה אינה רשות שעומדת בקריטריונים שמחילים עליה שקיפות כמו על רשות ציבורית אחרת.

זהבה גלאון: דרשנו שקיפות, אז חבר הכנסת לשעבר דוד רותם, ששימש כיושב-ראש ועדת החוקה, תקע את הבקשה שלנו בוועדת החוקה.

זהבה גלאון: נאבקנו – יושבת פה סתיו שפיר, וחברי כנסת אחרים – בוועדת הכספים נגד העברת הכספים לחטיבה להתיישבות, וכמובן הממשלה צפצפה עלינו.

זהבה גלאון: ובסופו של דבר, לאחר פניות חוזרות ונשנות, בא היועץ המשפטי לממשלה וקבע שהחטיבה להתיישבות אין לה סמכות ביצועית, היא לא יכולה לקבוע מדיניות, אי-אפשר לתקצב אותה בתקציב מיוחד.

זהבה גלאון: אפשר להעביר אליה – גג – 30 מיליון שקלים כדי שהיא תוכל לתת משכורות לאנשים שעובדים שם.

זהבה גלאון: האם זה חייב את הממשלה, ההנחיות של היועץ המשפטי לממשלה?

זהבה גלאון: אנחנו קוראים בהסכם שהוגש לנו לכנסת שתוקם ועדת מנכ"לים שתבחן את ההתנהלות ואת התקציבים.

זהבה גלאון: מי זאת ועדת המנכ"לים?

זהבה גלאון: זה אנשים פוליטיים.

זהבה גלאון: אז מה זה משנה שהיועץ המשפטי קבע לעשות את הדרך הזאת והזאת ולמנוע מהחטיבה לשמש כזרוע הביצועית?

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, הדבר הכי מצחיק בסיפור העצוב הזה הוא שהיום אני קוראת את התגובה של השר שאמור להיות מופקד על החטיבה להתיישבות, השר שהסמכות על החטיבה להתיישבות הועברה לידיו, וזה שר החקלאות והכפר – נדמה לי שזאת ההגדרה המדויקת – השר אורי אריאל, והוא אומר: אני אדם שדוגל בשקיפות; אני אדאג לשקיפות בחטיבה להתיישבות.

זהבה גלאון: לא ידעתי אם לצחוק או לבכות.

זהבה גלאון: אנחנו מכירים את השיטות של אורי אריאל.

זהבה גלאון: שקיפות, שקיפות, שקיפות בחטיבה להתיישבות, והכסף ימשיך לזרום, ואנחנו נראה איך חלוקת המשאבים של המדינה הולכת למטרות שהמדינה לא קובעת אותן מלכתחילה והולכת רק למטרה אחרת, להמשיך ולחזק את הבנייה בשטחים.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני לא ממהרת בשנים האחרונות לעתור לבג"ץ, אנחנו לא ממהרים לעתור לבג"ץ.

זהבה גלאון: אנחנו עושים את זה במשורה, מהסיבות שאדוני אומר הרבה פעמים: יש כנסת, יש הפרדת רשויות.

זהבה גלאון: אבל יש מצבים שהדעת לא סובלת, שהם לא מתקבלים על הדעת.

זהבה גלאון: אם הרשות המחוקקת והרשות המבצעת לא יודעות לשמור על הפרדת רשויות, אנחנו מבקשים סעד בבית-המשפט.

זהבה גלאון: אני מקווה שבית-המשפט ייתן צו ברור שיורה למדינה, דהיינו לגורמים בממשלה – או שיורה למדינה, ליועץ המשפטי לממשלה, להנחות את הבית היהודי ואת הליכוד לבטל לאלתר את ההסכם הזה ולהשאיר את המתווה שקבעה המשנה ליועץ המשפטי לממשלה דינה זילבר ביחס להתנהלות החטיבה.

זהבה גלאון: אין שום הצדקה שתהיה מפלגה שיהיה לה גוף, בכנסת ישראל, שיבצע את המדיניות שלה.

זהבה גלאון: ויש לי גם רעיונות לאן לקחת את הכסף.

זהבה גלאון: אני חושבת שזה צריך ללכת בדרך המלך ולא בדרך הקלוקלת, כפי שראינו שעשו את זה הליכוד והבית היהודי.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רויטל סויד – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד שמונה דקות לרשותך.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני יושבת פה ב-48 השעות האחרונות ורצים, ככה, לנגד עיני תושבי דימונה, עובדי כי"ל, עובדי "פרי הגליל", כל בעלי המוגבלויות, שהוחלט באבחה אחת לחתוך בתקציב שיאפשר הנגשה של כל מיני מקומות לכניסה שלהם, קשישים וגמלאים שלא מצליחים להתקיים בכבוד ולסיים את החודש, ילדים רעבים – כי אנחנו גם יודעים שכל ילד שלישי במדינת ישראל, לצערנו, הולך לישון רעב.

רויטל סויד: ומתגלגלת בראשי איזושהי טיוטה, טיוטה של כתב אישום.

רויטל סויד: כתבי אישום מגישה בדרך כלל מדינת ישראל, והיא מגישה אותם תמיד נגד נאשם.

רויטל סויד: אם אני, ככה, חושבת, מי יכול להיות הנאשם הזה שאנחנו נגיש נגדו את כתב האישום, שהמתלוננים בו יהיו הציבור, מדינת ישראל, כל הנזקקים?

רויטל סויד: איך ייראה כתב האישום הזה?

רויטל סויד: בוא נניח שנקריא אותו, איך זה יישמע?

רויטל סויד: זה יישמע: בשנת 2015, במועד ובזמן לא מוגבל, נהגה הנאשמת – אבל מי הנאשמת – בחוסר תום לב כלפי ציבור במדינת ישראל – להלן: המתלוננים.

רויטל סויד: סעיפי העבירה יהיו הצגת מצג שווא, קבלת דבר בתחבולה, עושק, אולי, של השכבות הנחשלות.

רויטל סויד: האם אפשר להגיש כתב אישום כזה כנגד ממשלת ישראל המתהווה?

רויטל סויד: ממשלת ישראל המתהווה, שבעצם עכשיו, ברגעים אלו, מבקשת לחוקק חוק, לשנות חוק-יסוד, לשנות אותו בדרך כזאת שתיקח מיליוני שקלים ובמקום לתת אותם לכל המתלוננים, שאפשר למנות אותם – לציבור כל כך גדול במדינת ישראל שזקוק להם, לאנשים שאינם מסוגלים לגמור את החודש, לזוגות צעירים שלא מסוגלים לרכוש דירה, לגמלאים ולקשישים שלא מסוגלים להתקיים מהקצבה שיש להם, אותו דור בוני הארץ שאנחנו שוכחים אותם, ילדים רעבים שהולכים לישון רעבים בלילה וקמים רעבים בבוקר וכך הם הולכים לבית-הספר.

רויטל סויד: איזה כתב אישום אנחנו יכולים להגיש?

רויטל סויד: מה זה מצג השווא הזה?

רויטל סויד: מה זה קבלת הדבר הזה בתחבולה?

רויטל סויד: תיקון חוק-יסוד, לא על-ידי ועדת חוקה, חוק ומשפט, על-ידי ועדה אקראית, שבוחרים אותה כרגע.

רויטל סויד: לעשות את זה במחטף, ובשביל מה?

רויטל סויד: בשביל אינטרסים פוליטיים בלבד.

רויטל סויד: אני יושבת וחושבת, ואני אומרת שיש מקומות שאולי אפשר היה לנסח כתב אישום בגין הדבר הזה.

רויטל סויד: ואז אם היינו פותחים את המשפט, איך היינו פותחים את המשפט?

רויטל סויד: הרי לכל משפט יש נאום בכורה – נאום פתיחה, סליחה, לא נאום בכורה.

רויטל סויד: איך היה נשמע נאום הפתיחה במשפט הזה?

רויטל סויד: בואו ננסה לדמות אותו.

רויטל סויד: היה עומד התובע והיה אומר ככה: המצפן שבדרך כלל מנווט את החלטותיהם ואת פועלם של שליחי הציבור – שלנו, חברי הכנסת – הייעוד הוא לשרת את אזרחי ואזרחיות מדינת ישראל; האם המצפן הזה הוא זה שמנווט כיום את הממשלה אשר מבקשת לתקן את החוק הזה, שבגינו אנחנו יושבים פה ב-48 השעות האחרונות?

רויטל סויד: איזה מהלך ראשון יש לממשלה ולקואליציה המתהווה?

רויטל סויד: מהלך ציני, שבז קודם כול לבית הזה, אבל בעיקר הוא בז לציבור, שמשווע למנהיגות, מנהיגות ישרת דרך, זו שאיננה עוסקת בחוקי בזק, זו שאיננה עוסקת בנטילת כיבודים ומשרות ותוארי שרים ללא הגבלה ושרים ללא תיק.

רויטל סויד: גמלאים וקשישים, דור בוני הארץ, לא מסוגלים להזדקן בכבוד.

רויטל סויד: צעירים רק מסוגלים לחלום על רכישת דירה, וילדים נותרים רעבים.

רויטל סויד: אבל באולם הזה תיערך הצבעה שתעלה מיליוני שקלים למשלם המסים.

רויטל סויד: לא נורא, הילדים הרעבים ישרדו.

רויטל סויד: העיקר שהממשלה המתרחבת תהיה שבעה.

רויטל סויד: ומה עם ייעודה של הכנסת, הפיקוח על הממשלה?

רויטל סויד: תפקידנו הנו פיקוח על תפקוד הממשלה, בין אם אנחנו משתייכים לקואליציה ובין אם אנחנו משתייכים לאופוזיציה.

רויטל סויד: כמות בלתי מוגבלת של שרים וסגני שרים תותיר את הכנסת מצומקת ונטולת כוח לבצע את תפקידה, ובכך תיפגע עבודתה.

רויטל סויד: הצעת החוק הזאת על תיקוניה מלמדת כי כוונתו של ראש הממשלה להאביס את שריו בכיבודים עד דלא ידעו להבחין בין טובתם שלהם לבין טובתו של הציבור.

רויטל סויד: אני קוראת לחברי בקואליציה – כן, זאת המונה 61 חברי כנסת, אלה שהתכנסו פה אתמול כולם, והיום רק השר מכבד אותנו פה בנוכחותו: האם אף לא אחד או אחת מכם חש שמצפונו אינו מאפשר לו לתת יד למהלך בוטה שכזה?

רויטל סויד: אתם יושבים כאן היום – לא פה, בחדריכם – ועוד מעט, מחר, ניאלץ להצביע בעד או נגד החוק שמרחיב את הממשלה.

רויטל סויד: אתם יודעים היטב, חברי מהקואליציה, שהתיקון הזה לא נובע מרצון לשרת את העם ולפעול למענו אלא מניצול ציני של עוצמה וכוח.

רויטל סויד: תחשבו על אמון הציבור – או יש לומר, חוסר אמון הציבור – ברשות המחוקקת וברשות המבצעת.

רויטל סויד: לא תוכלו להתרעם על חוסר אמון בסיסי זה מצד העם.

רויטל סויד: מי שיצביע מחר בעד תיקון החוק, ירוויח ביושר את חוסר האמון בו.

רויטל סויד: ההשלכות, לצערי, תהיינה על כולנו, כולל חברי הכנסת, אזרחי המדינה.

רויטל סויד: לכן, מחר כשנתכנס פה כולנו, כל 120 החברים, אני מבקשת שכל אחד ואחת מאתנו – יחשבו ויזכרו להיות כנים עם עצמם, לפחות, יחשבו אם אין בהצבעה הזאת לא רצון להיטיב עם העם ולפעול למענו, אלא רצון להיטיב, כל אחד, עם מי שיצביע בעד החוק.

רויטל סויד: ולסיום, אני רוצה לומר: אנחנו נמצאים בימים מאוד קשים למערכת המשפט; ימים שבהם מערכת המשפט עוברת טלטלה עצומה.

רויטל סויד: כמי שמגיעה ממערכת המשפט ומדברת עם שופטים, עם פרקליטים, עם סנגורים ועם שוטרים, אני יכולה לומר שאנחנו עוברים תהליך של אבל.

רויטל סויד: אבל על כך שפרשייה כל כך קשה נחשפה; אבל על כך שיכול להיות שיש בציבור מי שחושבים שהפרשייה הזאת היא דבר שבאמת קורה באופן תדיר.

רויטל סויד: אני רוצה לקרוא פה היום מעל הדוכן הזה ולומר לכל עם ישראל, כמי שמגיעה מהמקום הזה: מדובר בחריג שבחריג.

רויטל סויד: אל תטעו לשנייה, אל תחשבו שיש פרקליטים סורחים או שיש סנגורים שסורחים ברמות כפי שאנחנו רואים כאן.

רויטל סויד: קודם כול, בואו נקווה שבאמת יתברר שלא היו דברים מעולם, וגם אם כן – שהדבר הוא לא כצעקתה.

רויטל סויד: אבל גם אם יש אמת בדבר – וכך כנראה, לצערי, משתמע, וכך נראה כי יש כבר הצהרת תובע ומגישים כתב אישום – הדבר הזה הוא חריג ביותר.

רויטל סויד: אני קוראת לחברי במערכת המשפט וגם לאלה שנמצאים במערכת החקירה, לא לטאטא כלום מתחת לשטיח, לחקור את הדברים עד תומם.

רויטל סויד: אנחנו לא יכולים להותיר שום דבר מהחשדות שמרחפים באוויר ולמסמס אותם, גם אם בתוך-תוכנו בא לנו לעשות את זה – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

רויטל סויד: – – בא לנו לעשות את זה כלא היה.

רויטל סויד: לכן, אני באה ואומרת גם לחברי פה וגם לציבור: מערכת המשפט היא מערכת יקרה.

רויטל סויד: הדבר הזה הוא חריג.

רויטל סויד: אולי זאת גם הזדמנות – ובזה אני אסיים – לבוא ולומר גם לחברי הפרקליטים וגם לחברי מנציבות הפיקוח על הפרקליטים: זו שעת משבר במערכת המשפט.

רויטל סויד: אי-אפשר לעמוד מנגד ולא לעשות יותר כלום.

רויטל סויד: הפרקליטים שובתים, ויש להם טענות, בצדק.

רויטל סויד: הנציבות היא גוף שהוקם, וגם הוא אמור לפקח, כי לא יעזור כלום – לא יכול להיות במדינת ישראל גוף שלא יהיה מבוקר ולא יהיה מפוקח.

רויטל סויד: אבל דווקא בעת השבר הזאת, כאשר הציבור עלול לאבד אמון כל כך חשוב במערכת כל כך חשובה, צריך לעשות הכול כדי לסיים את השביתה, לשבת ולהידבר, כדי שנשמע את טענות הפרקליטים והנציבות אולי תגביל את אופן הפיקוח, אך תפקח.

רויטל סויד: אני קוראת לשרת המשפטים הבאה לבוא ודבר ראשון ליישב את הסכסוך הזה.

רויטל סויד: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת זוהיר בהלול.

יצחק וקנין: לרשותך שמונה דקות.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני באתי, אדוני, לבניין הזה לאחר סירוב בהתחלה ולאחר ישיבה על המדוכה מאוחר יותר.

זוהיר בהלול: בסוף חברתי לבניין הזה מכוח האמונה שאני יכול להניע שלושה ערכים: הערך הראשון הוא ערך החיים המשותפים, הערך השני הוא השוויון והערך השלישי הוא כמובן השלום.

זוהיר בהלול: לי אין שום בעיה עם לילות השימורים של הבניין הזה.

זוהיר בהלול: הנה, אני ירוק טרי וכבר מִתרגל ומְתרגל את עצמי ללילות בלתי נגמרים.

זוהיר בהלול: אין לי בעיה גם עם הפיליבסטר.

זוהיר בהלול: אני זוכר את עצמי צופה בשקיקה במיקי איתן, אלוף הפיליבסטרים, ותוהה.

זוהיר בהלול: אבל כאשר נופל האסימון אני מבין שהכול הוא לשווא.

זוהיר בהלול: אנחנו טוחנים מילים, מחפשים מילים, אבל פתרונות אין, מכיוון שהממשלה הזאת באופן קונסיסטנטי, פעם אחר פעם, טוחנת את הצדק ואת הדמוקרטיה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת בהלול, אתה יודע מה אמר שלמה המלך?

יצחק וקנין: "תוחלת ממֻשכה מַחֲלָה לב".

עיסאווי פריג': איך זה?

עיסאווי פריג': תחזור על זה.

יצחק וקנין: "תוחלת ממֻשכה מחלה לב".

חיים ילין: במילים פשוטות – – –

עיסאווי פריג': תגיד את זה בלועזית.

יצחק וקנין: זה לא מסובך.

זוהיר בהלול: בכל אופן, חברי וחברותי, כאשר אנחנו באים לבניין הזה, אז לתומנו אנחנו חושבים שאנחנו יכולים להניע מהלכים, ואנחנו יכולים להתגבר על עוולות, ואנחנו יכולים למצוא מזור למחלות.

זוהיר בהלול: אלא מאי, חברי מדברים – ואני רוצה להשתמש במילים שכבר נטחנו עד דק, עד הנה: מסתורין, כסף שחור, ג'ובים, קרקס, מהתלה.

זוהיר בהלול: אתמול אמרתי מהתֵלה, מהתָלה זו המילה.

זוהיר בהלול: אבל היום אני דווקא רוצה לחבור למילה מאוד חשובה שתשקף, ידידי אילן, את המציאות של הבניין הזה, שממנו אמורים לצמוח רק דברים טובים.

זוהיר בהלול: אתנן.

זוהיר בהלול: אתנן זו המילה.

זוהיר בהלול: הואיל ואיש תקשורת הוא ספקן מטבעו וחשדן באופיו, אז הלכתי למקורות ובדקתי מה היא המילה אתנן ומה הם פירושיה.

זוהיר בהלול: כה כתוב בדברים כ"ג, י"ט – ודאי שאתה מקור השראה מבחינתי, אדוני היושב-ראש.

חיים ילין: נכתב בתוך מעטפות?

זוהיר בהלול: נכתב שם: תמורה כספית שאדם מקבל עבור שירות שביצע, לרוב שכר זונה.

זוהיר בהלול: כה נאמר גם במקום אחר, בבא מציעא.

זוהיר בהלול: אני לא טועה, נכון?

יצחק וקנין: לא טועה.

זוהיר בהלול: בבא מציעא.

זוהיר בהלול: כה כתוב, חברי: "לא תביא אתנן זונה ומחיר כלב בית ה' אלהיך לכל נדר כי תועבת ה' אלהיך גם שניהם".

זוהיר בהלול: לא – זה נאמר, כמובן, בציטוט הראשון.

יצחק וקנין: זה נאמר בדברים.

זוהיר בהלול: בציטוט השני: "אתנן אסרה תורה אפילו בא על אמו".

זוהיר בהלול: סליחה, אני מחזרתי את שני המשפטים מרוב התרגשות.

יצחק וקנין: הראשון זה בדברים.

זוהיר בהלול: כן, ברור.

זוהיר בהלול: הראשון בדברים והשני בבבא מציעא.

זוהיר בהלול: במילים אחרות, חברים וחברות: הכסף הזה הוא אסור.

זוהיר בהלול: הכסף הזה הוא במפורש כסף אסור.

זוהיר בהלול: התורה אסרה אותו.

זוהיר בהלול: התורה היא משעול מבחינתי, אבל היא הדת שלכם.

זוהיר בהלול: איך אתם מעזים לחבור לחטאים האלה בפרהסיה?

זוהיר בהלול: הרי כל מה שאתם עושים נעשה בשקיפות מלאה, קבל עם ועולם.

זוהיר בהלול: 8.5 מיליון, כמעט, מספרם של השוכנים בבית ציון לאחר אלפיים שנות גולה, לאחר היסטוריה מדממת, לאחר שכוננתם את מדינתכם בעמל וביזע, בדם ובאש, בטרגדיה ובאסונות.

זוהיר בהלול: וכאן מועלים בערכים האלה, בבניין הזה?

זוהיר בהלול: במו ידיכם אתם טובלים, והשרץ – ואתם בהכנעה מקבלים את החטאים הללו, כאילו משה רבנו לא שייט לו 40 שנות ייסורים במדבר ואת הארץ המובטחת לא ראה.

זוהיר בהלול: ואתם נהניתם ממנה וממנעמיה, ואתם שתיתם את הדבש שלה ואת החלב.

זוהיר בהלול: ואתם שנגעתם בארץ הקודש והתפללתם בה, ובאתם הנה לבניין הזה, שמפיץ לעולם כיצד מחוקקים חוקים וכיצד מנהלים דמוקרטיה, ודווקא אתם מועלים בייעודים שלכם ואתם כופרים כפירה, או חטאים שאין להם כפרה, אין עליהם כפרה.

זוהיר בהלול: איפה הוא המוסר של המדינה הזו?

זוהיר בהלול: המדינה הזו, שקמה על חורבות היסטוריה קשה, והיא קמה מתוך החמלה ומתוך המוסר.

זוהיר בהלול: ומה עושים?

זוהיר בהלול: מחלקים כספים, כאוות נפשם, למפלגה בעלת ייעוד.

זוהיר בהלול: אצלי בכדורגל, כאשר קבוצה לא משיגה מספיק נקודות או יורדת במניין הנקודות, היא יורדת ליגה.

זוהיר בהלול: הבית היהודי נפל בכמה נקודות ומפיק דיבידנדים.

זוהיר בהלול: איפה ההיגיון?

זוהיר בהלול: איפה הלוגיקה?

זוהיר בהלול: והיכן הוא המוסר, ומדוע עושים את זה בסתר?

זוהיר בהלול: מאות מיליוני שקלים, אם לא יותר מכך, הם כספים אסורים, שהולכים להתנחלויות, לחזק את ההתנחלויות במפורש.

זוהיר בהלול: מה, אין כאן למדינה הזו, לממשלה הזו, אחריות על האתיופים, החברים היקרים, השחורים כמוני, שבאו לבניין הזה כדי לומר את זעקתם, מרחם מכאובם וכאבם?

זוהיר בהלול: מה, הם לא ראויים לכספים האלה יותר מאשר ההתנחלויות, שממוקמות באדמה אסורה ומונעות מהפלסטינים להקים את מדינתם?

זוהיר בהלול: והכיצד מעבירים כספי ציבור, רחמנא ליצלן, לזרם פוליטי מובהק?

זוהיר בהלול: ודוברים טובים ממני נקבו בסכומים האימתניים והמלתעתיים האלה, מבלי שמאן דהוא יניד עפעף.

זוהיר בהלול: עמר בר-לב דיבר על כך, שמולי דיבר על כך – –

יצחק וקנין: אם אפשר לסכם.

זוהיר בהלול: – – והאקרובטית בנבירה בכספים האסורים סתיו שפיר דיברה על כך, ואף אחד לא נוקף אצבע.

זוהיר בהלול: אז באתי לבניין הזה – – –

יצחק וקנין: זוהיר, הייתי רוצה להמשיך לשמוע אותך.

יצחק וקנין: האמת שאתה – – –

זוהיר בהלול: הנה, משפט אחד.

יצחק וקנין: אני מאוד נהנה לשמוע אותך אבל – –

זוהיר בהלול: משפט אחד, אדוני, לסיום.

יצחק וקנין: – – אין לי מה לעשות, אני חייב ללכת על-פי – – –

זוהיר בהלול: הנה, רק מילה אחת.

זוהיר בהלול: יש בחור מעכו בשם עסכרי שהבן שלו נמצא בבית-חולים שנה שלמה, ועכשיו הוא משתחרר והאב אמור להכין לו תשתית, חדר שיש אליו נגישות, והוא זקוק לכמה אלפי שקלים.

זוהיר בהלול: האם אין הוא ראוי לקבל את הכספים האלה במקום שילכו למקומות אסורים?

זוהיר בהלול: האם האתיופים לא אמורים לקבל את הכספים האלה במקום שילכו למקומות אסורים?

זוהיר בהלול: וכל הפסיפס האתני המרתק הזה, לרבות הערבים, הם לא אמורים, כדי לחיות בצלם האל, לקבל את הכספים האלה?

זוהיר בהלול: באתי לבניין הזה לאחר ייסורים וחשבתי שאני מגיע למגדל השן של הדמוקרטיה, ומצאתי כאן כפירה אסורה.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יוסף, יוּסף ג'בארין – תיקנתי את עצמי מהר.

יצחק וקנין: גם לך שמונה דקות.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי הנכבדים, אלה שמחזיקים מעמד עד לשעה הזו, הוראת השעה המוצעת אומרת לנו בעצם שהסעיפים בדבר הגבלת מספר השרים בממשלה לא יחולו על ממשלה שכוננה בתקופת כהונתה של הכנסת העשרים, זאת אומרת הכנסת הנוכחית.

יוסף ג'בארין: אבל אנחנו יודעים שלפי חוק-יסוד: הממשלה, אחרי התיקון בנושא הזה, ראש הממשלה היה אמור בעצם להודיע עוד ביום רביעי שעבר עד חצות על הרכבת ממשלה.

יוסף ג'בארין: ולכן, כבוד היושב-ראש, לא צריך להיות משפטן או דוקטור למשפטים כדי פשוט להבין שיש כאן קושי משפטי מאוד משמעותי בהתנהלות.

יוסף ג'בארין: כי אם ראש הממשלה באמת הודיע, כמתבקש בחוק, ממש ברגע האחרון, ביום רביעי בלילה, על הרכבת ממשלה, הוא בעצם היה אמור להרכיב את הממשלה לפי החוק הקיים כשהוא הודיע את ההודעה הזאת.

יוסף ג'בארין: והחוק הקיים מדבר על 18 שרים, אבל אנחנו לומדים עכשיו, לפי התיקון שמתבקש, שבעצם אין ממשלה כזאת, וגם לא שמענו על ממשלה כזאת.

יוסף ג'בארין: ולכן, לא רק שאני שותף לכל הביקורת שהייתה לעניין התנהלות הקואליציה המיועדת – אלא בכלל הכנסת, ההתנהלות הזו לדעתי מבזה את אחד העקרונות המרכזיים שדווקא חברי הכנסת מתגאים בהם, שזה שלטון החוק.

יוסף ג'בארין: לא ייתכן דבר כזה שבעצם רוצים לשנות את כללי המשחק אחרי שהמשחק כבר נגמר.

יוסף ג'בארין: הדרך המשפטית היחידה הראויה לתיקון כזה הייתה שראש הממשלה מרכיב קודם ממשלה לפי החוק הקיים, עם 18 שרים, כפי שהחוק מחייב אותו, ורק אחר כך מובא תיקון של חוק-היסוד שמאפשר לו להרחיב את הממשלה.

יוסף ג'בארין: למה בכל זאת ראש הממשלה לא בחר בדרך הזו אלא בחר בדרך שאינה דרך, לדעתי?

יוסף ג'בארין: כנראה מפני שחוק-יסוד: הממשלה אומר שכדי להרחיב את מספר השרים בממשלה מעבר ל-18, צריך רוב של 70 חברי כנסת.

יוסף ג'בארין: צריך רוב של 70 חברי כנסת – וראש הממשלה יודע שאין לו רוב כזה בקואליציה המיועדת, ואם אין לו רוב כזה אז הוא לא יוכל להעביר את התיקון והוא לא יוכל להרחיב את הממשלה.

יוסף ג'בארין: ולכן בעצם הוא בחר בדרך הזו, שלדעתי היא דרך שטומנת בחובה זלזול מאוד קשה בדרכי העבודה של הכנסת, בדרכי החקיקה.

יוסף ג'בארין: גם לא מודיעים על הרכבת ממשלה וגם רוצים לתקן את החוק על-ידי ועדה מיוחדת, לפני שבכלל הורכבה ועדת חוקה, ואנחנו מתעסקים בחוקי-יסוד ומשילות.

יוסף ג'בארין: אם להישאר בטרמינולוגיה של הספורט, חבר הכנסת בהלול, אז אני כמעט בטוח שאנחנו נוכל להסכים שהכנסת יורדת ליגה, לפחות ליגה אחת, אחרי התנהלות כזו.

יוסף ג'בארין: אחד הדברים שזועקים לעין בהרכבת הקואליציה החדשה הוא בעצם שכשאנשים כמוני, כמונו ברשימה המשותפת, ובחלק מהאופוזיציה, שמנסים לקדם את זכויותיהן, את זכויותיהן של קבוצות מוחלשות בישראל – ולענייננו, אולי האוכלוסייה הערבית, כאוכלוסייה הכי ענייה והכי מוחלשת – אנחנו נתקלים בהסכמים קואליציוניים שמעגנים, או מגינים על אינטרסים של קבוצות בתוך החברה הישראלית שבעצם זוכות להגן על האינטרסים שלהן בגלל ההסכמים הקואליציוניים הללו.

יוסף ג'בארין: עכשיו, יש כאלה שיגידו שזה המשחק הדמוקרטי; במשחק הדמוקרטי, אם אתה שותף לקואליציה, אז אתה בעצם זוכה בחלק מהעוגה.

יוסף ג'בארין: אבל מה עם קבוצת מיעוט, 20% מאזרחי המדינה, שאף פעם לא הייתה שותפה לקואליציה ואף פעם לא שותפה למהלכים קואליציוניים כאלה ואחרים?

יוסף ג'בארין: מי יגן עליה?

יוסף ג'בארין: מי יבטיח את הזכויות שלה?

יוסף ג'בארין: לכן, כבוד היושב-ראש, כשאני מסתכל על ההסכמים הקואליציוניים, אני לוקח רק את הדוגמה בתחום החינוך – ובדיוק אני רואה את שר החינוך לשעבר.

יוסף ג'בארין: לשעבר, כן, כן.

יוסף ג'בארין: אז אני, למשל, כשאני קורא את ההסכם הקואליציוני עם הבית היהודי: "יתוקן חוק חינוך ממלכתי – – – לצורך חיזוק וייצוב מעמדו של החינוך הממלכתי-דתי".

יוסף ג'בארין: חיזוק וייצוב מעמדו של החינוך הממלכתי-דתי, שלפי כל הנתונים הוא מקבל הכי הרבה מבחינת הקצאות, שעות לימוד וכו'.

שי פירון: אמת.

יוסף ג'בארין: אמת ויציב.

יוסף ג'בארין: אני קורא גם את ההסכמים עם ש"ס, עם מפלגת ש"ס: "יישמרו עצמאותו, מעמדו הייחודי ותקצובו היחסי של החינוך החרדי על כל סוגיו במערכת החינוך הכללית.

יוסף ג'בארין: אם תהיה פגיעה במעמד כאמור, תפעל הממשלה לתיקון הפגיעה, בין אם בחקיקה ובין אם בדרך אחרת, הכול לפי העניין והצורך".

יוסף ג'בארין: מצוין.

יוסף ג'בארין: אבל מי יגן על החינוך הערבי?

יוסף ג'בארין: אותו דבר לגבי יהדות התורה וההבטחות שם להעביר מיליונים, גם בתחום החינוך.

יוסף ג'בארין: אני מתבונן בסעיפים הללו ואני אומר: יופי, אז הנה החינוך הממלכתי-דתי, שבעצם מקבל הכי טוב, מקבל עוד דחיפה.

יוסף ג'בארין: החינוך העצמאי מקבל עוד דחיפה ו"מעיין החינוך התורני" מקבל עוד דחיפה.

יוסף ג'בארין: אני אומר לך, כבוד היושב-ראש, תאמין לי, לי לא הייתה שום בעיה אם החינוך הערבי היה מקבל אותו דבר, באופן שוויוני.

יוסף ג'בארין: על השקעה בחינוך צריך רק לברך, אבל אפליה בהשקעה בחינוך אי-אפשר לקבל.

יוסף ג'בארין: אני אומר לך כאן שכשאני רואה מי השר המיועד למשרה הזאת, השר בנט, שרק בבחירות האחרונות אמר את אותה אמרה גזענית, שעד היום מהדהדת, ואני כאן מצטט אותו: מי שניסה לטייל בנגב בשנים האחרונות יודע שהוא לא יכול להשאיר אוטו ליד המכתש הקטן או ליד אחד הנחלים, כי בוודאות יפרצו ויגנבו – – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

יוסף ג'בארין: אז עם שר כזה, ועם כל ההסכמים הקואליציוניים ועם קבוצה מודרת, שרק שומעת הצהרות גזעניות של השר, אני מאוד מאוד מאוד מודאג.

יוסף ג'בארין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת חיים ילין, ואחריו – חבר הכנסת שרון גל.

יצחק וקנין: שמונה דקות לרשותך.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני קצת נפגעתי היום.

חיים ילין: בדיון על השואה הארמנית היינו פה, אני ספרתי, 22 חברי כנסת.

חיים ילין: אני אומר את הדבר הזה כי לדעתי, אם בפרלמנט בגרמניה ביום השואה היו 22 חברים, כל המדינה הייתה קמה על הרגליים.

חיים ילין: איך אנחנו מתייחסים לשואה הארמנית?

חיים ילין: איך אנו רוצים שיתייחסו אלינו?

חיים ילין: מאוד מאוד מאוד לא מכובד, ואני חושב, כבוד היושב-ראש, שצריך לעשות מעשה, לא רק לדבר, וכשבאים מתוך הכאב העמוק של השואה היהודית, באים ומסתכלים על אנשים בעיניים, שם מולנו, אז המליאה הזאת תהיה מלאה, מתוך כבוד, לא רק לשואה הארמנית, אלא מתוך כבוד פנימי לשואה שלנו.

חיים ילין: אבל זה חלק מהאמון, כי אם אתמול היו פה 120 חברי כנסת והצביעו – על מה?

חיים ילין: אז אני אגיד לך מה הסיפור האמיתי: כשהילדים שלי היו קטנים – דרך אגב, הסיפור הזה, כל מי ששמע אותו ב-02:30 פטור מלשמוע אותו עוד פעם.

חיים ילין: כשהילדים היו קטנים, תמיד היה מישהו שהיה בוכה, רוצה סוכרייה על מקל, רוצה גלידה, רוצה את זה.

חיים ילין: עכשיו, אם היית צופה טוב, היית מסתכל על המשפחות והיית רואה מי ההורים ששמים גבולות מאוד ברורים לילדים, עם מנהיגות, עם אסרטיביות, ומי אותם הורים שנכנעים, קונים בסוף לילד את מה שהוא רוצה.

חיים ילין: זאת המסקנה שלי.

חיים ילין: זאת המסקנה.

חיים ילין: דרך אגב, אני חושב שאתמול היה צריך להיות דיון בוועדת החינוך, כי רק ועדת החינוך יכולה ללמד את ההורים איך לשים גבולות.

חיים ילין: למה אני מספר את זה?

חיים ילין: כי בעצם בליכוד למדו שאם הם צורחים ומאיימים, הם יקבלו את התיק.

חיים ילין: כל הפארסה של אתמול, כל הסעיף הזה שעט – עכשיו, מייד צריך לעשות את הדברים האלה – נובעת רק מדבר אחד: צריך לתת כמה שיותר תיקים.

חיים ילין: לכן, כשיש אדם שקוראים לו בנימין נתניהו, ראש הממשלה, שהוא האבא, והוא לא יודע לשים גבולות לילדים, בסוף הוא צריך לקנות לכולם גלידה.

חיים ילין: רק שהגלידה הזאת והתיקים האלה עולים מיליארדים למשלם המסים.

חיים ילין: עוד יותר, רק לפני שנה וחצי החליטו שלא מגדילים את הממשלה, אבל ניחא.

חיים ילין: מה עם יתר החוקים?

חיים ילין: מה עם שוויון בנטל?

חיים ילין: מה עם גיל הנישואים – ותק בנישואים?

חיים ילין: אני רוצה להבין איך יסתכלו על אותם חיילים, משוחררי צה"ל, שנלחמו, ויגידו להם: תקשיבו טוב, נלחמתם, שמתם את חייכם למען מדינת ישראל, אבל אתם תמתינו בתור, כי יש כאלה שגם לא עושים את הצבא, גם מתחתנים מוקדם וגם הם יקבלו את הדירה לפני.

חיים ילין: כל זה, נגיד, יכול להיות שעכשיו היו אומרים: ואללה, חיים, מה זה אתה קיצוני, איך אתה מדבר בצורה כזאת?

חיים ילין: אבל אני מדבר ככה כי לפני שנה וחצי אלה החוקים שכנסת ישראל קיבלה.

חיים ילין: עכשיו אני חוזר להתחלה.

חיים ילין: באותו יום עיון היו כל חברי הכנסת החדשים והם דיברו על זה שהציבור לא מאמין לכנסת.

חיים ילין: אני חייב להגיד לך משהו: אין מנהיג, אין מנהיגות, אין מי שיוביל את המדינה הזאת ואין מי שיאחד את המדינה הזאת.

חיים ילין: אני אעשה הכול, כל מה שאני יכול, בשביל שהקואליציה הזאת לא תמשיך לבייש את כנסת ישראל.

חיים ילין: היא לא יכולה להמשיך בצורה כזאת, ואנחנו לא נרפה מזה.

חיים ילין: כל יום וכל רגע אנחנו נהיה על המדוכה.

חיים ילין: אבל אני יכול לצטט לך עכשיו משפט שרק לפני שעה אמר חבר כנסת מהליכוד: ראש הממשלה שלנו כל כך כישרוני, שגם עם שמונה שרים הוא יכול לנהל את הממשלה.

חיים ילין: חבר הכנסת הצעיר הזה רק לא יודע מה ההבטחות ומה האתנן שצריך לשלם לאותם אנשים בשביל שהם יהיו בהצבעה.

חיים ילין: אנחנו מבטיחים להיות אופוזיציה של 59 חברי כנסת שלא זזה מפה.

חיים ילין: אנחנו נביא את האוהלים, נישן פה, לא נזוז מפה.

חיים ילין: ואנחנו נפיל את הממשלה.

יצחק וקנין: אשרי המאמין.

חיים ילין: אתה יודע שמאיפה שאני בא, רק האמונה מחזיקה אותנו.

יצחק וקנין: אני מבטיח לך, עוד חודש אתה תראה שהמערכת מתנהלת אחרת והחבר'ה נוסעים לחוץ-לארץ.

יצחק וקנין: תראה איך שמתקזזים והכול מסתדר.

יצחק וקנין: חיים, תאמין לי, נער הייתי גם זקנתי ולא ראיתי צדיק נעזב וזרעו – – –

חיים ילין: אני רוצה להגיד לך משהו, אני לא מתווכח עם ותיקים ממני ועם בעלי ניסיון.

חיים ילין: אבל אני רוצה רק להבין: ראש הממשלה לעולם לא יצא לחוץ-לארץ?

חיים ילין: שר הביטחון לא ייסע לעולם לחוץ-לארץ?

חיים ילין: הם לא יהיו לעולם?

יצחק וקנין: אל תדאג, הוא ימצא לו קיזוז.

חיים ילין: אני אומר לך את זה חד-משמעית: הממשלה הזאת לא תחזיק מעמד יותר משנת 2015.

חיים ילין: היא בסוף השנה לא תוכל להחזיק מעמד.

חיים ילין: אי-אפשר לנהל ממשלה עם 61 חברי כנסת, 30 שרים, סגני שרים ושרים ללא תיק, ועכשיו מי הולך לנהל את הוועדות גם?

חיים ילין: זה שיתוק לאומי.

חיים ילין: אנחנו, אתה יודע, מחכים.

חיים ילין: אנחנו, אנשי הנגב, הבדואים לימדו אותנו: יש סבלנות, שוואיה שוואיה.

חיים ילין: אנחנו מחכים להזדמנות, ואני מבטיח לך כידיד יקר שהממשלה הזאת תיפול ותיפול.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת שרון גל, ולאחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

שרון גל: אדוני היושב-ראש, תודה לך, חברי הכנסת, אדוני השר, אני לא אחזור על דברים שאמרתי כאן אתמול בעניין בזבוז עשרות המיליונים על משרות מיותרות, על שרים בלי תיק, על שרים עם תיקים בלי סמכויות, על סגני שרים, על פקידים, עוזרים, נהגים, דוברים, יועצים.

שרון גל: את כל הכסף הזה בסוף משלמים האזרחים, ולא לשם כך הם הלכו לקלפיות לא מזמן.

שרון גל: אבל אני רוצה להפתיע אותך, אדוני השר.

שרון גל: אני מנסה, ככה, טיפה לעורר אותך, כדי שלא תשתעמם, כנראה לשווא.

שרון גל: אני יכול לתמוך בהצעה הזאת אם תתחייבו, למשל, שאחד השרים יהיה שר לענייני הפריפריה.

שרון גל: הרי אתם הולכים למקומות האלה לבקש קולות, תמיד; או שר לענייני חיזוק אחדותה של ירושלים – צריך לחזק את מזרח-ירושלים; או שר לענייני התיישבות ביש"ע.

שרון גל: כל הדברים האלה לא כתובים בשום הסכם קואליציוני.

שרון גל: אין את זה בקווי היסוד שלכם, לכן אי-אפשר לקרוא לממשלה הזאת באמת ממשלה לאומית.

שרון גל: או השר לענייני הסתה – מה שראינו, גם היום כאן בכנסת, מאותם אנשים שמעזים לקרוא לי, למשל, או לח"כים אחרים בימין "גזענים", כשהם לא מסתכלים במראה בכלל.

עיסאווי פריג': אתה לא כזה?

עיסאווי פריג': אתה מתכחש לזה?

שרון גל: אנשים שעמדו בכיכר כשאותו גרבוז אמר דברים איומים ונוראים ומחאו לו כפיים.

שרון גל: שום דבר לא השתנה מאז נאום הצ'חצ'חים ועד הנאום של אותו גרבוז.

שרון גל: אתם מאשימים אחרים בדברים שהם בבסיס שלכם, ביסודות שלכם, שטבועים בכם כל כך עמוק.

שרון גל: אתם מטיפים כאן, במקום להסתכל במראה.

שרון גל: עמדו כאן היום אנשי מרצ – בושה וחרפה.

שרון גל: בושה וחרפה.

שרון גל: אתם עומדים כאן ומקריאים דברי שקר, עדויות כוזבות, במקום להתעמק ולקרוא עדויות אמת של חיילים שלא מסתתרים באיזשהו תואר אנונימי, באות ע' או ג', כותבים את שמותיהם בכל מקום.

שרון גל: אתם יכולים לראות את זה, חברי הכנסת של מרצ.

שרון גל: תכתבו "האמת שלי" ותקראו עדויות אמת.

שרון גל: למשל, כותב מתן כצמן, לוחם ב"צוק איתן", אחרי שישב וקרא במשך למעלה משעה עשרות עמודים ועשרות עדויות בעילום שם של לוחמים באותו – –

אורן אסף חזן: תסריט בדיוני.

שרון גל: – – תסריט בדיוני, תודה, של הארגון הקיצוני הזה, "שוברים שתיקה", שממומן על-ידי השונאים הכי גדולים של ישראל – הוא כותב את האמת.

שרון גל: אני לא אלאה אתכם ולא אקריא, הרי זה לא מעניין אתכם באמת.

שרון גל: הרי אתם לא באמת מתעניינים באמת.

שרון גל: יש לכם פה מטרה ברורה: לשתף פעולה עם אותם גורמים קיצוניים, ג'יהאדו-פאשיסטיים בחלקם, שיושבים לידכם, ואתם משתפים אתם פעולה.

שרון גל: עכשיו, מה אתם עושים?

עיסאווי פריג': לך שב בפינת המושחתים.

עיסאווי פריג': עדיף לך מלהוציא את דברי ההבל שאתה מוציא.

עיסאווי פריג': לך שב בפינת המושחתים.

שרון גל: חבר הכנסת עיסאווי, מה אתם עושים?

שרון גל: אני לא מתפלא עליך.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי.

שרון גל: מה אתם עושים?

שרון גל: אתם בעצם משתפים פעולה.

שרון גל: אתם משת"פים.

שרון גל: משתפים פעולה עם האויב שרוצה בכל דרך להכפיש את ישראל, מעל כל במה, במקום לתת גיבוי לחיילי צה"ל, הלוחמים ששלחנו ב"צוק איתן" כדי להגן גם עליכם.

שרון גל: במקום לתת גיבוי, במקום לחפש את האמת – לא סיפורים, לא עדויות שקר; אתם הרי יודעים בדיוק מי מממן את אותם ארגונים כמו "שוברים שתיקה", כמו "רופאים לזכויות אדם", כמו הקרן החדשה, כמו "בצלם", כמו "מחסום Watch".

שרון גל: אין לי ציפיות מהם, אותם חברים ברשימה הג'יהאדו-פאשיסטית המשותפת.

שרון גל: אבל אתה, אילן גילאון, וזהבה גלאון ושתי הח"כיות מאחורה שכל הזמן צועקות פאשיסטים, גזענים, פאשיסטים – אתם בעצמכם הפאשיסטים.

שרון גל: אתם המשת"פים.

שרון גל: אתם משתפים פעולה ביודעין עם גורם אנטי-ישראלי, שמפרסם את כתבי השקר האלה בכל העולם, באוניברסיטאות, כדי שעל ישראל יוטל חרם, גם חרם אקדמי וגם חרם על רכישת מוצרים.

שרון גל: ואתם במו ידיכם עכשיו משתקים את הצבא, שבסבב הבא – הרי הוא יגיע, והרי הממשלה הזאת גם לא הייתה מוכנה להתחייב שבפעם הבאה ימוטט ארגון "חמאס".

שרון גל: אז אתם תהיו אחראים, אתם תהיו אחראים לפעולות שחיילי צה"ל לא יעשו, שלא בצדק, כשיהיה חשש למטענים באותם בתים, כשיהיה חשש למנהרה, בגלל שאתם כובלים את ידיהם ביודעין ומסכנים חיילים.

שרון גל: ואם ייהרגו יותר חיילים זה יהיה רק בגללכם, ואתם יודעים את זה.

שרון גל: אבל זה לא אכפת לכם.

שרון גל: לא אכפת לכם.

שרון גל: באמת תתביישו לכם.

עיסאווי פריג': אין לך גבול.

שרון גל: משת"פים עם האויב הג'יהאדו-פאשיסטי, כאן, בתוך הבית הזה.

שרון גל: לא מתביישים לעלות ולהקריא עדות שקר אחרי עדות שקר.

שרון גל: לא בדקתם.

שרון גל: אתם יודעים שזה אנונימי.

שרון גל: זאת רמת המוסר שלכם?

שרון גל: מישהו מכם בדק את העדויות האלה?

שרון גל: מישהו הלך וראה אם באמת מישהו אמר את הדברים האלה?

שרון גל: למה אתם לא קוראים עדויות של לוחמים שהזדהו בשמם אחר כך, ואמרו שלא היו הדברים האלה?

שרון גל: אתם יודעים מצוין שחיילי צה"ל – צה"ל הוא הצבא הכי מוסרי בעולם.

שרון גל: אתם יודעים מצוין שמקומות שמהם ירו רקטות לעבר ישראל, לא פגעו בהם מייד בגלל שהסתובבו שם אזרחים.

שרון גל: ושיא הצביעות שלכם, שאתם לא הולכים וקוראים דוחות של ארגונים בתוך עזה שכותבים איך ה"חמאס" והרשות הפלסטינית ביהודה ושומרון שוחטים אנשים ברחובות בלי משפט, בלי דין, על שום דבר.

שרון גל: פה אין לכם שום דוח.

שרון גל: מצאתי לכם משהו, ואני אשמח לתת לכם לעיין בו.

שרון גל: קראתי בו אחרי-הצהריים, אחרי שהקראתם כאן את כל דברי השקר האלה.

שרון גל: אני קורא לכם באמת: תפסיקו להסית; תפסיקו לגרום נזק לישראל בזירה הבין-לאומית; תפסיקו להשמיץ את חיילי צה"ל, את הלוחמים המצוינים שעושים הכול כדי לשמור על חיי אדם.

שרון גל: הם חייבים לשמור על חייהם והם עושים הכול כדי שלא לפגוע באזרחים, ואתם יודעים את האמת.

שרון גל: ותפסיקו לקרוא גזענים לאנשים שמעבירים עליכם ביקורת לגיטימית, כי הגזענות, שורשיה נטועים עמוק עמוק בכם.

שרון גל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת שרון גל.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

יצחק וקנין: חבר הכנסת גילאון, שמונה דקות לרשותך.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, לא אקדיש יותר מ-20 שניות לדובר הקודם, וגם לכך הוא לא ראוי – חלק מהצוות שרון גל וינון מגל, whatever, ממש לא משנה, קריוס ובקטוס של המערכת הפוליטית הישראלית.

אילן גילאון: אבל שרון גל, אדוני, בדיוק עונה על הדרישה שאומרת שהביטחון המתלהם הוא מפלטו של כל מנוול.

אילן גילאון: הוא הרי צריך לשרת באופן נרצע את אדונו.

אילן גילאון: ראיתי לפני יומיים איך הוא מציג את הרעיון הנשגב של אי-כניסתו של אדונו לממשלה.

אילן גילאון: ולכן כך אומרים, אדוני, שפני הדור כפני הכלב, ולא אוסיף לומר שום דבר.

אילן גילאון: אנשים כאלה היו ויהיו.

אילן גילאון: יש אלף כאלה, תסלח לי.

אילן גילאון: אז אם אתה רוצה לסלוח לי, במעבר חד אני רוצה לפנות אל ראש הממשלה לשעבר דוד בן-גוריון.

אילן גילאון: אני אדבר עם דוד בן-גוריון.

אילן גילאון: אני רוצה להגיד לך, בן-גוריון, שאתה איש מפורסם היום.

אילן גילאון: השם שלך נישא בכל מקום; ממריאים עליך, נוחתים עליך, אוניברסיטאות נקראות על שמך, כולם מצטטים אותך, אבל אני רוצה להגיד לך, דוד בן-גוריון, בגעגוע מסוים, אף שגם אתה לא היית פרפקט לגמרי, אם אפשר לקרוא לך דוד, ככה במלעיל, כמו שמדברים בין חברים, גם אתה לא היית פרפקט, גם אתה היו לך פוילעשטיקים עם המפד"ל וגזרת עלינו גזירה בעסקה אפלה על תורתו-אומנותו ו"עסק ביש" ודברים אחרים.

אילן גילאון: אבל אתה באת מתקופה אחרת שהיום איננה עוד, בן-גוריון.

אילן גילאון: אין עוד את העידן של אנשים שאומרים: אני לא יודע מה דורש העם, אני יודע מה דרוש לו, בן-גוריון היקר.

אילן גילאון: היום מדובר לא בהנהגה אלא בפרזנטורים, באנשים שכל תכליתם היא שרידותם.

אילן גילאון: ופרזנטורים, בן-גוריון, הם אנשים שחפצים למכור מוצר, לא פחות ולא יותר מהדבר הזה.

אילן גילאון: ואני, בצער, רוצה להגיד לך, דוד היקר: העסק לא עובד.

אילן גילאון: ואני אומר עסק, דוד, כי אנשים כאן מכנים את המדינה הזאת עסק.

אילן גילאון: וכאשר הם אומרים כך, אני תמיד בא ואומר להם: תנסו למכור אותו במחיר שהושקע בו ואז תדעו אם הוא עסק או לא.

אילן גילאון: אבל העסק לא עובד, ותוכנית המתאר שלך רחוקה מאוד, כת"ק פרסה, ממה שהיום מתרחש, מאנשים so called מנהיגים בעיני עצמם, שמנופפים, כמו ששמעת היום, אדוני, דגלים גדולים.

אילן גילאון: אני בכלל מפחד מאנשים עם דגלים גדולים אבל עם מעשים קטנים מאוד.

אילן גילאון: קווי המתאר רחוקים מאוד ממה שאתה חזית, אבי המדינה, אבי האומה, הכמאל אטאטורק של מדינת ישראל, כי הממלכתיות הלכה לכל עבר והתפזרה ואיננה קיימת.

אילן גילאון: כיום הכול זה סקטורים שנציגיהם סוחטים עבור הסקטור שלהם ועבור עצמם ככל הניתן, והמתווכים הם המרוויחים הגדולים ביותר.

אילן גילאון: הממלכתיות פגה מן העולם וכל דאלים גבר, אדוני.

אילן גילאון: כל סקטור יותר חזק מן האחר, הולך ומנצל את המציאות שלו, כאשר המדינה במדיניות מכוונת של הפרד ומשול.

אילן גילאון: ממשלה אחרי ממשלה, וראש הממשלה הזה, שנדמה לי כבר מתחרה בבן-גוריון בסך הכול במשך הכהונה שהוא מכהן, משתמש במכניזם הזה של לשסות אח ולשלוח יד בגרון אחיו כדי למשול וכדי לשלוט.

אילן גילאון: והמעמד, אדוני היושב-ראש, אותו מעמד – האתיופים מקריית-מלאכי, והערבים מהגליל, והבדואים מהנגב, והאנשים עם הפיגור מקריית-חיים, וההומואים והלסביות מרמת-גן – זה המעמד, אדוני, בסופו של דבר.

אילן גילאון: והממלכתיות הזאת אינה עובדת.

אילן גילאון: ותוכנית המתאר שלך – גם אור לגויים כבר לא עובד.

אילן גילאון: אנחנו, בקבוצת המדינות שאנחנו רוצים להידמות להן, מהווים דוגמה שלילית בדרך כלל לכל מה שיכולים לחשוב עליו בשוויון, באחריות.

אילן גילאון: ושחיתות המידות, אדוני היושב-ראש, אצלנו עברה יותר מדי את המידה.

אילן גילאון: דוד בן-גוריון, גם תוכנית "חזון הנביאים" שלך נכשלה.

אילן גילאון: לא עמוס, לא ירמיהו, לא ישעיהו, לא "צדק צדק תרדוף", לא "לא תעשוק גר ויתום ואלמנה", לא "כתתו חרבותם לאתים".

אילן גילאון: ופעם הייתה אחריות כזאת, היה פטרנליזם, ופטרנליזם של אבא טוב הוא תמיד יותר טוב מהפקרות והתפרקות של מדינה מאחריותה לתושביה.

אילן גילאון: חרותות אצלי, דוד בן-גוריון, יותר מכל דבר אחר, עיניו הקרועות של האיש בדימונה שראיתי אתמול בערב מעל מסך הטלוויזיה; עיניים קרועות של אדם שכבר 30 שנה עושה את אותו דבר ופתאום ביום אחד, והוא בן גילי, הוא מוצא את עצמו בשום מקום, קרוע מפחד, מבלי ביטחון תעסוקתי, מבלי פרנסה.

אילן גילאון: וההבדל בין התקופה ההיא – שהיו בה הרבה מאוד טעויות שלך, בן-גוריון – לתקופה הזאת הוא שהאיש הזה יודע שבסופו של דבר, בסוף נפילתו הוא יישאר לבד, לבדו.

אילן גילאון: הגעתי יחד עם הורי כשהייתי ילד, באמצע שנות ה-60, בתחילתן.

אילן גילאון: אמי הייתה פועלת ייצור פשוטה באשדוד, אבי חשמלאי.

אילן גילאון: ובשעה 12:00, אדוני היושב-ראש, הביאו לנו ארוחת צהריים לבית-הספר.

אילן גילאון: אמי חשבה שאדון בן-גוריון בעצמו ובכבודו מביא לי את הארוחה הזאת.

אילן גילאון: הוא אפילו כבר לא היה אז בשלטון, זה היה ב-1965.

אילן גילאון: זה לא היה ביג דיל, אבל הייתה תחושה שמישהו שם למעלה שומר שאתה, בתור אזרח במדינה, בסוף נפילתך יבואו ידיים ויאחזו בך.

אילן גילאון: והיום אין אדם אחד במדינה הזאת כולה שחושב שעל הגבעה הזאת שבה אנחנו יושבים יש מישהו אחד שחושב מחשבה שאיננה צינית לגביו.

אילן גילאון: לכן, הפתולוגיה הכי גדולה של הממשלה הזאת – ובאמת, אדוני, אני אומר לך שזה לא משנה אם יהיו 18 שרים או 22 שרים – בסופו של דבר המתווה, התכלית איננה ראויה.

אילן גילאון: מי שחושב שמדינה היא עסק, מתייחס אליה כעסק.

אילן גילאון: לא שמעתי שום בשורה מלבד בשורות של פגיעה באותם אנשים שהם שקופים כמו האיש מדימונה, שמחר אין לו לאן ללכת, שזהו דור המדבר.

אילן גילאון: אבל בן-גוריון בנה מעצמות לסוודרים, ואולי הוא חשב נכון לאותו רגע – כי זה היה נכון להקים את עיירות הפיתוח – הוא לא חשב לטווח יותר רחוק, וחבל.

אילן גילאון: אבל היום לא חושבים גם לטווח הרחוק וגם לטווח הקצר, אדוני.

אילן גילאון: ולכן אני אומר לך, בן-גוריון היקר, חבל.

אילן גילאון: ואני מתגעגע לעידן שבו היו מנהיגים ששאלו את עצמם לא מה העם דורש, אלא מה דרוש לעם; שלא אמרו:

אילן גילאון: אני חייב לעשות את הדברים כך ואחרת, אני חייב לעשות את מה שהם אומרים לי כי אני המנהיג שלהם.

אילן גילאון: אולי תסכים, בן-גוריון, שלתקופה, לאחר שהמדינה נבנתה ועכשיו צריך רק לתקן אותה, לתקופה אנחנו נהפוך מעם למעמד, רק לתקופה.

יצחק וקנין: תודה.

אילן גילאון: ולמשטינים לא תהיה תקומה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, ולאחריו – חבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: יכול להיות שנקדים מישהו לפניך, אם הוא יגיע.

יצחק וקנין: אני אסביר לך למה: צריך להגיע נחמן שי והוא צריך לדבר, ואני, הוא צריך להחליף אותי.

יצחק וקנין: אז אין אפשרות אחרת, יש רק שני סגנים.

יצחק וקנין: זה במידה שהוא יגיע.

יצחק וקנין: ולא, אתה תדבר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, שמונה דקות לרשותך.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, עמיתי השורדים כאן במליאת הכנסת, היום, אתמול, ישבנו כאן.

מנואל טרכטנברג: אני צפיתי, התבוננתי במבקרים שמזדמנים לכנסת, וחלקם יושבים כאן ביציע האורחים ומתבוננים בסקרנות על מה שמתרחש כאן באולם, והבחנתי בתימהון בהבעת הפנים של חלק מהם.

מנואל טרכטנברג: הרי היום בבוקר היו חילופי דברים די סוערים כאן.

מנואל טרכטנברג: הם בטח חשבו לעצמם שמדובר על עניינים של מלחמה ושלום, על עניינים אידיאולוגיים עמוקים, גורליים.

מנואל טרכטנברג: ואם הם הבינו, אילו הבינו היו אולי מתאכזבים, כי הרי הקרבות המילוליים העזים האלה היו על, לכאורה, על סעיף פעוט בחוק-יסוד.

מנואל טרכטנברג: אבל האמת היא שכן, זה דיון גורלי, לא על הסעיף אלא על המסר שעולה מההתנהלות של ממשלה בהתהוותה, ועל זה סוערות הרוחות, ובצדק.

מנואל טרכטנברג: כדי להמחיש זאת אני רוצה לספר לכם על שלושה אירועים פעוטים שקרו ביממה האחרונה.

מנואל טרכטנברג: אחד, אתמול בלילה, כשעדיין שהינו כאן באולם המליאה, מישהי – יש אנשים אחרים שהסתובבו בבניין הכנסת וביניהם ישנה שרה, שם בדוי, אני לא רוצה לחשוף את זהותה, היא עובדת באחד המזנונים בכנסת.

מנואל טרכטנברג: דיברתי אתה היום.

מנואל טרכטנברג: אתמול, וכדאי שתדעו את הנתון הזה: שרה עמדה על הרגליים, עבדה 17 שעות רצופות.

מנואל טרכטנברג: היא עובדת קבלן.

מנואל טרכטנברג: היא משתכרת בחודש טוב, כי תלוי כמה עובדים, 4,300 שקל כולל הבונוסים מהשעות הנוספות מעל ל-12 שעות ליום, שזו הקווטה הרגילה שלה.

מנואל טרכטנברג: הרגשתי מבוכה גדולה מאוד לנוכח הדברים שהיא סיפרה.

מנואל טרכטנברג: והיא סיפרה זאת לא בהתמרמרות, בחיוך על הפנים, אבל במין תימהון כזה: למה, איך זה יכול להיות שאם היא עובדת 17 שעות ביום היא לא יכולה להגיע לסוף החודש, וכמובן, לא יכולה לחשוב על מה יהיה כשהיא תצא לפנסיה.

מנואל טרכטנברג: אז זה סיפור אחד, פעוט, שקרה אתמול בזמן שאנחנו ישבנו כאן, באולם.

מנואל טרכטנברג: הסיפור השני קרה היום באולם "ירושלים".

מנואל טרכטנברג: היה מפגש עם ישראלים בני העדה האתיופית, ושמענו עדויות.

מנואל טרכטנברג: רוב העדויות היו על אלימות המשטרה, שדרך אגב היא שיטתית, היא קורית יום-יום.

מנואל טרכטנברג: זה לא עניין של אירועים בודדים.

מנואל טרכטנברג: מה שנתפס במצלמה זה אולי אירוע בודד, אבל שמענו על השיטתיות של האלימות המשטרתית.

מנואל טרכטנברג: אבל לא לזה אני רוצה להתייחס.

מנואל טרכטנברג: הייתה עדות אחת שמבחינתי היא החמורה מכולן.

מנואל טרכטנברג: מדובר על בחור בן העדה האתיופית שבת-זוגו היא לא בת העדה האתיופית אלא, מן הסתם, יש לה חזות, בואו נקרא לה אירופית.

מנואל טרכטנברג: היא נכנסה להיריון ועשו בדיקות, ואחת הבדיקות לא הייתה תקינה.

מנואל טרכטנברג: עשו בדיקה נוספת עם מרכיב גנטי, וקיבלו את התוצאות מהבדיקות.

מנואל טרכטנברג: ובתוצאה, בדף התוצאה, באבחון, היו שני סעיפים – כלומר בעיות שהתגלו במהלך הבדיקה.

מנואל טרכטנברג: סעיף 1 – באמת איזושהי בעיה בהיריון.

מנואל טרכטנברג: בסעיף השני היה כתוב: האבא הוא ממוצא אתיופי.

מנואל טרכטנברג: הבחור סיפר על כך בדמעות בעיניים.

מנואל טרכטנברג: והוא – אני ביקשתי ממנו, הוא ישלח לי את דף הבדיקות האלו.

מנואל טרכטנברג: זה כתב אישום חמור נגד מדינת ישראל.

מנואל טרכטנברג: לא ייתכן שאבהות של בחור בן העדה האתיופית תופיע באותה קטגוריה של מחלות או אי-תקינות בהיריון.

מנואל טרכטנברג: ואני לא רוצה לעשות פה הקבלות לזיכרונות כאובים שיש לנו כיהודים, בואו נשאיר את זה בצד.

מנואל טרכטנברג: זה אירוע שני.

מנואל טרכטנברג: האירוע השלישי ידוע לכם, מן הסתם.

מנואל טרכטנברג: נהג אוטובוס בקו של התחבורה הציבורית סירב להעלות לאוטובוס אישה נכה על כיסא גלגלים.

מנואל טרכטנברג: התפתח דין ודברים.

מנואל טרכטנברג: הדברים צולמו.

מנואל טרכטנברג: אפשר לצפות במחזה המביש הזה באינטרנט.

מנואל טרכטנברג: מה המשותף לאירועים האלה ומה להם ולמה שקורה כאן במליאה?

מנואל טרכטנברג: לכאורה לא כלום.

מנואל טרכטנברג: אבל, רבותי, הדברים האלה מעידים, מעידים על תופעות עומק.

מנואל טרכטנברג: זה לא אירועים בודדים, זה תופעות עומק חמורות שמתרחשות בחברה הישראלית.

מנואל טרכטנברג: עוולות יהיו תמיד.

מנואל טרכטנברג: השאלה היא מה אנחנו כהנהגה לאומית עושים אל מול העוולות האלו.

מנואל טרכטנברג: איזה מסר יוצא מכאן, מההיכל הזה, אל מול התופעות החמורות האלו, ומה המסר?

מנואל טרכטנברג: הנה, מתהווה לה, מתגבשת ממשלה חדשה בישראל.

מנואל טרכטנברג: אין הרבה הזדמנויות שלטוניות להעביר מסרים מכוננים לציבור הרחב במדינת ישראל על המצפן שמוביל אותנו לאיזשהו יעד.

מנואל טרכטנברג: כינון ממשלה הוא אחת ההזדמנויות הבודדות האלו מעת לעת.

מנואל טרכטנברג: מה המסר שיוצא מכאן?

מנואל טרכטנברג: שכל העניין הוא חלוקתי, של מטעמי שלטון.

מנואל טרכטנברג: על זה מדובר.

מנואל טרכטנברג: הרי אי-אפשר להכחיש את זה.

מנואל טרכטנברג: אף אחד לא מכחיש את זה.

מנואל טרכטנברג: זה לא שיש ויכוח על עצם העניין.

מנואל טרכטנברג: על זה אנחנו כאן מלינים יומיים.

מנואל טרכטנברג: אז מה אנחנו מצפים מנהג האוטובוס, מה אנחנו מצפים מהשוטר, מה אנחנו מצפים מהפקיד בקופת-חולים, אם ההנהגה, השלטון, הממשלה, אלה שאמורים להוביל אותנו לחוף מבטחים, אם אלה עוסקים אך ורק בחלוקה של מטעמי שלטון.

מנואל טרכטנברג: זה כואב לי, רבותי.

מנואל טרכטנברג: לא יכול להיות דבר כזה לאורך זמן, כי יש פה מחירים שמשלמים שהם הרבה מעבר לעשרות או מאות מיליוני שקלים שהולכים לבזבוז.

מנואל טרכטנברג: לא על זה אני מלין; זה חשוב, אבל זה לא העיקר.

מנואל טרכטנברג: כשהיינו מדינה הרבה יותר ענייה, כשמה שחולק היה עשירית ממה שמחולק היום, אני רוצה להאמין שבכל זאת התנהלנו בצורה אחרת.

מנואל טרכטנברג: ודרך אגב, ובזה אני אסיים: בהסכם הקואליציוני עם הבית היהודי, אפרופו נהג האוטובוס, יש סעיף שפוטר מוסדות תורניים מהנגשה לנכים.

מנואל טרכטנברג: אני יכול להבין את הפוליטיקה הקטנה של הדבר הזה, אבל לא את המסר שמשתמע משם.

מנואל טרכטנברג: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אראל מרגלית, ולאחריו, אם חבר הכנסת נחמן שי לא יגיע – עאידה תומא סלימאן.

אראל מרגלית: אתה פה בינתיים.

יצחק וקנין: מה אני יכול לעשות?

יצחק וקנין: אין לנו – עוד מעט, בשבוע הבא יהיו יותר סגנים, אז אני אנוח.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני דווקא רציתי לדבר על היעדר הובלה מדינית-ביטחונית בחודשים ובשנים האלה שנתניהו מוביל את מדינת ישראל.

אראל מרגלית: הוא הלך לוושינגטון, כבוד השר, ודיבר על הסכנה הגדולה של איראן כמדינת סף גרעינית ועל ההפצה הקשה של הטרור של איראן ברחבי המזרח התיכון.

אראל מרגלית: אנחנו מהמחנה הציוני הסכמנו עם המילים האלה, למרות שלא הסכמנו עם הדרך שבה הוא פילג את הבית, את הקונגרס, בין דמוקרטים לרפובליקנים, במקום לאחד אותם בתמיכה בישראל.

אראל מרגלית: אבל כשהוא עמד שם הוא הציג את המזרח התיכון כים שחור ואת ישראל עומדת לבדה.

אראל מרגלית: ואני שאלתי את עצמי, על מה המנהיג הזה, שהוא ראש הממשלה שלי, מדבר כאשר עברנו קיץ שמצרים עמדה לידנו וחסמה יותר מ-1,000 מנהרות טקטיות של ה"חמאס" והכריזה עליו כארגון טרור ונלחמה ב"אל-קאעידה" בכל כוחה; ועמדה ירדן והוציאה מתקפה כנגד "דאעש" מן האוויר ומן היבשה; ועמדה סעודיה וכינסה את מדינות הליגה הערבית ומדינות המפרץ בשארם-א-שיח', ששם אהבנו לצלול, ואמרה שיוצאים למתקפה נגד הקיצונים.

אראל מרגלית: וזאת בדיוק הדרך שבה נתניהו מציג את הדברים, והיא הפוכה להזדמנויות שנקרות לנגד עינינו במזרח התיכון העכשווי.

אראל מרגלית: מאז הסכם סייקס-פיקו של 1916 לא היה שינוי ולא הייתה תמורה ולא היו כוחות שהזיזו בצורה טקטונית את הדברים שקורים במזרח התיכון, ומבחינת ישראל הם מציבים הזדמנות להבדיל בין אלה שהם קיצונים ובין אלה שמוכנים להילחם בהם.

אראל מרגלית: ואם כך, יש את מצרים, שמנהלת מלחמה נגד ה"חמאס" ונגד "דאעש" ונגד "אל-קאעידה"; ויש את ירדן, ויש את סעודיה, ויש את מדינות המפרץ.

אראל מרגלית: ואני שואל את עצמי, כשהם נפגשו ביחד בשארם-א-שיח', איפה הייתה ישראל, בתוך הברית שלה עם ארצות-הברית ובתוך ההבנות שיש לה עם האירופים, בתוך המערך האזורי החדש?

אראל מרגלית: ואני שואל את עצמי אם הדיבור הזה של נתניהו, חזור ודבר, של ערבים נגד יהודים, הוא דיבור הגיוני בהזדמנויות האחרות שישנן ונקרות לנגד עינינו במזרח התיכון; והאם ישראל לא צריכה לשנות דיסקט וצריכה לשנות מנהיגות, ויחד עם האסטרטגיה הביטחונית שלה להביא אסטרטגיה של מדינאות – שזאת הציונות של בן-גוריון, שדיבר עליו פה אילן גילאון, זה להיות מדינאי לצד זה שאתה מצביא – ולהציב את ישראל כמטרה; באופן צנוע, לא כאיזושהי ברית יהודית-ערבית באזור, אלא כחלק מהברית של המדינות שמוכנות להילחם בקיצונים; כחלק מברית שבה אנחנו שותפים צנועים בשלב א', שהיא ברית ביטחונית אסטרטגית אזורית, ושיש לה היגיון כמו שהיה היגיון אחרי 11 בספטמבר, שמדינות החלו לשתף פעולה ביניהן, בין ארגוני הביטחון שלהן, במעבר הגבולות, בצורה הרבה יותר חכמה, ויכלו לתפוס את מי שהיה צריך לתפוס.

אראל מרגלית: כך גם כאן, באזור הזה.

אראל מרגלית: כי האזור הזה לא ייוושע מההתערבות האמריקנית או מההתערבות האירופית או מהתערבות אחרת, אלא הוא ייוושע מזה שהמדינות כאן שמוכנות להילחם נגד הקיצונים יהוו איזשהו סוג של ברית; ברית אזורית שמציבה את הסייג ואת הגבול ואת הדרך שבה אנחנו נלחמים.

אראל מרגלית: ועל גבי הדבר הזה, על גבי השכבה הביטחונית הזאת, הייתי רוצה שמדינת ישראל תוציא אסטרטגיה, שהיא גם אסטרטגיה שאנחנו יודעים לעשות עם כל אזור אחר בעולם חוץ מהמזרח התיכון, וזאת אסטרטגיה כלכלית – סביב הנושא של מים וסביב הנושא של אנרגיה וסביב הנושא של חקלאות מדבר וסביב הנושא של טכנולוגיה.

אראל מרגלית: סביב הנושאים האלה, עם ירדן, עם מצרים, עם מדינות המפרץ, עם מדינות צפון אפריקה, הייתי רוצה לראות ברית או התחלה של שיתוף פעולה כלכלי, שנותן תוכן למה שישראל יכולה להיות באזור חוץ ממדינה חזקה עם צבא חזק.

אראל מרגלית: ואז אולי בעם ישראל תהיה מנהיגות שמסוגלת לא רק לדבר על מחיר השלום, אלא להתחיל לדבר על ההשקעה בשלום ועל פירות השלום ועל אותם דברים – שגם פה, בתוך עם ישראל, גם אצל הפלסטינים, אבל גם באופן רחב יותר פה באזור – הדברים שהאזור הזה יכול להתחיל לקדם וישראל יכולה להיות חלק ממנו.

אראל מרגלית: שואלים אותנו: למה לא נכנסתם לממשלה?

אראל מרגלית: אז אני שואל אתכם, עם מנהיגות שכל מה שהיא רואה זה ישראל כמבצר; עם מנהיגות שכל מה שהיא מגדירה זה כוח ככוח צבאי; עם מנהיגות שלא מבינה שהכוח האמיתי שלנו זה לא העובדה שאנחנו המדינה עם הצבא החזק ביותר אלא המדינה עם הרוח החזקה ביותר ועם היצירה החזקה ביותר – וכן, גם עם צבא חזק; שאנחנו יכולים להתחיל בצניעות להוביל תהליכים שבשקט, ברמה הכלכלית, עושים פה באזור, אבל בתוך העם ובתוך העם שיושב לידנו והעמים שיושבים לידנו מחכים שחוץ מאנשי העסקים, שיודעים לחבר חיבורים שאנשים לא רגילים לראות אותם, גם המנהיגות הפוליטית במדינת ישראל – שתקועה בתקופה כמו המסעדנות לפני 30 שנה, שהיו מגישים גולאש וחומוס במסעדות.

אראל מרגלית: אז כמו שבמסעדות היו יכולים ללכת קדימה, וכמו שבתקשורת הסלולרית ובתקשורת בכלל, וכמו שבהיי-טק הישראלי, וכמו שכמעט כל תחום פה במדינת ישראל צעד קדימה עם דמיון, עם תעוזה, עם עבודת צוות, עם נחישות, עם אומץ, אולי הגיע הזמן שגם בפוליטיקה הישראלית המנהיגות תהיה אותה מנהיגות שמחפשת את ההזדמנויות, ולא רק זאת שבונה את החומות; חומה אחרי חומה עד שהעם הזה מסתכל ואומר: זה מה שיש לכם להציע?

אראל מרגלית: תעשו refresh.

אראל מרגלית: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: שמונה דקות לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אני עומדת פה ומסתכלת על האולם ומסתכלת על הכיסאות הריקים ושואלת את עצמי אם באמת מדובר על רצינות, אם מדובר באמת על ממשלה שאמורה לקחת על אחריותה את עתיד כלל אזרחי המדינה הזאת; ממשלה שמתייחסת לדיון שהיא בעצמה הביאה ושהיא בעצמה הנחיתה על הבניין הזה כדי להרחיב את שורותיה וכדי לתת לעצמה אפשרות להיות יותר גדולה – מתייחסת לדיון כזה בצורה כזו שחברי הקואליציה העתידית נעלמים מהאולם לאורך כל הדיון וצצים כמו פטריות לאחר גשם בעת ההצבעה.

עאידה תומא סלימאן: פתאום האולם הזה מלא, פתאום כולם נמרצים ורוצים לסיים את המלאכה.

עאידה תומא סלימאן: אני שואלת את עצמי, אם באמת הם היו נוכחים פה, האם הדברים שלנו – ואין לי ספק שכל מי שדיבר וכל מי שדיברה דיברו מתוך דאגה אמיתית, אפילו אם לא הסכמתי עם הרבה מהדברים שנאמרו, אבל אין לי ספק שהם חשבו שהם מדברים מתוך רצון לעשות את העתיד ולעשות את החיים פה יותר טובים – האם הדברים שאמרו היו משכנעים את הקואליציה במשהו, האם הם היו בעצם מזיזים את הקואליציה ואת חברי הקואליציה ואת ראש הממשלה הנוכחי-העתידי לחשוב לרגע על התהליך הזה, שהוא כפה אותו על הבית הזה; תהליך שהוא מאוד דורסני בעיני, מאוד מזלזל, מזלזל בחוק-יסוד, מזלזל בשלטון החוק, מזלזל באינטרסים של ציבור הבוחרים ואזרחי המדינה.

עאידה תומא סלימאן: ובעצם, הרצון הזה לקיים את הדיון – היה דיון חפוז, לא חשוב איך הוא יתקיים ולא חשוב מה יהיו הנימוקים כל עוד בסופו של דבר יבוא הרוב הדחוק שיש לקואליציה ויכריע את הדיון הזה בהצבעה מאוד מלאכותית ויכפה את עצמו.

עאידה תומא סלימאן: בעיני, הזלזול והדורסנות הזאת הם בעצם מה שהוביל את הממשלה הקודמת במדיניות שלה, וכנראה זו אותה מגמה שתהיה בממשלה הבאה.

עאידה תומא סלימאן: הזלזול הזה בכלים הפרלמנטריים והנורמות הקיימות והכללים המוסכמים מעיד על מה שמחכה לנו בעתיד הקרוב.

עאידה תומא סלימאן: ואם זה היה נעצר בנהלים, מילא, אבל הזלזול הזה עובר לחיי אדם – זלזול בחיי אדם, זלזול בערכי הדמוקרטיה, הצדק החברתי, השוויון, מיגור האפליה, מיגור הגזענות וכל הערכים האלה שהיו אמורים להגן על המוחלשים, על המיעוטים המודרים והמופלים במדינה.

עאידה תומא סלימאן: הממשלה הזאת גם מזלזלת בביטחון הציבור בישראל, כאשר ראש הממשלה נוסע עד ארצות-הברית לדבר על הסכנה האיראנית ולדבר על הסכנה בקיום עוד פרויקט גרעיני באזור – ואני אומרת "עוד" – ולא מדבר בעצם על סיכון ביטחון האזרחים פה בקיום פרויקט גרעיני אחר, קיים, שמסכן את הציבור; כאשר הממשלה הזאת ממשיכה את מדיניות הכיבוש ואת פרויקט ההתנחלויות, שמטרתו לקבוע עובדות בשטח ולסכל כל ניסיון להגיע לפתרון אמיתי שיביא שלום וביטחון אמיתי לשני העמים.

עאידה תומא סלימאן: הזלזול הזה בחיי בני-האדם ממשיך גם כלפי פנים, כלפי האזרחים הערבים במדינה.

עאידה תומא סלימאן: איך יכול להיות שממשלה תמשיך להתקיים כאשר היא מזלזלת ב-20% מהאזרחים שלה, האזרחים הערבים?

עאידה תומא סלימאן: שוב, אני איתמם ואאמין שמצב האוכלוסייה הערבית הוא כך לא בגלל אפליה מגמתית ולא בגלל מדיניות בוטה, מפוכחת, שיש לה מטרה ברורה, אלא בואו נניח שמחוסר משאבים, רק בגלל שלממשלה לא היו משאבים מספיק לסגור את הפערים; הרצון קיים, כאילו, אבל המשאבים לא קיימים.

עאידה תומא סלימאן: אז אני רוצה לשאול שאלה: כל התקציבים שהוקדשו לכל הג'ובים ולכל המשרדים ולכל ההוצאות הגדולות שאמורות לבוא אחרי חקיקת החוק הזה והשינוי שיתקיים בחוק-יסוד – לא למטרה אלא רק כדי לרצות קבוצה של חברי ליכוד ממורמרים שעדיין לא יודעים מה יהיה חלקם בשלל הממשלתי הבא – אם המקורות האלה, אם המימון הזה היה מושקע, אולי היה אפשר לכסות על מה שידענו היום, ש-75% מכיתות הלימוד שהן בשכירות במערכת החינוך הישראלית הן במערכת החינוך הערבית?

עאידה תומא סלימאן: 75% מכיתות הלימוד שבשכירות הן בחינוך הערבי.

עאידה תומא סלימאן: תתארו לעצמכם כמה היה אפשר לבנות בתקציבים האלה, שהוקדשו לג'ובים החדשים; כמה בתי-חולים היה אפשר לבנות עם התקציבים האלה.

עאידה תומא סלימאן: היה מנחם קצת אם הייתי יודעת שהשרים שעתידים להיבחר באמת ייקחו על עצמם את המטלה הזאת וישקיעו את המאמץ שהם מקבלים עליו כסף, לפתור את הבעיות האלה.

עאידה תומא סלימאן: בואו נחשוב ככה: הממשלה הזאת, כמה שתרחיב את שורותיה, וכמה שתכריח אותנו, את בית-המחוקקים הזה, בסופו של דבר לקבל את הגזירה של ההצבעה וכן תרחיב, וכן תיתן לחברי הליכוד את מה שהם רוצים מבחינת משרדים ומבחינת ג'ובים, האם באמת הממשלה הזאת – לפני שדורשים ממנה שתעשה שלום עם השכנים, שהוא דבר שכן היינו רוצים בו, ולפני שנדבר על לפתח כלכלה עם השכנים – תדאג באמת לפתח 20% מאזרחי המדינה שסובלים מאפליה אמיתית?

עאידה תומא סלימאן: האם הממשלה הזאת תנסה לצעוד צעד אחד קדימה לכיוון רווחת כל אזרחיה?

עאידה תומא סלימאן: אני בספק.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת, לא רק שאני בספק; אני יודעת ובטוחה שהיא לא תעשה את זה אלא תעמיק את הפערים, תעמיק את הבעיות ותביא עלינו לא רק גזירות כלכליות קשות ולא רק גזירות חברתיות קשות אלא גם תנשל את כיסי ואת כיסי הבוחרים כולם ותיקח את זה לעצמה, לחברים שלה ולג'ובים שיחולקו.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

נחמן שי: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

נחמן שי: חבר הכנסת יעקב פרי, בבקשה.

נחמן שי: לרשותך שמונה דקות.

נחמן שי: בבקשה.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברותי וחברי הכנסת ששרדו, כנסת ריקה, אני, ברשותכם, רוצה לפתוח בכמה מונחים – כמו שלום, משא-ומתן מדיני, תקווה, הסדר אזורי, הסדר בילטרלי, פיוס, יציאה מבידוד מדיני, מדינות האזור, בין-לאומי, שקט, ביטחון לתושבי הדרום, ביטחון לתושבי הצפון, ביטחון לתושבי המרכז – –

יחיאל חיליק בר: השתגעת?

יחיאל חיליק בר: מה אתה אמר דברים כאלה בכלל?

יעקב פרי: – – עתיד טוב יותר, עתיד שקט יותר, מדינה דמוקרטית, מדינת העם היהודי, שוויון זכויות, שוויון חובות, שוויון בנטל.

יעקב פרי: כל אלה מונחים שלא נמצאים במילון המושגים של הממשלה החדשה.

יעקב פרי: מעיון בהסכמים הקואליציוניים ברור כי ממשלת הליכוד החדשה מחזירה את ישראל ומסיגה אותה אחורה.

יעקב פרי: ייאוש, בידוד, חוסר ביטחון – אלה מונחים ראויים יותר לדעת הממשלה החדשה, שהסכמיה מהווים את מהות הסחטנות הסקטוריאלית הפוליטית.

יעקב פרי: מעט ציטוטים, ברשותכם, כדי להמחיש את קווי היסוד של הממשלה החדשה: סעיף 84 להסכם הקואליציוני בין הליכוד לבית היהודי קובע: "בתוך חודש ימים מיום כינון הממשלה, יוקם צוות מקצועי שיכלול את מזכיר הממשלה – יושב-ראש, נציג מקצועי שימנה שר הביטחון, נציג מקצועי שימנה שר החקלאות ונציג מקצועי שימנה שר" – או שרת – "המשפטים.

יעקב פרי: הצוות ידון בגיבוש מתווה להסדרת מבנים ושכונות ביישובים היהודיים ביהודה ושומרון אשר הוקמו תוך מעורבות של הרשויות, והצוות יגבש את מסקנותיו בתוך 60 יום ממועד הקמת הצוות והממשלה תפעל ליישומן".

יעקב פרי: למעשה, אדוני היושב-ראש, הליכוד והבית היהודי סיכמו על הכשרת מאחזים בלתי חוקיים ביהודה ושומרון על-ידי הצוות לבידוד מדיני של מדינת ישראל.

יעקב פרי: ועוד מנפלאות ההסכמים הקואליציוניים ניתן לראות בהסכם בין יהדות התורה לבין הליכוד, שבו נכתב, בסעיף 33: "נוכח ההכרה בחשיבות לימוד התורה והואיל ובכוונת הצדדים לקיים מאמץ עליון להגיע להבנות והסכמות בנושא הטעון והמורכב של גיוס בני הישיבות כדלה

יעקב פרי: לן – – – ומאחר", אדוני היושב-ראש, "שחוק שירות הביטחון (תיקון מס' 19), התשע"ד–2014, אשר נחקק – – – ב-12 במרס 2014 – להלן: חוק שירות ביטחון – כלל בין השאר מגבלות כמותיות הגוררות הטלת סנקציות על לומדי תורה, יהיה", ללא ספק, "צורך על-פי ההסכם הזה לתקן את חוק שירות ביטחון באופן שהחוק יכלול מתן סמכות לשר הביטחון לפי שיקול דעתו", דעתו המקצועית כמובן, "לאור המסגרת ולאור המדיניות המוצהרת לעיל – – – מבלי לפגוע באמור לעיל, צה"ל יבחן דרכים ותנאים לפיתוח מסגרות ומסלולים מתאימים לשירותם בצה"ל של חלק מבני הציבור החרדי, כגון הורדת גיל הפטור משירות צבאי לשיעור גדול מבני הישיבות, מתוך כוונה לאפשר לצעירים שבחרו להשתלב במעגל העבודה, ותוך שיוכשרו הכשרה צבאית מינימלית במסגרת מסלולים מתאימים – כגון פלוגות שדה והכשרה שלב ב' – והכול על-פי אפשרויות הצבא וצרכיו".

יעקב פרי: ובמילים אחרות: החרדים מורים לשר הביטחון לבטל את חובת הגיוס ולוותר על ערכי השוויון בנטל.

יעקב פרי: וכאילו לקראת נאומי הלילה אני קורא אחרי-הצהריים בחדשות "וואלה": "במערכת הביטחון שבעי רצון מההתקדמות בגיוס של צעירים חרדים לצה"ל.

יעקב פרי: ל'וואלה news' נודע כי בשנת הגיוס 2014–2015 התגייסו 2,400 חרדים לצה"ל, זאת בהשוואה ל-2,000 שהתגייסו בשנה קודם לכן – – – על-פי הערכת הגורם" – הצבאי – "תהליך גיוס החרדים יגיע למיצוי בשנת 2017 והוא יתייצב על כ-3,000 בחורי ישיבות שיתגייסו לשירות צה"ל – – – מדובר צה"ל נמסר כי כיום משרתים בצה"ל יותר מ-4,000 חיילים חרדים בשירות חובה ובקבע".

יעקב פרי: מהנושאים שמהווים את ליבת ההסכמים הקואליציוניים אפשר לחשוב שלליכוד אין עוד במה לעסוק, כי המצב הוא כל כך טוב, הוא כל כך נפלא, שאין עוד צורך במונחים כמו תקווה, שלום או שוויון בנטל.

יעקב פרי: נראה כי אין אף אתגר ואף בעיה במדינתנו ובאזורנו.

יעקב פרי: הרי את המתיחות ואת חרחורי המלחמה עם ארגון ה"חיזבאללה" ועם ארגוני המרצחים הרדיקליים כבר סידרנו, המתיחות עם ארגון ה"חמאס" ועם "אל-קאעידה" בחצי-האי סיני חלפה עברה לה.

יעקב פרי: וכעת, משהכול בא על מקומו בשלום והביטחון האישי והמדינתי נמצא בשיא כל הזמנים, ממשלת נתניהו יכולה להרשות לעצמה להתפנות לדברים החשובים באמת כפי שהצגתי אותם: לבטל את חובת הגיוס; לנפח את הממשלה ולהחזיר את המוסד המבזה "שר ללא תיק"; להכשיר מאחזים בלתי חוקיים כדי להערים עוד קשיים על תהליך המשא-ומתן עם הפלסטינים ובכך לבודד עוד יותר את מדינת ישראל בזירה הבין-לאומית; לבטל את לימודי הליבה לחרדים; להנהיג מדיניות של חוסר סובלנות ושמרנות מוגזמת בנושאי דת ומדינה; ובמקום לדאוג לגורלנו ולעתידו של העם היושב בציון, הממשלה החדשה נראית כמסחטת הבטחות וכספים, שמוודאת כי לאזרחי מדינת ישראל לא יהיה עתיד טוב יותר, לא יהיה עתיד שקט יותר ולא תהיה תקווה לילדינו ונכדינו.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, הממשלה החדשה עדיין לא קמה, אבל אנחנו נאלצים – עם סימן קריאה – להגיד מספיק: מספיק עם הסחטנות הפוליטית שמובילה את כלכלת ישראל לאבדון; מספיק עם התקצוב הסקטוריאלי והמושחת שמנציח את העיוותים החברתיים, את העוני ואת יוקר המחיה; מספיק עם הנצחת חוסר השוויון תמורת ג'ובים; מספיק עם הייאוש.

יעקב פרי: לאזרחי ישראל מגיע יותר.

יעקב פרי: לבוחרי הליכוד, כולנו, הבית היהודי, יהדות התורה וש"ס מגיע יותר.

יעקב פרי: חברותי וחברי חברי הכנסת, הפעולות שהנצחתם בהסכמי הזוועה הקואליציוניים יפגעו באזרחי ישראל ויפגעו במדינת ישראל.

יעקב פרי: אני קורא לכולם: תנהגו באחריות למען ילדינו ונכדינו, למען עתידה של המדינה שכולנו כל כך אוהבים אותה.

יעקב פרי: תודה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב פרי.

נחמן שי: חבר הכנסת שרון גל מישראל ביתנו – לא נוכח.

עיסאווי פריג': הוא דיבר.

עיסאווי פריג': אתה רוצה לתת לו שוב, אדוני?

נחמן שי: עיסאווי פריג', ידידי, עכשיו תורך.

נחמן שי: שמונה דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': אתם מתעקשים לתת לו פעמיים?

נחמן שי: לא, הוא לא מסומן, לא מסומן.

נחמן שי: לא, אני לא מתכוון לתת לו פעמיים, אבל אני מתכוון לתת לך שמונה דקות אמיתיות.

יחיאל חיליק בר: עיסאווי, על הפיתה, דבר על הפיתה, כמו בפעם שעברה.

יחיאל חיליק בר: התגעגענו, התגעגענו לפיתה.

עיסאווי פריג': התגעגענו לפיתה – כשתהיה בממשלה אני מבטיח לך שיהיה באגט.

עיסאווי פריג': וזה לא רחוק, זה בסדר.

יחיאל חיליק בר: למה?

יחיאל חיליק בר: פיתה יותר טעים.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים מועטים, חברי וידידי השר לשעבר יעקב, ידידי חיליק, יואל, ד"ר עבדאללה ועאידה, אנחנו נעביר כמה דקות ביחד – – –

יעקב פרי: עיסאווי, טוב שיש פה 15 חברי כנסת.

עיסאווי פריג': כן, הצד הזה ריק.

עיסאווי פריג': אתה יודע מה?

עיסאווי פריג': אני רציתי אותך, יעקב, שתשמע, חבר הכנסת פרי: לפני שניים-שלושה דוברים עלה לכאן חבר הכנסת החרוץ, מלא המרץ, שרון גל.

עיסאווי פריג': אני חשבתי לתומי שאנחנו מניחים הצעת חוק לקריאה שנייה ושלישית, הבן-אדם בא עם היצירתיות להגיד, לדבר קצת ביקורת על הדרך.

עיסאווי פריג': אבל הבן-אדם חזר לשורשים.

עיסאווי פריג': וואי, חזר לשורשים, נזכר, יש משת"פים, יש בוגדים, יש מרצ.

עיסאווי פריג': אני חייב להגיד את זה: הוא, באמת, חבר הכנסת גל הראה לנו שהוא חייל מצטיין.

עיסאווי פריג': קיבל פקודה מאיווט, מראש המחנה: אתה צריך לעקוף את הימין מימין.

עיסאווי פריג': אז איך אני עוקף את הימין?

עיסאווי פריג': אני מתחיל: כל מי שאומר את המילה כיבוש הוא בוגד, וכל מי שאומר שהכיבוש הוא לא מוסרי הוא משת"פ.

עיסאווי פריג': שמענו מושגים חדשים מבית היוצר הליברמני, ממפלגה, חברים, שמזהמת את הכנסת הזו.

עיסאווי פריג': מפלגת ישראל ביתנו – וחבר הכנסת שרון גל, שעמד ואמר דברים שהאוזן תתקשה לשמוע – היא מזהמת את הבית הזה.

עיסאווי פריג': מפלגה שהתגאתה בגנבת כספי ציבור, הן בחטיבה להתיישבות, היא מזוהמת.

עיסאווי פריג': להתראות, אדוני השר לשעבר, שלא תהיה בעתיד הקרוב גם.

יעקב פרי: זה מה שאתה מאחל לי?

עיסאווי פריג': לא, כי יש חברים שאני חושד, הם בעיני חשודים, הם יהיו.

עיסאווי פריג': אתה לא חשוד בעיני נכון לעכשיו.

עיסאווי פריג': אז החבר שרון גל פתח את הדברים ואמר את הדברים, ואנחנו צריכים להיות במצב של חשיבה מה מצפה לנו מימין שעוקף ימין.

עיסאווי פריג': קיבלנו.

עיסאווי פריג': עכשיו אני רוצה לחזור לתומי להצעת החוק שמונחת כאן לקריאה שנייה ושלישית בכנסת, ואני רוצה לדבר עליה מזווית אחרת – וטוב שיש שר, ואני חייב לבקש סליחה מהשר ישראל כץ שאנחנו נאלצים, בשם התורנות, שיעביר כמה דקות אתנו.

עיסאווי פריג': סליחה, אדוני השר, שאנחנו לוקחים מזמנך היקר.

עיסאווי פריג': מה לעשות, זו העבודה הפרלמנטרית.

יואל רזבוזוב: יש עוד שר, שני שרים.

עיסאווי פריג': שני שרים יש?

יחיאל חיליק בר: שר הביטחון פה.

עיסאווי פריג': שר הביטחון בכבודו ובעצמו בא?

עיסאווי פריג': אהלן וסהלן, שר הביטחון.

משה יעלון: אהלן ביכום.

עיסאווי פריג': עכשיו, מה לעשות, אני אחדש את הסליחה – שאני מצטער שאנחנו טורחים ונותנים לכם להעביר כמה דקות מזמנכם היקר אתנו.

עיסאווי פריג': אני רוצה לדבר על החוק מזווית אחרת, מזווית המוסר.

עיסאווי פריג': הרי יש שמועה בשטח – ואני מסתובב וכולנו מסתובבים – שלא מאמינים לפוליטיקאים.

עיסאווי פריג': פוליטיקאים גנבים, שקרנים, לא ישרים, קומבינות.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, חברי הממשלה והשר: כשרואים דברים כאלה, קופות קטנות – ואתם לא מתביישים ושמים את זה בהסכמים הקואליציוניים – מה האזרח יחשוב עלינו?

עיסאווי פריג': אני, לא מעניין אותי, זה באמת כסף קטן, זו גנבה קטנה לעומת הגנבות הגדולות.

עיסאווי פריג': אבל האזרח, מה יגיד עלינו?

עיסאווי פריג': זאת המילה שהכי מציקה לי.

עיסאווי פריג': בנט אומר במהלך מערכת הבחירות: אני אלחם בכל העברה של כספים קואליציוניים.

עיסאווי פריג': אז מה, אמרתי, אני אמרתי, אבל אם תיתנו לי אני חוזר בי.

עיסאווי פריג': אז מה, אמרתי.

עיסאווי פריג': אתה חוזר לפרוטוקולים, החל מ-1996, ממשלת נתניהו הראשונה.

עיסאווי פריג': אם אני אקח את אותם דברים שאמר על אהוד ברק בממשלה לאחר מכן, על שהממשלה התנפחה מ-18 שרים ל-20 שרים, אם אני אקח את דבריו עכשיו ואשמיע אותם, אני אומר: ההיסטוריה חוזרת על עצמה.

עיסאווי פריג': אם מותר לברק, למה אסור לי?

עיסאווי פריג': אם ב-2009 עשיתי 30 שרים, ויצחק הרצוג היה שותף אתי, מה עכשיו?

עיסאווי פריג': למה לא?

עיסאווי פריג': אז על זה אני לא מסתכל.

עיסאווי פריג': אבל מה האזרח יגיד עלינו?

עיסאווי פריג': למה להאמין – למה שנאמר לפני או למה שנאמר אחרי?

עיסאווי פריג': הרי אתם גורמים עוול לכל חברי הבית הזה ביצירת תדמית של ח"כים לא ישרים.

עיסאווי פריג': מה שאתם מבטיחים לבוחר, יום למחרת אתם עושים להפך.

עיסאווי פריג': אתם גורמים לנו – יעני, חראם עליכום.

עיסאווי פריג': תנו לנו, לפחות, אנחנו חברי כנסת, תנו לנו להיות מול ציבור הבוחרים אנשים ישרים, הוגנים.

עיסאווי פריג': ההתנהלות שלכם משפיעה על כל ח"כ וח"כ שנמצא כאן.

עיסאווי פריג': על זה אתם לא חושבים?

עיסאווי פריג': הדבר הנוסף שאני רוצה להגיד בדקה שנותרה לי: הרי אין מעשה ללא עונש, ותמיד גנב סופו לתלייה.

עיסאווי פריג': והתלייה הפוליטית שלכם, על-פי הגנבות שאתם עושים – וגנבות כתובות בהודעותיכם בהסכמים קואליציוניים, שחברים לפני פירטו אותם – הציבור יתלה אתכם פוליטית, יעניש אתכם.

עיסאווי פריג': יעניש אתכם.

עיסאווי פריג': אתם לא תהיו שלטון נצחי.

עיסאווי פריג': את האשליה הזאת תוציאו לכם מהראש.

עיסאווי פריג': אנחנו נמשיך את מאבקנו.

עיסאווי פריג': נמשיך להגיד את הדברים שאנחנו צריכים להגיד, בתקווה, כי אנחנו מאמינים בצדקת דרכנו.

עיסאווי פריג': דרככם לא ישרה.

עיסאווי פריג': דרככם תוביל אתכם למקום שאתם ראויים לו, והוא בספסלי האופוזיציה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

נחמן שי: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

נחמן שי: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

נחמן שי: אחריה – חבר הכנסת יחיאל חיליק בר; אחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

נחמן שי: טוב, יש פה עוד ועוד.

נחמן שי: שמונה דקות לרשותך.

נחמן שי: בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אשתדל למצות אותן, ואני אשתדל אפילו לקצר בכל זאת טיפה, לטובת חברי שעוד מדברים אחרי, וגם לטובת השר יעלון, שאני מהמרת שיש לו כמה דברים יותר חשובים לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר לכם שאנחנו, ככה, ניצבים בדיון המאוד-מאוד ממושך הזה, ואני מקשיבה לחברי, ובמהלך הדיון אני פשוט החלטתי שאני גם מביאה אתי ספר, נחמן.

איילת נחמיאס ורבין: ולא תיאמתי את זה עם אראל.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא נמנית עם אלה שחושבים שארץ האפשרויות הבלתי-מוגבלות היא אמריקה, באמת הכול טוב בה והכול בסדר בה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני קיבלתי לא מזמן ספר מתנה, אתה לא תאמין, "אומץ ופוליטיקה".

איילת נחמיאס ורבין: הספר נכתב על-ידי אחד, ג'ון פ' קנדי, בשנת 1960, לפני שהוא היה נשיא, כשהוא היה סנטור.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אקרא לכם כמה קטעים נבחרים מהספר הזה, כי אני חושבת שאנחנו צריכים להבין, ואולי יקל עלינו לשמוע את זה ממישהו זר שכבר איננו בין החיים, איך הוא מבין כיצד הציבור האמריקני מסתכל על הבית, על בניין הקפיטול, ואולי אנחנו מכאן נוכל להבין איך מסתכלים עלינו.

איילת נחמיאס ורבין: ומסתכלים עלינו, חברים.

איילת נחמיאס ורבין: מסתכלים, הייתי אומרת – מסתכלים ולא מאמינים.

איילת נחמיאס ורבין: "פרשן מדיני אחד אמר למיליוני קוראיו לפני זמן לא רב: לאנשים לא אכפת מה אומר סנטור או איש קונגרס רגיל, משום שברור להם ש-99% מן הדברים הנשמעים בקונגרס הם דברי שטות, בערות ודמגוגיה חסרת שחר.

איילת נחמיאס ורבין: " יכול להיות, אגב, שיאשימו את האופוזיציה בימים אלה באיזושהי דמגוגיה, אבל אני רוצה להגיד לכם שחוסר האחריות שבו נוהגת הקואליציה המתהווה לנגד עינינו הוא הדמגוגיה האמיתית, כי גם בדמגוגיה יש צורה ויש מהות.

איילת נחמיאס ורבין: "הסנטורים יודעים שמחשבות מעין אלו הן נחלתם של אמריקאים רבים כיום.

איילת נחמיאס ורבין: הדעה הרווחת בציבור היא כי על סנטורים להיות ראשית לכול פוליטיקאים, ופוליטיקאים מעוניינים כרגיל רק בגיוס קולות לבחירות" – ותקשיבו טוב, חברים – "ולא בקו מדיני או באומץ לב אזרחי.

איילת נחמיאס ורבין: " ואנחנו תרים ותרים ומחפשים כל הזמן את אומץ הלב האזרחי בקרב מנהיגינו ומבקשים לעצמנו איזה סוג, ככה, מוצאים מעת לעת, איזה סוג של נחמה פורתא, ולא מצליחים.

איילת נחמיאס ורבין: והנה הוא אומר עוד: "הקנאים והקיצוניים" – מזכירה לכם, ג'ון פ' קנדי, 1960 – "ואפילו אלה המסורים בתום לב לעקרונות יציבים ונוקשים, מתאכזבים כאשר ממשלתם אינה מגשימה את עקרונותיהם שלהם, או כאשר אינה מוקיעה את עקרונות מתנגדיהם.

איילת נחמיאס ורבין: לא כן המחוקק" – ואני מזכירה לכל מי שיושב כאן, וגם לכל מי שאינו יושב כאן בשעה הזאת, זה שגם אתם מחוקקים.

איילת נחמיאס ורבין: גם אתם, כשאתם מתמנים, אתם נבחרתם קודם כול לכהן כחברי הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: חברים, החוק הנורבגי לא עבר במדינת ישראל, ועדיין יש לכם אחריות גם כמחוקקים, וזאת הציפייה מכם – "מוטלת עליו החובה לגשר", על המחוקק, "על פני החולקים בדעותיהם בתוך מדינתו ומפלגתו ולייצג את כולם.

איילת נחמיאס ורבין: למרות התנגשות האינטרסים הרחבה יותר המתחוללת בזירה הלאומית, ברור הוא כי רק לעתים נדירות יימצאו האמת כולה והצדיקים כולם והמלאכים כולם בצד אחד של המתרס, ואנחנו מבינים שאף אחד לא מסתכל על הדרך, על האופן שבו החלטות מתקבלות, ואנחנו מבינים שדרכה של הפוליטיקה לא אחת היא דרך של פשרות, היא דרך של הבנת האחר".

איילת נחמיאס ורבין: ואני תוהה לעצמי על מה מסתכל היום ראש הממשלה כשהוא רואה את הדיונים האלה בכנסת, והוא מבין עד כמה הציבור מנותק ממה שהוא מקבל, מהאופן שבו מתקבלות ההחלטות כאן.

איילת נחמיאס ורבין: ואני מניחה שהוא מתנחם ב-30 המנדטים והוא מתנחם בכמות הקולות שהוא קיבל, ועדיין אני אומרת שהאחריות המוטלת עליו ועל נבחריו היא אחריות עצומה, והרחבת הממשלה לא מבטאת את ההבנה של גודל האחריות הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: והוא כותב, קנדי, שהוא מבין את ההכרח בפשרה ואת החשיבות שיש בכך שימשיך בכהונתו.

איילת נחמיאס ורבין: כולם רוצים להמשיך הלאה.

איילת נחמיאס ורבין: "עליו להחליט בעצמו איזו דרך היא שיבור לו, מה יקדם ומה יכשיל את האידיאלים שאותם התחייב להגשים.

איילת נחמיאס ורבין: " וכשאני קוראת על אידיאלים אני אומרת לעצמי: מה למה שקורה כאן ולאידיאלים?

איילת נחמיאס ורבין: מה למה שקורה כאן ולערכים?

איילת נחמיאס ורבין: מה למה שקורה כאן, ואפילו, אתם יודעים, שומו שמים, ולבחירות האיומות האלה שעברנו – בחירות של ניתוק, של הדרה, של גזענות?

איילת נחמיאס ורבין: "הוא מבין כי ברגע שבו הוא מתחיל לשקול כל שאלה ושאלה בקנה מידה של הסיכויים להיבחר מחדש" – ומה שעושה ראש הממשלה זה לנסות לשמר את כיסאו ולהיבחר מחדש, ומנסה לרצות את מי שקראתי להם אתמול פקודיו, "ברגע שבו הוא מתחיל לוותר על עקרונותיו מתוך חשש לקריירה שלו" ולזכות, על הלחימה על עקרונותיו לעתיד, "בו ברגע מאבד הוא את חופש המצפון, שהוא היסוד להמשך כהונתו.

איילת נחמיאס ורבין: " ואני הסתכלתי אתמול על האנשים מכל מיני מפלגות שותפות בקואליציה, כשהם היו צריכים לקבל את ההחלטה הזאת על הרחבת הממשלה, והמבוכה ניכרה על פניהם; האי-שקט באופן שבו הם זעו בכיסאות שלהם ביטא את זה יותר מכל דבר אחר.

איילת נחמיאס ורבין: ואילו הייתה הממשלה משכילה להביא איזושהי החלטה שעוסקת בטובתו של הציבור הרחב, הריני להבטיח לכם שלא הייתי עומדת כאן בשעה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

נחמן שי: אנחנו עוברים עכשיו לחברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חברת הכנסת עליזה לביא.

נחמן שי: אחר כך חנין זועבי, אחר כך אתה, חבר הכנסת יחיאל בר.

נחמן שי: לרשותך יהיו שמונה דקות.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ותודה, חבר הכנסת חיליק בר.

תמר זנדברג: לכבודך אני לא אגיד את זה.

תמר זנדברג: לא הפעם.

תמר זנדברג: אני רוצה לנצל את העובדה שנמצא אתנו שר הביטחון, אדוני, שבטח מודע לסערה, כביכול, שהתרחשה כאן קודם.

תמר זנדברג: ואני רוצה לנצל את הבמה הזו ולהקריא כאן כמה עדויות חיילים שנאספו על-ידי ארגון "שוברים שתיקה" במבצע "צוק איתן".

תמר זנדברג: "היה כוח שזיהה שתי דמויות הולכות בתוך מטע חקלאי, בערך 800–900 מטר מגזרת הכוח.

תמר זנדברג: אלו היו שתי בחורות שהלכו בתוך המטע החקלאי.

תמר זנדברג: המפקד ביקש לזהות 'מה אתה רואה' ולהחליט אם הן מופללות או לא.

תמר זנדברג: זה היה ביום, 11:00–12:00 בצהריים.

תמר זנדברג: כוחות התצפית לא ראו טוב אז המפקד העלה מזל"ט לאוויר שיראה את זה ממש מלמעלה והמזל"ט הפליל" – אותן.

תמר זנדברג: "הוא זיהה אותן עם פלאפונים, מדברות, הולכות.

תמר זנדברג: הכווינו לשם כלי טיס על הבנות האלה והרגו אותן.

תמר זנדברג: אחרי שהן הופללו הייתה לי הרגשה שזה חארטה – – – אחרי זה המפקד אומר למפקד הטנקים ללכת לסרוק את המקום ושלושה טנקים הולכים לבדוק" – את הגופות – "הם סורקים את הגופות וזה היה שתי נשים מעל" – גיל – "30.

תמר זנדברג: גופות של שתי נשים ואין עליהן נשק.

תמר זנדברג: הוא חזר וממשיכים הלאה.

תמר זנדברג: הלכתי לבדוק, והן נספרו כמחבלות.

תמר זנדברג: הן נורו אז ברור שהן נספרו כמחבלות.

תמר זנדברג: " זאת עדות מאזור דרום רצועת-עזה מיחידת חי"ר.

תמר זנדברג: עדות אחרת מיחידת שריון, מאזור העיר עזה: "כשאנחנו הגענו ביום שישי זה היה אחרי שידענו שבאזור לא היו אמורים להיות אנשים, גם כי חילקו כרוזים ובעיקר כי לא נשאר שם הרבה מהשטח.

תמר זנדברג: התותחנים וחיל האוויר עשו שם עבודות ניקיון.

תמר זנדברג: אני ציני.

תמר זנדברג: לא נשאר שם הרבה.

תמר זנדברג: כשנכנסנו לעזה" – בעבר – "היה D9 שנכנס וכולם נוסעים אחריו.

תמר זנדברג: במבצע הזה החליטו לעשות משהו אחר: פשוט להיכנס כמו במתקפה.

תמר זנדברג: נוהלי הפתיחה באש היו מאוד מאוד מקלים.

תמר זנדברג: אני לא אגיד כל דבר שזז שם ירו בו, אבל גם לא עלו לאישור.

תמר זנדברג: לא היה דבר כזה לעלות לאישור.

תמר זנדברג: פשוט לירות – – –" – ירי – "מא"גים וגם לשחרר פגז לא הייתה שום בעיה – – – מספיק שתותחן רואה משהו בחלון" – של בית – "הוא לא בטוח מה זה, אז יורים".

תמר זנדברג: אני יכולה להמשיך ולהלאות אתכם, או לסבר את אוזנכם, בעדויות הרבות, בעשרות העדויות שהצטברו ממבצע "צוק איתן".

תמר זנדברג: נדמה לי שבאמינות העדויות אין ספק.

תמר זנדברג: יעיד כאן סיפורו של אחד מחברי הכנסת שניסה למכור עדות שקרית ונפסל על הסף.

תמר זנדברג: מייד היה ברור שמדובר בשקר ובעדות לא אמינה.

תמר זנדברג: ולכן נדמה לי שנוהלי הארגון – ואני מזמינה אתכם לשמוע ולסבר את אוזנכם בפעילותו של ארגון "שוברים שתיקה" עצמו, כדי לשמוע מה תהליך בדיקת העדויות של הארגון ולהתרשם.

תמר זנדברג: הסיבה שבחרתי להביא כאן את העדויות – הן שתיים: הראשונה, קודם פרצה כאן במליאה סערה כאשר עלינו, חברות וחברי סיעת מרצ, להקריא את העדויות האלה.

תמר זנדברג: הייתה כאן סערה מאוד גדולה, ובין היתר הוטחו לעברנו המילים בוגדים, משת"פים, שקרים, שקרנים וכו'.

תמר זנדברג: אני רוצה לומר שבעיני היה מדובר בעיקר באטימת אוזניים ועצימת עיניים, ובחוסר יכולת ובחוסר מוכנות לשמוע.

תמר זנדברג: ואת הקצף מוציאים על השליח.

תמר זנדברג: זה ידוע וזה ברור, אבל זה לא מוריד ולא מפחית במאום את החובה שלנו – לא רק את הזכות שלנו, את החובה שלנו – קודם כול לשמוע וקודם כול לדעת.

תמר זנדברג: כי מדובר בחיילים, בחיילי צה"ל, שנשלחו על-ידי צה"ל.

תמר זנדברג: וכאן אני רוצה להגיע לסיבה השנייה שבחרתי ובחרנו, סיעת מרצ, קודם לכן להקריא את העדויות האלה.

תמר זנדברג: מהאוסף של העדויות ומהניסיון של ארגון "שוברים שתיקה" עולה תמונה שלא מדובר במקרים חריגים, אדוני השר, ולא מדובר באיזה חריגה מנהלים ומשהו שצריך או להתעלם ממנו במקרה הרע או לשפוט את אותו חייל בודד, את המקרה הנקודתי, במקרה הטוב.

תמר זנדברג: עולה תמונה של מדיניות שיש לה כמה קווים שחוזרים על עצמם.

תמר זנדברג: עיקרי המדיניות האלה – אני, ברשותך, אפרט אותם בקצרה.

תמר זנדברג: הראשון זה הנחת מוצא שהשכונות שאליהן נכנסו הכוחות ננטשו על-ידי התושבים הפלסטינים ולכן הפגיעה בכל מי שנמצא באזור היא מותרת.

תמר זנדברג: במקרים מסוימים זאת הייתה הרוח, במקרים אחרים זאת הייתה הוראה מפורשת.

תמר זנדברג: אפיון שני הוא שהוראות הפתיחה באש הן עמומות ומתירניות.

תמר זנדברג: כל דמות בשטח היא בגדר אויב, ופתיחה בירי לעבר כל איום ממשי או משוער.

תמר זנדברג: החרבת מבנים היא פרקטיקה נהוגה כדי לסכל איומים קונקרטיים או תיאורטיים, בלי קשר לסיכון הריאלי שנשקף לכוחות.

תמר זנדברג: מחלק מהסיפורים, ובאופן שיטתי, עולים מקרים שחוזרים על עצמם של ירי סתמי כחלק ממשחק או התערבות; מקרים של נקמה, של השחתת רכוש וביזה.

תמר זנדברג: עבור רבים מן הכוחות ומהסיפורים שעולים, הפגיעה ברכוש פלסטיני בכלל לא הובאה בחשבון בעת קביעת עוצמת האש.

תמר זנדברג: והאחרון זה התפיסה שלפיה אזהרה מוקדמת לשוהים בבית – ואני מדגישה שמדובר בבית מגורים אזרחי – במקרים שבהם יש כוונה לפגוע במבנה בלבד ולא ביושבים בו, מאפשרת ומצדיקה פגיעה במי שלא התרחק מהמקום לאחר האזהרה.

תמר זנדברג: יושבים כאן עכשיו באולם יותר מאלוף אחד.

תמר זנדברג: נדמה לי שהפער בין צה"ל שאתם גדלתם בו כחיילים וכמפקדים צעירים ובכירים לבין התמונה שעולה מהתנהלות צה"ל במבצע הזה, הפער הזה הוא גדול.

תמר זנדברג: והמציאות הזו מצריכה, כאמור, קודם כול מודעות וערנות.

תמר זנדברג: אני מזמינה כל חבר וחברת כנסת וכל ישראלי וישראלית קודם כול לקרוא את העדויות ולהכיר אותן, ולהכיר את המציאות.

תמר זנדברג: ומי שככה, קשה – וזה קשה; זה קשה לקרוא וקשה יותר מזה לעכל ולדעת שזה מה שנעשה בשמנו; לא רק בשם חיילים ולא רק בשם צה"ל אלא בשם כל אזרח ואזרחית במדינה.

תמר זנדברג: וזאת גם הסיבה שרצינו להקריא את הדברים היום, כי לפעמים לשמוע זה גם דורש ממי שלא מעוניין, מי שטחו עיניו מלקרוא, ומחייב אותו לדעת.

תמר זנדברג: ודבר שני – במיוחד אתה, אדוני השר, והמפקדים הבכירים – זה להסתכל על המדיניות הזו שמעוצבת על-ידיכם.

תמר זנדברג: והיא לא תוצאה של טעות ולא שורה של טעויות אלא של מדיניות.

תמר זנדברג: ולשאול את עצמנו: האומנם, לאן זה הולך, והאם זה יחזור על עצמו פעם אחר פעם ובעוצמה הולכת וגוברת פעם אחר פעם?

תמר זנדברג: או שהגיע הזמן לעשות שני דברים: אחד, זה להחזיר את צה"ל – ואת דמותו – שמבוסס על עקרונות מוסר וטוהר הנשק, ושמקפיד עליהם, ושמקפיד על הדוקטרינות שתמיד עמדו לנגד עיניו, שזה קודם כול הגנה על אזרחי ואזרחיות ישראל, אחר כך הגנה על אזרחים אחרים והימנעות מפגיעה בחפים מפשע, אחר כך הגנה מוחלטת ומוקפדת על חייהם של חיילי צה"ל ורק בסוף על חיילי האויב.

תמר זנדברג: או שהיוצרות כאן התהפכו?

תמר זנדברג: והדבר השני, שמחייב את כולנו, זה חשבון נפש אמיתי.

תמר זנדברג: האם לא הגיע הזמן לשנות כיוון במדיניות של מדינת ישראל, להפסיק את הכיבוש הצבאי על עם אחר, על אוכלוסייה אזרחית, שכמעט בהכרח יביא למצבים כאלה של חיכוך, שאחר כך אנחנו טוענים שאי-אפשר להימנע מהם?

תמר זנדברג: וזאת האמירה הראשונה שצריך לכפור בה, כי אפשר להימנע מהם, צריך להימנע מהם.

תמר זנדברג: זה הדבר המוסרי, זה הדבר הצודק, זה הדבר הנכון, זה הדבר התועלתני, ויפה שעה אחת קודם.

תמר זנדברג: תודה.

נחמן שי: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

נחמן שי: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

נחמן שי: אתה רוצה להשיב?

משה יעלון: רק להגיד משהו.

נחמן שי: בבקשה.

משה יעלון: אני אמצא הזדמנות להתייחס מניסיוני לארגון "שוברים שתיקה" מעל הדוכן, ואז אני אציע לשקול לגבי התייחסות לעדויות הללו, בהתאם לניסיון שיש לנו.

תמר זנדברג: להרוג את השליח, זה לא ישנה את המסר שלו.

משה יעלון: כשתשמעי את הסיפור ממני ומניסיוני, אז תשקלי את דברייך.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לשר הביטחון.

נחמן שי: בבקשה, חברת הכנסת לביא.

נחמן שי: לרשותך שמונה דקות.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי, חברותי חברי הכנסת, אדוני שר הביטחון, אני שמחה שאתה כאן, אני אימא לבן שמשרת בצבא ההגנה לישראל.

עליזה לביא: ואני רוצה לחזק מכאן את צבא ההגנה לישראל, את החיילים ואת המפקדים, שעושים הכול כדי לאפשר לנו חיים טובים יותר במציאות המסובכת של חיינו.

עליזה לביא: ביקורות צריך לשמוע, לתקן תמיד צריך.

עליזה לביא: הניסיון שלי היה פה, גם מול שר הביטחון בשנתיים האחרונות, שבהרבה מאוד סוגיות, כשבאתי תמיד נמצאו אוזן קשבת ופתרונות, גם בסוגיות, כשהייתי יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, כולל הטרדות מיניות בצבא, שהחוק ברור.

עליזה לביא: והצבא עשה עבודה נהדרת, ועדיין יש לנו מקרים קשים.

עליזה לביא: אלו פני החברה בישראל, אבל הצבא יודע לתקן והצבא צריך לתקן, וביקורת צריך לשמוע, אבל לא מסכת של שקרים של ארגון שממומן על-ידי כספים זרים, שכל המגמה שלו היא להוציא את דיבת ישראל רעה; לא שיתוף פעולה ולא דרך ולא – עדויות מפוברקות.

תמר זנדברג: איך את יודעת שזה שקרים?

תמר זנדברג: איך את יודעת?

תמר זנדברג: על סמך מה את אומרת את זה?

עליזה לביא: על סמך מה?

עליזה לביא: את מקריאה עדויות, על סמך מה, בדקת?

עליזה לביא: בדקת?

תמר זנדברג: כן.

עליזה לביא: את כל שנה חוזרת ויש לך מנטרה וכותרת בעיתון.

עליזה לביא: מספיק עם זה.

עליזה לביא: מספיק עם זה, די.

תמר זנדברג: על סמך מה את אומרת את זה?

עליזה לביא: די, חברת הכנסת זנדברג.

תמר זנדברג: אני כבר מזהירה אותך שאם את תכני אותי שקרנית, אני אנהג ואני אנקוט אמצעים.

תמר זנדברג: את לא תכני אותי שקרנית.

עליזה לביא: אני לא כיניתי אותך שקרנית.

עליזה לביא: אני לא כיניתי אותך שקרנית ואני לא פתחתי דיון אתך.

תמר זנדברג: אני שואלת אותך, על סמך מה, על סמך מה את אומרת שמדובר – – – תגידי, תשתפי את הציבור.

עליזה לביא: אני לא פתחתי אתך דיון.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, יש לי את שמונה הדקות שלי.

עליזה לביא: אני לא פתחתי דיון עם חברת הכנסת זנדברג ואני לא מעוניינת לנהל אתה דיאלוג.

נחמן שי: תמשיכי, תמשיכי.

תמר זנדברג: כנראה אורן חזן אמר לך – – –

נחמן שי: חברת הכנסת זנדברג, לחברת הכנסת לביא אין עניין להיכנס אתך לדו-שיח עכשיו.

נחמן שי: תמצאו במה אחרת.

נחמן שי: אנחנו בלוח זמנים קצר והדוק.

עליזה לביא: רק ביום חמישי האחרון הייתי בהשבעה בכותל, של הבן שלי, ושמחתי לראות שם את כל פני החברה בישראל, ואני סומכת על מפקדי צה"ל שידעו להמשיך ולעשות את העבודה.

עליזה לביא: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, קראתי את פרשת השבוע הקרובה, פרשת בחוקותי – אתה אוהב את הדברים הללו, ולא פעם יש לנו שיחות – ופרשנותו של הרב ד"ר בני לאו לפרשת בחוקותי, שמסיימת את ספר ויקרא, והיא כוללת את הפסוק הבא, ועד כמה זה מתכתב עם הדברים שכרגע אמרנו: "ונתתי שלום בארץ ושכבתם ואין מחריד והשבַּתי חיה רעה מן הארץ וחרב לא תעבֹר בארצכם".

עליזה לביא: ואתם יודעים, על פירוש ברכת השלום הזאת יש מחלוקת.

עליזה לביא: לפי רבי שמעון בר יוחאי, ורק ממש לפני כמה זמן חגגנו פה את ל"ג בעומר, השבתת חיה רעה אין משמעה העברתה מן הארץ אלא הפיכת הרע לטוב.

עליזה לביא: כולנו מכירים את הסיפור של רשב"י והמערה, אותו סיפור מפורסם שבו רשב"י ובנו אלעזר מתחבאים 12 שנים במערה, וכל אותן 12 שנים היו שניהם לומדים תורה.

עליזה לביא: לאחר 12 שנים מגיע אליהו הנביא למערה ומודיע לרשב"י כי קיסר רומא מת ובטלו גזירותיו, ואז יוצאים רשב"י ואלעזר בנו ממקום מחבואם.

עליזה לביא: אבל כשראה רשב"י שבעולם עושים מעשים שהוא לא הכיר כשהוא היה בתוך המערה, ואנשים חיים ונושמים ומתבטלים מתלמוד תורה ועוסקים בחרישה ובזריעה – "נתן בהם עיניו ונשרפו".

עליזה לביא: יצאה בת-קול מן השמים ואמרה: להחריב את עולמי יצאתם?

עליזה לביא: חזרו למערה.

עליזה לביא: הקו המשותף לכל המסורות לגבי רשב"י הוא ההתבדלות של רשב"י מן העולם והכניסה שלו לחיים של תלות מוחלטת בברכת השמים, בלשונו של רשב"י: "מלאכתם נעשית על-ידי אחרים".

עליזה לביא: רשב"י ובנו מאבדים במערה את הקשר למציאות, את הקשר לחיים הסובבים, ולכן כאשר הם לבסוף עוזבים את המערה ורואים אנשים חורשים וזורעים, היציאה שלהם הופכת להיות קטלנית.

עליזה לביא: הם אינם מסוגלים עוד לראות את בני-האדם עובדים, חיים, מזיעים, והחיבור בין הארץ לעולמות העליונים נראה רופף.

עליזה לביא: הפער הפך גדול מדי, ואלוקים מגרש אותו חזרה למערה.

עליזה לביא: פרשת השבוע שלפנינו מסיימת את ספר ויקרא ומברכת את בני ישראל בברכה החומרית: "והשיג לכם דיש את בציר ובציר ישיג את זרע".

עליזה לביא: התורה מאחלת לנו שנעבוד קשה, נחרוש ונזרע ונראה ברכה בעולמנו.

עליזה לביא: אבל, אדוני היושב-ראש, בין החברים שלנו יש כאלה ששכחו את העולם הריאלי ואת החובה להתהלך בו, לחרוש ולזרוע, לקצור, והם מאמינים שהמלאכה שלהם תמשיך ותיעשה בידי אחרים, ואנו, אזרחי מדינת ישראל העמלים והעובדים, נממן את חיי המערה שלהם, המנותקים, המרוחקים, התלותיים.

עליזה לביא: ולצערי, הממשלה הזאת נבנית על הקיום הזה, על הקנייה של השכחה הזאת, על הקנייה של אותם אנשים ששכחו את האחריות לכלל ישראל; אותם אנשים שמבקשים להמשיך ולחיות בתוך המערה.

עליזה לביא: ההסכמים הקואליציוניים מעודדים אנשים שלא לצאת לעבודה, שלא להתגייס לצבא, שלא ללמוד ידע שמאפשר חיים גם בעולם הריאלי של עבודה, של לימוד ושל פרנסה.

עליזה לביא: הניתוק הזה מרקמת החיים הישראלית הוא גם מה שמעורר בי חשש – לאור התיקון הצפוי בחוק למינוי דיינים, שיגדיל את הנציגים החרדים בוועדה ויבטיח לכולנו, כל אזרחי מדינת ישראל, שעליהם נכפה להשתמש בשירותי הרבנות על מנת להינשא, להתגרש, להתגייר ועוד, דיינים נוספים שמנותקים מהחברה בישראל; מרוחקים, שרובם אינו משרת בצבא, שאינם אנשי עמל מול קשיי יום-יום ואינם מכירים את המציאות שעל-פיה הם אמורים לפסוק.

עליזה לביא: כן, אנחנו צריכים לפעול נגד התיקון הצפוי בחוק ונגד כל המערכת הזאת שנסוגה לאחור; נגד ההתכנסות של קובעי גורלות אדם בתוך המערה שלהם.

עליזה לביא: אני קוראת לכם, אחי, לקחת אחריות גם על הווייתכם הריאלית ולצאת אל העולם ואל המצוי בו, תוך שמירה איתנה על אמונתכם ועל הדרך שלכם, אבל שתפו פעולה וכבדו את כל מי שחי כאן בארץ הזאת.

עליזה לביא: חברי הקואליציה המסתמנת, אני קוראת לכם לקחת אחריות לאומית, לבנות ולקיים את האמון שניתן בכם.

עליזה לביא: היו נדיבים, גלו נדיבות של מנצחים ונהגו באחריות ומתוך שימת טוב לכלל העם בישראל.

עליזה לביא: לא צריך, באמת שלא צריך להגדיל את הממשלה, ולא צריך למנות עוד שרים ולהוסיף סגני שרים שלא נועדו לכלום מלבד התעקשות על חלוקת שלל מקסימלית.

עליזה לביא: הרי אתם יודעים שאפשר אחרת.

עליזה לביא: ניתן לשים בתפקידי מפתח במדינה אנשים מתאימים, מוכשרים לתפקיד, מקצועיים בתחומם, ויש לנו רבים כאלה.

עליזה לביא: ניתן למנות לחברים בממשלה אנשים ונשים שיעשו את התפקיד מתוך נאמנות ולמען כלל הציבור, ולא יהיה צורך בהתעקשות על עוד סגן ועוד חלוקת סמכויות כדי לפקח על הממשלה ועל החברה.

עליזה לביא: מדוע התפיסה הזאת שאנחנו עושים רק לביתנו היא זו שהשתרשה?

עליזה לביא: הרי הציבור הוא ציבור של כולנו.

נחמן שי: אנחנו מתקרבים לסיום.

עליזה לביא: חברי, תחזרו בכם מהכוונה להגדיל את הממשלה על חשבון הציבור.

עליזה לביא: דבר אחד, אדוני – אני יודעת שרוב הסיכויים שאכן כך יקרה, ואנחנו רואים פה את יחס הכוחות בשלב הזה: אני מבטיחה שנמשיך ונהיה אופוזיציה לוחמת ונשתמש בכל הכלים העומדים לרשותנו.

עליזה לביא: אבל אם מגדילים את הממשלה, אדוני היושב-ראש, ואם תגדל הממשלה, אני קוראת להגדיל ולתת ליותר נשים ייצוג בממשלה, שיהיה ייצוג הולם בממשלת ישראל החדשה ליותר נשים ביותר תפקידים בממשלה, תפקידים שיביאו באמת לרווחת החברה כולה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: לו יהי.

נחמן שי: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

נחמן שי: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

נחמן שי: אחריה – חבר הכנסת חיליק בר; אחריו – חבר הכנסת יואל חסון; אחריו, אם יהיה – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

נחמן שי: חברת הכנסת זועבי, לרשותך שמונה דקות.

נחמן שי: בבקשה.

חנין זועבי: כן, תודה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, בדרך כלל חברי פרלמנט מתפעלים כאשר מקימים ממשלה חדשה; התכתשויות, גם, סחיטות, אמביציות אישיות, ויכוחים, האשמות; רמה של ריגוש, כאילו עושים היסטוריה.

חנין זועבי: ועל מה היה הוויכוח במשך השבוע הזה?

חנין זועבי: על מספר השרים.

חנין זועבי: כל המהומה על עשרה שרים שרוצים להוסיף – אני מוצאת את עצמי עכשיו מגינה על הממשלה.

חנין זועבי: אותנו מזעזעים כבר 20 השרים שקיימים, לא עשרת השרים שרוצים להוסיף.

חנין זועבי: יש לנו כבר 20 בעיות שגם בהן צריכים לטפל.

חנין זועבי: חוקים הרבה יותר מסוכנים חוקקו כאן, חוקים שרומסים את כבוד האדם חוקקו פה.

חנין זועבי: לא ראינו ולו עשירית מרמת ההתפעלות.

חנין זועבי: לא שההתפעלות בסוגיה שקשורה בשוויון, שקשורה בזכויות אדם, שקשורה בהגדרה של הדמוקרטיה, כאשר ההגדרה היחידה של הדמוקרטיה שהכנסת מכירה היא שלטון הרוב, עריצות הרוב – אין הגדרה בפוליטיקה הישראלית של הגנה על זכויות המיעוט, שוויון בין אזרחים, שוויון בין בני-אדם.

חנין זועבי: ההתפעלות הזאת היא ההגדרה הטכנית של הדמוקרטיה.

חנין זועבי: ההגדרה הפרוצדורלית של שלטון הרוב מראה עד כמה המצב של זכויות אדם והמצב של הדמוקרטיה והמציאות הפוליטית שאנחנו חיים בה הם מציאות עגומה.

חנין זועבי: ולא שהתקציב של השרים שרוצים להוסיף היה עובר אוטומטית לסגירת פערים בחינוך, או היה עובר אוטומטית לתשתיות ביישובים הערביים או לתעסוקת נשים ערביות.

חנין זועבי: לא.

חנין זועבי: התקציב שרוצים לחסוך מהשרים היה עובר, אדוני היושב-ראש, להתנחלויות, היה עובר לבולדוזרים שרוצים להרוס, מתכוונים להרוס את הבתים של הערבים.

חנין זועבי: ממה להתפעל?

חנין זועבי: מה שאני חושבת, שהמשפט הזה: ההצהרה הזאת היא רמיסה של תקנון הכנסת – ואללה, לא אמרו את זה על חוקי האפרטהייד, והגענו לשפל המִדרגה.

חנין זועבי: מִדרגה?

נחמן שי: מדרגה.

חנין זועבי: מדרגה.

חנין זועבי: הגענו לשפל המדרגה.

חנין זועבי: באמת, עכשיו הגענו לשפל המדרגה?

חנין זועבי: לא כאשר חוקקו את חוק ועדות הקבלה?

חנין זועבי: לא כאשר חוקקו את חוק פראוור?

חנין זועבי: כאשר רוצים לגרש 30,000 בני-אדם ולהרוס חמישה יישובים פלסטיניים ולבנות באותו מקום – באותו מקום, ושומרים על השם, גם באותם שמות – חמישה יישובים יהודיים, זה לא שפל המדרגה?

חנין זועבי: לכן אני חושבת שלחברי הכנסת היהודים, החדשים וגם הישנים, אני ממליצה על שיעורי היסטוריה ועל שיעורים בדמוקרטיה.

חנין זועבי: ולחברי הכנסת הערבים החדשים אני ממליצה על כדורי הרגעה וגם על שיעורי יוגה.

חנין זועבי: וכל זמן, אדוני היושב-ראש, שחברי הכנסת היהודים התעסקו בסוגיה של השרים אנחנו התעסקנו בסוגיה של הריסת בתים.

חנין זועבי: שבוע שלם, כל יום ישיבה או יותר, אנחנו התעסקנו בסוגיה של הריסת 50 בתים בקלנסואה, חמישה יישובים בנגב, בתים בכפר-כנא, בתים באום-אלפחם ושכונה שלמה בדהמש.

חנין זועבי: בזה התעסקנו.

חנין זועבי: היינו מתעסקים, וכל העיסוק שלנו נסב סביב חיי אדם וסביב קורת גג, וזה אפילו לא חלק מהאג'נדה של חברי הכנסת היהודים, זה לא חלק מהאג'נדה ומהתודעה הפוליטית של האזרחים היהודים, כאילו אנחנו חיים בשתי מציאויות שונות.

חנין זועבי: הכנסת הקודמת – וזה מה שצריכים להתריע מפניו – הכנסת הקודמת חוקקה מבול של חוקים המכוונים באופן ישיר או עקיף נגד הפלסטינים, גם האזרחים, גם תושבי השטחים הכבושים וגם הפליטים.

חנין זועבי: אלה חלק מהסוגיות שצריכים לחשוש – המדיניות של הממשלה הזאת, זה מה שאנחנו צריכים לשים בראש מעיינינו.

חנין זועבי: ואנחנו בכנסת, אמורים להיות בכנסת בשביל הערכים האלה.

חנין זועבי: ואף אחד לא הוכיח, אף אחד אפילו לא נתן אינדיקציה קטנה ביותר, ששר יותר או שר פחות זה מה שהופך את הממשלה ליותר דמוקרטית, פחות מושחתת, יותר יעילה ויותר קשורה לציבור, יותר קשורה לאזרח ולסבל היומיומי של האזרחים, כל האזרחים – גם הערבים, גם היהודים.

חנין זועבי: אבל מישהו רוצה להתעקש על סוגיית השרים בשביל לרשום לעצמו הישג היסטורי, ואחרים הולכים בתלם.

חנין זועבי: זה טקס, זה טקס שכולם מרגישים שהם צריכים להשתתף בו.

חנין זועבי: והסוגיות העיקריות, האנושיות, האזרחיות, אף אחד לא מדבר עליהן.

חנין זועבי: אף אחד לא מדבר על זה – לא מלחמה בטרור, לא מלחמה בקיצונים ואפילו לא מלחמה נגד הרשות הפלסטינית.

חנין זועבי: זו מלחמה נגד עם, האויב שלנו הוא העם הפלסטיני כולו, על נשיו, על זקניו, עריו וכפריו, רכושו והתשתיות שלו – מי אומר את זה, אדוני היושב-ראש?

חנין זועבי: אתה לא זוכר מי הצהיר את ההצהרות המסוכנות האלה?

נחמן שי: לא.

חנין זועבי: זה גם מסוכן.

חנין זועבי: כולם לוחמי האויב, וכולם דמם בראשם, עכשיו זה כבר כולל את האימהות של התינוקות, של השהידים, הן צריכות ללכת בעקבות בניהן.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, אתה מקבל בהצהרות אלה, בעמדות אלה, את שרת המשפטים.

חנין זועבי: על זה לא אומרים כלום.

חנין זועבי: אומרים על תוספת של שרים.

חנין זועבי: תגידו לי, הממשלה, הממשלה של בנט ושקד ונתניהו בלי התוספת, היא פחות מסוכנת מאשר – ממשלה של בנט ושקד ונתניהו?

חנין זועבי: היא פחות מסוכנת?

חנין זועבי: לא.

חנין זועבי: היא לא פחות מסוכנת והיא לא יותר מסוכנת עם השרים שרוצים להוסיף.

חנין זועבי: והיא לא פחות ולא יותר גזענית.

חנין זועבי: על זה צריכים לחשוב, זה צריך להיות ולו חלק מהשיח הפוליטי.

חנין זועבי: זו שרת המשפטים שמדברת בריש גלי על הרג אזרחים ועל הרג בני-אדם, זו שרת הצדק, שאמורה להיות אחראית על השוויון, על זכויות אזרח, על זכויות אדם, על מח"ש – ואני מסיימת – שמוצאת דרכים לגבות פשעים שביצעו שוטרים, הפשע האחרון של הריגת ח'יר א-דין חמדאן.

חנין זועבי: ואדוני היושב-ראש, אלה סוגיות שלא צריכות להעסיק רק את חברי הכנסת הערבים.

חנין זועבי: אני רוצה לשמוע גם את חבר הכנסת נחמן שי מדבר בסוגיות האלה של הרג אזרחים – –

נחמן שי: – – –

חנין זועבי: אתה מבטיח?

חנין זועבי: – – של הריסת בתים ושל הפקעת אדמות, ותודה רבה לך.

נחמן שי: תודה רבה לחברת הכנסת חנין זועבי.

נחמן שי: אני מבטיח שאני גם אדבר בנושאים האלה.

נחמן שי: מבטיח.

נחמן שי: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

נחמן שי: אחריו – יואל רזובוב.

יואל רזבוזוב: רזבוזוב.

יחיאל חיליק בר: רזבוזוב.

יחיאל חיליק בר: רזבוזוב.

נחמן שי: – – – עד אז נגיע.

נחמן שי: פשוט חלו הרבה שינויים בסדר הדוברים.

יחיאל חיליק בר: יואל, תודֶה שאני היחיד שיודע להגות את השם שלך.

קריאות: – – –

נחמן שי: אתה תהיה בסדר, ואתה מקבל שמונה דקות ויוצא לדרך.

נחמן שי: חבר הכנסת בר.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להגיד לך, יואל, וגם – – –

נחמן שי: יואל חסון ידבר אחרי זה.

יחיאל חיליק בר: – – – לשני היואלים, ולאיל ידידי, וגם לשייקה, ליעל ומסעוד וגם לחנין זועבי, באמת, אדוני היושב-ראש, אני לא מבין את האופוזיציה, לא מבין מה אנחנו רוצים מראש הממשלה, יואל חסון, לא מבין מה אנחנו מאשימים אותו.

יחיאל חיליק בר: עולים פה אחד אחרי השני במשך שעות ומקטרים נגד ביבי, אבל ביבי, שמעתם את התשובות שלו לאתיופים, שמעתם את התשובות שלו על הדיור במהלך הבחירות, שהוא הודה: לא ידעתי שיש בעיה של דיור; והוא אמר על האתיופים: לא ידעתי.

יחיאל חיליק בר: תכף אני אספר לכם כמה הוא לא ידע.

יחיאל חיליק בר: ביבי לא ידע.

יחיאל חיליק בר: הוא לא ידע.

יואל חסון: גם רחמים לא ידע.

יחיאל חיליק בר: גם רחמים.

יחיאל חיליק בר: בדיוק על אותו משקל.

יחיאל חיליק בר: הוא לא ידע, ביבי.

יחיאל חיליק בר: מה היה לנו פה הרי, יואל ידידי?

יחיאל חיליק בר: ובאמת אני רוצה להגן על ראש הממשלה, שלא ידע כלום אחרי תשע שנים שהוא ראש ממשלה.

יחיאל חיליק בר: בא ראש הממשלה, פירק ממשלה יציבה, גדולה, פיטר את יעל ושייקה בסמ"ס – אני לא יודע אפילו איך שמעתם על הפיטורים שלכם – ואמר מעל הדוכן הזה, אני זוכר אותו, הקשבתי לו בחיל ורעדה: אי-אפשר למשול בצורה הזאת, אני לא מסוגל למשול; אני מפרק את הממשלה, אזרחי ישראל, כי לא ניתן למשול.

יחיאל חיליק בר: מה הוא לא ידע?

יחיאל חיליק בר: הוא לא ידע שהוא יקבל קואליציה של 61 ח"כים.

יחיאל חיליק בר: אבל הוא לא אשם, הוא גם לא ידע שהוא ינהל את המשא-ומתן ביהירות הידועה שלו.

יחיאל חיליק בר: הוא לא ידע שהוא ימכור את האינטרסים ואת הכסף של מדינת ישראל בשביל שרים ללא תיק ובשביל תיקים ללא שרים.

יחיאל חיליק בר: הוא לא ידע.

יחיאל חיליק בר: אני מבין את ביבי.

יחיאל חיליק בר: יואל, מה קרה, באמת, קצת מחילה.

יחיאל חיליק בר: הוא גם לא ידע שהוא יגמור את מערכת הבחירות הזאת עם עַם משוסה ומוסת ומסית, ציבור אחר ציבור, ציבור נגד ציבור.

יחיאל חיליק בר: הוא לא ידע שיסיתו יהודים נגד ערבים וערבים נגד יהודים.

יחיאל חיליק בר: הגענו שוב פעם – יואל חסון, אתה זוכר את האשכנזים–מזרחים?

יחיאל חיליק בר: אפילו אנחנו, שכאלה צעירים, עוד זוכרים את זה, אבל זה היה לפני זמן.

יחיאל חיליק בר: חזר.

יחיאל חיליק בר: שמאל–ימין.

יחיאל חיליק בר: לא שלביבי יש חס וחלילה יד בהסתה של ימין משמאל וכו', אבל הוא לא ידע שזה ייגמר ככה.

יחיאל חיליק בר: ביבי לא ידע.

יחיאל חיליק בר: אבל הכי הרג אותי כששמעתי שהוא אמר להנהגת הקהילה האתיופית: לא ידעתי, לא ידעתי מה גודל המצוקה, מה גודל הכאב.

יחיאל חיליק בר: את שמעת שהוא אמר את זה, יעל?

יחיאל חיליק בר: זה היה מדהים.

יחיאל חיליק בר: עכשיו, אני אספר לך כמה ביבי לא ידע.

יחיאל חיליק בר: הוא ורחמים.

יעל גרמן: תספר קודם מתי הם הגיעו לארץ.

יחיאל חיליק בר: לא, רגע.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להגיד לך כמה הוא לא ידע.

יחיאל חיליק בר: ב-23 במאי 2012, לפני שלוש שנים – העליתי תמונה עם התאריך הזה לפייסבוק – אני הייתי, אדוני היושב-ראש, יחד עם מאות ואלפי אתיופים מתחת לבית שלו, בהפגנה של אלפי אתיופים, שזעקו את אותם דברים; יוצאי אתיופיה שזעקו את אותם דברים.

יחיאל חיליק בר: אבל גם אחרי הפגנה כזאת קולנית ומנומסת, הוא טען שהוא לא ידע.

יחיאל חיליק בר: אז הם נשארו שם חודשים בגשם.

יחיאל חיליק בר: הייתי אז חבר מועצת עיר.

יחיאל חיליק בר: באתי אליהם כל יום, הבאנו פיצות, היינו אתם.

יחיאל חיליק בר: חיכינו שהוא יֵדע.

יחיאל חיליק בר: עכשיו, ההפגנה הזו, תבינו באיזה שני צמתים היא הייתה.

יחיאל חיליק בר: היא התחילה מתחת לבית שלו, עד לגלידרייה בעזה פינת מטודלה, אותה גלידרייה מפורסמת שבה נקנית גלידת הפיסטוק – אגב, גלידת פיסטוק מצוינת.

יחיאל חיליק בר: זאת אומרת, אם ביבי לא שמע על זה בבית שלו, הוא שמע על זה מהמוכר בגלידרייה, כי הקהילה האתיופית וההפגנה שלהם הגיעו עד שם.

יחיאל חיליק בר: אבל שלוש שנים אחרי שהם זועקים בנימוס, ביבי לא ידע.

יחיאל חיליק בר: ביבי גם לא ידע שהנאום שלו בקונגרס, זה ששאלנו אותו: אתה רוצה ללכת?

יחיאל חיליק בר: לא רוצה ללכת?

יחיאל חיליק בר: דלתיים סגורות, דלתיים פתוחות – ואגב, רובנו כאן גיבינו אותו ועדיין מגבים אותו במאבק נגד הגרעין האיראני.

יחיאל חיליק בר: הוא לא ידע שזה כנראה לא יועיל אלא יזיק, והנה, אנחנו ערב הסכם רע מאוד, וכנראה גם ביבי לא יֵדע איך לשבור את ההסכם הזה ואיך למנוע איראן גרעינית, כי היום לא כולם עוטפים אותנו בתמיכה ובטוב, הרבה בגלל התנהגות דיפלומטית לא נכונה.

יחיאל חיליק בר: ביבי גם לא יודע ולא ידע בבחירות האחרונות, אדוני היושב-ראש, שיש סכסוך ישראלי–פלסטיני.

יחיאל חיליק בר: הרי תקשיבו, אפילו הליכוד, הליכוד הגדול, שהוא לא מפלגת שלום ענקית – למרות שהיה להם מנהיג שהביא את ה-שלום, אבל זה כבר לא הליכוד של מנחם בגין.

יחיאל חיליק בר: אבל אפילו הליכוד, פעם הססמאות שלו היו: "רק שרון יביא שלום", "נתניהו יביא שלום בטוח"; אתם זוכרים?

יחיאל חיליק בר: בססמאות הראשיות, בלוגו הראשי של הבחירות הייתה המילה שלום.

יחיאל חיליק בר: ביבי גם לא ידע שהסכסוך בינינו לבין הפלסטינים לא הסתיים.

יחיאל חיליק בר: הוא לא ידע עד כדי כך שבשום שורה ופסיק בהסכמים הקואליציוניים לא מוזכרות המילים שלום, סכסוך, ניסיון לפתרון, יוזמה ישראלית, הצעה ישראלית – שאגב, יכול להיות שהיא לא תעבוד.

יחיאל חיליק בר: ממשלה ישראלית אמיצה נותנת מתווה, מסכימה למתווה, ואומרת: הפלסטינים מתעקשים, לא – אבל זאת הממשלה הראשונה שאפילו לא הולכת לנסות ולחדש משא-ומתן, ממשלה שלא מבינה שפתרון הסכסוך זה לא רק כדי שיהיה טוב לפלסטינים, חלילה, אלא שגם לנו, לדורות הבאים, יהיה טוב, שזה גם אינטרס ביטחוני.

יחיאל חיליק בר: אני בטוח שכבוד שר הביטחון משה יעלון, שאני מעריך אותו, ויושב כאן, יגיד לכם שהנשק הכי טוב מול המצרים עד היום היה הסכם השלום אתם.

יחיאל חיליק בר: ואני בטוח, אדוני שר הביטחון, שלא היית מוותר היום על הסכם השלום עם המצרים, וכל שיתופי הפעולה המבורכים על עזה ונגד ה"חמאס".

יחיאל חיליק בר: תראו איזה יופי, שלום עם מדינה ערבית שלמה, כי היה מנהיג ימני שהיה לו אומץ, והוא ידע מה טוב לעם, והוא שירת את העם.

יחיאל חיליק בר: ואחריו היה יצחק רבין, זכרו לברכה, שעשה את השלום עם ירדן.

יחיאל חיליק בר: אבל ביבי לא ידע שהסכסוך ממשיך, אז הוא פשוט התעלם מזה בקווי המתאר של הממשלה.

יחיאל חיליק בר: מה הוא כן ידע, נתניהו?

יחיאל חיליק בר: הוא ידע להתגאות בכלכלה החזקה.

יחיאל חיליק בר: תראו את הגרפים, תראו את הצמיחה, תראו את המדדים של ה-OECD.

יחיאל חיליק בר: גרפים וצמיחה ומחלפים.

יחיאל חיליק בר: על זה הוא ידע, על המחלפים של ישראל כץ.

יחיאל חיליק בר: מה שהוא לא ידע זה ששליש מילדי ישראל הולכים לישון רעבים, ושחולים הולכים לישון במסדרונות, ושהפריפריה לא מתקרבת למרכז – לא עם הכבישים אלא בפיתוח ובתנאים שאנחנו נותנים לילדים בפריפריה כשהם גדלים.

יחיאל חיליק בר: אני נולדתי שם, יחד עם הרבה חברי כנסת אחרים.

יחיאל חיליק בר: אתם ראיתם איזה ילד שהולך לישון שבע בערב כי הוא אוכל את הגרפים שביבי מציג לו?

יחיאל חיליק בר: כי הוא אוכל איזה חלק ממחלף?

יחיאל חיליק בר: היום הייתי בעימות מול בחור מצוין, מכלוף מיקי זוהר, בערוץ הכנסת, והוא אומר לי, אדוני השר: מה אתם מקשקשים, אתה פגשת ילדים רעבים?

יחיאל חיליק בר: אמרתי לו: לך ימינה ממך, לחבר הכנסת אבי וורצמן, שלקח אותי ובזמנו את פואד לסיור במפעל הזנה.

יחיאל חיליק בר: והוא מספר שם – מישהו שהיה בקואליציה, בקואליציה, עם הליכוד, מימין לליכוד – על משהו שזעזע אותו:

יחיאל חיליק בר: הוא ראה את פואד ניגש לילד – הוא מספר את זה, לא אני – ורואה שהילד הזה מחביא פולקע של עוף בכיס, גברתי השרה.

נחמן שי: אנחנו צריכים לסיים.

יחיאל חיליק בר: ופואד בא אליו ואומר לו – בדאלכ, מה קרה?

יחיאל חיליק בר: למה אתה מחביא פולקע של עוף בכיס?

יחיאל חיליק בר: הוא אמר לו: כי לאחי אין מפעל הזנה במוסד.

יחיאל חיליק בר: אני כבר אכלתי, היו לי שניים, אני אתן לו את השני.

יחיאל חיליק בר: זה ילד רעב שלא יכול לאכול לא גרפים ולא מחלפים ולא בטיח.

יחיאל חיליק בר: ואני מקווה שביבי, שלא ידע, כמו רחמים, יתחיל לדעת מה כואב לעם הזה, מה חסר לו, יתחיל לדבר יותר על הזנה, על תרבות, על פריפריה נאנקת, על דור צעיר שלא יכול לקנות דירה, על יוקר המחיה, ופחות ידבר על הדברים שאף אחד ואף אחת לא יכול ויכולה לאכול מהם.

יחיאל חיליק בר: אני מאחל לך, ביבי, שתתחיל לדעת, ולא כמו אותו רחמים, שתגיד שלא ידעת, כי אנחנו יודעים שאתה יודע, ואנחנו גם יודעים שאם אתה לא יודע זו חובתך לדעת, כי אתה ראש הממשלה שלנו.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת חיליק בר.

נחמן שי: אחריו – חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

נחמן שי: אחריו – חבר הכנסת איל בן ראובן, וכן הלאה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מסתכל פה על כולם אז אני רואה פה את חברי חבר הכנסת נחמן שי, יושב-ראש הישיבה, שזוכר ארבע שנים עמוסות של אופוזיציה.

נחמן שי: אצלי זה כל הזמן.

יואל חסון: אתה כן.

יואל חסון: אני לפחות חוויתי גם קואליציה.

יואל חסון: אני חוויתי קואליציה ואני גם חווה אופוזיציה, אבל אתם יודעים, כשהיינו באופוזיציה ב-2009 עד 2013, אז גם, אני זוכר לילות כאלו ואני זוכר דיונים כאלו, שיושבים אנשי האופוזיציה, ואנשי הקואליציה לא קיימים ולא נמצאים בדרך כלל, חוץ מהשר, שמכריחים אותו להיות פה או התקנון מחייב אותו להיות פה.

יואל חסון: ואתה בא ושואל את עצמך לפעמים למה אתה עושה את זה, ולמה נדרש הערב הזה, והלילה הזה, ולמה נדרשים הנאומים הללו; ואני אומר את זה בעיקר לציבור, אולי, שמאזין לנו או צופה בנו, ולפעמים לא תמיד מעריך את האופוזיציה.

יואל חסון: בדרך כלל התרבות הישראלית באה ושואלת אותך: למה, בעצם, צריך אופוזיציה?

יואל חסון: למה אתם לא בקואליציה, למה אתם לא ביחד, כולכם?

יואל חסון: מה, אין משימות לאומיות, אין יעדים משותפים שאפשר להתלכד סביבם וללכת ביחד, ולעשות?

יואל חסון: אני אומר לכם מניסיון, קשה להיות אופוזיציה בישראל, כי אתה צריך כל הזמן להסביר למה אתה נגד ועל מה אתה נלחם.

יואל חסון: כי מבחינת הרבה אנשים, הגיוני שכולם יהיו ביחד.

יואל חסון: אתם יודעים מה?

יואל חסון: לא כולם, חוץ, אולי, ממפלגות הקצה ממש.

יואל חסון: אבל אני אומר שמה שקרה עכשיו זה אחד הדברים הכי טובים שקרו לדמוקרטיה הישראלית.

יואל חסון: קודם כול, נתחיל בזה שהכנסת הקודמת העלתה את אחוז החסימה ויצרה מציאות של צמצום מספר הסיעות בכנסת, מה שמשפר בעיני את עבודת הכנסת וסייע לציבור – – –

מסעוד גנאים: מגיע לה תודה על זה.

יואל חסון: לכנסת הקודמת.

יואל חסון: זה אחד הדברים הטובים ביותר שהיא עשתה.

יואל חסון: אולי הבודדים.

יואל חסון: אבל באמת, זה חשוב.

יעל גרמן: מעז יצא מתוק.

יואל חסון: מעז יצא מתוק מאוד.

יואל חסון: קרה עכשיו משהו נוסף, שבעיני הוא חזק ומשמעותי: יש פה קרב, יש פה 61 מול 59.

יואל חסון: יש פה קואליציה ויש פה אופוזיציה.

יואל חסון: יש פה באמת כוחות שנאבקים וייאבקו על המון המון נושאים שיעלו פה על השולחן.

יואל חסון: ואני אומר לכם, חברי חברי הכנסת, האתגרים יהיו גדולים, הנושאים יהיו כבדים.

יואל חסון: הציבור אז יבין, אני מאמין בזה, למה הלכנו לאופוזיציה.

יואל חסון: עכשיו אומרים לפעמים: רגע, למה בעצם בוז'י לא יכול להיות שר החוץ של נתניהו?

יואל חסון: ולמה חיליק בר לא יכול להיות שר התיירות של נתניהו?

נחמן שי: עד כאן.

יואל חסון: למרות שזה תפור עליך, חיליק.

יחיאל חיליק בר: של הרצוג אני מוכן.

יואל חסון: של הרצוג, בסדר, סגרנו.

יואל חסון: ולמה שי פירון לא יכול להיות שר החינוך של נתניהו פעם נוספת?

שי פירון: הוא רוצה להיות שר הפולקע.

נחמן שי: אני רואה שאתה בונה ממשלה.

יואל חסון: למה הם לא יכולים להיות השרים של נתניהו, חוץ מזה שהם חוו את זה כבר?

יואל חסון: כי אני באמת מאמין שזה עניין של דרך.

יואל חסון: יש כאן באמת דרך של נתניהו ואנשיו – דרך אגב, לזכותו של נתניהו ייאמר שהוא לא הסתתר מאחוריה בבחירות הללו.

יואל חסון: נתניהו בא ומכר את נתניהו הכי נתניהו שאפשר.

יואל חסון: אין יותר נתניהו ממה שראינו בבחירות האלה.

יואל חסון: אין יותר.

יואל חסון: אין אידיאולוגיה חשוכה, צרה, שלא רואה את המרחב ולא משדרת חזון יותר ממדיניות נתניהו שהוצגה בבחירות האלה.

יואל חסון: אין יותר מזה.

יואל חסון: אין כל כך מעט תקווה וקריאת המפה והבנה מהמדיניות של נתניהו שהוצגה בבחירות האלה, אין יותר מזה.

יואל חסון: לכן הגיוני – אני אומר לציבור הישראלי, אל תכעסו עלינו שאנחנו לא ביחד.

יואל חסון: אין לנו דרך משותפת, אין לנו יכולת לעבוד ביחד.

יואל חסון: אנחנו לא מאמינים בדרכו של נתניהו, אנחנו לא מאמינים בשותפים הטבעיים של נתניהו.

יואל חסון: אפשר לומר גם שלדעתי נתניהו גם כן קצת לא מאמין בחלק משותפיו הטבעיים.

יואל חסון: נכון, אדוני היושב-ראש?

יואל חסון: אני חושב שהוא ובנט זה לא – – –

נחמן שי: צמד יונים.

יואל חסון: בדיוק, צמד היונים הידוע.

יואל חסון: ולכן, ב-61–59 שאנחנו צופים עכשיו, אנחנו הולכים לעסוק בנושאים החשובים, שבעיני אחד מהם – וכמובן נתניהו זורק אותו שוב ושוב מתחת לשולחן – זה הנושא המדיני.

יואל חסון: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, בנימין נתניהו הפחיד את בוחריו או תומכיו שהולכת להיות מפלגה ערבית גדולה ועצומה בכנסת, שתסכן את קיומה והישרדותה של מדינת ישראל – צאו להצביע כדי לעצור את האסון הגדול הזה.

יואל חסון: רק נתניהו לא המשיך וסיפר שהמדיניות שלו, שהבריחה שלו מפתרון שתי המדינות, עלולה להביא לפגיעה מכריעה, משמעותית, בעתידה של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, ועלולה להביא כאן למצב של מדינה שיהיו בה 50 ו-60 חברי כנסת ערבים.

יואל חסון: ואנחנו חיים במדינה יהודית ודמוקרטית.

יואל חסון: ואנחנו רוצים שהיא תישאר יהודית, אבל אנחנו גם רוצים שהיא תישאר דמוקרטית.

יואל חסון: אנחנו עושים את זה קודם כול עבור האינטרס הישראלי, אנחנו לא עושים את זה עבור הפלסטינים.

יואל חסון: אנחנו אפילו לא עושים את זה עבור מדינות ערביות אחרות.

יואל חסון: אנחנו עושים את זה כי פתרון שתי המדינות נחוץ לעתידה של מדינת ישראל.

יואל חסון: כן, אפשר, אדוני שר הביטחון, לחיות במציאות של שתי מדינות ועדיין להבטיח ביטחון ולשמור על האזורים האסטרטגיים החשובים לביטחונה של מדינת ישראל, ובעיקר לאפשר היפרדות אמיתית בינינו לבין הפלסטינים.

יואל חסון: לסיום, אדוני היושב-ראש, חברי הקואליציה אינם פה, אבל הם הולכים להיות פה המון המון שעות.

יואל חסון: הם הולכים להיות כאן המון המון ימים.

יואל חסון: ולחברי באופוזיציה – כי כדאי שאדבר לספסלים היותר-מלאים – לחברי באופוזיציה אני אומר: אופוזיציה היא דבר קשה, לא נעים, לפעמים אפילו מתסכל.

יואל חסון: אבל באופוזיציה הזאת יש הרבה מהמשותף.

יואל חסון: יש לנו באמת יכולת להתכנס סביב הנושאים שאנחנו מאמינים שהם טובים למדינה הזאת, להילחם עליהם באמת, לפעמים לנצח, לפעמים להפסיד, אבל בסופו של דבר אני מאמין שנבוא בידיים נקיות לציבור הישראלי, מתוך הבנה והכרה שנאבקנו וגם השגנו.

יואל חסון: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

נחמן שי: אחריו – חבר הכנסת איל בן ראובן; אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת איל בן ראובן, תקבל את מנת הזמן, שמונה דקות.

איל בן ראובן: אדוני היושב-ראש, כבוד שר הביטחון, חברי וחברות הכנסת, אני רוצה לדבר אתכם בקצרה, בגלל השעה, על מה שאין בממשלה שבדרך.

איל בן ראובן: אין בה קווי יסוד, קווים של מהות, של הצרכים האמיתיים של עם ישראל; אין בה את הדבר הבסיסי, כיוון ברור שהייתי מצפה לו, שממנו תיגזר הקמת הממשלה; אין קווי יסוד שנוגעים למצבה המדיני של ישראל; אין קווי יסוד שנוגעים לפריפריה של ישראל; קווי יסוד שעוסקים במפעלים שהולכים ונסגרים, בתעשיות ובמפעלים שלא מוקמים בארץ ויוצאים לעבר ארצות נכר; אין קווי יסוד שנוגעים ליציבותה של הדמוקרטיה הישראלית.

איל בן ראובן: כל תשומת הלב בחודש האחרון, והשיא הוא בחוק הרע הזה שאנחנו דנים בו, נוגעת למושג אחד בלבד: שרידות, שרידות ושרידות.

איל בן ראובן: האם לא ברור שממשלה שעניינה כיסאות, שעניינה חלוקת כספים למי שצועק יותר חזק, איננה נותנת מענה לצרכים האמיתיים של הציבור?

איל בן ראובן: לצרכים האמיתיים שנגזרים מניתוח מעמיק ומסדרי עדיפויות אמיתיים ונכונים?

איל בן ראובן: לאן זה הולך?

איל בן ראובן: האם ראיתם בחודש האחרון התייחסות להתמודדות מול מזרח תיכון מורכב, מסובך ומסתבך, שללא ספק יש בו סיכונים רבים, הוא נפיץ מאוד, אבל יש בו גם סיכויים?

איל בן ראובן: האם שמעתם התייחסות בתקופה האחרונה לחברה הישראלית הכוחנית והמקצינה, שתופעות הגזענות הולכות בה וגוברות?

איל בן ראובן: ראינו טעימה מכך באירוע בתל-אביב עם האתיופים.

איל בן ראובן: האם שמעתם התייחסות לחיזוק הפריפריה?

איל בן ראובן: מבחינתי, הפריפריה היא הגליל והנגב.

איל בן ראובן: האם שמעתם בחדשות בחודש האחרון התייחסות לצורכי צה"ל?

איל בן ראובן: כן ראינו הסכמים קואליציוניים וכספים שמובילים אותנו אחורה; חיזוק ההתנחלויות, פגיעה במגן הדמוקרטיה בית-המשפט העליון ועוד ועוד.

איל בן ראובן: יש בדיון הזה, בחוק הזה, כשל מנהיגותי מהמעלה העליונה.

איל בן ראובן: התהליך אל החוק הזה מצביע על דבר אחד ברור: אובדן דרך, היסטריה.

איל בן ראובן: והציבור, שרואה ועוקב, אני מקווה, אני מקווה גם שהוא שואל בוודאי:

איל בן ראובן: האם למנהיגות הזאת פיללנו?

איל בן ראובן: ותשובתי היא חד-משמעית: לא.

איל בן ראובן: לא לזאת המנהיגות.

איל בן ראובן: ואני רואה אתגרים העומדים בפנינו שדורשים התייחסות מסוג אחר.

איל בן ראובן: חברי באופוזיציה, אני חדש כאן במשכן.

איל בן ראובן: 48 השעות האחרונות מחזקות אותי בדרכנו באופוזיציה, והמטרה – למען מדינת ישראל, להחליף את הממשלה הזאת, ומהר ככל האפשר.

נחמן שי: תודה רבה.

איל בן ראובן: רגע.

איל בן ראובן: יש לי עוד זמן.

נחמן שי: מה?

נחמן שי: אוקיי, יש לך זמן, אבל כבר חשבתי שאתה – – –

איל בן ראובן: ולסיום דברי: היה לי קשה מאוד לראות היום את חליפת הצעקות בין חברי הכנסת סביב הקראת אנשי מרצ את דוחות ארגון "שוברים שתיקה".

איל בן ראובן: אין מקום לצעקות אלו שצעקו כאן בצורה הזאת.

איל בן ראובן: זה לא נאה למקום הזה, לבית הזה.

איל בן ראובן: אבל אני רוצה לומר לבית הזה ולאנשים שפה: היזהרו בכבודו של צה"ל.

איל בן ראובן: תיזהרו עם זה.

איל בן ראובן: צה"ל מתייחס להתנהגות חייליו ברצינות רבה מאוד.

איל בן ראובן: כדאי לדעת: ארגון "שוברים שתיקה" איננו מוכן להעביר את הדוחות לטיפולו של צה"ל.

איל בן ראובן: אם הוא היה עושה את זה, צה"ל היה מטפל בזה יותר טוב מכל אחד אחר.

איל בן ראובן: לכן אני מוחה, ואני אומר לכם – יש דרכים אחרות לבקש את מוסר חיילי צה"ל.

איל בן ראובן: האמינו לי, מפקדי צה"ל וחייליו הם אנשים מוסריים, הם מחונכים להיות כאלה.

איל בן ראובן: אני אישית עסקתי בכך, והיום אני רואה איזה מאמצים משקיעים בנושא הזה.

איל בן ראובן: במקומות שיש ליקויים יש לטפל, וצה"ל יודע לעשות את זה יותר טוב מכל אחד אחר.

איל בן ראובן: ועוד הערה קטנה בזמן שנשאר לי: אני חושב שאשריה של מדינה שיש בידה להפעיל מערכות, ובראשן צה"ל ופיקוד העורף, לטיפול בישראלים ובאזרחי נפאל האומללים.

איל בן ראובן: ההתגייסות לנפאל משרה בי אופטימיות, וגם זה חשוב בימים אלה.

איל בן ראובן: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

נחמן שי: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת יואל רזבוזוב.

נחמן שי: אחר כך חברת הכנסת יעל גרמן, ואחרון יהיה חבר הכנסת שי פירון.

נחמן שי: בעוד 45 דקות, חבר הכנסת שי פירון, תתכונן.

שי פירון: אני רגוע לחלוטין, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: מאה אחוז.

קריאה: כולם פה בגלל שייקה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שאלה בידע כללי: מי השליט שנשאר בשלטון במשך התקופה הכי ארוכה בהיסטוריה?

מסעוד גנאים: מי, כבוד שר החינוך לשעבר?

שי פירון: בעולם?

מסעוד גנאים: בעולם, בעולם, בהיסטוריה.

מסעוד גנאים: עד היום.

מסעוד גנאים: מי השליט שנשאר בשלטון במשך התקופה הכי ארוכה בהיסטוריה?

יעל גרמן: סטלין?

מסעוד גנאים: לא סטלין.

מסעוד גנאים: זה פרעה ביבי השני.

יעל גרמן: לא.

מסעוד גנאים: זה בדיוק השם שלו.

מסעוד גנאים: פרעה ביבי השני, ששלט 90 שנה.

קריאה: עזוב, אתה לא בכיוון.

שי פירון: לא הבנו, לא הבנו.

יחיאל חיליק בר: גם אני לא הבנתי.

שי פירון: תסביר.

מסעוד גנאים: השם.

יחיאל חיליק בר: היה באמת פרעה כזה?

מסעוד גנאים: מה זה, בטח.

מסעוד גנאים: תחזור להיסטוריה.

מסעוד גנאים: פרעה ביבי השני.

מסעוד גנאים: חשבתי שקצת יודעים.

יעל גרמן: אין דבר כזה.

מסעוד גנאים: אז ל"ויקיפדיה", בבקשה.

מסעוד גנאים: העניין הוא שאולי ביבי נתניהו רוצה לשלוט במשך התקופה הכי ארוכה בהיסטוריה בישראל, להיות כמו ביבי השני הזה, ששלט 90 שנה.

מסעוד גנאים: לכן אצלו – – –

יעל גרמן: אין דבר כזה.

מסעוד גנאים: יש.

מסעוד גנאים: אני בטוח שיש.

מסעוד גנאים: אני בדקתי.

מסעוד גנאים: אני יודע את זה כבר מזמן, לא מהיום.

יעל גרמן: טוב.

מסעוד גנאים: העיקר הוא ששליט או מנהיג שמחליט שהמטרה שלו היא רק לשרוד ולהישאר בשלטון – הכול בעיניו אמצעי, ומטרה מקדשת אמצעים.

מסעוד גנאים: מקיאוולי במיטבו.

מסעוד גנאים: לכן ראש הממשלה רואה בחוקים, רואה ברשויות, רואה בכול אמצעים כדי בסוף להישאר בשלטון.

מסעוד גנאים: דרכו היא כדרך מישהו שרוצה לעלות לגג.

מסעוד גנאים: יש מנהיגים כאלה, כמו מישהו שרוצה לעלות לגג – הוא משתמש בסולם, אבל כאשר הוא מגיע לגג הוא לוקח את הסולם אתו כדי לא לרדת, ואחרים לא יבואו אחריו.

מסעוד גנאים: הסולם הזה – כל האמצעים שהזכרתי: חוקים, בחירות, רשויות.

מסעוד גנאים: לצערי הרב, ראש הממשלה אוהב להתפאר בפרויקטים הלאומיים הגדולים.

מסעוד גנאים: הוא ברח מהפרויקטים הלאומיים האמיתיים.

מסעוד גנאים: אני מתכוון שהוא ברח מהעניין של השלום, מהעניין של השוויון והצדק, מהעניין של תמיכה אמיתית בפריפריה.

מסעוד גנאים: ודרך אגב, כאשר מדברים על פריפריה בגליל ובנגב, צריך לדעת שפריפריה זה גם הערבים שם; זה גם היישובים הערביים שם.

מסעוד גנאים: משום שלצערי, יש כאלה שכאשר הם מדברים על פיתוח בפריפריה, על תמיכה בפריפריה, על כל הדברים האלה, כוונתם ליישובים היהודיים.

מסעוד גנאים: יש כאלה, אני לא אומר שכולם.

מסעוד גנאים: אבל הפריפריה בפריפריה זה היישובים הערביים בגליל ובנגב.

מסעוד גנאים: על זה התווכחתי עם השרים לפיתוח הנגב והגליל, כאשר למשל אחד השרים אמר:

מסעוד גנאים: המטרה שלנו היא ליישב 300,000 יהודים בגליל.

מסעוד גנאים: יופי.

מסעוד גנאים: מה עם הערבים?

מסעוד גנאים: בגליל יש גם יהודים, היעד הוא רק לייהד?

מסעוד גנאים: הכוונה שיהיה רוב יהודי בגליל?

מסעוד גנאים: מה עם הערבים הקיימים שם, שחסרים להם אזורי תעשייה?

מסעוד גנאים: שחסרים להם משאבים, הרבה דברים, מקומות תעסוקה?

מסעוד גנאים: מה אתם?

מסעוד גנאים: איפה הצדק, איפה השוויון?

מסעוד גנאים: אז ביבי נתניהו, ראש הממשלה לשעבר והבא, היו לו נתיבי מילוט.

מסעוד גנאים: יש לו את הגרעין האיראני – בורח לשם; יש לו את "דאעש", ויש לו את הערבים הנוהרים, רחמנא ליצלן, לקלפיות.

מסעוד גנאים: הוא ברח מהשלום, התעלם מהכיבוש, התעלם מהסכסוך הישראלי–פלסטיני, התעלם מיוזמות לשלום של הליגה הערבית והסעודים; התעלם מכל זה, זה לא קיים.

מסעוד גנאים: אצלו קיים דבר אחד: נתיבי המילוט שהזכרתי אותם, והפרויקטים הגדולים – פרויקט גדול, למשל, כבוד שר הביטחון, זה החינוך.

מסעוד גנאים: המנהיג הגרמני הדגול אוטו פון ביסמרק, שהיה הקנצלר של פרוסיה כאשר פרוסיה גברה על צרפת במלחמת 1870 – למרות שבפרוסיה ידועה האמרה שלכל מדינה יש צבא ולצבא הפרוסי יש מדינה, הוא אמר אחרי המלחמה: אנחנו התגברנו על צרפת בזכות המורה.

מסעוד גנאים: כך הוא אמר.

מסעוד גנאים: גם את זה תבדקו, זה נכון.

מסעוד גנאים: אז במקום להשקיע בחינוך, ברווחה, ברווחתם של האזרחים, משקיעים – אני יודע מה – בכל מיני דברים אחרים, והיום אנחנו רואים לאן הכסף הולך.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, בחברה הערבית יש הרבה בעיות.

מסעוד גנאים: מאז שנכנסנו לכנסת העשרים אנחנו עסוקים, כחברי כנסת ערבים, בכל העניין של הריסת הבתים, של הבנייה, בעניין של הדלפת מבחני הבגרות ופסילתם.

מסעוד גנאים: דרך אגב, אדוני היושב-ראש, אנחנו רק רוצים להגיד לכל אלה שאמרו:

מסעוד גנאים: חברי הכנסת הערבים עסוקים רק בסכסוך, בפלסטין, בעזה, בכל הדברים האלה – למרות שאנחנו חייבים לעסוק גם בדברים האלה, הם חשובים, אנחנו עסוקים כל הזמן בעניינם של האזרחים הערבים הפלסטינים במדינת ישראל, והזכרתי רק חלק מהדברים שהעסיקו אותנו.

מסעוד גנאים: בקשר לסוגיה של הריסת הבתים, הייתה יוזמה לפני ארבע שנים, היה שר הפנים אלי ישי – כדי שידעו כולם שהיו לנו יוזמות לפתור את הבעיה הזאת, הכוונה היא ליוזמות קונסטרוקטיביות.

מסעוד גנאים: היוזמה הייתה שלנו כחברי כנסת ערבים וגם של הוועד הארצי לראשי הרשויות המקומיות הערביות.

מסעוד גנאים: הכנו נייר עמדה, הכנו מחקר, הכנו את כל הדברים האלה על ממדי התופעה הזאת של הבתים הבלתי-חוקיים – למרות שיש כל מיני סוגים: יש כאלה שחושבים שכשאומרים בנייה בלתי חוקית, כאילו אנחנו מתכוונים רק לאלה שבונים מחוץ לגבולות המתאר, אבל יש בתים שהם בתוך הגרעין העתיק של כל כפר וכל עיר ומוגדרים ככאלה שיש להם צווי הריסה או בלתי חוקיים.

מסעוד גנאים: לאלה יש דבר אחר.

מסעוד גנאים: אז הייתה יוזמה לפתור את הבעיה הזאת.

מסעוד גנאים: הצענו לראש הממשלה בנימין נתניהו ולשר הפנים אלי ישי: בואו תקפיאו את כל צווי ההריסה שנה וחצי, ובינתיים כל ראשי הרשויות הערבים מוודאים ומבטיחים שלא יבנו מחוץ לגבולות המתאר הקיימים, ותוך כדי שנה וחצי משרד הפנים יאשר את כל הבקשות שיש אצלו בכל מיני ועדות – אישור של הרחבת שטחי שיפוט, של הרחבת תוכניות המתאר ליישובים הערביים.

מסעוד גנאים: אבל, לצערנו הרב, שר הפנים סירב וגם ראש הממשלה.

מסעוד גנאים: והיום אנחנו מחדשים את היוזמה הזאת, משום שאנחנו תמיד אומרים: זה לא בגנים, אנחנו לא רוצים לבנות בצורה בלתי חוקית.

מסעוד גנאים: לא רוצים.

מסעוד גנאים: אף אחד – לא רוצים.

מסעוד גנאים: רוצים לבנות לפי החוק, אבל נו, תעזרו לנו, שהמדינה, שמשרד הפנים יעזור לנו, יעזור לאזרחים הערבים שלא יעברו על החוק, דרך הרחבת שטחי השיפוט, דרך הרחבת תוכניות המתאר של היישובים הערביים.

מסעוד גנאים: אני מקווה שהיוזמה הזאת תיענה הפעם בחיוב.

מסעוד גנאים: תודה.

נחמן שי: תודה רבה; ואני מכבד במיוחד את זה שעמדת בלוח הזמנים, חבר הכנסת גנאים.

יעל גרמן: על השנייה.

נחמן שי: נעבור עכשיו לחבר הכנסת יואל רזבוזוב.

נחמן שי: חבר הכנסת יואל רזבוזוב, כמובן מיש עתיד – בבקשה, ידידי.

נחמן שי: לרשותך שמונה דקות בדיוק, צא לדרך.

יואל רזבוזוב: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כל השורדים שנשארו כאן, חבר הכנסת מאיר כהן אמר שאנחנו נמצאים במשחק ההישרדות, סוג של הישרדות, אז אני רואה עדיין – – –

נחמן שי: ב"אח הגדול" אתה מקבל פיצוי – – –

יואל רזבוזוב: אנחנו בהישרדות, דווקא ביש עתיד, פשוט חבר הכנסת שי פירון יצא, אנחנו שלושה, מפלגת השלטון.

יואל רזבוזוב: אבל רציתי שוב לדבר על בזבוז כספי ציבור בחסות הסכמים קואליציוניים.

יואל רזבוזוב: מחר נצביע בקריאה שנייה ושלישית על הרחבת הממשלה והגדלת מספר השרים, הצבעה שכל-כולה סחיטה באיומים של ראש ממשלת ישראל על-ידי מפלגות שמכרו לו את נאמנותן הרגעית תמורת בצע כסף.

יואל רזבוזוב: ההסכמים הקואליציוניים יעלו למשלם המסים למעלה מ-9 מיליארד שקלים – 9 מיליארד שקלים שלא יועילו לרוב הציבור, שרובם יהיו רק לאלה שנמנים עם מצביעי מפלגות סקטוריאליות, של סקטורים.

יואל רזבוזוב: בהסכם של ראש הממשלה עם יהדות התורה, לדוגמה, יש כ-2.5 מיליארד שקלים להחזרת קצבאות ילדים, שרובם ייטיבו עם ציבור הבוחרים שלהם; הוא הבטיח לבטל את הקיצוץ בתקציבי מוסדות החינוך החרדי בעלות של חצי מיליארד שקלים; הבטיח שהוא יוסיף להם עוד כ-120 מיליון שקלים; ראש הממשלה הבטיח להוסיף להם 75 מיליון שקלים לבתי-הספר שלא מלמדים לימודי ליבה, ותקצוב מיוחד בעלות של כ-100 מיליון שקלים.

יואל רזבוזוב: אם לא די בכך, ראש הממשלה הבטיח לחברי סיעת יהדות התורה 120 מיליון שקלים, ככה במתנה.

יואל רזבוזוב: לצערי, אני בטוח שאיש מחברי הכנסת מיהדות התורה לא ישתמש בכסף הזה לטובת כל אזרחי ישראל שמשרתים בצבא, הולכים לעבודה, משלמים מסים.

יואל רזבוזוב: יש לנו עוד דוגמה – מפלגת ש"ס.

יואל רזבוזוב: ראש הממשלה הבטיח בהסכמים הקואליציוניים להחזיר את תקציבי הישיבות לרמתם, את התמיכה הכלכלית שהייתה לפני שאנחנו, מפלגת יש עתיד, הגענו לכאן.

יואל רזבוזוב: זה יעלה למשלם המסים מאות מיליוני שקלים בשנה.

יואל רזבוזוב: עוד הבטיח ראש הממשלה לש"ס שהוא ייתן להם 200 מיליון שקלים להחלת חוק נהרי למימון מוסדות חינוך חרדיים ברשויות מקומיות.

יואל רזבוזוב: מי שלא מכיר, חוק נהרי – 25% השתתפות של הממשלה ו-75% השתתפות של הרשות המקומית, זאת אומרת שרשויות מקומיות יצטרכו להוסיף כ-600 מיליון שקלים.

יואל רזבוזוב: אני הייתי חבר מועצת העיר נתניה, עיר שיש בה הרבה מוסדות דת והרבה בתי-ספר לא מוכרים, ואני פשוט לא מבין איך אני, גם כתושב העיר – כמה ארנונה אני אצטרך לשלם עכשיו ומי ישלם על כל זה.

יואל רזבוזוב: זאת פגיעה ישירה בכיס של האזרח.

יואל רזבוזוב: יש עוד 70 מיליון שקלים להקמת מבני דת ומקוואות, 10 מיליון שקלים תוספת לתקציב ההסעות של רשת "מעיין החינוך התורני", למרות כל הקשיים הכלכליים ברשת; אני אישית הגשתי תביעה ותלונה במשטרה, ואנחנו, אגב, צריכים לבדוק מה קורה עם זה.

יואל רזבוזוב: לזה אתם יכולים להוסיף גם 8 מיליון שקלים למלגות סטודנטים לצעירים חרדים, הקצאת אלפי דירות מדי שנה וביטול הקריטריון של מיצוי כושר השתכרות בזכאות לדירה.

יואל רזבוזוב: זו הייתה בדיחה, ואנחנו באמת חזרנו לאותם מקומות שצחקנו עליהם.

יואל רזבוזוב: כשביטלנו את זה אמרנו: איך יכלו פעם להתנהג כך?

יואל רזבוזוב: ואנחנו עוד פעם חוזרים לאותו מקום.

יואל רזבוזוב: ולזה אנחנו קוראים ראש ממשלה של כולם, או רק של החרדים?

יואל רזבוזוב: לצערי, גם מפלגת הבית היהודי, שהייתה שותפה לחוק השוויון בנטל, סחטה את ראש הממשלה בלי לחשוב על כלל אזרחי ישראל ועל אלה שנושאים על כתפיהם את כל נטל החובות החברתיות, ודאגו רק לציבור של הבוחרים שלהם.

יואל רזבוזוב: הם דרשו מראש הממשלה 200 מיליון שקל לחיזוק החינוך הממלכתי-דתי, וקיבלו; הם דרשו 50 מיליון שקלים להגדלת החטיבה להתיישבות, וקיבלו; הם דרשו 80 מיליון שקלים רק לשנתיים הקרובות למענקים ביטחוניים לרשויות בשטחים – דרשו וקיבלו.

יואל רזבוזוב: 9 מיליארד שקלים של הסכמים קואליציוניים, וזה עוד לפני הסחיטה שצפוי ראש הממשלה לעבור מחברי מפלגתו, שהוא לא שמר להם מספיק תיקים, מה שהביא אותנו היום להצבעה זו.

יואל רזבוזוב: אם לרגע היו מנסים לתת מענה לבעיות כלל-ארציות ולא רק לציבור מסוים, אני משוכנע שהביקורת שזוכים לה חברי הסיעות הליכוד וכולנו, שנכנעו לסחטנות החרדית, לא הייתה קשה כל כך.

יואל רזבוזוב: ב-9 מיליארד שקלים אפשר היה לעשות הרבה דברים – חלק מהדברים שעסקתי בהם בכנסת הקודמת.

יואל רזבוזוב: אפשר בכסף הזה להגדיל את מינהל הסטודנטים – סטודנטים עולים שיש להם פוטנציאל גדול להיות אקדמאים ופשוט אין להם כסף לממן את הלימודים.

יואל רזבוזוב: אנחנו עשינו את זה, ואנחנו ראינו שיש לזה דרישה ואפשר לעשות, וחייבים להוסיף עוד כסף לזה.

יואל רזבוזוב: אנחנו לא מדברים פה על מיליארדים, מדברים על מיליונים בודדים, אבל כל זה נעלם בתוך ה-9 מיליארד ולא נוגעים בנישה הזאת.

יואל רזבוזוב: אנחנו יכולים להגדיל את המענקים שמקבלים ותיקי מלחמת העולם השנייה – ומחר אנחנו נציין אתם את יום הניצחון על גרמניה הנאצית פה בכנסת.

יואל רזבוזוב: אנחנו יכולנו להגדיל את הסיוע לחיילים הבודדים, שמגיעים לישראל ללא משפחה – וקיימתי לא מעט דיונים בנושא הזה – שמתקשים, שכשהם יוצאים הביתה אין להם לאן לחזור ואין להם מה לאכול, והם באמת נמצאים במצוקה.

יואל רזבוזוב: היינו יכולים לעשות סדר בתקציבים של ערים קולטות עלייה, גם כן נושא שאיכשהו כולם מדלגים עליו.

יואל רזבוזוב: יש לנו ערים שבאמת קולטות עלייה.

יואל רזבוזוב: לדוגמה, עוד פעם אנחנו מדברים על העיר נתניה, שקולטת לאחרונה הרבה הרבה עולים והיא פשוט לא מופיעה ברשימה הזאת, ועוד פעם – הכול מבעיות תקציביות.

יואל רזבוזוב: אנחנו יכולנו להביא לאכיפה של ממש בכל מה שקשור לעבירות ובעיות של נגע הסמים, אלימות, השמנה בקרב בני-נוער.

יואל רזבוזוב: אני תמיד אמרתי, היום אנחנו באים ומוציאים מיליארדים של שקלים: "עיר ללא אלימות", הרשות למלחמה בסמים ובאלכוהול, בעיות השמנה וסוכרת, ותמיד כשאני בא לבקש 5 מיליון, 10 מיליון שקלים לתוכנית רצינית, ארוכת טווח, בשביל למנוע ולחסוך את המיליארדים שאנחנו משקיעים היום, אומרים: אין כסף.

יואל רזבוזוב: אנחנו תמיד אוהבים לכבות שרפות, אבל מצאו כסף, מצאו עכשיו 9 מיליארד שקלים לדברים שהם לא מהותיים.

יואל רזבוזוב: יש דברים הרבה יותר מהותיים.

יואל רזבוזוב: התעסקתי בקבורה אזרחית.

יואל רזבוזוב: הצלחנו להקים בית-עלמין – שוב אנחנו חוזרים לנתניה, אבל יש עוד הרבה מקומות שאין בהם בתי-עלמין לקבורה אזרחית.

יואל רזבוזוב: וכשהגעתי, שוב: אין כסף.

יואל רזבוזוב: ואנחנו עוד פעם מדברים על מיליונים בודדים.

יואל רזבוזוב: אנחנו יכולנו לעזור עוד לקשישים.

יואל רזבוזוב: יש תוכנית למיגור העוני; דיברנו הרבה, והייתה ועדה מאוד גדולה, ואנחנו יודעים על איזה סכומים מדובר, ובאמת שר האוצר ושר הרווחה לשעבר השקיעו ועשו – – –

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: תתכונן לסיום.

יואל רזבוזוב: אני מסיים.

נחמן שי: תודה.

יואל רזבוזוב: הם באמת עשו והשקיעו את מרב זמנם בזה, והיום, ב-9 מיליארד שקלים אנחנו יכולנו למגר את כל העוני בישראל, אבל אנחנו שוב לא עושים את זה.

יואל רזבוזוב: אנחנו שוב נכנעים לסקטורים ואנחנו שוב מצביעים על חוקים שאני חושב שכלל אזרחי מדינת ישראל מתנגדים להם.

יואל רזבוזוב: תודה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת יואל רזבוזוב.

נחמן שי: אחריו – חברת הכנסת יעל גרמן, ולאחריה – חבר הכנסת שי פירון.

נחמן שי: בבקשה, שמונה דקות.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, סגן מזכירת הכנסת שנמצא אתנו תמיד, אדוני שר הביטחון וחברי הבודדים חברי הכנסת, החוק שמחר עומדים חברי הכנסת להצביע עבורו הוא למעשה חוק מבזה.

יעל גרמן: הוא מבזה בראש ובראשונה את חברי הכנסת ואת בית-המחוקקים, הוא מבזה את ראש הממשלה, הוא מבזה את החוק עצמו, מפני שאנחנו באים לבטל ולשנות חוק-יסוד באמצעות הוראת שעה, ועל-ידי כך אנחנו למעשה יוצרים איזשהו תקדים, שבעיני הוא תקדים מאוד מאוד מסוכן: שניתן בהינף יד ותוך 48 שעות לשנות חוקי-יסוד – חוקי-יסוד שצריכים באמת להיות בסיס לחוקה, בסיס למה שאנחנו מאמינים בו; חוקי-יסוד שאסור לשנות אותם, אלא אם כן באמת יש איזושהי סיבה מאוד מאוד דרסטית ואלא אם כן מעבירים את השינוי בצורה נאותה בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יעל גרמן: אבל בראש ובראשונה ומעל הכול, העברת החוק הזה מחר, חוק שלמעשה מבטל חוק-יסוד מלפני שנה, זו הבעת זלזול בציבור.

יעל גרמן: בראש ובראשונה בציבור.

יעל גרמן: הציבור, שעדיין מאמין בנו ועדיין מסתכל עלינו; הציבור – שכאשר חוקקנו לפני שנה את החוק, באנו ואמרנו שאין טעם ואסור לתת אתנן פוליטי על חשבון כספי הציבור, שאין שום צורך ביותר מ-18 שרים בממשלה; באנו והוכחנו והראינו איך מדינות נאורות כמו הולנד, בלגיה, נורבגיה, אוסטרליה, ניו-זילנד, גרמניה ועוד, יש בהן לא יותר מאשר 13 עד 18 שרים; באנו והראינו עד כמה – זה לא רק כמה עולה השר והלשכה שלו – אלא כמה הוצאות נלוות של מאות מיליונים יש ליד כל לשכה של שר; באנו והראינו עד כמה כשמצמצמים את מספר השרים ואת מספר המשרדים, אז למעשה מגבירים את המשילות ומגבירים את היציבות ומגבירים את היעילות ומגבירים את הרגולציה – דברים ברוח זו אמר אחד הבכירים במשרד האוצר ממש לפני מספר ימים, ודברים ברוח זו אמרו גם במרכז להעצמת האזרח.

יעל גרמן: באנו וחוקקנו, וכולם אמרו: הנה, יש כנסת, יש ממשלה שאכפת לה מהתושבים, שאכפת לה מכספי ציבור, שבאה ועושה משהו למען הציבור, שלא באה ומפזרת את הכספים ללא צורך.

יעל גרמן: והיום, מחר, אחרי שנה וחודשיים, אנחנו נהיה כאן בכנסת עדים לביזיון הגדול, לביזיון למעשה של התושבים ושל האזרחים, לצפצוף הגדול על מה שחשוב להם, על מה שאכפת להם ועל הערכים.

יעל גרמן: באים ואומרים לנו, כן, אבל צריך היה, כדי ליצור ממשלה צריך היה ליצור עוד משרות.

יעל גרמן: למה?

יעל גרמן: מדוע?

יעל גרמן: מדוע ראש הממשלה לא יכול היה לבוא לחבריו בקואליציה ולומר: אני לא יכול לתת לכם יותר משום שיש חוק-יסוד.

יעל גרמן: הרי למעשה ראש הממשלה יכול היה להישען על חוק-היסוד; לבוא ולומר, חוק-יסוד הוא דבר מקודש, הוא דבר שצריך לשמור, אני לא יכול לתת לכם.

יעל גרמן: אז היה בדיוק הפוך – לא היה אפשר לסחוט אותו.

יעל גרמן: אבל ראש הממשלה באמת לא מעריך ולא מחשיב חוקי-יסוד.

יעל גרמן: הוא, כדי לשרוד, מוכן באמת לתת אתנן פוליטי על חשבון כספי הציבור.

יעל גרמן: הוא, כדי לשמור על שרידותו הפוליטית, הוא מוכן לבוא ולדרוש מחברי הכנסת, שרק לפני שנה הצביעו בעד החוק, לדרוש מהם: מחר תצביעו נגדו.

יעל גרמן: לא אכפת לו שאותם חברי כנסת שהצביעו לפני שנה והרימו כאן את היד בעד החוק והאמינו שזה חוק חשוב, יצביעו מחר נגדו.

יעל גרמן: לא אכפת לו איך זה ייראה בעיני הציבור.

יעל גרמן: לכן אני חוזרת ואומרת: החוק הזה, שמחר חברי הכנסת יצביעו עבורו, לדאבוני הרב, הוא חוק שמבזה אותנו כחברי הכנסת, את הכנסת כבית-המחוקקים, את הממשלה, ובעיקר הוא מבזה את הציבור.

יעל גרמן: צריך היה להילחם ולעמוד מול הדרישות הבלתי-הגיוניות של חברי הקואליציה.

יעל גרמן: צריך היה לבוא ולומר: עד כאן.

יעל גרמן: צריך היה לבוא ולומר: חוק-יסוד הוא דבר מקודש ולא ניתן לשנות אותו בתוך 48 שעות, וצריך לשם כך ממשלה ולא ממשלת מעבר, צריך לשם כך ועדה, ועדת חוקה, חוק ומשפט ולא ועדה מסדרת.

יעל גרמן: אבל אנחנו היינו עדים ב-48 השעות האחרונות לזילות של כל הערכים שבשמם אני מדברת היום.

יעל גרמן: אנחנו היינו עדים לתהליך מהיר.

יעל גרמן: אנחנו היינו עדים לדרך-לא-דרך של יושב-ראש הוועדה המסדרת, חבר הכנסת אלקין, שנהג בגסות ודורסנות.

יעל גרמן: אספר רק דוגמה אחת.

יעל גרמן: דיברתי על כך אתמול, על כל ההתנהלות, אבל אתמול בשעה 02:30 – אנחנו ציפינו לקבל חוות דעת של מקצוענים; יום קודם ישב היועץ המשפטי של הכנסת ואמר שמן הראוי שכאשר דנים בחוק-היסוד, כאשר דנים בשינוי, מן הראוי שיבואו מומחים ויעידו בפני הוועדה.

יעל גרמן: ציפינו שיבואו אכן מומחים.

יעל גרמן: הגיעו נציגים של עמותה אחת, התנועה למשילות ודמוקרטיה.

יעל גרמן: לא ייפלא בעיניכם הדבר אם אומר לכם שהעמותה הזו, כמובן, תומכת מאוד בשינוי החוק.

יעל גרמן: היא גם תומכת, דרך אגב, בצמצום הסמכויות של בית-המשפט העליון.

יעל גרמן: היא גם מתנגדת לכך שחברי כנסת יגישו בג"צים ועוד ועוד.

יעל גרמן: היא זו שהייתה.

יעל גרמן: שאלנו את היושב-ראש: מדוע רק היא הגיעה?

יעל גרמן: אמרו לנו: הזמנו את כולם, והם לא יכלו להגיע.

יעל גרמן: אז אני טרחתי היום להתקשר לשניים שפנו אליהם.

יעל גרמן: פנו אליהם ב-15:00, ולפחות מאחד, מרכז להעצמת האזרח – אני אזכר בשם המלא – באו ואמרו:

יעל גרמן: אנחנו מאוד מעוניינים לבוא ולהעיד ולספר ולומר את דעתנו, תאמרו לנו מתי תדונו.

יעל גרמן: אז התקשרו אליהם ואמרו להם ב-24:00 שמייד ידונו בזה.

יעל גרמן: זאת אומרת, ב-24:00 הודיעו להם שהדיון יתקיים מייד.

יעל גרמן: אז איך באמת אפשר לצפות שמישהו יגיע לדיון שמתקיים ב-24:00 – ובסופו של דבר הוא התקיים בשעה 02:30.

יעל גרמן: ברור שזה לא היה רציני.

יעל גרמן: זה היה זלזול נוסף בכל התהליך המביש הזה.

יעל גרמן: אז אני עומדת כאן בכאב לב, באמת בצער, ומדברת אליך, אדוני היושב-ראש – –

נחמן שי: אני מאוד נהנה.

יעל גרמן: – – וגם אליך, אדוני השר, אם ניתן לחשוב עוד פעם ולהימנע מהביזיון שמחר הבית הזה יעמוד מולו, כי חוק-יסוד בכלל, ובפרט חוק שבא לצמצם את מספר חברי הממשלה, לחסוך בעלויות ולתת כבוד לציבור, הוא חוק שלא ניתן לשנות אותו בהינף יד משנה לשנה.

יעל גרמן: אם אנחנו נעשה את זה היום, מחר יעשו את זה לכם בכל חוק.

יעל גרמן: ואז, אנה אנו באים?

יעל גרמן: אם אנחנו, חברי הכנסת, מזלזלים בחוקים שאנחנו מחוקקים, איך אנחנו יכולים לצפות מהתושבים, מהציבור, שישמרו על החוק?

יעל גרמן: תודה.

נחמן שי: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

נחמן שי: אחרון הדוברים, חבר הכנסת הרב שי פירון, בבקשה.

נחמן שי: לרשותך יעמדו, כמו לקודמיך, שמונה דקות בדיוק.

נחמן שי: בבקשה.

שי פירון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש באמת, לקראת סיום היום הארוך הזה – – –

נחמן שי: לקראת נעילה.

שי פירון: כן, ממש.

שי פירון: גם ביום כיפור אני חזן בנעילה, אז זה מסתדר מצוין.

שי פירון: אני רוצה לומר כך: בימים האחרונים – אדוני שר הביטחון, אני מנצל את העובדה שאתה כאן, ואני לא רוצה לדבר אל האין-סוף ברוך הוא, אלא באמת לפנות אליך ולנצל את העובדה שמעבר לוויכוחים הפוליטיים ומעבר למציאות המאוד-מאוד מורכבת ומסובכת שנוצרה כאן בכנסת ישראל, אנחנו ידידים שנים רבות, ויכולים לדבר על ערכים ועל שאלות עומק באופן אחר.

שי פירון: אני רוצה לנצל את העובדה שאנחנו פה לבד – מצלמים קצת, אבל זה לא רלוונטי לדיון – ולספר לך על חוויה גדולה שאני חוויתי בשבוע האחרון.

שי פירון: ביקרתי, כמו רבים מהחברה הישראלית, בבית משפחת אסרף.

שי פירון: חיילי אגוז גילו מאפיינים בלתי נתפסים כמעט של גבורה ושל תמיכה.

שי פירון: זה קצת מתכתב – אולי סוג של תשובה מכיוון אחר לדברים שנאמרו כאן קודם על-ידי חברת הכנסת תמר זנדברג, דברים שקשה לי לשמוע ואינני מוכן לקבל בשום צורה שהיא, אבל לא זה הנושא.

שי פירון: ואנחנו יושבים עכשיו ושומעים על חיילי יחידת אגוז שנוסעים לנפאל והולכים לחלץ את החבר שלהם וסוחבים אותו ומביאים אותו.

שי פירון: הגעתי למשפחת אסרף – אני לא מכיר אותם – בשל העובדה שאחד מהחיילים שנהרגו ב"צוק איתן", יובל דגן, הוא חייל שנוצר קשר אישי מאוד עמוק עם משפחתו.

שי פירון: ביום שישי האחרון היה משחק כדורגל לזכרו, והגעתי למשחק, ושם סיפרו לי על החבר'ה.

שי פירון: וראיתי את החבר'ה מיחידת אגוז, ממש כמו אגוז – קשה מבחוץ, רך מבפנים; איזה לב, איזו נשמה, איזו גדלות נפש; חיילים שעברו קודם כול מסלול מפרך, שמי כמוך יודע אותו.

שי פירון: אני זוכר עוד את השנים שהייתי מדריך בתנועת "אל עמי", והגעתי ליחידות שפיקדת עליהן כדי להעביר סדנאות ושיחות לחיילים על רוח לחימה ועל משמעות הקרב.

שי פירון: באמת, חבר'ה יוצאי דופן.

שי פירון: והחיילים האלה, שם, מדברים אתי על סוגיית השוויון בנטל.

שי פירון: החיילים האלה, שהם בני 22 ו-23, וחוו חברים שנהרגו וחוו שכול.

שי פירון: ובאיזשהו מקום הם גם מתבוננים עליך, אדוני שר הביטחון.

שי פירון: הם יודעים שאתה לוחם עטור תהילה, הם יודעים שהיית מפקד גדול בצה"ל, הם יודעים שהיית רמטכ"ל, והם שואלים אותך האם תרים את היד כדי לפגוע במשהו שמצמצם, ולו במעט, עוול נוראי.

שי פירון: "לא תעמד על דם רעך", כתבו במקורותינו.

שי פירון: אין להפלות בין דם לדם, בין דין לדין, אמרו חכמים אחרים.

שי פירון: אני לא חשוד כמישהו שמתנגד לשירות בצה"ל ולימוד תורה.

שי פירון: השילוב החשוב הזה, בעיני – אני ניגשתי אליך לספר לך, לא אומר את כל הפרטים, אבל יש לי בן שלמד שלוש שנים בישיבה גבוהה והשקיע את כל-כולו בתורה, ובזמן האחרון הוא סיים קורס קצינים.

שי פירון: נסכם בינינו – לא קל.

שי פירון: זאת יהדות.

שי פירון: זה לא עניין פוליטי, אדוני שר הביטחון; זאת דמותה הציונית, היהודית, הערכית והמוסרית של מדינת ישראל.

שי פירון: וכשאנחנו מדברים על סנקציה פלילית – ושמעתי אותך מדבר כמה וכמה פעמים, והוויכוח הוא באמת לא פוליטי, הוא אידיאולוגי עמוק, ואתה אומר: לא כך עושים את זה, עושים את זה בשלבים – אני כן בעד הסנקציה הפלילית, לא נגדה.

שי פירון: אני רוצה שנבהיר לחברה הישראלית, שבטח צופה בנו עכשיו בהמוניה, שלא מדובר כאן בסנקציה פלילית ייחודית לציבור החרדי; מדובר באותה סנקציה שמופנית כלפי הבן שלי והבן שלך אם הוא לא התייצב כפי שפקד אותו הפוקד.

יעל גרמן: מה עם החוק הקיים?

שי פירון: אותו דבר בדיוק.

שי פירון: לא יותר ולא פחות.

שי פירון: והיא לא באה לבטל, דרך אגב, את הערך והחשיבות שבלימוד תורה.

שי פירון: אתה יכול גם להעיד בי שכשר חינוך נפגשנו כמה פעמים כדי להרחיב את היכולת של חיילים ללכת למכינה קדם-צבאית, כדי להגדיל את מספר החיילים שהולכים לש"ש, כדי להגדיל את מסגרת שנת השירות, מתוך הבנה.

שי פירון: אנחנו נגד שילוב של תורה ועבודה – של לימוד תורה והליכה לצבא?

שי פירון: אני עומד פה היום לא כנציג של מפלגת יש עתיד, ואני עומד פה היום לא כנציג של אופוזיציה ולא כחבר הכנסת.

שי פירון: אני עומד פה היום כאבא וכרב במדינת ישראל שמרגיש שביטול הסעיף הזה הוא חילול השם, לא פחות; שמרגיש שהאפליה הזאת בין דם לדם היא מעשה לא ציוני, לא יהודי, לא מוסרי.

שי פירון: ועכשיו יקומו חברי ויצעקו עוד פעם: שנאת חרדים, וימשיכו לעורר וללבות את אש השנאה, ואני אצטרך לשכנע אותם שאין לי אחות, כי יש לי אחות, ואני אצטרך לשכנע ולומר שאין פה שנאה, אלא יש כאן אהבה גדולה ויש פה ויכוח לשם שמים ויש פה מחלוקת עמוקה, ולימוד התורה חשוב בעיני.

שי פירון: ומי שיבוא ויטען שמה שמניע אותנו זה שנאת חרדים, זה בגלל שהוא רוצה להתחמק מהדיון העקרוני.

שי פירון: במקורותינו היהודיים כתוב בארמית "ניתי ספר ונחזי".

שי פירון: בואו נפתח את הספר ונראה מה כתוב.

שי פירון: תראו לי איפה כתוב, איפה כתוב שצריך לתת פטור המוני וגורף לאנשים רבים כל כך משותפות אמיתית בגורל, בגורל שנכפה עליהם.

שי פירון: כולנו רוצים שלום.

שי פירון: כולנו רוצים שלום.

שי פירון: לכן, אדוני שר הביטחון, ידידי, עזוב פוליטיקה.

שי פירון: אתה איש רציני ונערץ וחשוב ובעל זכויות רבות.

שי פירון: אל תצביע נגד החיילים שאתה מפקד שלהם.

שי פירון: אל תצביע נגד האימהות שנותנות בך את אמונן.

שי פירון: אם אתה תצביע לשינוי הסעיף, יהיה קשה להסתכל בעיניים של האימא שיודעת שבעוד חודש או חצי שנה או שנתיים או שלוש שנים בנה יצטרך להיות בחזית.

שי פירון: אתה לב-לבו של הצבא הישראלי, ואתה צריך להיות היום הנציג של החיילים וההורים בישראל.

שי פירון: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת שי פירון.

נחמן שי: אנחנו סיימנו את רשימת הדוברים להיום, חברי הכנסת.

נחמן שי: אנו מפסיקים עכשיו – מפסיקים, אני מדגיש – –

שי פירון: לא, בבקשה לא.

נחמן שי: – – את הישיבה.

נחמן שי: היא תתחדש מחר, יום רביעי, כ"ד באייר התשע"ה, 13 במאי 2015, בשעה 09:00.

נחמן שי: לילה טוב לכולכם ותודה רבה על שליוויתם אותנו בשעות האלה.

נחמן שי: לילה טוב מירושלים.

יצחק וקנין: בוקר טוב.

יצחק וקנין: אני מחדש את הישיבה.

יצחק וקנין: חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 3 והוראת שעה לכנסת ה-20), קריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת אוסאמה סעדי, ואחריו – חברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: לכל חבר כנסת יש שמונה דקות.

יצחק וקנין: אם ככה, שמונה דקות לרשותך, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יצחק וקנין: בוקר טוב.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, (אומר בערבית: בוקר טוב, עמיתי באסל גטאס וסגן מזכיר הכנסת), אנחנו מתעסקים, עסקינן פה בהצעת חוק לקריאה שנייה ושלישית, הצעת חוק-יסוד: הממשלה.

אוסאמה סעדי: אנחנו מדברים על חוק-יסוד ולא על חוק רגיל, ואנחנו היינו בוועדה המיוחדת שלשום, נשארנו עד שעה 06:00, לפנות בוקר.

אוסאמה סעדי: ועסקנו בחוק הזה גם בוועדה המסדרת וגם בוועדה המיוחדת.

אוסאמה סעדי: אנחנו, חברי האופוזיציה, אמרנו וחזרנו ואמרנו שאנחנו מתנגדים להצעת החוק הזאת, ועמדנו, אדוני היושב-ראש, על כך שנקיים דיון רציני, מעמיק, בהצעת חוק-יסוד, ולא לעשות את זה בחופזה, בפזיזות, כפי שמבקשת הממשלה.

אוסאמה סעדי: ביקשנו להזמין מומחים, להזמין אנשי אקדמיה, להזמין אנשי משפט, שיבואו ויחוו את דעתם על הצעת החוק הממשלתית.

אוסאמה סעדי: אני רוצה לציין ולהזכיר לכם, אדוני היושב-ראש וכבוד השר שטייניץ, שחוק-היסוד, התיקון עבר בכנסת הקודמת, במרס 2014.

אוסאמה סעדי: הקריאה הראשונה, כבוד היושב-ראש, הייתה ב-8 במאי 2013, והקריאה השנייה והשלישית ואישור החוק היו במרס 2014.

אוסאמה סעדי: לקח לה, לכנסת התשע-עשרה, בערך שנה שלמה לדון, לשמוע מומחים, אנשי אקדמיה, פרופסורים למשפטים, המכון הישראלי לדמוקרטיה, פרופסור דיסקין, המרכז להעצמת האזרח – – –

יצחק וקנין: כן, אדוני הדובר, אתה צודק כשאתה אומר שלקח שנה, אבל הצעת החוק – –

אוסאמה סעדי: זה היה ביחד.

יצחק וקנין: – – הייתה הצעת חוק מאוד מקיפה.

אוסאמה סעדי: נכון.

אוסאמה סעדי: זה היה ביחד, אדוני היושב-ראש – –

יצחק וקנין: היא נגעה בעוד הרבה נושאים אחרים.

אוסאמה סעדי: – – עם חוק הגיור, עם השוויון בנטל – – –

קארין אלהרר: לא, זה לא היה עם חוק הגיור.

יצחק וקנין: לא, לא.

יצחק וקנין: לא חוק הגיור.

יצחק וקנין: זה היה העניין הזה של אחוז החסימה, כל נושא עבודת הכנסת – –

אוסאמה סעדי: נכון.

יצחק וקנין: – – אי-אמון בממשלה.

אוסאמה סעדי: נכון.

אוסאמה סעדי: והיו, אדוני היושב-ראש, 25 ישיבות של ועדת החוקה, חוק ומשפט, ואי-אפשר, אדוני, לרדת – מ-25 ישיבות, משנה שלמה, לעשות את זה בפחות מ-48 שעות.

אוסאמה סעדי: ואיך לעשות את זה, אדוני היושב-ראש?

אוסאמה סעדי: לא בהוראת חוק קבועה, לא על-ידי תיקון החוק בדרך הרגילה, אלא רוצים לעשות את זה בהוראת שעה.

אוסאמה סעדי: אני שמעתי אתמול את יושב-ראש הוועדה המיוחדת חברי זאב אלקין מדבר על כך שהיו דיונים מעמיקים ושהוזמנו מומחים.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כשמזמינים מומחים, אנשי אקדמיה, פרופסורים, אנשים מהשורה – ולא אנחנו, חברי הכנסת, שזו העבודה שלנו וחייבים להיות בכל שעה, ואנחנו היינו עד שעות הבוקר המוקדמות – כשמזמינים אנשי אקדמיה בשעה 02:00, 03:00, לפנות בוקר, לבוא לישיבה מיוחדת ולהשמיע את דבריהם ואת השגותיהם והערותיהם על הצעת החוק הזאת, זה פארסה, אדוני.

אוסאמה סעדי: אי-אפשר להזמין אנשים מהשורה לבוא לדיוני ועדה מיוחדת בשעה 02:00.

אוסאמה סעדי: אני מפנה את חברי חברי הכנסת ואת אדוני היושב-ראש לחוות דעתה של היועצת המשפטית של הוועדה, עו"ד סיגל קוגוט, שכתבה במפורש שחוק-יסוד והוראת שעה אינם דרים היטב בכפיפה אחת.

אוסאמה סעדי: למעשה, הם תרתי דסתרי – אי-אפשר להם לדור בכפיפה אחת.

אוסאמה סעדי: היא כתבה במפורש: "לא ראינו – – – מה ייחוד יש בכנסת העשרים ובממשלה העתידה להיכון לעומת העתיד לבוא.

אוסאמה סעדי: אין היום בכנסת ריבוי סיעות מיוחד, וסביר שבעיית היציבות תעלה גם בעתיד.

אוסאמה סעדי: בנוסף, ייתכן שבכנסת הבאה לא יהיו פחות סיעות.

אוסאמה סעדי: האם ההסדר אז יהיה מוצלח יותר?

אוסאמה סעדי: " ולסיכום היא כותבת ומצטטת מבג"ץ – חבר הכנסת ליברמן, זה הבג"ץ שלך: בג"ץ 5163/99, אביגדור ליברמן נגד אהוד ברק, אז, כשתיקנו את החוק גם בזמנו של ראש הממשלה לשעבר אהוד ברק – ומצטטת ממה שקבע בג"ץ: "אין זה רצוי שחוקי-יסוד – המהווים פרקים של חוקת המדינה – יתקבלו או יתוקנו לצורך סיפוק צורכי שעה קואליציוניים".

אוסאמה סעדי: ולכן אנחנו חושבים שמדובר בטעות משפטית קשה מאוד, שאין לה כל בסיס חוקי, ואנחנו חושבים שזה לא יעמוד במבחן בג"ץ.

אוסאמה סעדי: ולכן אנחנו אומרים: מה נפקא מינה?

אוסאמה סעדי: מה הדחיפות של לעשות את כל ההליך הזה בחיפזון, בפזיזות, בפחות מ-48 שעות, כאשר – אדוני היושב-ראש, אתה בוודאי חלק מהקואליציה העתידית, ואני מפנה אותך ואת חברי חברי הכנסת להסכם עם תנועת ש"ס ועם הבית היהודי.

אוסאמה סעדי: הסעיף הוא דומה, אדוני, ויש שם התייחסות לתיקון המבוקש על-ידי הממשלה: לתקן את חוק-יסוד: הממשלה ולבטל את הגבלת מספר השרים ולהחזיר את המוסד הבזבזני, חסר התועלת, של שר ללא תיק.

אוסאמה סעדי: כתוב: "בעת כינון הממשלה יביא ראש הממשלה לפני הכנסת את הרכב ממשלתו.

אוסאמה סעדי: עד לקבלת תיקוני החקיקה האמורים בסעיף 11 להסכם זה" – גם עם הבית היהודי, גם עם ש"ס, גם עם יהדות התורה וכולנו – "כל סגני השרי ימונו לאחר תיקוני החוק, למעט סגן שר הבריאות", שלמעשה אין מעליו שר.

אוסאמה סעדי: בנוסף, "עד לקבלת תיקוני החקיקה האמורים – – – יהיו בממשלה שני שרים מטעם הבית היהודי" ו"לסיעת הליכוד יהיו עשרה שרים".

אוסאמה סעדי: כך שברור שלפי ההסכמים הקואליציוניים, ראש הממשלה המיועד בנימין נתניהו התחייב, והודיע לכבוד נשיא המדינה – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

אוסאמה סעדי: – – וגם ליושב-ראש הכנסת שלמעשה עלה בידו להרכיב את ממשלתו.

אוסאמה סעדי: ברור מההסכמים שהוא היה יכול להציג את ממשלתו במגבלה הקיימת לפי חוק-היסוד – 19 שרים.

אוסאמה סעדי: גם לפי חלוקה בין סיעות הקואליציה המיועדות אפשר להציג את הממשלה במגבלה של 19 שרים: 11 לליכוד ושמונה לשותפות הקואליציוניות.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת קארין אלהרר, ולאחריה – חברת הכנסת מיכל בירן.

יצחק וקנין: שמונה דקות לרשותך.

קארין אלהרר: תודה, אדוני היושב-ראש, בוקר טוב.

יצחק וקנין: בוקר.

קארין אלהרר: אדוני השר שטייניץ, בוקר טוב, שלום.

קארין אלהרר: תראו, המליאה הבוקר, לדעתי, אולי משקפת קצת את התחושה של הציבור, של איך כנסת ישראל נראית: היא נראית קטנה וקצת אמון חסר בה.

קארין אלהרר: ואתם יודעים מה, אני רואה את מה שקורה ביומיים האחרונים, ואין לנו מה להלין אלא עלינו, הכנסת, על זה שאנחנו לא מעוררים שום טיפה של אמון בנו.

קארין אלהרר: למה?

קארין אלהרר: כי אנחנו נמצאים בתקופת מעבר.

קארין אלהרר: יש ממשלת מעבר בישראל, והממשלה הזאת, בעצם עדיין אין לה את אמון הציבור.

קארין אלהרר: זו ממשלת שרידים מהממשלה הקודמת.

קארין אלהרר: בממשלה הזאת בנימין נתניהו, ראש הממשלה, הוא גם שר הרווחה, הוא גם שר הבריאות, הוא גם שר האוצר, הוא גם שר המדע.

קארין אלהרר: מעניין עוד כמה תיקים הוא צריך לעצמו כדי לשלוט במדינה.

קארין אלהרר: אה, הוא גם שר התקשורת, למקרה שהתקשורת תעז להרים את ראשה.

קארין אלהרר: הדיונים שהיו בוועדה המסדרת ובוועדה המיוחדת שהוקמה הם דיונים שגם הם לא נותנים שום טיפה של כבוד לכנסת.

קארין אלהרר: היו דיונים של סתימת פיות, חברי כנסת שנזרקו אחר כבוד מהדיונים רק כי הם הביעו את דעתם.

קארין אלהרר: וזה משהו שהוא מאוד מעניין, כי אני סברתי – ייתכן שבטעות – שחברי כנסת נשלחו לכאן מטעם הציבור בדיוק כדי לומר את הדברים; אז זה משהו שהוא באמת מעניין.

קארין אלהרר: אז גם ממשלת מעבר אמרנו, גם תיקון לחוק-יסוד, ואמרתי את זה כבר בהזדמנויות קודמות, אבל מכיוון שזה מותיר בי תחושה כל כך קשה, אני אגיד זאת שוב.

קארין אלהרר: בבית-הספר למשפטים לימדו אותנו: חוק-יסוד זה הכי קדוש בספר החוקים.

קארין אלהרר: אז מילא לשנות אותו, בסדר, אבל בואו נשנה אותו כשיש ממשלה, בואו נשנה אותו לא כהוראת שעה.

קארין אלהרר: מעניין אותי למה זה באמת הוראת שעה.

קארין אלהרר: אם כבר אתם כל כך לא מרוצים מהעניין, אז למה בהוראת שעה?

קארין אלהרר: למה לא לתמיד?

קארין אלהרר: מה הבעיה?

קארין אלהרר: השר שטייניץ, אני קראתי את הדברים המאלפים שאמרת כשאהוד ברק רצה לתקן את החוק בשעתו, ואני תמהה.

קארין אלהרר: אתה נתפס בעיני כאדם מאוד רציני, עם דעות מאוד מוצקות; אני ממש תמהה על כך שדעותיך השתנו מן הקצה אל הקצה.

קארין אלהרר: אם אנחנו מבינים נכון, אתה הולך להצביע בעד התיקון, בעוד שבפעם הקודמת נאמת נאום באמת מאלף על כך שאין לו שום מקום ושום צורך.

קארין אלהרר: לא יודעת, יכול להיות שמה שרואים מפה לא רואים משם, אבל בואו נראה איך תהיה ההצבעה.

קארין אלהרר: תראו, בעינַי הממשלה המתגבשת הזאת באמת הולכת להיות ממשלה מאוד מאוד רעה.

קארין אלהרר: ואיך אני מסיקה את זה?

קארין אלהרר: לא כי אני נביאה ורואה את הבאות, פשוט כי ישבתי לקרוא את ההסכמים הקואליציוניים שנחתמו.

קארין אלהרר: ההסכמים הקואליציוניים קודם כול מראים בצורה באמת יוצאת דופן שראש הממשלה הפך להיות אדם סחיט, שייתן כל מה שיבקשו העיקר להתבצר בכיסאו, כיסא ראש הממשלה.

קארין אלהרר: ראינו שנתן מיליונים של שקלים לחברי כנסת, שיהיה להם בכיס למקרה שהם צריכים הצעות חוק מסוימות.

קארין אלהרר: ראינו שהוא הסכים לוותר על משהו שהוא בעיני מעבר לעניין שהוא חוקי, הוא גם מוסרי: הנגשה של מקומות ציבוריים, של בתי-ספר.

קארין אלהרר: נשמע לי מאוד מאוד תמוה על זה לוותר.

מיקי לוי: אבל התקציב נשאר.

קארין אלהרר: ברור, חבר הכנסת מיקי לוי, תקציב זה תקציב, השאלה מה עושים אתו.

קארין אלהרר: אבל לא, אנשים עם מוגבלויות הם תמיד בתחתית הסולם, חבר הכנסת לוי, למרות שכשאנחנו היינו – ניסינו לשנות את זה, אבל אתה יודע, הם מנצלים את ההזדמנות שאין אנשים מוסריים בממשלה והם משנים את הדברים.

קארין אלהרר: ראיתי עוד דבר מעניין, הנושא של שירות לאומי.

קארין אלהרר: נעשה איזה תחקיר מאוד משמעותי במשרד האוצר שהראה שהשירות הלאומי הרגיל, נקרא לו, הוא שירות לאומי מאוד בזבזני.

קארין אלהרר: שוכרים דירות במרכז תל-אביב, איפה שהנדל"ן הכי יקר, לבנות שירות לאומי.

קארין אלהרר: כי באמת חסרים מקומות במדינת ישראל, בצפון ובדרום, כדי לעשות שירות לאומי משמעותי.

קארין אלהרר: יותר טוב לעשות את זה במרכז תל-אביב.

קארין אלהרר: האמת, מקום בילוי לא רע בכלל.

קארין אלהרר: זה כסף שיכול היה ללכת לתקנים של שירות לאומי לאנשים עם מוגבלויות, שהם באמת זקוקים לדבר הזה כדי להתחיל את הקריירה התעסוקתית שלהם.

קארין אלהרר: אבל כנראה זה פחות חשוב.

קארין אלהרר: אני באמת לא מצליחה להבין.

קארין אלהרר: הרי אנשים עם מוגבלויות הם בכל המגזרים, הם אצל האשכנזים ואצל הספרדים, הימנים והשמאלנים, הם בכל המפלגות.

קארין אלהרר: אז אני לא מצליחה להבין איך אנשי הבית היהודי, שחתמו על אותו סעיף בהסכם הקואליציוני, יכלו להישיר מבט לבוחרים שלהם ולהגיד להם: באמת באמת דאגנו לכם.

קארין אלהרר: זה משהו שבאמת אני אשמח לראות את התשובה שלהם עליו.

קארין אלהרר: אני אגיד עוד דבר אחרון בדקה שנותרה לי, ושוב אני באמת לא מצליחה להבין – וניסיתי ככל יכולתי לקבל תשובות, גם מהיועץ המשפטי של הכנסת וגם מהיועצת המשפטית של הוועדה – מה כל כך חריג?

קארין אלהרר: בסדר, רוצים לשנות, רוצים בממשלת מעבר, הכול בסדר, אבל איפה החריגוּת?

קארין אלהרר: וגם עולה השאלה, למה זה לא היה חריג כשרצינו, נגיד, לקיים דיון דחוף במסקנות דוח מבקר המדינה על משרד הבריאות?

קארין אלהרר: או, נגיד, העובדה שמשרד החינוך קיצר חופשים של ההורים והאריך את החופשים של הילדים, למה על זה אי-אפשר היה לקיים דיון?

קארין אלהרר: או לחלופין, למה אי-אפשר היה להקים ועדה מיוחדת שתעביר את תקנות הביטוח הלאומי באופן שאנשים עם מוגבלויות לא יצטרכו לשלם את התוספת לעובד הסיעודי מכיסם?

קארין אלהרר: מה, זה לא חשוב?

קארין אלהרר: ואז הגעתי למסקנה הבאה.

יצחק וקנין: נא לסכם.

קארין אלהרר: אני אסכם.

קארין אלהרר: בניגוד לתפיסה שלי הכנראה-תמימה משהו, שאנחנו נבחרי ציבור ובאנו לכאן כדי לשנות לטובת הציבור, לטובה, אז אנשים חושבים שהם באו לכאן כדי שיהיה להם תואר, שיהיה להם נהג, שיהיו להם יועצים, שיהיו להם כל מיני דברים נוחים ומעניינים, ולכן כל כך דחוף ובהול והיסטרי להעביר את התיקון הזה בעת הזו, כשאין שום אמון לא בממשלה – ובעצם אני אפילו לא בטוחה שיש ממשלה, נראה את זה רק כשהיא תושבע, וזה מצער.

קארין אלהרר: ואני מקווה שהציבור רואה את זה כמו שאנחנו רואים.

קארין אלהרר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מיכל בירן, ולאחריה – חבר הכנסת אביגדור ליברמן.

יצחק וקנין: שמונה דקות לרשותך.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בוקר טוב.

מיכל בירן: ביומיים האחרונים כולנו שותפים להליך שהוא לא רק מייגע ומתיש אלא גם ובעיקר קצת מביך.

מיכל בירן: ביומיים האחרונים קשה להגיד שאתה חבר כנסת בישראל.

מיכל בירן: יצא לי לחזור מאירוע של ציון 50 שנה ליחסים הדיפלומטיים בין גרמניה לישראל, ובטיסה דיברתי קצת עם חברי שישבו במושבים לידי על הפוליטיקה הישראלית והמצב, ומישהו הסתובב מקדימה ואמר שאולי נפסיק כבר לדבר על זה, ממילא יושבים פה 120 חארות – בזה התואר.

מיכל בירן: כמובן, אמרתי לאותו אדון שאפשר גם היה לבקש בנימוס, אבל התחושה הזאת – והדברים שלו היו כמובן מאוד לא במקומם – אבל התחושה הזאת של הציבור, המיאוס ממה שקורה בכנסת ישראל, יש לה איזשהו גרעין ובסיס של אמת.

מיכל בירן: ביומיים האחרונים אנחנו פשוט עוסקים בפרוצדורות ולא במהות; במאבקים פרלמנטריים שאין תוכן אמיתי בליבתם.

מיכל בירן: ולהיות כנה, השינוי של מספר השרים, כזה או אחר, כשהסיבות היחידות הן אינטרסים פוליטיים צרים – הכול כבר נאמר, אמרו חברי האחרים באופוזיציה.

מיכל בירן: הכול כבר נאמר.

מיכל בירן: לכן, בהתאם לחוסר היכולת של ראש הממשלה לשלוט בגנון במפלגה שלו, אגב סרטוני ה"ביביסיטר" מהבחירות, החלטתי לעשות אדפטציה לסיפור הילדים של יונתן גפן "האיש הירוק".

מיכל בירן: אם במקרה אני פוגשת מישהו שלא מבין אותי או שחושב שאני בתור ח"כית מבזבזת את זמני לריק, אם במקרה אני פוגשת מישהו כזה, אני תכף מספרת לו על "השר בלי תיק".

מיכל בירן: היה פעם, בעיר בלי רחובות, גר לו שר אחד, שר בלי תיק.

מיכל בירן: השר בלי תיק גר בבית בלי אף רהיט, עם דלת בלי ידית וחלונות ללא זגוגית.

מיכל בירן: יום אחד קם השר בלי תיק בבוקר בלי זריחה, נעל נעליים בלי סוליות, לבש חולצה בלי שרוולים ומכנסיים הפוכים.

מיכל בירן: על ראשו חבש לו כובע בלי שוליים ויצא החוצה, למדינה בלי בעיות.

מיכל בירן: השר בלי תיק נכנס לאוטו בלי הגלגלים שלו ונסע בכביש הלא-סלול, במהירות, באטיות, ברעש ובשתיקה.

מיכל בירן: מצד אחד של הכביש ראה השר ים בלי מים, ומהצד השני – המון פרחים חסרי ריח מתחת לשמים.

מיכל בירן: זה היה יום יפה, והשר בלי תיק שמח ממשכורתו המיותרת ומיום עבודתו העקר.

מיכל בירן: הוא שר שירים בלי מנגינה ועישן סיגריה בלי עשן בלי לחשוב על המחר.

מיכל בירן: ואז ראה השר בלי תיק, שממש סביבו ברחוב, ממהרים אנשים לעבודה, מתרוצצים, עובדים קשה, עניים לרוב.

מיכל בירן: השר בלי תיק לא הבין איך ומדוע, הרי בעולמו שלו הכול טוב.

מיכל בירן: עצר השר את מכוניתו בפינת הרחוב ושאל איזה מפגין: הי, אזרח, מה אתה עושה פה?

מיכל בירן: אני?

מיכל בירן: אמר האיש, אני מסיפור אחר.

מיכל בירן: והסיפור האחר הזה, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, הוא הסיפור של מדינת ישראל, של האנשים האמיתיים ברחוב, של החיים עצמם – חיים שבמדינת ישראל בשנת 2015 הם חיים קשים.

מיכל בירן: אנחנו חברה מקוטבת, עם פערים חברתיים וכלכליים, עם גזענות, עם שנאה ושסעים בין ערבים ליהודים, בין חילונים לדתיים.

מיכל בירן: אנחנו חברה שמנצלת את העובדים שלה בהעסקה קבלנית שהולכת ומתרחבת.

מיכל בירן: זה התחיל במנקות ובמאבטחים והולך ומתרחב לעובדים סוציאליים ולמורים, ואפילו על רופאים כבר שמעתי.

מיכל בירן: ויש סכנה אמיתית שלתושבי דימונה וערד כבר מחר לא יהיה מקום עבודה.

מיכל בירן: לכן, אדוני ראש הממשלה – ופה אני אגיד משהו שהוא לא פופולרי:

מיכל בירן: אני לא חושבת שזה כל כך נורא שיהיו עוד שרים בממשלה הזאת.

מיכל בירן: השאלה היא מה הם עושים.

מיכל בירן: אתה מרגיש צורך להוסיף עוד שרים?

מיכל בירן: אנא התכבד ושים אותם במשרדים חברתיים.

מיכל בירן: תן להם תקציבים משמעותיים ותן להם לנסות ולפתור את הבעיות הרבות של החברה הישראלית.

מיכל בירן: אתה מרגיש צורך לתת לעוד חבר כנסת את התואר שר?

מיכל בירן: מצוין, אני בעד.

מיכל בירן: תן לו להתמודד עם מפוטרי המפעלים בדרום.

מיכל בירן: אתה חייב עוד סגן שר במשרד הקליטה על מנת להרכיב קואליציה?

מיכל בירן: מעולה.

מיכל בירן: רק תסתכל על כל הבעיות של העולים בחברה הישראלית וחוסר היכולת שלהם להרגיש תחושת שייכות אמיתית, על חוסר התקווה שלהם.

מיכל בירן: המחאה של יוצאי אתיופיה בשבועות האחרונים רק ממחישה את זה, אבל זה קורה כמעט בכל פינה וכמעט עם כל קבוצה של עולים.

מיכל בירן: אם ככה תיראה הגדלת הממשלה, אני מבטיחה לתמוך.

מיכל בירן: הרי השאלות שמטרידות את אזרחי מדינת ישראל הן לא פרוצדורליות; הן שאלות של מהות, של סדרי עדיפויות, של רצון לייצר פה שינוי משמעותי, תהליכי, לאורך זמן.

מיכל בירן: ראש הממשלה, כוון את פעולותיך לא רק בשם עוד מינויים וג'ובים ושרידות פוליטית אלא למען האזרחים, למען החיים של כולנו.

מיכל בירן: חברי הכנסת, פסקה אחרונה לסיום: ביומיים האחרונים לא ראינו פה רק גנון, ראינו גם דברים יפים: מליאה שמלאה מפה לפה, הצבעות שמתקבלות ברוב של 61 מול 59 – ולא שלא הייתי מעדיפה שזה יהיה הפוך, אבל בכל זאת, ראינו פה מאבק פרלמנטרי ער במיטבו.

מיכל בירן: בואו נמשיך להיראות ככה, להילחם ככה, לעבוד בכזה מרץ גם כשעל הפרק יהיו הנושאים האמיתיים, החשובים, אלה שמרכיבים את סיפור החיים של האזרח הישראלי, ולא איזה עולם דמיוני בלי בעיות, כי רק בעולם כזה, ביקום החלופי הזה, יש מקום לתפקידים כמו שרים בלי תיק.

מיכל בירן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל בירן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אביגדור ליברמן, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

מיקי לוי: דב, אני יכול להחליף אותך?

מיקי לוי: להתחלף.

דב חנין: אה, אין בעיה.

דב חנין: מה שנוח לך.

יצחק וקנין: אוקיי, חבר הכנסת מיקי לוי, אתה אחריו.

יצחק וקנין: לא עכשיו, לא עכשיו.

יצחק וקנין: עכשיו חבר הכנסת אביגדור ליברמן.

יצחק וקנין: אחריו אתה תעלה.

יצחק וקנין: שמונה דקות, חבר הכנסת ליברמן.

אביגדור ליברמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, אני יכול להגיד שאני כמעט מתרגש.

אביגדור ליברמן: אתה יודע, סוף-סוף הגעתי למעמד שאני עולה על הבמה כחבר כנסת פשוט, מדבר, בלי משמעת קואליציונית, בלי מגבלות של התפקיד.

אביגדור ליברמן: זה, באמת, אתה יודע, אני מרגיש את עצמי – נולדתי מחדש.

אביגדור ליברמן: כיף, כיף, פשוט גן-עדן.

יצחק וקנין: לא שאדוני – אדוני חבר הכנסת ליברמן, אני לא חושב שפעם היו לך חששות לדבר או להגיד את מה שאתה חושב.

אביגדור ליברמן: פשוט גן-עדן אמיתי.

יצחק וקנין: אתה מאלה שמה שיש בלב יש בפה.

יובל שטייניץ: אבל אתה כפוף למשמעת של ישראל ביתנו עכשיו.

אביגדור ליברמן: פשוט גן-עדן אמיתי.

אביגדור ליברמן: הנה, היושב-ראש פה צופה עלי שאני לא אחרוג מהמשמעת, אז אני באמת אשתדל לנצל את הבוקר הזה לכמה דברים.

אביגדור ליברמן: אני זוכר שאמר פעם רבין המנוח שבכל קואליציה יש מעט גועליציה.

אביגדור ליברמן: הבעיה עם הממשלה הזאת ועם הקואליציה הנרקמת היא שיש בעיקר גועליציה.

אביגדור ליברמן: והזכירו פה לפני, באמת, במה עוסקת הכנסת בימים אלו ומה קורה בעם ישראל, ואולי כדאי להתחיל מהעיר דימונה: סוגרים את מפעל "מטאור", מפטרים את עובדי כי"ל.

אביגדור ליברמן: העיר דימונה – 40% הצביעו עבור הליכוד.

אביגדור ליברמן: לא שמעתי פה דובר אחד מטעם הליכוד, כל הימים האלה, מתייחס לעיר דימונה.

אביגדור ליברמן: אני לא מבין את ראש העיר בני ביטון: איפה כל הגייסות?

אביגדור ליברמן: איפה כל המתפקדים?

אביגדור ליברמן: איפה כל חברי המרכז?

אביגדור ליברמן: תביאו אותם לפה.

אביגדור ליברמן: מה אתה משבית את העיר?

אביגדור ליברמן: תביאו אותם לכאן, תשבית את הכנסת, תשבית את סיעת הליכוד.

אביגדור ליברמן: 40% נתתם לסיעת הליכוד.

אביגדור ליברמן: אף חבר כנסת, כל הימים האלה, בדקה אחת, אפילו בנאום של דקה, לא העלה את הנושא של המשבר בדימונה.

מיקי לוי: זה לא חשוב מספיק, אדוני.

אביגדור ליברמן: כנראה, כנראה.

אביגדור ליברמן: אני רק מקווה שאנשים באמת יסיקו מסקנות.

אביגדור ליברמן: בבאר-שבע סגרו מוקד של "סלקום" מהיום למחר – אני לוקח כותרות רק של הימים האחרונים – ועשרות אנשים פוטרו בלי שום התרעה.

באסל גטאס: – – – חברתי, אדוני השר לשעבר.

אביגדור ליברמן: כן, אני מסתכל על השביתה.

אביגדור ליברמן: אנחנו מדברים על הכסף, על התקציב.

אביגדור ליברמן: יחידת "יהלום", זאת שמתעסקת בעבירות המס הגדולות ביותר, מושבתת.

אביגדור ליברמן: מישהו דיבר פה?

אביגדור ליברמן: מישהו אכפת לו?

אביגדור ליברמן: אני מסתכל על תאונות הדרכים.

אביגדור ליברמן: מתחילת השנה נהרגו 129 איש בתאונות הדרכים.

אביגדור ליברמן: בימים האחרונים נהרגו 14 איש בתאונות דרכים במדינת ישראל.

אביגדור ליברמן: אני כבר לא מדבר על כל הפצועים והנפגעים.

אביגדור ליברמן: נזק במיליונים.

אביגדור ליברמן: אני כבר לא מדבר על הנזק הנפשי ועל כל מה שקורה מסביב.

אביגדור ליברמן: מישהו מדבר על תאונות דרכים?

אביגדור ליברמן: כולם מדברים על התיקים.

אביגדור ליברמן: אני מסתכל על מה שקרה, על האלימות, בבאר-שבע.

אביגדור ליברמן: בחור צעיר – דיברה על זה אתמול סופה לנדבר – תלמיד מצטיין, בן 15, יצא מהבית, ביקשו ממנו סיגריה.

אביגדור ליברמן: לא הייתה לו סיגריה, כמעט הרגו אותו במכות.

אביגדור ליברמן: אלימות אכזרית.

אביגדור ליברמן: שום דבר, שום התייחסות.

אביגדור ליברמן: בחינות הבגרות הודלפו לרשת החברתית.

אביגדור ליברמן: בחינות הבגרות בשפה העברית, באנגלית.

אביגדור ליברמן: ביטלו את בחינות הבגרות.

אביגדור ליברמן: מישהו מתייחס פה לכל הנושא הזה?

אביגדור ליברמן: איפה שר החינוך המיועד, ידידי בנט?

אביגדור ליברמן: זה לא נושא שמישהו צריך להתייחס אליו?

אביגדור ליברמן: אפשר לצלול רק בנושא אחד, של התיקים, שרים, סגני שרים?

אביגדור ליברמן: אני אומר עוד הפעם, הבעיה של הממשלה הזאת – לא שהיא שמאלנית ולא שהיא ימנית, לא שהיא קפיטליסטית ולא שהיא סוציאליסטית.

אביגדור ליברמן: מקימים פה ממשלה בלי טעם וריח.

אביגדור ליברמן: ממשלה – איך אמר בזמנו זוהר ארגוב, שאין עתיד ואין תקווה ואין שום דבר.

אביגדור ליברמן: הממשלה הזאת ממש בלי תקווה, בלי חלום, בלי עתיד, ועם זה אנחנו נצטרך לחיות.

אביגדור ליברמן: אני מקווה שנחיה עם זה מעט מאוד זמן, שלא ניתן לממשלה הזאת יותר מדי זמן, אלא אם באמת אנחנו צפויים פה – וכנראה אנחנו צפויים פה – לשינויים דרמטיים.

אביגדור ליברמן: לפחות הכול פה מצולם ומוקלט, ואני רוצה להזהיר את חברי בבית היהודי, שבונים על הרבה תקציבים ועל הרבה שינויים; כנראה לא יהיה להם הרבה זמן לחיות בתוך הממשלה הזאת.

אביגדור ליברמן: אני מתנבא, נותן תסריט, מה הולך לקרות: ב-30 בחודש, עד 30 ביוני, ייחתם הסכם הגרעין עם איראן וחמש המעצמות פלוס גרמניה.

אביגדור ליברמן: יחתמו על הסכם גרעין עם איראן.

אביגדור ליברמן: מה יקרה אחר כך?

אביגדור ליברמן: אחר כך תבוא יוזמה צרפתית.

אביגדור ליברמן: תבוא יוזמה צרפתית, שהיא נוראית מבחינתה של מדינת ישראל, ליישוב הסכסוך הישראלי–פלסטיני, עם פרמטרים שונים, ואני מאמין שהאמריקנים ישימו וטו.

אביגדור ליברמן: ומה יקרה אחרי הווטו האמריקני?

אביגדור ליברמן: אני אומר לך, זה הרגע שראש הממשלה בנימין נתניהו מחכה לו – שמישהו יבוא לכפות עליו הסדר.

אביגדור ליברמן: תבוא יוזמה אמריקנית.

אביגדור ליברמן: וכשתבוא יוזמה אמריקנית, אז כמובן אנחנו מכירים את השמאל הישראלי – לצערי הם אינם פה.

אביגדור ליברמן: איך אמרה שולמית אלוני, בשביל שלום אני מוכנה להסתובב עם שטריימל.

אביגדור ליברמן: אז תכין הרבה שטריימלך לכל – תראה פה את כל האגף השמאלי של הכנסת מסתובבים עם שטריימלך.

אביגדור ליברמן: אני מאמין שכל השטריימלך האלו יצטרפו ליהדות התורה ולש"ס, ובנט והבית היהודי ימצאו את עצמם בחוץ, ואנחנו נראה יוזמה שמישהו כפה סוף-סוף עלינו.

אביגדור ליברמן: כל כך חיכינו שמישהו יבוא לכפות עלינו יוזמה, שאנחנו בהחלט נעשה פה קואליציה חדשה, קואליציית "שלום".

אביגדור ליברמן: כי אין לי שום הסבר אחר לכל ההתנהלות, גם בתחום המדיני.

אביגדור ליברמן: אני מסתכל על החוק הכי חשוב בכנסת היוצאת.

אביגדור ליברמן: אדוני, מה היה החוק הכי חשוב?

אביגדור ליברמן: אתה בוודאי זוכר, יובל, דיברת על זה לא מעט.

אביגדור ליברמן: חוק הלאום.

אביגדור ליברמן: מדינת ישראל היא מדינתו של העם היהודי.

אביגדור ליברמן: שמעתי היום בבוקר את סגן שר החוץ היוצא, צחי הנגבי, מדבר בזכות חוק הלאום, מדבר על הצורך שהפלסטינים יכירו במדינת ישראל כמדינה יהודית.

אביגדור ליברמן: למה שהם יכירו בנו?

אביגדור ליברמן: למה שהם יכירו במדינת ישראל כמדינתו של העם היהודי אם ראש הממשלה ויתר על החוק הזה – שחתומים עלו איילת שקד, זאב אלקין ויריב לוין – אם הם ויתרו כי מפלגה לא ציונית הטילה וטו על החוק הזה?

אביגדור ליברמן: אז אנחנו באים לדרוש ממישהו אחר – מהעולם, מהפלסטינים, ממדינות ערב – שהם יכירו במדינת ישראל כמדינתו של העם היהודי אם אנחנו פה לא רוצים להעלות את זה?

אביגדור ליברמן: איזו ממשלה?

אביגדור ליברמן: זאת ממשלה לאומית?

אביגדור ליברמן: וכמובן, אני יכול גם להזכיר הלאה.

אביגדור ליברמן: הרי מה אנחנו עושים פה בתחום המדיני?

אביגדור ליברמן: הרי ראש הממשלה, לפני הבחירות, החליט להקפיא את העברת הכסף לרשות הפלסטינית.

אביגדור ליברמן: החלטה אמיצה.

אביגדור ליברמן: למה הוא החליט?

אביגדור ליברמן: כי הפלסטינים נקטו יוזמה ופנו לבית-הדין הבין-לאומי בהאג, בית-הדין הפלילי בהאג, ICC.

אביגדור ליברמן: ומה קרה מאז?

אביגדור ליברמן: הפלסטינים ממשיכים.

אביגדור ליברמן: ממשיכים בכל הפרוצדורה, ממשיכים בתהליך להתקבל לבית-הדין הבין-לאומי בהאג.

אביגדור ליברמן: ואנחנו, בינתיים הבחירות הסתיימו, וכמובן ראש הממשלה ביטל את ההקפאה.

אביגדור ליברמן: אמרתי לו מראש: זה טירוף מה שאתה עושה; זו הוכחה: אל תיקחו אותנו ברצינות, אנחנו נמר של נייר, אנחנו סמרטוטים.

אביגדור ליברמן: ואנחנו ראינו מייד תגובה.

אביגדור ליברמן: אחרי היוזמה להתקבל ל-ICC, אנחנו רואים יוזמה אחרת כתשובה למחווה של ראש הממשלה – לסלק אותנו מפיפ"א, מאיגוד הכדורגל.

אביגדור ליברמן: ואנחנו רואים גם שם – זו תוצאה ישירה.

אביגדור ליברמן: כשאתה לא יודע לעמוד על שלך ואתה מתקפל תחת לחץ, אל תתפלא אחר כך שלא סופרים אותנו.

אביגדור ליברמן: אי-אפשר להסתפק בדיבורים.

אביגדור ליברמן: לכן גם פה, אני מקווה מאוד מאוד שהממשלה הזאת לא תוציא את ימיה.

אביגדור ליברמן: אני מקווה מאוד שבמהרה נראה שינויים.

אביגדור ליברמן: אני מקווה שהתסריט שלי הוא לא נכון, אבל אני ממליץ לאנשי הבית היהודי, שלא נמצאים כאן:

אביגדור ליברמן: תיקחו את הדברים.

אביגדור ליברמן: אני לא ממליץ לכם לזלזל בהם.

אביגדור ליברמן: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר כנסת אביגדור ליברמן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: רבותי, מהדובר הנוכחי אנחנו עוברים לשבע דקות לדובר, לאור הזמן שנותר.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, בעניין אחד אני מסכים עם חבר הכנסת ליברמן, והוא שמאחורי מסך העשן הכבד של דיבורים על תיקים ותפקידים, אנחנו לא מדברים על הבעיות האמיתיות, על אלה שצריכות באמת באמת להטריד ולהדאיג אותנו בישראל.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אנחנו הולכים לקבל ממשלה בעייתית, לא בגלל מספר השרים אלא בגלל הדרך המסוכנת והבעייתית שהממשלה הזאת מתכוונת להוביל.

דב חנין: ואני רוצה, ברשותך, אדוני היושב-ראש, לדבר על איפה הממשלה הזו עומדת בארבעת תחומי היסוד של החיים שלנו: נושא השלום, נושא הדמוקרטיה, נושא השוויון ונושא הצדק.

דב חנין: נתחיל בשלום.

דב חנין: השלום הפך בפוליטיקה הישראלית למילה מגונה, אבל השלום היה ונותר האתגר ההיסטורי החשוב ביותר שעומד בפנינו.

דב חנין: איפה עומדת הממשלה הזו בעניין השלום?

דב חנין: בפעם הראשונה יש לנו ממשלה שאפילו לא כותבת, לא מדברת, לא מתייחסת.

דב חנין: הסכמים קואליציוניים, קווי יסוד – אפילו הדיבור על השלום נעלם.

דב חנין: אז לאן הם הולכים?

דב חנין: אני קורא שיש פרשנים שמתארים את הממשלה הזו כממשלת סטטוס קוו.

דב חנין: אני חושב שאין טעות גדולה מזו.

דב חנין: מה שלא הולך קדימה, נופל אחורה.

דב חנין: ואנחנו יכולים לראות לאן הממשלה הזו הולכת.

דב חנין: היא הולכת כבר עכשיו לבצע בנייה בירושלים, בירושלים המזרחית; היא הולכת כבר עכשיו למהלך בעייתי וחסר תקדים, מה שנקרא חוק ההסדרה.

דב חנין: אבל חוק ההסדרה הוא בעצם חוק של הפקעה, שמדבר על 2,200 בתים שנבנו על אדמות פרטיות פלסטיניות.

דב חנין: ולפי כל החוקים – לא רק החוקים הבין-לאומיים אלא גם החוקים הישראליים, גם החלטות בג"ץ – לפי כל הנורמות, הבתים האלה הם בלתי חוקיים לחלוטין.

דב חנין: לפי כל נורמה אפשרית.

דב חנין: ועכשיו רוצים להעביר חקיקה שתעקוף את בג"ץ ותשאיר את הבתים האלה, ובעצם תפקיע את הבתים האלה מהפלסטינים, תכריח אותם לקבל בנייה של התנחלויות על אדמותיהם הפרטיות.

דב חנין: וכשזה הכיוון, עמיתי חברי הכנסת – התנחלויות ובנייה והפקעה ונישול והמשך החנק על עזה, וראינו רק בשבועיים האחרונים את הדוחות המדאיגים על המצב בתוך עזה – מה חושבים שיקרה כאן?

דב חנין: האם חושבים שהמצב הנוכחי, של איזושהי בועה דמיונית שהציבור הישראלי חי בה, המצב הזה יישאר?

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, בכאב ובצער אני אומר לכם שממשלה שלא מנסה בכלל להתקדם לשלום היא ממשלה שתגלגל אותנו בסופו של דבר למלחמה.

דב חנין: ומלחמה יכולה להיות בעזה ובדרום, ומלחמה יכולה לפרוץ גם בצפון, ומלחמה יכולה להיות מלחמה כוללת ומלחמה אזורית.

דב חנין: ואני מתריע מפני הסכנה הגדולה של ממשלה שרואה מלחמה אזורית עם איראן לא כסכנה, לא כאיום, לא כקטסטרופה מסוכנת, חסרת תקדים, אלא כסוג של פתרון.

דב חנין: איזו הזיה, איזו סכנה, איזה חוסר אחריות לאומית.

דב חנין: וממלחמה למלחמה, אדוני היושב-ראש, אנחנו שוקעים והולכים ושוקעים בתהום של פשעי מלחמה.

דב חנין: אני חוזר ומפנה פה את עמיתי חברי הכנסת לדוח החשוב של "שוברים שתיקה".

דב חנין: אני מציע לכל חברי הכנסת לקרוא את הדוח הזה, לקרוא מה קורה, איך נראית המלחמה הזאת, מה עושים חיילים, מה קורה בשטח.

דב חנין: אז כשהממשלה לא הולכת לשלום היא תוביל אותנו למלחמה.

דב חנין: גם בתחום הדמוקרטיה, המרחב הדמוקרטי, הממשלה הזאת היא ממשלה מסוכנת.

דב חנין: יש לנו מרחב דמוקרטי מצומצם מדי בישראל – הייתי רוצה מרחב גדול יותר ומשמעותי יותר – אבל גם את המרחב הדמוקרטי המצומצם הזה מנסים לצמצם עוד יותר בהתקפות על בית-המשפט העליון, בתוכניות עבודה שמשמעותן ריסוק ופגיעה בעצמאות מערכת המשפט.

דב חנין: ואני לא אומר את זה כחסיד שוטה של בית-המשפט העליון.

דב חנין: יש לי ביקורת קשה מאוד על ההחלטות של בית-המשפט העליון בשבועות האחרונים בעניינים שנוגעים לפלסטינים בשטחים הכבושים, בעניינים שנוגעים לאזרחים הערבים, בני המיעוט הערבי הפלסטיני בתוך ישראל.

דב חנין: יש לי ביקורת קשה על בית-המשפט העליון.

דב חנין: אבל הביקורת שלי באה ממקום שאני רוצה בית-משפט עליון שיגן יותר על זכויות המיעוט, יגן יותר על בני-האדם שחיים בארץ הזאת, והמהלכים של הממשלה מכוונים בכיוון ההפוך: לפגוע ולצמצם את יכולתו של בית-המשפט העליון עוד יותר.

דב חנין: איומים על התקשורת, איומים על ארגוני החברה האזרחית – זה סדר-היום של הממשלה הנוכחית.

דב חנין: בתחום השוויון, עמיתי חברי הכנסת, לא צריך לדבר.

דב חנין: מה יש עוד לומר?

דב חנין: גם העמקת האי-שוויון והפערים של האוכלוסייה הערבית, גם המשך ההסתה והפגיעה באוכלוסייה הערבית.

דב חנין: אתמול דיברנו על רצח העם הארמני, ואני מעל הדוכן הזה הסברתי איך הסתה שיטתית נגד מיעוט בסופו של דבר יכולה לגלגל ולהתגלגל, גם כשמדובר בעם עם תרבות כל כך עשירה ומפוארת כמו העם הטורקי, למצב קטסטרופלי של פרעות, שמגיע בסופו של דבר לרצח עם.

דב חנין: שוויון – תסתכלו על מה שקורה בפריפריה: דימונה, ערד; פריפריה שנשכחה והממשלה לא ראתה אותה, בדיוק כמו שהממשלה הקודמת לא ראתה אותה.

דב חנין: צדק – איפה הצדק ואיפה הממשלה הזאת?

דב חנין: הנה אנחנו רואים שממשיכים לתת מתנות לטייקונים.

דב חנין: מונופול הגז – רצו להתחיל לפעול נגדו, הממשלה כבר מוותרת, אומרת: אין בעיה, תהיו מונופול, תמשיכו למכור את הגז לחברה הישראלית במחיר מופקע של פי-שניים מהמחיר בשוק הבין-לאומי.

דב חנין: תמשיכו לשדוד אותנו, אומרת הממשלה החדשה לטייקונים.

דב חנין: יושב פה השר שטייניץ, שהיו לי אתו ויכוחים רבים בהרבה נושאים, אבל אני דווקא מציין לחיוב את המהלך החשוב שלך בוועדת ששינסקי הראשונה, שהביאה לנו תמורה כלכלית לחברה הישראלית.

יצחק וקנין: נא לסיים.

דב חנין: אני אומר בצער ובכאב שהממשלה הנוכחית לא מתכוונת ללכת בדרך הזאת.

דב חנין: אנחנו כבר רואים מה קורה בתחום הגז – בדיוק הכיוון ההפוך, וגם זה צריך להטריד אותנו.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת – ובזה אני רוצה לסיים – הפנייה שלי היא לא לספסלי הליכוד.

דב חנין: הפנייה שלי היא אליך, אדוני היושב-ראש, לחבריך מש"ס, לחברי כולנו, לחברי יהדות התורה: אתם כן ממפלגות שהנושאים החברתיים בלבן, ואני מצפה מכם שאתם לא תיתנו יד לממשלה הזאת, שהולכת להוביל אותנו ממש בכיוון ההפוך.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עמיר פרץ, ואחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: שבע דקות לרשותך, חבר הכנסת עמיר פרץ.

עמיר פרץ: שבע פעמים – איך אומרים?

עמיר פרץ: שבע פעמים ייפול, שבע פעמים יקום; הנה אני פה.

יצחק וקנין: שבע ייפול צדיק וקם.

עמיר פרץ: נו, יפה.

עמיר פרץ: אז זה בסדר.

יצחק וקנין: בשביל זה אמרתי צדיק.

יצחק וקנין: יש גם משהו לא טוב שאומרים.

עמיר פרץ: למה?

יצחק וקנין: לא, יש, יש: והכיתי אתכם שבע על חטאותיכם.

עמיר פרץ: טוב, עכשיו אכה את הממשלה.

עמיר פרץ: אבל היא עוד לא חטאה, היא רק התחילה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: אדוני, רשות הדיבור שלך.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו למעשה בפתיח לקראת הדיון המשמעותי שבו תוצג בפנינו הממשלה, יוצגו קווי היסוד שלה, יוצגו היעדים שלה.

עמיר פרץ: והאמת, לראשונה נחשף שכנראה הממשלה תגיע בלי קווי יסוד.

עמיר פרץ: נכון שמאז ומעולם תמיד זלזלו בקווי יסוד, ותמיד אומרים: זה סתם רישומים חסרי ערך שבאים להלבין כל מיני דברים, זה מכבסה של מילים רק כדי לאפשר לכולם לגלוש פנימה אל כיסאותיהם.

עמיר פרץ: אבל בכל זאת, יש איזה משמעות לפורמליות, לעובדה שמייחסים רצינות מסוימת – כי בסוף המילה הכתובה, יש לה את העוצמה שלה.

עמיר פרץ: איך אומרים: היזהרו בכתיבת

עמיר פרץ: כם, היזהרו במילותיכם.

עמיר פרץ: כשאתה כותב משהו, אתה בכל זאת משקיע בו, אתה בכל זאת מתלבט: האם הדבר הזה ראוי?

עמיר פרץ: כי ההיסטוריה בסוף שופטת את מה שהאנשים משאירים אחריהם בעדויות, בעיקר בכתב.

עמיר פרץ: האמת, חברי יובל שטייניץ – ובאמת, אפשר להתווכח אתך אידיאולוגית אבל אפשר לומר שאתה דבק בעמדותיך, ואנחנו יודעים את עמדותיך בנושאים רבים.

עמיר פרץ: פעמים צדקת, פעמים טעית.

עמיר פרץ: צדקת בהרבה מאוד נושאים כלכליים, כמו המאבק שניהלת בטייקונים.

עמיר פרץ: טעית בעניין היחס למצרים ולכל המתרחש שם.

עמיר פרץ: טעית בסוף בתוצאה.

עמיר פרץ: אני מקווה שלא תצדק, שהתחזיות שהיו לך כיושב-ראש ועדת החוץ והביטחון לא יהיו חלילה אלה שיעלו בגורלנו כאשר נתמודד עם החזית הדרומית, כי כולנו מבינים שוודאי שהעמידה של מצרים לצדנו – בעיקר ב"צוק איתן" בקיץ האחרון, הייתה מאוד משמעותית ליכולות לסיים את המבצע הזה בצורה סבירה.

עמיר פרץ: ואני מאוד מקווה שבאמת בהרבה מאוד נושאים אכן נמצא מכנה משותף.

עמיר פרץ: אבל שמעתי את ליברמן, והרי כולם אומרים: איזה מין אופוזיציה זו תהיה?

עמיר פרץ: אין בה מכנה משותף.

עמיר פרץ: איך אנשי ליברמן, ישראל ביתנו, יוכלו לפעול יחד עם אנשי הרשימה המשותפת?

עמיר פרץ: שמעתי את ליברמן, שמעתי את דב חנין, והאמת, אם לא היו אומרים מי מדבר היינו בטוחים שזה אותו דובר.

עמיר פרץ: שניהם דיברו באותה עוצמה, באותה נחישות על המתרחש בדרום, על המתרחש במפעלים באזור דימונה.

עמיר פרץ: אני גם הבוקר שוחחתי עם ראש עיריית דימונה ושאלתי אותו איך הוא באמת מתכוון להתמודד.

עמיר פרץ: חלילה, לא הקנטתי אותו על כך שדימונה רובה הצביעה ליכוד והיום, כל אלה שהיה להם כל כך הרבה זמן להצטלם בדימונה, לבקר בדימונה, לסייר בדימונה – פתאום אף אחד לא מופיע.

עמיר פרץ: אני מאוד מקווה שהמבחן הזה יהיה אחד המבחנים הראשונים, וכאשר יישבעו כאן השרים – לפחות שני שרים, כאשר יישבעו כאן אני מקווה ששבועתם תהיה כזו שהם יראו לנגד עיניהם את דימונה, את הפריפריות.

עמיר פרץ: ואני רוצה להציע לכל חברי להתחיל להשתמש במושג חדש.

עמיר פרץ: המושג הזה, פריפריה, מייד הולך לפריפריה הגיאוגרפית, חברי דב חנין.

עמיר פרץ: יש לי הצעה, אני בטוח שאתה מסכים אתי: אני חושב שאנחנו צריכים להמשיך להשתמש במושג פריפריה, אבל לומר שאין יותר פריפריה גיאוגרפית, יש פריפריה חברתית.

עמיר פרץ: מדוע?

עמיר פרץ: כי שכונה בתל-אביב שנמצאת במצוקה היא פריפריה חברתית.

עמיר פרץ: קשיש שנמצא בירושלים והוא במצוקה, מצוקתו לא פחות קטנה מאשר מצוקתו של קשיש בשדרות.

עמיר פרץ: ערבי שנמצא במאבק על פרנסתו הוא חלק מהפריפריה החברתית.

עמיר פרץ: כנ"ל בני כל העדות.

באסל גטאס: למה פריפריה?

באסל גטאס: בוא תמצא מילה בעברית לפריפריה.

עמיר פרץ: זו הצעתי.

עמיר פרץ: חבר הכנסת ידידי באסל, כשיהיה לך משהו יותר מוצלח, תבוא, תעלה ונדון בו.

עמיר פרץ: תאמין לי, על העניין של המינוח – – –

באסל גטאס: יש בלשנים בכנסת.

עמיר פרץ: פריפריה חברתית זה המושג המדויק, מכיוון שאנחנו רוצים שיהיה ברור שמדובר פה – – –

באסל גטאס: תעברת את המושג.

באסל גטאס: לעברת אותו.

עמיר פרץ: תקשיב לי, תאמין לי, זה יהיה המותג הנכון.

עמיר פרץ: מדוע?

עמיר פרץ: כשאתה מדבר על משהו פריפריאלי, זה משהו שמישהו מתעלם ממנו.

עמיר פרץ: זה משהו שמישהו, כמו שאמר ידידי אריה מכלוף דרעי, זה משהו שקוף, כן?

עמיר פרץ: זו הפריפריה.

עמיר פרץ: הוא משהו מרוחק, בעיקר מהלב, מתשומת הלב, מקבלת ההחלטות, מחלק מהמסרים הנדרשים כאן, כן?

עמיר פרץ: לכן המושג הזה הוא מושג מדויק, כי אני חולם על הרגע שבו עובד שכר מינימום מאום-אלפחם ועובד שכר מינימום יוצא ברית-המועצות שהגיע ונמצא בתל-אביב או באשדוד, ועובד שכר מינימום מאתיופיה, בן העדה האתיופית, ירגישו בדיוק אותו דבר כמו עובד שכר המינימום הוותיק, שהיום נאבק על זכותו להתפרנס בכבוד כאשר מפעל "אקסטרא פלסטיק" נסגר בשדרות.

עמיר פרץ: אם אנחנו נצליח ליצור מכנה משותף כזה, מהר מאוד – זה החלום האמיתי שלי.

עמיר פרץ: דרך אגב, חברי, כולם יודעים כאן, הוותיקים, אני את החלום הזה כבר הצגתי ב-1984.

עמיר פרץ: אני הייתי אחד הראשונים שאמרו שצריך להקים מדינה פלסטינית עצמאית.

עמיר פרץ: כמעט זרקו אותי ממפלגת העבודה באותו זמן, כי אמרו – המקסימום שהיה מותר לומר זה "זכות הגדרה עצמית לפלסטינים".

עמיר פרץ: אבל הדגשתי שהשלום חייב להיות עממי, שרק ביום שהמאבק על השלום יפסיק להיות מאבק אליטיסטי ויהפוך למאבק עממי, אנחנו נביא לשלום.

יצחק וקנין: נא לסיים.

עמיר פרץ: אני מסיים, אדוני.

עמיר פרץ: לכן הפריפריה החברתית מבחינתי היא פריפריה שגם מוצאת איזה מכנה משותף בין המאבק לשלום למאבק על חברה צודקת, כי בסוף רק הפרולטריון יביא שלום.

עמיר פרץ: אמר פה אביגדור ליברמן – יכול להיות שהוא יודע דברים לפני שהוא ביצע את ההתנתקות החד-צדדית מביבי, כן?

עמיר פרץ: ההתנתקויות החד-צדדיות למיניהן.

עמיר פרץ: ליברמן, אתה יודע, אדוני היושב-ראש, ביצע התנתקות חד-צדדית מבנימין נתניהו.

עמיר פרץ: אבל יכול להיות שלפני ההתנתקות החד-צדדית, יכול להיות שבנימין נתניהו לחש לו "הלוואי שהאמריקנים יכפו עלי הסכם"?

עמיר פרץ: אולי?

עמיר פרץ: סימן שאלה?

עמיר פרץ: סימן קריאה?

עמיר פרץ: סימן תקווה?

עמיר פרץ: ימים יגידו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

יצחק וקנין: אני מבין שחבר הכנסת מיקי לוי אינו נמצא.

עמיר פרץ: אני מוכן לדבר במקומו.

יצחק וקנין: זה בלתי אפשרי, הלוואי שזה היה אפשר.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מרב מיכאלי – שבע דקות לרשותך, ואחרייך – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: שבע דקות, חברת הכנסת מיכאלי.

יצחק וקנין: רשות הדיבור שלך.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני.

מרב מיכאלי: בוקר טוב, חברי וחברותי חברות הכנסת.

מרב מיכאלי: אתה יודע, אדוני, רציתי לשתף את הציבור בחוויה הפרלמנטרית במקרים כאלה.

מרב מיכאלי: הרי מה שקורה כאן, יש כאן עכשיו באמת התנגשות, באמת, בין הקואליציה החדשה, 61 חברות וחברי כנסת, שבינתיים היא רק קואליציה ועדיין לא ממשלה – בניגוד למה שאמר ראש הממשלה כשאמר שעלה בידו להקים ממשלה, אנחנו עדיין לא ראינו ועדיין לא נוכחנו בקיומה של ממשלה כזאת.

מרב מיכאלי: אז הקואליציה הזאת, שתלויה על חוט השערה של חבר כנסת אחד, באה, ועם ממשלת המעבר, שבינתיים מכהנת, מנסה להעביר תיקון לחוק-יסוד.

מרב מיכאלי: אנחנו, האופוזיציה, מתנגדות ומתנגדים לתיקון הזה, גם מטעמים מהותיים, אבל בראש ובראשונה מטעמים פרוצדורליים.

מרב מיכאלי: לא תמיד ברור שהציבור מבינה או מבין את המשמעות ואת החשיבות של הפרוצדורות.

מרב מיכאלי: כי על פניו, מה זה משנה?

מרב מיכאלי: הרי נתניהו הוא ראש ממשלה גם ככה, מה זה משנה אם הוא ראש הממשלה שבאמת הצליח להקים – אם אכן הצליח להקים – או ראש הממשלה של ממשלת המעבר, שאנחנו באות, באים ואומרים: לא לגיטימי שממשלת מעבר תעשה תיקון לחוק-יסוד.

מרב מיכאלי: לכן, ברשותך, אדוני היושב-ראש, ברשותכם, חברות וחברים, אני רוצה את הדקות שיש לי לנצל בשביל להסביר את החשיבות של הפרוצדורות ואת החשיבות של מה שעל פניו נראה כמו אולי קטנוניות, היטפלות לזוטות.

מרב מיכאלי: לא כן היא, לא זוטות, חברות וחברים.

מרב מיכאלי: כל העניין בדמוקרטיה – שאנחנו משתמשות ומשתמשים במילה הזאת כבר הרבה פעמים כקלישאה ולא עוצרות ומתעכבות ומתעכבים לחשוב על המשמעות שלה – כל הרעיון של דמוקרטיה הוא שמירה על החירות של כל אזרחית ואזרח; שמירה של הפרט מול כוחו הדורסני, שיכול להיות דורסני, של השלטון.

מרב מיכאלי: לכל שלטון יש כוח אדיר ועצום, ובקלות רבה הוא יכול להפעיל אותו על כל אחת ואחד מאתנו.

מרב מיכאלי: הרעיון של דמוקרטיה הוא שמירה על כל פרט ופרט במדינה כאדם בעל או בעלת זכויות אדם שאי-אפשר לקחת מאתנו.

מרב מיכאלי: ובתוך זה, כן, הרוב חייב בשמירה על זכויותיו של המיעוט, ואלוהים יודעת, בישראל מיעוטים רבים ומגוונים.

מרב מיכאלי: חברי חבר הכנסת עמיר פרץ דיבר פה עכשיו על פריפריה חברתית, ואכן, סוגים רבים ושונים של פריפריות חברתיות בישראל, שאפשר לקרוא להן גם "אחרים" או "אחרות".

מרב מיכאלי: אנחנו יודעות ויודעים שיש באמת הרבה סוגים כאלה.

מרב מיכאלי: מה שאנחנו רואות ורואים שבאה ועושה – הייתי אומרת: באה ועושה הממשלה הזאת, אבל כאמור זאת לא ממשלה עדיין – אלא שבא ועושה ראש הממשלה הזה, שבאמת מרגיש את עצמו כבר כל כך שייך ודבוק לכיסא ראש הממשלה כאילו שום דבר ואף אחד לא יוכל להזיז אותו ממנו אף פעם; מה שהוא בא ועושה, זה בא ואומר: לא מעניין אותי כל הדברים האלה.

מרב מיכאלי: לא מעניין אותי החוקים, שהם-הם המבנה שדרכו הדמוקרטיה ממלאת את תפקידה בלשמור על האזרחיות והאזרחים מפני השלטון.

מרב מיכאלי: פשוט לא מעניין אותי.

מרב מיכאלי: אני רוצה את מה שאני רוצה, אני רוצה את זה כאן ועכשיו, אני רוצה את זה ככה, ואני אקבל את זה, ולא משנה המחיר.

מרב מיכאלי: וככה הוא עושה.

מרב מיכאלי: יש לעזרתו אנשים מאוד כישרוניים בחלקם; אנחנו העברנו לילה ארוך בניצוחו של חבר הכנסת זאב אלקין, שהוא פרלמנטר כישרוני, איש חכם ובעל יכולות רבות, שבא וקבע סדרי דיון גם למליאה הזאת.

מרב מיכאלי: בעיקרון, על פניו, החוקים של הדמוקרטיה שאנחנו חיות וחיים בתוכה היו צריכים לתת לנו, האופוזיציה, כלים להביע כאן את כל ההסתייגויות שלנו אחת לאחת, באריכות, ככל שמרשה לנו התקנון – לא, באה הקואליציה וקיצצה לנו את הזמן הזה וקיצצה לנו את הזכות הזאת והגבילה אותנו עד לשעה 11:00, שזה בעוד שעה ושתי דקות, ואמרה: זה כל הזמן שתקבלו, כל ה-59 שאתם, בשביל לנמק את כל מאות ההסתייגויות והאי-נחת שיש לכם מהחוק ומהתיקון הזה.

מרב מיכאלי: הוא גם עשה את זה, כמובן, במהלך הלילה שבו נשארנו כולנו בשביל לנהל את המאבק הפרלמנטרי – וזאת חובתנו, כי זה הכלי שיש בידינו – גם שם הוא הגביל אותנו:

מרב מיכאלי: הגביל את זכות הדיבור של חברות וחברי הוועדה, הגביל את זכות הדיבור של מי שאינם חברות וחברי ועדה.

מרב מיכאלי: כך, כאילו, אתמול בבוקר הדיון בוועדה היה מאחורינו ואפשר היה להתחיל את הדיון כאן באולם.

מרב מיכאלי: אני באמת יכולה להבין שקשה להעביר החוצה את הפרטים האלה, את הפרטים שבהם – כמו שאתה יודע, אדוני, אלוהים, כמו שאומרות, נמצאת בפרטים הקטנים.

מרב מיכאלי: קשה להעביר את הפרטים הקטנים האלה של התקנונים, של החוקים הקטנים, אפילו לא חוקי מדינה אלא חוקים של הפרלמנט, הפרלמנט שתפקידו לחוקק חוקים ולפקח על הממשלה, על הרשות המבצעת.

מרב מיכאלי: והנה בא ראש הממשלה, בראש הרשות המבצעת, ולא אכפת לו שהיא רשות מבצעת שמבחינה חוקית אולי יש לה סמכות, אבל מבחינה ציבורית, מבחינה מוסרית, מבחינת לגיטימציה, הסמכות שלה לעשות את מה שהוא עושה היא במקרה הטוב מפוקפקת, ופשוט מניח את המגף בכל הכובד ואומר: ככה יהיה.

מרב מיכאלי: ככה אני החלטתי ולכן ככה יהיה.

מרב מיכאלי: התיקון זה כנראה יעבור כאן היום, אבל נתניהו מתחיל את הקדנציה הרביעית שלו כראש ממשלה כשריח רע עולה מהאופן שבו הוא פותח אותה.

מרב מיכאלי: הוא פותח את הקדנציה הזאת תוך שהוא מצפצף על הציבור, הוא מצפצף על הדמוקרטיה, הוא מבזה את הכנסת, והוא מבהיר שהוא ואין בלתו.

מרב מיכאלי: ובכן, אדוני היושב-ראש, ההיסטוריה לימדה אותנו פעם אחר פעם שיש הרבה אנשים שחשבו שאין בלתם, ולא כן היא.

מרב מיכאלי: ככה יתברר גם הפעם.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחריו – חבר הכנסת עפר שלח.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה נוכח – – –

אחמד טיבי: הוא פה.

יצחק וקנין: אמרתי: אם הוא לא יהיה נוכח.

יצחק וקנין: אשריכם, יש עתיד.

יצחק וקנין: אתם עושים את עבודתכם נאמנה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קיווינו שתקום ממשלה שתאמץ מדיניות תכנונית שוויונית, שתיקח בחשבון את הצרכים של התושבים הערבים, תתחשב בעוול שנעשה להם ותעשה עמם, עם הערבים, צדק.

טלב אבו עראר: אבל לצערנו, בהסכמים הקואליציוניים אין שום התייחסות לפתרון בעיות חברתיות-כלכליות באוכלוסייה הערבית; אין תוכנית להפחתת האלימות ההולכת וגואה בקרב האוכלוסייה הערבית.

טלב אבו עראר: אין כל זכר ליישום מסקנות ועדת אלאלוף למיגור העוני בקרב האוכלוסיות המוחלשות.

טלב אבו עראר: יישובינו בנגב נהפכו למוקדי עוני ואבטלה בהיעדר אזורי תעשייה, מפעלים, מקומות עבודה; אין כל זכר בהסכמים לשיפור נושא החינוך באוכלוסייה הערבית.

טלב אבו עראר: אין כל תוכנית להכרה באוניברסיטאות ערביות.

טלב אבו עראר: דיברנו הרבה, ביקשנו, וכמה שהיו הבטחות להקים לפחות אוניברסיטה אחת ברהט, עד היום אנחנו ממתינים, בזמן שאוניברסיטה שהוקמה באריאל, בשטח כבוש, הכירה בה המדינה, ובתוך הקו הירוק אין הכרה, על אף הצורך הגדול באוכלוסייה הערבית.

טלב אבו עראר: אין כל התייחסות להרחבת תוכניות המתאר ביישובים הערביים.

טלב אבו עראר: ראש הממשלה יודע בוודאות על מצוקת הזוגות הצעירים.

טלב אבו עראר: מצד אחד, הממשלה לא מספקת פתרונות, ומצד שני, גל ההריסות עולה מיום ליום.

טלב אבו עראר: עשרות בתים נהרסים בשבוע, משפחות שלמות נשארות לא קורת גג, והממשלה לא רואה בעיניים וממשיכה להרוס לבדואים בנגב.

טלב אבו עראר: כמה פעמים הזהרתי, וכאן אני מזהיר: אם מצוקת הדיור לא תבוא על פתרונה, אני מזהיר באמת מהתקוממות הצעירים, מאינתיפאדה שתקום בנגב; לא רק בנגב אלא במגזר הערבי בכלל.

טלב אבו עראר: והממשלה תישא בכל האחריות לכך.

טלב אבו עראר: בוודאי ראש הממשלה וממשלתו יודעים על אלפי או עשרות אלפי אזרחי המדינה, ערבים בדואים בנגב, המתגוררים ביישובים בלתי מוכרים, אשר מנותקים מדברים בסיסיים ביותר כמו מים וחשמל.

טלב אבו עראר: האם ראש הממשלה יודע על אלפי המשפחות החיות בפירוד – חלקן בגדה, חלקן בעזה, חלקן בתוך הקו הירוק – בגלל חוק הלאום הגזעני, המנוגד לכל האמנות הבין-לאומיות?

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, ממשלת ישראל מנשלת את קרקעות הערבים בנגב ובצפון, ועל חשבון קרקעות אלה מפתחת יישובים לאזרחיה היהודים ללא הרף, תוך הפרה בוטה של כל האמנות הבין-לאומיות.

טלב אבו עראר: כך, למשל, היישוב חירן יוקם על אדמת היישוב הלא-מוכר אום-אלחיראן; אום-אלחיראן, יישוב בדואי בלתי מוכר.

טלב אבו עראר: התושבים שם עתרו לבית-המשפט הגבוה לצדק – כך הוא נקרא – בג"ץ.

טלב אבו עראר: לא נהוג במדינות דמוקרטיות נאורות שבתי-המשפט לצדק מנשלים או עוזרים בנישול מהקרקעות האלה.

טלב אבו עראר: אף פעם לא קראתי נישול בחסות בית-המשפט, שהשופטים קבעו פה אחד, כך בהתחלה, שהמדינה החליטה לעקור יישוב ערבי, אום-אלחיראן, ולהקים במקומו יישוב יהודי.

טלב אבו עראר: כך כתוב בהחלטה, קראנו.

טלב אבו עראר: השופטים פה אחד החליטו שתושבי אום-אלחיראן לא פלשו לקרקע הזאת אלא עברו בהחלטת המושל הצבאי בשנת 1956, שהחליט להעביר אותם לכאן.

טלב אבו עראר: ואז, מה שקרה ביום שלישי שעבר, שבית-המשפט העליון דחה את ערעורם של התושבים האלה, וקבע לפנות ולהרוס את בתיהם למען הקמת יישוב יהודי, חירן, למרות שבמהלך הטיפול בנושא הזה הצליחו התושבים הבדואים להוכיח כי היו שם ברשות והם לא מסיגי גבול במקום.

טלב אבו עראר: אך שופטי הרוב סברו שאין בכך כדי לשנות את הגזירה.

אוסאמה סעדי: את רוע הגזירה.

טלב אבו עראר: כן.

טלב אבו עראר: ואני שואל, מכובדי היושב-ראש, זה נקרא בית-משפט הגבוה למה?

יצחק וקנין: סיעת המחנה הציוני עושה יותר מדי רעש ביציע.

טלב אבו עראר: בית-המשפט העליון לצדק, לא לשקר ולא לחנפנות ולא להתגייסות למימוש מדיניות הממשלה, ובמיוחד מדיניות נתניהו.

טלב אבו עראר: בית-המשפט שאליו פונים כל המוחלשים, לפחות, במקום שיהווה מקום לצדק באמת, בא בית-המשפט והתגייס לשרת את המדיניות הגזענית של ממשלת ישראל, של נתניהו.

טלב אבו עראר: בכך הוא לא הגן על השוויון, כאשר התמונה הברורה של הרס כפרים ערביים שלמים הייתה צריכה לעמוד לנגד עיניו של בית-המשפט ולהיות שיקול מכריע.

יצחק וקנין: נא לסיים.

טלב אבו עראר: מכובדי, קרקעות הבדואים בנגב מנושלות לטובת בסיסים צבאיים, ואין הרחבות ותוכניות מתאר ליישובים הערביים.

טלב אבו עראר: ולכן, ממשלה בלתי צודקת שלא כוללת צדק חלוקתי בתקציבי הממשלה, אין לה תקציב סקטוריאלי גרידא.

טלב אבו עראר: על כך אני אעשה כל שביכולתי, ביחד עם חברי בקואליציה, או לפחות באופוזיציה, להביא לסיום הקדנציה של ממשלה זו מוקדם ככל האפשר, כי הממשלה הזאת היא אסון לכל החברה הישראלית בכלל ולאוכלוסייה הערבית בפרט.

טלב אבו עראר: כולי אמונה שממשלה זו לא תשרוד, בגלל כל הקווים הקיצוניים כנגד האוכלוסייה הערבית, ולכך אני מייחל.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עפר שלח, ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

עפר שלח: אדוני היושב-ראש, הכנסת העשרים מתחילה את דרכה מהמקום הנמוך ביותר.

עפר שלח: אנחנו נוהגים להתלונן, במידה רבה של צדק, על הדה-לגיטימציה של המערכת הפוליטית, אבל הקואליציה החדשה תרמה השבוע למוניטין הרע של הפוליטיקה תרומה מבישה במיוחד.

עפר שלח: עוד מעט, בקצה ציפורנו של חבר הכנסת האחרון, יאושר כאן בהוראת שעה תיקון לחוק-יסוד שחוקק – החוק – על-ידי אותה ממשלה ממש רק לפני שנה.

עפר שלח: זה יהיה בסיומו של סדר-דיון דרקוני, לפי סעיף 98 לתקנון, שנועד לימי הרת עולם, ומופעל באישורו של יושב-ראש הכנסת עוד לפני תחילתו האמיתית של המושב הראשון, לחקיקה שאין בה צורך כלל.

עפר שלח: הרי ראש הממשלה היה יכול להציג כאן ממשלה של 19 שרים שבה היה לליכוד רוב מוצק, ולא הייתה שום בעיה של משילות; ואחר כך היינו דנים כראוי על הרחבתה.

עפר שלח: אבל לבם של ראש הממשלה ואנשיו מלא פחד שמא מי מחברי הקואליציה לא יהיה מבסוט – אז הלאה המסורת ואמת המידה.

עפר שלח: הוועדה שדנה בחוק-היסוד לא הייתה ועדת החוקה, כפי שראוי וכפי שכתוב בתקנון, אלא ועדה מיוחדת, שזמן פעולתה היה יותר קצר מהזמן שלקח להקים אותה.

עפר שלח: שש שעות, 1.5% מאורך חייו הממוצע של פרפר, פעלה הוועדה, שנהרתה באונס, פעתה את פעייתה הראשונה ב-01:00 וב-07:00 הזדווגה עם עצמה, ילדה תיקון חוק מושחת ומעוות, ומתה.

עפר שלח: על דעתו של יושב-ראש הכנסת, על דעת הייעוץ המשפטי, שנאלם דום, ובניגוד לאמירות המפורשות של גדולי המשפט החוקתי, שציטטנו לשווא מהכתב – הרי להזמין אותם לוועדה לא היה זמן – נאנסה הכנסת לתהליך המבזה הזה.

עפר שלח: אבל לבם של ראש הממשלה ואנשיו מלא פחד, ואחוריהם כמהים לכורסת השר, אז הלאה הבושה.

עפר שלח: מנגד, הקואליציה הזו נשענת על 61 חברים בלבד.

עפר שלח: כדי לאשר ועדה זמנית, אדוני היושב-ראש, נדרשו כולם למעט אחד, והצביעו 118 חברי כנסת – ארבעה יותר, השר שטייניץ, משהצביעו על אישור הסכמי קמפ-דייוויד.

עפר שלח: כחבר הנהלת האופוזיציה אני מבטיח לכם: ככה יהיה עכשיו בכל עניין.

עפר שלח: וזה אומר שבכוחו של חבר כנסת בודד, אדם אחד שיהיה איש במקום שבו אין אנשים אלא רק שרים בלי תיק, כדי לעצור את הבושה.

עפר שלח: אליהם אני פונה היום, לא אל בנימין נתניהו, שאיננו יודע בושה מהי.

עפר שלח: אני פונה אל חבר הכנסת זאב בנימין בגין, פרלמנטר מובהק ובנו של אחד מגדולי הפרלמנטרים שידעה ישראל.

עפר שלח: זה מה שאמר מנחם בגין על בית-המשפט העליון: "עליונות המשפט תתבטא בכך שלחבר שופטים בלתי תלויים תוענק לא רק הסמכות לקבוע במקרה של תלונה את חוקיותה וצדקתה של פקודה או תקנה אדמיניסטרטיבית מטעם מוסדות השלטון המבצע, אלא גם הסמכות לחרוץ משפט האם החוקים המתקבלים על-ידי בית-הנבחרים מתאימים לחוק-היסוד או זכויות האזרח.

עפר שלח: ודבר המשפט יקום".

עפר שלח: חבר הכנסת בגין – אולי בקרוב כבוד השר – זה בידיים שלך.

עפר שלח: כשיבואו לממשלה ולכאן חוק הלאום או פסקת ההתגברות; כשהבית היהודי, שלידיו נמסרו משרד המשפטים וועדת החוקה, יבקש לממש את הסעיפים בהסכם הקואליציוני המפרים את האיזון בין המערכת המשפטית לפוליטית – כל שיידרש הוא האצבע שלך, והבושה לא תעבור.

עפר שלח: אני פונה אל חבר הכנסת אלי אלאלוף.

עפר שלח: באת לכאן כדי לממש את התוכנית למלחמה בעוני שגיבשת בוועדה שהקים חברי שר הרווחה לשעבר מאיר כהן בכנסת הקודמת.

עפר שלח: הנה חלק מההבטחות בהסכמים הקואליציוניים, כולן בסכומים שנתיים המתחדשים מדי שנה:

עפר שלח: לא פחות מ-420 מיליון שקל לחלוקה פרטית של חברי כנסת מסיעות הבית היהודי, יהדות התורה וש"ס; 26 מיליון לתוכנית חינוך יהודי בתפוצות ולמימון מערך בדיקות יהדות בתפוצות, שזה כמובן שם קוד לג'ובים למקורבי הבית היהודי; 100 מיליון לקרן שמיטה ממלכתית; 70 מיליון להקמת מבני דת ומקוואות; 40 מיליון מענקים ביטחוניים עלומים לרשויות בשטחים, וכ-20 מיליון לפחות בשנה לעוד שרים וסגני שרים – כמעט 700 מיליון שקל, בערך מה שהוקצה ליישום מסקנות ועדת אלאלוף.

עפר שלח: זאת אומרת שעל כל שנה של ההסכמים האלה, שנה של מלחמה בעוני תרד לטמיון.

עפר שלח: אבל, חבר הכנסת אלאלוף, זה בידיים שלך.

עפר שלח: כשיבואו לכאן הסעיפים האלה, כשתתבקש להרים יד כדי להטביע את מעשה ידיך בים של כסף קואליציוני – כל שיידרש הוא האצבע שלך, והבושה לא תעבור.

עפר שלח: אני פונה לחבר הכנסת יואב קיש.

עפר שלח: לחמת למען השוויון בנטל.

עפר שלח: בעצרת הפראיירים אמרת: "הנכונות לוותר ולשלם מחיר כפרט עבור טובת הכלל והתחושה שהרווחת את מקומך בחברה הישראלית – אלו הם הערכים שעליהם הוקמה מדינת ישראל.

עפר שלח: לא צריך להיות הבדל בין דם לדם.

עפר שלח: ראש הממשלה, לא צריך יותר ועדות.

עפר שלח: קְבַע את עקרון השירות לכול, ובכך תקבע את עתידה של המדינה והחברה בישראל".

עפר שלח: יואב, זה בידיים שלך.

עפר שלח: כשתבוא לכאן הפשרה הרקובה שנרקחה בהסכם הקואליציוני עם יהדות התורה, כשייתנו בידי שר הביטחון את הסמכות לקבוע הבדל בין דם לדם ולבטל למעשה את חובת הגיוס – כל שיידרש הוא האצבע שלך, והבושה לא תעבור.

עפר שלח: אני פונה אל סגן שר האוצר ואולי השר המיועד במשרד האוצר, חברי איציק כהן.

עפר שלח: אני יודע היטב מה אתה חושב על המיליארדים שקיבלה הבית היהודי כדי לחסל סופית את הסיכוי לפתרון של שתי מדינות.

עפר שלח: אבל ממחר זו האצבע שלך על הברז.

עפר שלח: סיבוב אחד, הנפה אחת לכיוון שאליו מצביע הלב, והבושה לא תעבור.

עפר שלח: ואני פונה אליך, שר הביטחון משה יעלון.

עפר שלח: פעמיים בכנסת הקודמת דחיתי הצעה להיות סגנך – למרות הערכתי אליך ולמרות שאתה יודע כמה אני מרבה לעסוק בענייני ביטחון – כי זהו תפקיד ריק מתוכן.

עפר שלח: מה אתה חושב עליו, אני יודע היטב.

עפר שלח: אז ברכותי, בוגי, ממחר אין לך סגן אחד, יש לך שני סגנים – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

עפר שלח: – – אחד לענייני כלום, אחד לענייני שום דבר.

עפר שלח: אבל זה בידיים שלך.

עפר שלח: עוד מעט, כשתגיע העת להצביע על התיקון המרחיב את הממשלה שלא לצורך, כל שיידרש הוא האצבע שלך, והבושה לא תעבור.

עפר שלח: בעיצומו של משבר הטילים בקובה אמר יועצו של הנשיא קנדי – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת שלח, משפט אחרון.

עפר שלח: דקה אחת.

עפר שלח: – – – אמר יועצו של הנשיא קנדי:

עפר שלח: אם השמש תזרח מחר, זה יהיה רק בזכות אנשים בעלי רצון טוב.

עפר שלח: לא צריך להגזים, השמש תזרח גם אחרי שנאשר את החוק הרע הזה, את הממשלה הרעה הזו.

עפר שלח: אבל אחרי החרפה שידענו ביומיים האחרונים, אם ישראל תינצל מחוקים רעים ומבזבוז מיליארדים ומשיתוק מדיני, זה יהיה רק בזכות הצבעתם של אנשים בעלי רצון טוב.

עפר שלח: מילולית לגמרי, זה בידיים שלכם.

עפר שלח: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עפר שלח.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: שש דקות לרשותך, חבר הכנסת כבל.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, אדוני השר, רשם פרלמנטרי, ברשותכם, אני רוצה לומר כמה מילים בעניין הזה.

איתן כבל: הרי כבר נאמרו כל המילים, מה עוד יש להוסיף?

איתן כבל: אמרנו ואמרנו ואמרנו.

איתן כבל: אני רוצה דווקא להתמקד בדבר אחד: ערך המילה.

איתן כבל: אתם יודעים, אנחנו חברי הכנסת – בכלל, בני-אדם ומילים זה סיפור קצת קשה.

איתן כבל: אבל ראש הממשלה הפך את המושג "אין ערך למילה" לדבר חדש לגמרי.

איתן כבל: זה לא משנה מה אני אומר, אם אמרתי לפני הבחירות א'; אם זה משרת אותי לומר משהו אחר – אז אמרתי.

איתן כבל: ואם צריך לשוב ולומר שוב משהו אחר, אז אני אומַר שוב משהו אחר, מה קרה.

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, אני לא מסכים לכל מה שקורה באגף הזה.

יצחק וקנין: יותר מדי רעש.

איתן כבל: אתם יודעים, הייתי רוצה לומר לראש הממשלה את המשפט "אם בארזים נפלה שלהבת, מה יאמרו אזובי הקיר", אבל פה קצת קשה לי לומר.

איתן כבל: כי איך אנחנו מבקשים לחנך את הציבור, אותנו, את כולנו, כשבסופו של עניין הבית הזה – שהוא סוג של זרקור שלאורו אמורים אנחנו, כולנו, להיות שליחי ציבור – בשורה התחתונה מה שאנחנו מלמדים את הציבור, את כולם, אותנו, זה שאין שום ערך למילה, אין שום ערך למילים.

איתן כבל: אז אמר.

איתן כבל: חבר הכנסת שלח, ראש הממשלה – אז אמר.

איתן כבל: אמר "שתי מדינות לשני עמים" – אז אמר.

עפר שלח: הוא לא התכוון לזה.

איתן כבל: אמר, והוא הצביע גם ונאם, כמה חשוב שתהיה ממשלה של 18 שרים – אז אמר.

איתן כבל: העניין הוא, כפי שאתה אומר, חבר הכנסת שלח, שפיו ולבו מעולם לא היו שווים; שהמרחק בין פיו ללבו הוא כרחוק מזרח ומערב, שאין שום קשר.

איתן כבל: כשהוא אומר, וגם כשאתה קורא את שפתיו אתה יודע שאמת לא יכולה לצאת מפיו.

איתן כבל: אמת וביבי זה תרתי דסתרי, סתירה מוחלטת.

איתן כבל: וזה ראש הממשלה שלנו, זה ראש הממשלה שכולנו מסתכלים ומביטים בו.

איתן כבל: ותקום בימים הקרובים ממשלה צרה.

איתן כבל: כמה צמד המילים הזה הופך לכל כך משמעותי וכל כך מתאים למה שהיא: ממשלה צרה.

איתן כבל: ויהיו הרבה צרות וצרים, בוודאי על-פי החוק החדש: תהיה כנראה צרת הרווחה, ויהיה צר הכלכלה – – –

אחמד טיבי: אתה מתכוון צר-צר – – –

איתן כבל: צר-צר.

איתן כבל: כן, כן, צר.

איתן כבל: צר.

קריאה: – – –

איתן כבל: צר לו.

קריאות: – – –

איתן כבל: צר לו.

יצחק וקנין: צרצר.

איתן כבל: זאת תהיה ממשלה של צר לי.

איתן כבל: כבר הרבה זמן לא מצאנו את עצמנו מתחברים כל כך, שמילים, אפילו שלא במתכוון, חבר הכנסת טיבי, מבהירות כל כך את מה שעתיד להיות.

אחמד טיבי: מה עתיד להיות?

איתן כבל: ממשלה צרה.

איתן כבל: צרה-ממשלה.

אחמד טיבי: צרה צרורה.

איתן כבל: אתה יכולת – צרה צרורה.

איתן כבל: בוודאי.

אחמד טיבי: – – –

איתן כבל: היא – עכשיו, אתה רוצה לשדרג אותה, אז אתה אומר: ממשלה צרה צרורה.

איתן כבל: הרי כשאתה רוצה לשבח מישהו, אתה מכפיל את מילותיו.

איתן כבל: אז זאת אומרת, זאת לא צרה, זאת צרה צרורה.

איתן כבל: ואנחנו נשב פה, ואני אומר שוב, כיוון שיש סביב העניין הזה לפחות קונסנזוס מאוד מאוד גדול באופוזיציה: חבר הכנסת טיבי, חבר הכנסת שלח, אדוני יושב-ראש האופוזיציה, שיזכרו אלה שאמורים היו לשבת פה והם לא פה – –

אחמד טיבי: איפה הם?

איתן כבל: – – כי כולם חושבים שהם יהיו חלק מהממשלה – –

עפר שלח: הם עכשיו נוהרים לירושלים.

איתן כבל: – – הצרה.

אחמד טיבי: יכול להיות שחברי הליכוד נוהרים ללשכה של – – –?

עפר שלח: הם נוהרים.

איתן כבל: בוודאי.

איתן כבל: כולם רוצים להיות חלק מהצרה צרורה – –

מיקי לוי: הם נוהרים אחרי התפקידים.

איתן כבל: – – והם רבים מי יהיה חלק מהצרה צרורה.

איתן כבל: ושיהיה להם ברור; אתה יודע, ההבדל בקדנציה הזאת בין הקואליציה לאופוזיציה – שהם חייבים לנצח אותנו בכל הצבעה.

אחמד טיבי: כל פעם.

איתן כבל: אנחנו צריכים הצבעה אחת כדי לשלוח אותם הביתה; שיזכרו זאת.

איתן כבל: הם צריכים לנצח אותנו בכל הצבעה, בכל שאילתה, בכל הצעה לסדר-היום, בכל הסתייגות.

איתן כבל: והרגע הזה, הפעם האחת, בוא תבוא, אדוני היושב-ראש, והיא תבוא בזמן ובמקום – –

יצחק וקנין: תודה.

איתן כבל: – – שהם לא יצפו לה.

איתן כבל: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי – –

קריאה: ארבע פעמים כבר רשמו אותך.

יצחק וקנין: – – אני, לפנים משורת הדין, נותן לך לדבר, ואתה מטייל לך במליאה כאוות נפשך.

קריאה: תראה איך הוא רץ, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: יש לך כושר, זה הכי חשוב.

יצחק וקנין: שש דקות.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה על הנדיבות שלך.

מיקי לוי: האמת שאיחרתי, ואני לוקח את האחריות על עצמי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הבעיה של הממשלה הזאת היא אינה הכמות – 18 שרים, 28 שרים.

מיקי לוי: חבר הכנסת שלח גילה לנו עכשיו שיש שני סגני שר במשרד הביטחון: אחד לענייני התיישבות ואחד לענייני שום דבר.

מיקי לוי: זו לא הבעיה.

מיקי לוי: כמעט לא אכפת לי הג'ובים.

מיקי לוי: הבעיה היא האיכות.

מיקי לוי: לאן ייקחו אותנו אותם מועמדים?

מיקי לוי: לאיזה כיוון?

מיקי לוי: לאיזה מסדרון?

מיקי לוי: לאיזה הסדר?

מיקי לוי: מה העתיד שלנו במדינה הזאת?

מיקי לוי: לפני שנה, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת של הליכוד הרימו את היד בהצבעה על חוק-יסוד הקטנת הממשלה, ואני שואל: מה קרה?

מיקי לוי: מה קרה לפני שנה וחודשיים?

מיקי לוי: זה הרי לא שנות דור, זה לא שנות נצח.

מיקי לוי: שנה וחודשיים.

מיקי לוי: איבדתם את הערכים?

מיקי לוי: את היושרה?

מיקי לוי: את המוסר?

מיקי לוי: מה ההבדל, אדוני היושב-ראש, בין ארבעה שרים למפלגה לשבעה שרים למפלגה; לשני סגני שרים או לשלושה–ארבעה סגני שרים לכל מפלגה, בהסכמים הקואליציוניים?

מיקי לוי: מדברים אתנו על משילות, על יציבות.

מיקי לוי: מה ההבדל אם מפלגה נותנת שלושה שרים לפי מפתח או חמישה שרים?

מיקי לוי: זה מגדיל את היציבות?

מיקי לוי: מה שזה כן מגדיל זה את חוסר היכולת של הבית הזה לתפקד, כי כל שר וסגן שר ספון בלשכתו ואינו מגיע כמעט לבית הזה, אלא להצבעות בלבד, וודאי וודאי שלא לוועדות הכנסת.

מיקי לוי: איך במחי יד ביטלתם חוק-יסוד?

מיקי לוי: מה תסבירו לציבור?

מיקי לוי: מה תגידו לו, שיש צורך בג'ובים?

מיקי לוי: זו הדרך?

מיקי לוי: זו הדרך לשרת את הציבור ואת העם?

מיקי לוי: והתשובה היא: הציבור ישפוט.

מיקי לוי: ראש הממשלה הוכיח שהוא לחיץ, נכנע כניעה מוחלטת לשותפים הקואליציוניים.

מיקי לוי: אפילו במפלגתו שלו, חבר הכנסת איוב קרא, שעשה לו רב, שם פעמיו לקבר יתרו, והכותרת היא: אני הולך להתייעץ.

מיקי לוי: יש כאן הרבה כאלה שמתייעצים עם הרב, עם המנחה, במקום שתהיה להם דעה אישית.

מיקי לוי: והיום אני כבר קורא שהובטח לו להיות סגן שר, אבל מקורביו אומרים: מה פתאום, הובטח לו להיות שר.

מיקי לוי: עכשיו אני גם מבין למה יש שני סגני שרים בכל מיני משרדים אחרים: כי איבדו את הדרך ואיבדו את המוסר ואיבדו את היושרה ואיבדו את הערכים.

מיקי לוי: ראש הממשלה אינו עומד בלחצים, בוודאי ובוודאי לא מול חברי הליכוד, כי הוא צריך לשלם להם.

מיקי לוי: ואני שואל מדוע.

מיקי לוי: אתם יודעים מה, אין לי בעיה עם שינוי מספר השרים.

מיקי לוי: בבקשה, זוהי דמוקרטיה.

מיקי לוי: רוצים לשנות, אדוני היושב-ראש, בבקשה.

מיקי לוי: נשאלת השאלה: מדוע שינוי חוק-היסוד הגיע?

מיקי לוי: נכון שיש סעיף 98, אבל השינוי הזה הגיע לפני כינונה של הממשלה, והוא הגיע לפני כינונה של הממשלה מכיוון שראש הממשלה מפחד וחושש מאותם עריקים שירגישו את עצמם לא מרוצים ולא יגיעו להצבעה על כינון הממשלה, ואז אין כינון ממשלה.

מיקי לוי: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, אתה רק ממלא מקום, ויש לי הרבה כבוד אליך.

מיקי לוי: אתה אחד מהוותיקים בבית הזה ומתמצא בתקנון הכנסת אולי יותר מכל אחד אחר פה, ואני באמצעותך רוצה להעביר מסר ליושב-ראש הקבוע.

מיקי לוי: באמת, אני רואה בתפקיד שלו את התפקיד – התפקיד, אני מדגיש – לחמש דקות, הכי טרגי עם כינון הממשלה.

מיקי לוי: כי יושב-ראש הכנסת צריך לתת הוראה למנכ"ל שלו שייתן הוראה לנגרים להוסיף עוד שולחן קטן, פנימי, בשטח הזה, הפנוי.

יצחק וקנין: כבר היה דבר כזה.

מיקי לוי: נכון.

מיקי לוי: אלה המראות שאנחנו נראה בכנסת הבאה: ממשלה צרה עם 61 ח"כים; עוד תוספת של שולחן עבור שרים לענייני כלום ושום דבר, וזה יהיה חבל מאוד מאוד; שולחן נוסף עבור ראש הממשלה.

מיקי לוי: יהיו להם קצת רווחים, לא יצטרכו להצטופף.

מיקי לוי: הכספים הקואליציוניים – 20 מיליון שקל לכל חבר כנסת.

מיקי לוי: אתם שמעתם את זה?

מיקי לוי: 20 מיליון שקל.

מיקי לוי: חברי הכנסת מהקואליציה הופכים להיות אנשים עשירים מאוד.

מיקי לוי: כל חבר כנסת יעשה ב-20 מיליון שקל כאוות נפשו.

מיקי לוי: יחלק, ייתן, יהפוך מלך – לא ליום אחד, להרבה זמן.

מיקי לוי: 20 מיליון שקל – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

מיקי לוי: – – בחיים לא היה לי בחשבון הבנק שלי.

מאיר כהן: גם לא יהיה.

מיקי לוי: גם לא יהיה לי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, לממשלה הזאת אין דרך, אין ערכים.

מיקי לוי: היא ממשלה צרה אשר איבדה את כל המוסריות בעיני הציבור.

מיקי לוי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יאיר לפיד, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: שש דקות לרשותך, חבר הכנסת יאיר לפיד.

אחמד טיבי: סליחה, טעות.

יצחק וקנין: הפכתם את זה?

אחמד טיבי: החלפנו.

יצחק וקנין: רבותי, אין לי בעיה, אין לי בעיה שאתם מתחלפים, אבל, רבותי – – –

אחמד טיבי: מטעמי כבוד – – –

יצחק וקנין: אין לי בעיה שאתם מתחלפים, אבל, רבותי – סליחה, מזכירות.

יצחק וקנין: לא אתם מחליטים מי מדבר מתי.

יצחק וקנין: גם כשאתם מחליפים זה לא על דעתכם.

יצחק וקנין: אני הולך לפי מה שרשום לפני.

יצחק וקנין: זה לא על – אף אחד לא אמר את זה.

אחמד טיבי: היה צריך להודיע ליושב-ראש.

יצחק וקנין: אתם לא מודיעים.

אחמד טיבי: אז תחליט, אדוני.

יצחק וקנין: אתה רואה, נאזם, למה אני אומר שהן לא צריכות לנהל פה את העניין?

יצחק וקנין: שש דקות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, איזה מחזה מול עינינו?

אחמד טיבי: ממשלה שהתחייבה שהיא לא תעלה על 18 שרים, על-פי חוק, חוק-יסוד, עושה הכול – קרקס שלם – כדי שמספר המושבים כאן של עור הצבי יהיה לפחות 22, וכדי שיהיו ארבעה סגנים לפחות; כדי שתקום – איך אמר חבר הכנסת איתן כבל באחת מהברקותיו התכופות – ממשלה צרה שיש בה צרת רווחה, צר משפטים.

איתן כבל: צרת משפטים.

אחמד טיבי: צרת משפטים.

אחמד טיבי: ואז אני אמרתי – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי, או צרה צרורה.

אחמד טיבי: חכה, אני אגיע לביטוי הזה, שהוא ביטוי שלי.

אחמד טיבי: אז אני זרקתי לעברו של איתן כבל, חברי הטוב, "צרה צרורה".

אחמד טיבי: אני רוצה להגיד לכם, חבר הכנסת איתן כבל, מתי הממשלה תהפוך מממשלה צרה לממשלה צרה צרורה.

איתן כבל: בהקדם.

אחמד טיבי: אתה יודע מתי?

אחמד טיבי: חבר הכנסת לפיד, תקשיב.

אחמד טיבי: אתה יודע מתי תהפוך הממשלה מממשלה צרה לצרה צרורה?

אחמד טיבי: אם אתם תצטרפו אליה.

יצחק וקנין: תאמין לי, ידעתי שהוא הולך להגיד את זה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת הרצוג, הציבור רוצה התחייבות ממך שאתה לא מציל את נתניהו מהמצב המביך שאליו נקלע, מממשלת 61.

יצחק הרצוג: – – – בערבית.

אחמד טיבי: אתה רשאי להגיד את זה גם בעברית.

אחמד טיבי: תתחייב שאתה לא מציל אותו לא היום ולא עוד שישה חודשים.

אחמד טיבי: הוא בונה עליך.

יצחק הרצוג: כנראה לא שמעת אותי, אחינו היקר.

אחמד טיבי: אנחנו רוצים להיות אתכם יחד באופוזיציה נשכנית, לוחמת, כדי שנפיל את הממשלה הזאת שהיא ממשלה צרה.

אחמד טיבי: והיא ממשלה צרה צרורה מכל הבחינות – כלכלית, חברתית – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טיבי, אני חייב להגיד לך משהו.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

יצחק וקנין: בדרך כלל כשאנחנו מפילים את הממשלה אנחנו מפילים גם את עצמנו יחד אתה.

אחמד טיבי: יש כאלה שתמיד חוזרים, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: לצערי הרב, אני שבע קדנציות פה, ולפי השנים, אין לי קדנציה אחת של יותר משלוש שנים, שנתיים.

אחמד טיבי: יש כאלה שתמיד חוזרים.

אחמד טיבי: אתה אחד מהם.

אחמד טיבי: אבל שמע, זו ממשלת ימין קיצוני שאפילו ראש הממשלה לא רצה אותה.

אחמד טיבי: הוא גם לא רצה את ההרכב הפרסונלי שלה.

אחמד טיבי: הוא נסחט.

אחמד טיבי: ראש ממשלה נסחט על-ידי שר אחר, שיש לו רק שמונה ח"כים.

אחמד טיבי: והוא סחט אותו עד טיפת עור הצבי האחרונה.

אחמד טיבי: איילת שקד מאוד רצתה להיות שרת התרבות.

אחמד טיבי: אמרה, זה התפקיד – –

איתן כבל: האולטימטיבי.

יצחק הרצוג: החלומי.

אחמד טיבי: – – האולטימטיבי.

אחמד טיבי: החלומי.

אחמד טיבי: חייתה בחלום של שרת תרבות – או צרת תרבות, כפי שאיתן אמר – –

איתן כבל: יותר מדויק.

אחמד טיבי: – – ופתאום איווט ליברמן התפטר.

אחמד טיבי: החלום נדד ממחוזות התרבות למחוזות המשפטים.

איתן כבל: כי היא עברה ממילים למשפטים.

אחמד טיבי: אכן כך.

אחמד טיבי: וראו זה פלא, האיום על בית-המשפט העליון בשיאו.

אחמד טיבי: ראש הממשלה התחנן לבנט: קח אתה את המשפטים.

אחמד טיבי: יעני, כאילו בנט אחסן מן איילת שקד, יותר טוב מאיילת שקד.

אחמד טיבי: ההתנהלות הזאת היא ההוכחה לכך שצריך להעביר את הממשלה הזאת מן העולם.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אתה עוקב אחרי הנאומים שלנו לאחרונה.

אחמד טיבי: תמיד, בכל נאום, יש בעיה אקוטית שמדאיגה את כולנו.

אחמד טיבי: אני לא יודע אם אנחנו מצליחים להציף את הנושא אצל כולם – הריסת בתים ביישובים הערביים.

אחמד טיבי: כל הזמן יש איזו תעשיית תדמיות, במה עוסקים חברי הכנסת הערבים, מה הם עושים בנושאי חוץ ובנושאי מדיניות.

אחמד טיבי: כמובן, זה שקר.

אחמד טיבי: יותר מ-80% מהעיסוק שלנו הוא בנושאי פנים, חברה, כלכלה – הנושאים החשובים לנו.

אחמד טיבי: מה יותר חשוב מאשר הזכות לקורת-גג?

אחמד טיבי: אומרים: טוב, אתם בונים ללא רישיון.

אחמד טיבי: יש מישהו שבונה ללא רישיון ויש לו אפשרות להוציא רישיון?

יעל גרמן: – – –

אחמד טיבי: אין תוכניות מתאר.

אחמד טיבי: אצלנו אין תוכניות מתאר, ולכן אלפים בונים, נאלצים לבנות, ללא רישיון בנייה.

אחמד טיבי: אנחנו רוצים לבנות עם רישיון.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: והבנייה, אכן, היא לא על קרקע ציבורית; לא במקום המיועד לבית-ספר או לכביש, או שמישהו שדד קרקע של אחרים – על קרקע פרטית.

אחמד טיבי: או בתוך תוכנית מתאר עתידית, או שצריך לשנות ייעוד, להרחיב את תחומי השיפוט של היישוב.

אחמד טיבי: למה לא?

אחמד טיבי: פעם בשנות ה-50 היו לנו 93% בעלות על הקרקע הפרטית; היום רק 3% בערך.

אחמד טיבי: גם ה-3% – אנחנו לא יכולים לבנות על מחציתם, כי זה שייך למועצות אזוריות או לשטחים ירוקים – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אחמד טיבי: – – או אזור נחל וסביבתו, כמו בקלנסואה.

אחמד טיבי: איזה נחל וסביבתו?

אחמד טיבי: בואו תבקרו שם ותראו – אין נחל ואין לו סביבה.

אחמד טיבי: אנשים רוצים לבנות ולחיות.

אחמד טיבי: יש צווי הריסה בקלנסואה, בטייבה, בנגב, באום-אלפחם.

אחמד טיבי: אנחנו רוצים שכל אחד מכם יעזור לנו, יעזור לאזרחים האלה, שהם זועקים אך ורק כדי שתהיה להם קורת-גג.

אחמד טיבי: בקלנסואה לא תהיה הריסה ב-15 בחודש.

אחמד טיבי: סופי.

יצחק וקנין: תודה.

אחמד טיבי: צריך להגיד מילה טובה למשטרה, אגב.

אחמד טיבי: אני מקווה שלא תהיה גם באום-אלפחם בבית משפחת עבד אל-ע'אני בקרוב.

אחמד טיבי: אבל צל ההריסה מאיים על אלפי בתים.

אחמד טיבי: זה אחד הנושאים שיעסיקו את הרשימה המשותפת, אדוני היושב-ראש, ואנחנו מושיטים יד ומבקשים מכל מי שיכול לעזור – יושב-ראש האופוזיציה כאן.

אחמד טיבי: זו משימה שגם יושב-ראש האופוזיציה יכול לטפל בה.

אחמד טיבי: פנינו לנשיא המדינה, יש לו תפקיד חיובי בנושא הזה.

אחמד טיבי: הוא עזר, הוא סייע.

אחמד טיבי: גם לשר הפנים, גם למנכ"ל משרד הפנים, גם למשטרה, גם ליועץ המשפטי – נדפוק בכל דלת אפשרית, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יאיר לפיד, ואחריו – אחרון הדוברים, יושב-ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

מיקי לוי: אין שר.

יאיר לפיד: איך זה שאין שר במליאה?

יצחק וקנין: היה שר.

יצחק וקנין: הוא יצא, כנראה.

מיקי רוזנטל: גם שר לשעבר זה נחשב.

קריאה: יש נוהל.

מיקי לוי: אתה יכול לדבר חופשי עד אין-סוף.

יצחק וקנין: לא, חבר הכנסת מיקי לוי, אתה – – –

מיקי לוי: אדוני, אלה הכללים.

יצחק וקנין: אני נותן לו את הזמן, ואני אדאג ששר ייכנס מייד.

יצחק וקנין: זה נוהל, זו לא החלטה – – –

מיקי רוזנטל: לא, זה תקנון.

יצחק וקנין: לא, רבותי, זה לא תקנון.

יצחק וקנין: אל תלמד אותי את התקנון, במחילה מכבודך.

יצחק וקנין: חבר הכנסת רוזנטל, זה לא תקנון, זה נוהל.

יאיר לפיד: אדוני, אתה יכול לאפס את השעון?

יאיר לפיד: כי הוויכוח הזה היה על חשבוני.

יעל גרמן: עדיין מפסיקים את הישיבות כשאין שר.

יצחק וקנין: אני אוסיף לך את הזמן.

יאיר לפיד: אני מלא הערכה.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, עוד לא – הבניין הזה, יש לו חוש ריח.

יאיר לפיד: זה בניין עם אף רגיש.

יאיר לפיד: וחוש הריח של הבניין הזה מרחרח עכשיו באוויר ואומר לעצמו: מעניין, עוד לא הוקמה ממשלה, ואין שום ריח של חגיגיות באוויר.

יאיר לפיד: כל מה שאנחנו מריחים זה חומצתיות ועובש.

יאיר לפיד: כבר?

יאיר לפיד: שום ריח של שמחה, שום ריח של התלהבות, רק ריח של עכור כזה, של ביצה עומדת.

יאיר לפיד: עוד לא הוקמה הממשלה, כבר אנחנו יודעים שזו קבוצה של אנשים שלא אוהבים אחד את השני, שאף אחד מהם לא רוצה שחס וחלילה האחר יצליח, שלא נלהבים לקראת ההזדמנות לשתף פעולה, אלא רק מסתכלים כל אחד בחשדנות על השני, והחוק הראשון שהם מעבירים הוא מה שכבר זכה לכינוי "חוק הג'ובים".

יאיר לפיד: אני רוצה למחות על התיאור הזה, אפילו שמי שהמציא אותו זה ידידי יעקב פרי, שקרא לזה חוק הג'ובים.

יאיר לפיד: ג'וב זה עבודה.

יאיר לפיד: ג'וב זה מה שיש לתושב דימונה שנאבק עכשיו על מקום עבודתו.

יאיר לפיד: ג'וב זה אלה של עובדי כי"ל.

יאיר לפיד: ג'ובים יש פה בבניין לאנשים שבלילות עוברים ומסדרים את הכיסאות.

יאיר לפיד: זה ג'וב.

יאיר לפיד: החוק הזה עוסק בתפקידים ריקים מתוכן, הם לא זכאים לתואר "עבודה".

יאיר לפיד: זה לא חוק הג'ובים, זה חוק הלובים, כי מי שיש לו לובי – יסדרו לו, ומי שאין לו לובי – לא יסדרו לו.

יאיר לפיד: אז אנחנו הולכים לדון בחוק הלובים, ואני שואל את עצמי, מה אומר לעצמו אדם כזה, שייבחר לאחד התפקידים האלה?

יאיר לפיד: אחד השרים האלה, שממשלת ישראל וכנסת ישראל כבר קבעו שהוא מיותר, מה הוא אומר לעצמו?

יאיר לפיד: הוא נכנס למשרד, יום אחרי ההצבעה הוא יתיישב על כיסאו, יסתכל סביבו על הריפוד ויגיד לעצמו: הנה אני, הגשמתי את חלום חיי; אני יושב בכיסא שאין בו שום צורך, במשרד שאין בו שום צורך, ואני סוף-סוף הגעתי לפסגה, יש לי תפקיד שכנסת ישראל וממשלת ישראל קבעו שהוא ריק לחלוטין מכל תוכן.

יאיר לפיד: ועכשיו אני אוכל סוף-סוף לעשות מה שתמיד רציתי לעשות: כלום.

יאיר לפיד: שום דבר.

יאיר לפיד: למלא את הכיסא, לתפור מכרזים למקורבי, להיות פה בלי שתהיה בזה שום תועלת למדינת ישראל, לציבור הישראלי.

יאיר לפיד: אני רק עולה כסף, והרבה כסף.

יאיר לפיד: יש שני שקרים שניסו למכור מעל הדוכן הזה אנשי הקואליציה בימים האחרונים: השקר הראשון הוא שמדובר רק ב-20 שרים.

יאיר לפיד: לא מדובר ב-20 שרים, אין שום מגבלה על מספר השרים, ואנחנו מכירים את השחקנים, אנחנו יודעים בדיוק מה יקרה; כל פעם שתהיה בעיה, ייוולד עוד שר לענייני שום דבר.

יאיר לפיד: והשקר השני הוא שזה עולה רק מיליונים בודדים, מפני שכביכול הם חישבו כמה מיליונים עולים השר והלשכה.

יאיר לפיד: לי אי-אפשר למכור את השטות הזאת, אני הייתי שר האוצר של מדינת ישראל, התקציבים ישבו אצלי במשרד.

יאיר לפיד: עלות שר היא קודם כול הפעילות שהוא מייצר, והם יאלצו לייצר מכרזים, ועבודה, וכל הדברים שבסוף עולים מאות מיליוני שקלים, תבדקו את התקציבים הקודמים.

יאיר לפיד: אז ממשלת הלובים, שעוד לא קמה, עכשיו מסדרת אחד לשני תפקידים מיותרים, ואנחנו עומדים פה בפני הציבור הישראלי, נבוכים, ומבקשים את סליחתו על זה שקמה ממשלה שכבר עכשיו מכריזה שתפקידה הוא לא לעשות שום דבר.

יאיר לפיד: תודה רבה.

מיקי לוי: – – –

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר כנסת מיקי לוי, אני רק אבהיר: בכל רגע מדיוני המליאה צריך להיות שר.

יצחק וקנין: מה שאתה אמרת, שאני לא לוקח לו את הזמן – הזמן לא שייך, זה עניין של היושב-ראש, כניהול, כנוהל, לא כתקנון המליאה.

יצחק וקנין: אז צריך להיות נוכח שר, זה בוודאי.

מיקי רוזנטל: אבל מה עושים כשאין שר?

מיקי רוזנטל: או שמפסיקים את הדיון – – –

יצחק וקנין: תקשיב, אנחנו, כג'נטלמנים, כמי שמנהלים את הדיון, אנחנו אומרים: אתה יודע מה?

יצחק וקנין: תדבר, לא לוקחים לך את הזמן.

יצחק וקנין: אבל זה לא תקנון, זה נוהל.

מיקי רוזנטל: או שצריך להפסיק את הדיון.

יצחק וקנין: טוב.

יצחק וקנין: רבותי, אני מזמין את ראש האופוזיציה, חבר הכנסת יצחק הרצוג, לנאום.

יצחק וקנין: הוא אחרון הדוברים, רבותי.

יצחק וקנין: הנה, השר הגיע, כך שאנחנו יכולים להירגע.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אדוני, רשות הדיבור שלך.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אנחנו שמחים שמישהו מן הממשלה הגיע להפגין נוכחות, אבל זה לא נראה לי מאוד רציני.

יצחק הרצוג: בוקר טוב לנ'.

יצחק הרצוג: נ' הוא סמל קרבי בחטיבת גבעתי, שמשתחרר עוד חמישה חודשים, בן לאם נכה שלא מסוגלת לעבוד, בן לאב שעובד במשרה מלאה בעיריית רמת-גן ומרוויח 4,700 שקל לחודש.

יצחק הרצוג: לנ' יש חמישה אחים: אח אחד משרת כחייל קרבי בהנדסה קרבית, אחות נוספת מסיימת את לימודיה ועתידה להתגייס לצה"ל בקרוב, ועוד שלוש אחיות צעירות.

יצחק הרצוג: המשפחה הזאת גרה בדירת שניים וחצי חדרים ברמת-גן.

יצחק הרצוג: הבנות בחדר אחד, הבנים בחדר האחר, וחצי חדר נותר להורים.

יצחק הרצוג: עוד חודש מסתיים להם החוזה, אין להם איך לשלם את המעבר לדירה חדשה, ומאתמול הם חיים ברחוב.

יצחק הרצוג: הם העבירו מזרנים וכיסאות לכיכר, וזהו ביתם מהיום.

יצחק הרצוג: שני חיילים קרביים, אישה נכה, תלמידות בבית-ספר ואב מושפל ומדוכא.

יצחק הרצוג: סיפור ישראלי טיפוסי.

יצחק הרצוג: בוקר טוב לישראלים יוצאי אתיופיה.

יצחק הרצוג: לקייסים המבוגרים, שכבר התייאשו, לצעירים שמדברים וחולמים בעברית, בוגרי מערכת החינוך, שעושים בגרויות ומשרתים בצה"ל; שהולכים ברחוב ומפחדים מן המשטרה; שנכנסים לראיון עבודה, לפעמים עם תואר ראשון ושני, ויודעים שמישהו עם עור בהיר יותר יקבל אותה; ששומעים על הורים שמסרבים לשלוח את ילדיהם לאותה כיתה עם בנם או בתם; שנאלצים לצאת לרחובות, אדוני היושב-ראש, לצעוק ולהכאיב למדינה שלמה, רק כדי להרגיש שווים.

יצחק הרצוג: בוקר טוב לסיגל ואהוד, מורים בבית-ספר תיכון, כל אחד מהם מרוויח 5,000 ש"ח בחודש.

יצחק הרצוג: הם משלמים 1,780 שקלים על חינוך לשני ילדיהם, אחד בן חמש ואחת בת שלוש וחצי, מוציאים עוד 2,700 ש"ח בחודש על אוכל.

יצחק הרצוג: משלמים עוד 2,450 ש"ח בחודש על נסיעות וטלפונים, לא היו בחו"ל כבר שנים, חוששים להוציא 200 שקל לבייביסיטר, מבקשים מדי פעם עזרה מן ההורים כדי לשלם 4,000 שקלים שכר דירה בקריית-מוצקין, ומסננים כל שיחה שמגיעה אליהם מן הבנק.

יצחק הרצוג: בוקר טוב לשושנה וחיים, בני 85, חיים בגוש-דן, באחת מהערים הידועות והגדולות, קונים רק לחם, ביצים, חלב וקצת ירקות במהלך השבוע, ופעם בשבוע שתי חתיכות חזה עוף.

יצחק הרצוג: שומרים 30 שקלים לנסיעה שבועית עד קופת-החולים במונית, מתביישים להזמין את הנכדים לביקור כי תמיד קר בבית, חוסכים בחשמל ובמים, מחשבים טוב-טוב כל שקל, שיספיק לתרופות.

יצחק הרצוג: ובוקר טוב לבנימין נתניהו, ראש הממשלה שלהם.

יצחק הרצוג: ראש ממשלה שבמקום לפתור את הבעיות, מוכר את המדינה, מתכוון לפזר חצי מיליארד שקלים כדי שחברי הכנסת בקואליציה שלו יישארו רגועים, גם כבוד השר.

יצחק הרצוג: ראש ממשלה שבמקום לפתור בעיות מפרק את המדינה, מדינה שחבורה של קיצונים השתלטו עליה ועל ההגה.

יצחק הרצוג: מדינה שהציבור מתעורר בה בוקר-בוקר ויודע שמשהו לא בסדר; ראש ממשלה שבמקום לפתור בעיות מחלק משאבים וכספי ציבור, מנהל גנון של קבוצות לחץ – אחד בורח, אחד מנתק את הטלפון, אחד סוחט עוד סגן שר ועוד תקציב לישיבה ועוד תקציב לחטיבה, עוד כביש להתנחלות המבודדת, עוד משרה למקורב פוליטי, 20 מיליון לפה, 50 מיליון לשם.

יצחק הרצוג: אף אחד לא מסביר לאן ואף אחד גם לא אומר מהו הכיוון.

יצחק הרצוג: וזה נראה כמו ישיבת בעלי מניות כאשר על סדר-היום רק חלוקת תפקידים ודיבידנדים.

יצחק הרצוג: ראש ממשלה שמוכר את המדינה – ואנחנו משלמים.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יצחק וקנין: רבותי חברי הכנסת, תם הדיון בחוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 3 והוראת שעה לכנסת ה-20).

יצחק וקנין: הישיבה הבאה תתקיים היום, יום רביעי, כ"ד באייר תשע"ה, 13 במאי 2015, בשעה 11:00.

יצחק וקנין: ישיבה זו נעולה.