ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 193, 2015-02-16 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ז בשבט תשע"ה, 16 בפברואר 2015 למניינם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת מליאת הכנסת בפגרה.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שאנחנו נתחיל, אני – מניח שגם בשמכם – רוצה לשלוח איחולי החלמה מהירה לחברנו השר וחבר הכנסת אורי אורבך, שממש, אפשר לומר, נלחם כרגע על חייו.

יולי יואל אדלשטיין: אם יש מישהו שמאחד רבים כל כך בבית הזה ובציבור בכלל מעבר לכל מחלוקת פוליטית, זהו חברנו אורי אורבך.

יולי יואל אדלשטיין: ידיד אמת, לא רק שלי אלא של רבים מאנשי הציבור מכל קצות הקשת; אדם שפיו ולבו תמיד שווים, שמעניק לכל אחד מחיוכו ומתבונתו כמעט בכל מצב.

יולי יואל אדלשטיין: אין זו העת להרחיב על אודות פועלו העצום ודרכו הצנועה, אלא לאחל לו רפואה שלמה ולהתפלל להחלמתו, כפי שגם ביקשה משפחתו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש יחד אתכם לחזק את ידי המשפחה בשעות הקשות ואת הרופאים המסורים שמטפלים בו.

יולי יואל אדלשטיין: "אל נא רפא נא לה", לאורי שרגא בן פנינה, רפואה שלמה שלוחה לו מכאן בשם כולנו.

קריאה: אמן.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – דוחות מבקר המדינה על חברת "נתיבי ישראל", החברה הלאומית לתשתיות תחבורה בע"מ, ועל חברת "דן", חברה לתחבורה ציבורית בע"מ.

ירדנה מלר-הורוביץ: הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של וייטנאם בדבר שיתוף פעולה בענייני ביטחון פנים וציבור; וכן הצהרת כוונות בין המשרד לביטחון הפנים של מדינת ישראל לבין משרד הפנים של ממשלת סינגפור בדבר שיתוף פעולה בענייני ביטחון פנים וציבור.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תמונת המצב בחדרי המיון ובמחלקות בתי-החולים גובלת בסיכון חיי אדם

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעות לסדר-היום בנושא: תמונת המצב בחדרי המיון ובמחלקות בתי-החולים גובלת בסיכון חיי אדם, מס' 4297 ו-4298, של חברי הכנסת יעקב מרגי ויעקב אשר.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, בבקשה; עד עשר דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: נא להקפיד על לוחות הזמנים.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב סגן שר הבריאות חבר הכנסת צחי הנגבי; מקווים שתכף יצטרף אלינו.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מצטרף לדברי התפילה ואיחולי ההחלמה לידידנו השר אורי אורבך.

יעקב מרגי: ההצעה לסדר-היום המוגשת היום לפני הכנסת עוסקת בתמונת המצב בחדרי המיון ובבתי-החולים, הגובלת בסיכון חיי אדם.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חדרי המיון של בתי-החולים עובדים תחת עומס פניות כבד, עומס אשר הולך וגדל בשנים האחרונות, עומס אשר קיים לאורך כל השנה ומחמיר בחודשי החורף.

יעקב מרגי: עומס זה נגרם מעלייה במספר הפונים למיון ובמורכבות החולים ומחוסר מיטות בבתי-החולים לצורך אשפוז אשר יוצר צוואר בקבוק בחדרי המיון.

יעקב מרגי: בין השנים 2013 ו-2014 עלה מספר הפונים למיון הפנימי בבתי-החולים הציבוריים ב-2%, ולמיון ילדים ב-3.3%.

יעקב מרגי: התפוסה במחלקות הפנימיות עומדת במשך כל השנה, במה שנקרא מצב רגיעה, על 100%, ובחודשי החורף התפוסה מגיעה עד כדי 110% בממוצע ארצי; בחלק מבתי-החולים היא מגיעה עד 125%, ובימים מסוימים עד 160% ויותר.

יעקב מרגי: עומס שכזה מאריך את משך השהייה במלר"דים – במרכזים לרפואה דחופה, מה שנקרא בלשון העם חדרי המיון – ומעלה את מספר המטופלים לצוות.

יעקב מרגי: מצב שכזה מקשה על מתן טיפול איכותי וזמין ופוגע בסבירות גבוהה בבטיחות הצוות וברמת הטיפול במטופלים.

יעקב מרגי: הפתרונות של מצב זה מתבססים על תגבור כוח-אדם ושיפור איכותו, הוספת מיטות אשפוז שיביאו לשחרור צוואר הבקבוק ומתן מענה לרפואה דחופה בקהילה: א.

יעקב מרגי: תגבור כוח-אדם במלר"דים באמצעות מומחים לרפואה דחופה אשר יאיישו את חדרי המיון בשעות הערב והלילה – רבותי, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, מי שמבקר בחדרי המיון בלילות יכול לראות כמה זמן ושעות עבודה מבוזבזים בהמתנת סרק לרופא מומחה שיגיע לשחרר חולה או לטפל בחולה.

יעקב מרגי: לו יצויר שהיו מאיישים את חדרי המיון במומחים לרפואה דחופה, אני חושב שב-50% מהמקרים היינו מטפלים ומצמצמים, דבר שיכול לשחרר את אותו צוואר בקבוק שאנחנו מדברים עליו; הפעלת חדרי מיון מהלכים בשעות הערב על-ידי מומחים ברפואת משפחה; שיפור השירות בקהילה בשעות הערב, הנגשתו והרחבתו.

יעקב מרגי: מי שהולך לכל המוקדים האלה שמערכת הבריאות שכרה, הפריטה, יש "ביקורופא" וכדומה, יכול לראות שזה משהו בלתי נסבל שאדם חושב פעמיים – אני, כאדם מהשורה והרבה שכמותי, שנצרכים לרופא בשעות הערב, מעדיפים ללכת למיון, לשלם את אותם 700 או 600 שקל ולקבל טיפול ואדם רגוע נפשית.

יעקב מרגי: הרבה עושים זאת ויוצרים לחץ על בתי-החולים וחדרי המיון.

יעקב מרגי: לו היו קופות-החולים מעבות את התורנויות האלה, או מייצרות אלטרנטיבה בשעות הערב על-ידי קופה תורנית עד שעה מסוימת, היינו חוסכים הרבה פניות לחדרי המיון.

יעקב מרגי: הוספת מינהלנים – מי שמבקר בחדרי המיון יכול לראות שאנשים הולכים שם לאיבוד, ממתינים באי-ודאות סתם, הולכים לשאול, ובצדק.

יעקב מרגי: אותה אחות יכולה להיות גם מודיעין, גם צריכה להיות עזר לרופא; היא צריכה להיות העובדת הסוציאלית והפסיכולוגית של החולה, ולפעמים במצבי לחץ גם כל התסכול נפרק עליה.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך להוסיף מינהלנים בחדרי המיון.

יעקב מרגי: הוספת עוזרי רופא – לא כל דבר צריך רופא לעשות.

יעקב מרגי: בין האחות לרופא צריכים להיות עוזרי רופא.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים על זה הרבה בדיונים בוועדות; אנחנו מדברים על זה הרבה גם במחלקות.

יעקב מרגי: יש לנו מחסור ברופאים, יש מחסור בתקינה, ואפשר לייצר את הנישות האלה כדי לצמצם את אותם צווארי בקבוק שאנחנו רואים בחדרי המיון.

יעקב מרגי: הגדלת תקני האחיות בחדרי המיון – אין מי שלא חש בעומס הרב המוטל על כתפי האחיות בחדרי המיון.

יעקב מרגי: יצא לי בסיטואציה מסוימת לבלות כמעט לילה שלם בחדר המיון.

יעקב מרגי: רחמנות על אותן אחיות, ולפעמים אלה אחיות בודדות שאתה רואה אותן מתחילת הלילה עד שעות הבוקר כמו – הייתי אומר לכם, אי-אפשר להגיד את זה – סוללת "אנרג'ייזר"; נעה ממקום למקום, מרופא לרופא, מחולה לחולה.

יעקב מרגי: הייתי אומר, ניצול בצורה חמורה.

יעקב מרגי: זו מצוקת האחיות, במיוחד בחדרי המיון.

יעקב מרגי: שיפור מערכות המידע לצורך מתן מידע בזמן אמת לגבי הממתינים – נוצר צוואר בקבוק גדול בחדרי המיון – פתרונות אשר יאפשרו שחרור מוקדם של מטופלים.

יעקב מרגי: לעתים המטופל – סיימו את הטיפול בו, הוא יכול לחכות שעה, שעתיים, שלוש שעות וארבע שיבוא מישהו מוסמך לשחרר אותו.

יעקב מרגי: אין מי שישחרר אותו.

יעקב מרגי: הוא מחזיק מקום, המלווה שלו מחזיק מקום, וזה יוצר עומסים על חדרי המיון.

יעקב מרגי: אני חושב שדברים כאלה הם פתירים, אם רק מישהו באמת, באמת, ייקח את מערכת הבריאות לידיים.

יעקב מרגי: לא הכול כסף, ואם כבר כסף, לא הכול הרבה כסף.

יעקב מרגי: צריך הרבה מחשבה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כפי שאמרתי, הפעלת פתרונות בקהילה בשעות הערב והלילה ובסופי-שבוע, כמו מיון קדמי, מוקדי טיפול כאלה ואחרים, יחסכו, להערכתי, קרוב ל-30% מהפניות לחדרי המיון.

יעקב מרגי: מתן שירותי רפואה מקוונים של ייעוץ רופא משפחה – שירות כזה ניתן היום בצורה מקוונת על-ידי רופאי ילדים בבית-החולים שניידר.

יעקב מרגי: יש חולים שיכולים לקבל את אותו ייעוץ בצורה מקוונת, דרך האינטרנט או דרך הטלפון, מרופא משפחה, וזה יכול לחסוך את אותה פנייה לחדר מיון.

יעקב מרגי: אפשר לפתור.

יעקב מרגי: רק בנקודות האלה שמניתי עד עכשיו אני חושב שאפשר לפתור – כפי שאמרתי, זה מעל ל-30% מהפונים לחדרי המיון.

יעקב מרגי: ועוד לא דיברנו על כל הצרכים הנוספים של מערכת הבריאות ובתי-החולים ומרפאות החוץ והרפואה בקהילה.

יעקב מרגי: רבותי, אם אנחנו מדברים על חדרי מיון כדאי שנבין, ההוצאה על בריאות במדינת ישראל היא מהנמוכות בקרב המדינות המפותחות, מה שאנחנו אומרים מדינות ה-OECD.

יעקב מרגי: ישראל מדורגת במקום החמישי בסדר עולה, זאת אומרת מלמטה.

יעקב מרגי: אנחנו ליד המדינות מקסיקו, אסטוניה ופולין – בסדר עולה.

יעקב מרגי: וכשבוחנים את ההוצאה הציבורית על בריאות, זו הממומנת בישראל באמצעות תקציב הממשלה ודמי ביטוח הבריאות, המדינה משקיעה רק כ-4.7% מהתמ"ג – לצורך ההשוואה למדינות אחרות כמו צרפת או גרמניה, שמשקיעות 9% מהתמ"ג בבריאות.

יעקב מרגי: רבותי, כל ההוצאה על בריאות במדינת ישראל – 40% ממנה הם על כתפי האזרחים.

יעקב מרגי: אנחנו אחת המדינות המובילות בהשתתפות האישית בהוצאות בריאות.

יעקב מרגי: יש פה במדינה שלנו חוק ביטוח בריאות – מאיזו שנה?

יעקב מרגי: משנת 2000, אדוני היושב-ראש?

יעקב מרגי: מאז חוקק חוק ביטוח בריאות ממלכתי, האזרחים נושאים בקרוב – – –

גאלב מג'אדלה: 1995.

יעקב מרגי: סליחה, 1995.

יעקב מרגי: 40% מההוצאה על בריאות הם על כתפי האזרחים.

יעקב מרגי: אני לא יודע אם עדיין ניתן לקרוא לזה בהגדרה "ממלכתי".

יעקב מרגי: רבותי, כל מה שאני אומר זה לא ממשהו – אלה נתונים שפרסם בנק ישראל לגבי ההוצאה הממשלתית וההוצאה הציבורית על בריאות.

יעקב מרגי: לא מזמן קיבלה הממשלה החלטה והבטיחו לנו מיטות אשפוז, וזאת אחרי הקפאה רבת שנים; מ-2000 הקפיאו את הקצאת המיטות לבתי-חולים.

יעקב מרגי: אז הוספו מיטות והובטח שהן יהיו בפריפריה.

יעקב מרגי: כשעשינו בדיקה בוועדה, אדוני יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, הוברר שחלק גדול מהמיטות האלה הוקצה למחלקות היולדות.

יעקב מרגי: טוב, שם זה עסק כלכלי, זה רווחי.

יעקב מרגי: כל לידה היא רווחית.

יעקב מרגי: לפריפריה לא הביאו את המיטות שהובטחו.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: הוא אומר לך, יש לי סיבה מוצדקת: אני לא יכול לתת מיטות בלי שאני משיג צוותים.

יעקב מרגי: אין צוותים לפריפריה, אין מיטות.

יעקב מרגי: יש פתגם בארמית שאומר: בתר עניא אזלא עניותא.

יעקב מרגי: אז הפריפריה – העוני הולך אחרי העניים.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: כי בפריפריה לא ניתן להשיג צוותים רפואיים.

יעקב מרגי: אז אפשר לתקנן אותן, אבל לא מתקננים כי אין צוותים רפואיים.

יעקב מרגי: אז אני אומר, רבותי, המצב של מערכת הבריאות במדינת ישראל הוא מצב חולני.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר סופני.

יעקב מרגי: יש לנו מערכת בריאות טובה, אבל היא טובה למרות – למרות התת-תקצוב, למרות האי-תקינה.

יעקב מרגי: משרד הבריאות לדורותיו חושש מתקינה, לא אוהב לתקנן.

יעקב מרגי: לא ייתכן שבתחום מאוד רגיש, שעוסק בחיי אדם, בבריאות האזרחים, יש התנגדות לתקנן דברים כדי שזה לא יחייב אותם בתקצוב של אותם תקנים, ואני חושב שזו ההזדמנות.

יעקב מרגי: לצערי הרב – עכשיו אנחנו בעיצומה של מערכת בחירות – אני לא רואה את נושא הבריאות ואת מערכת הבריאות על שולחנה של מפלגה כלשהי.

יעקב מרגי: מדברים, מוכרים לנו כל מיני – אדוני היושב-ראש, אני חושש שבכנסות הבאות ייבחרו חברי כנסת בתוכניות ריאליטי.

יעקב מרגי: כי הפכנו להיות סרטונים וגימיקים וקומיקסים, אבל הבעיות האמיתיות, אף אחד לא מדבר עליהן.

יעקב מרגי: הבעיות האמיתיות, אף אחד לא מדבר עליהן.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם, רבותי, זה לא הרבה כסף, והכסף ישנו.

יעקב מרגי: אלה ששואלים "איפה הכסף?

יעקב מרגי: ", ראינו שלא ידעו מה לעשות עם הכסף, או שעשו את אותן טעויות שעשו אחרים עם הכסף.

יעקב מרגי: רבותי, צריך לגעת בבעיות האמיתיות של מערכת הבריאות, ויפה שעה אחת קודם.

יעקב מרגי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק לתיקון פקודת השותפויות (מס' 5), התשע"ה–2015, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת החוק קיבלה פטור מחובת הנחה בוועדת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תמונת המצב בחדרי המיון ובמחלקות בתי-החולים גובלת בסיכון חיי אדם

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת יעקב אשר באותו נושא, מצב מערכת הבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו גם, בוודאי, מברכים את מנכ"ל הכנסת ואת צוותו על כך שאנחנו מקיימים עכשיו את הישיבות באולם המפואר הזה, לאחר כל השיפוץ וכל השינויים שנעשו כאן, גם בתחום הבטיחות, לא רק בתחום המראה החיצוני.

יולי יואל אדלשטיין: אבל עדיין אין שעון בפני הדוברים כאן, כי זה לא אולם שנועד לישיבות.

יולי יואל אדלשטיין: ברשותכם, דקה לפני סיום הזמן של הדובר אני אתריע שיש עוד דקה לרשות הדובר.

גאלב מג'אדלה: אם אין שעון אז אין הגבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בשביל זה יש יושב-ראש הכנסת, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת יעקב אשר.

אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו עוסקים היום, בהצעה הזו, בקטסטרופה האיומה שבה מצויים כיום בתי-החולים כחלק מהמצוקה הקשה של מערכת הבריאות במדינה.

קיים חוסר אדיר במיטות בבתי-חולים.

הצפיפות בבתי-החולים היא הגדולה ביותר במדינות ה-OECD.

חולים רבים ממתינים שעות ארוכות לקבלת טיפול בחדרי המיון.

ראינו את התמונות, ראינו את הסבל.

מספר האחיות בבתי-החולים הוא מהנמוכים ביותר במדינות ה-OECD, ואנחנו מתחרים עם מקסיקו על המקום האחרון.

ואני רוצה לדבר אתכם על מבחן התוצאה, כי זה הדבר החשוב; לא מבחן הדיבור, לא מבחן מסיבות העיתונאים – מבחן התוצאה.

אם נסתכל על מבחן התוצאה, התפקוד של משרד הבריאות בתקופה זו נכשל.

הוא כישלון מוחלט.

לא היה שום דבר שנעשה בפועל.

הרבה דיבורים, הרבה ועדות, הרבה מסיבות עיתונאים.

לא היה שום דבר בפועל.

בזמן שבמשרד היה זמן לדיונים ארוכים שתוצאותיהם שנויות במחלוקת, מערכת הבריאות הייתה משותקת.

במשרד הבריאות ייבשו את תקציבי קופות-החולים.

לא הוספו בקדנציה זו מיטות, מה שהיה בקדנציה קודמת.

ולא רק שלא פעלו בשום דבר לטובת מערכת הבריאות, אלא הרסו והפסיקו גם דברים טובים – שעשו קודמיכם.

ואני אתן כדוגמה את הרפורמה בנושא הסיעוד של הרב ליצמן כשר הבריאות.

הרפורמה הזאת התקדמה והגיעה כבר לבשלות, ואחד הדברים הראשונים שנעשו עם כניסת הממשלה החדשה והשרה החדשה היה שהודיעו שמפסיקים את הרפורמה הזאת.

הרפורמה הזאת הייתה עוזרת רבות לקשישים, שפתאום היום כולם נזכרים בהם.

היום, לפני בחירות, נזכרים בקשישים.

אבל הרפורמה הזאת נעצרה בקדנציה הזאת.

דבר נוסף, שכולם יודעים, נושא רפואת השיניים לילדים עד גיל 12, שהיה אמור להמשיך על-פי החלטת ממשלה קודמת לגיל 14, ואחת הבשורות הראשונות של המשרד החדש, של אלה שבאו לשנות – משנים את זה.

גם הרפורמה הזאת, המשך טיפול שיניים לילדים, הופסקה.

וזה נקרא עוד חברתי.

בתקופה זו שהמערכת בקריסה גדל העומס בבתי-החולים והגיע לממדים הזויים.

במקום להמשיך את המעשה המבורך של הוספת מיטות בבתי-חולים – ותבדקו היטב, בקדנציה הקודמת, לא זאת שאנחנו מדברים עליה עכשיו, הוספו כ-1,000 מיטות בבתי-החולים.

אבל העיסוק היה בוועדת גרמן, ובינתיים היה קיפאון מוחלט בענף הבריאות.

זה די מזכיר את מה שקרה במע"מ אפס.

מדברים על תוכנית גדולה, ועדה, רעיונות.

לא משנה שלגבי מע"מ אפס כל המומחים הכלכליים, למעט מומחה כלכלי אחד, חסר ניסיון כלכלי, כולם היו נגד, אבל כל המדינה – כל שוק הדירות הוקפא.

כך גם היה בזמן דיוני ועדת גרמן.

בזמן שישבתם ודיברתם המתינו החולים שעות ארוכות למיטה בבתי-החולים.

חולים מחכים עשר שעות לטיפול בחדר המיון.

מי שזקוק לניתוח קטרקט או החלפת ברך או ניתוחים כאלה, שהם ניתוחים של איכות חיים, עשוי לחכות כשמונה חודשים לניתוח המיוחל.

אדוני היושב-ראש, ההוצאה הלאומית על בריאות בישראל היא מהנמוכות במדינות המערב, 7.6% מהתמ"ג לעומת 9.3% בממוצע במדינות ה-OECD.

זה הפרש של מיליארדים רבים, שכל אחד מהם יכול היה לשפר משמעותית את רמת הרפואה.

בניגוד לשאר מדינות המערב, ההוצאה הלאומית על בריאות בישראל לא עלתה בשנים האחרונות, למרות ההתפתחות הטכנולוגית, שמגייסת משאבים, שצריכה להוציא משאבים, והתייקרות הרפואה.

כמה פעמים, אדוני היושב-ראש, כבר יש הזדמנות לאדם שנכנס לתפקיד שר הבריאות, שבמקרה שר האוצר הוא יושב-ראש המפלגה שלו?

אנחנו יודעים מהשר, הרב ליצמן, שקיבל תשבחות אדירות מכל מערכת הבריאות – תעברו על כל קטעי העיתונות, על כל קטעי המאמרים, לא תראו ביקורת עליו בנושא הבריאות; יש ביקורת אחרת, בגלל דברים אחרים, זאת גם אותה ביקורת עלי ועל אחרים.

והוא, שהיה סגן שר הבריאות – הרי היום אומר יאיר לפיד: הממשלה הקודמת אפילו לא שמה אדם במשרה מלאה במשרד הבריאות, שמו רק סגן שר; סגן שר שעבד ופעל ועשה.

אבל תחשבו ותדמיינו לעצמכם, ידידי, מה היה קורה אם לצדו של שר הבריאות ליצמן היה שר האוצר גפני.

האם מערכת הבריאות באותה קדנציה הייתה פורחת או לא?

גאלב מג'אדלה: שילוב קטלני.

שילוב קטלני אבל מעשי.

לא מסיבות עיתונאים מאחורי בית-החולים וולפסון, לא "מושחתים, נמאסתם", "באנו לשנות", "תקציב הכי חברתי שהיה אי-פעם".

נאדה.

דיבורים, ועדות, יישומים בשנת תרפפו.

היה איש, ישב במערכת הבריאות, היה לו אגף תקציבים שקשה לעבוד מולו, היה לו שר אוצר לא מהמפלגה שלו.

רפואת שיניים קיבלו, חוק הסיעוד התקדם, 1,000 מיטות נכנסו לבתי-החולים.

נכון, היו עוד הרבה דברים שלא הצליחו.

מנחם אליעזר מוזס: מכשירי MRI.

מכשירי MRI – היום מתפארים במשהו שהוא התחיל.

הוא התחיל והוא קבע את היעד הזה וחייב את האוצר להשתתף.

אז היום זה דיבורים, מסיבות עיתונאים.

בזה אנחנו חלשים.

אם אני באמת אשווה את הרב ליצמן ליאיר לפיד במסיבת עיתונאים, פה יאיר לפיד ינצח.

אבל כשאתה שׂם מישהו על תיק כל כך חשוב, תיק כל כך חברתי, לכולם, ליהודים, לערבים, לדתיים, לחילונים, לחרדים – אבל תחשבו איזה הזדמנות היסטורית הייתה לכם בידיים, שגם שר אוצר, שהוא ראש הפירמידה המתקצבת, גם שרת בריאות, גם שר רווחה, גם שר חינוך, הכול קבינט של מפלגה אחת.

והתוצאות?

נאדה, הבטחות.

אבל הם טובים בהתבכיינות: עצרו אותנו באמצע.

מזל שעצרו אתכם באמצע, מזל שעצרו אתכם באמצע.

במה עצרו?

באי-עשייה?

ועדת אלאלוף, שהוקמה על-ידי שר הרווחה, בהמלצות שלה כותבת במפורש שצריך להחזיר את רפואת השיניים, להמשיך הלאה את התוכנית שהתחיל ליצמן, וזאת ועדה שמונתה על-ידי שר הרווחה מאותה ממשלה ובמקרה מאותה מפלגה.

ומה עושה שרת הבריאות?

עוצרת את זה.

ומה עושה שר האוצר?

אה, הוא עסוק במסיבת עיתונאים.

זה חברתי?

על מי אתם עובדים היום בעיניים?

ככה מנהלים משרד בריאות?

יולי יואל אדלשטיין: דקה לרשותך, אדוני.

הייתה תוכנית של מניעה, "אפשריבריא" זה נקרא.

זה עבד ברשויות מקומיות, תוכנית יפהפייה שהתחילה בתקופתו של הרב ליצמן.

הופסקה.

2014, עצרו את התקציב באמצע; 2015, בתקציב ה"חברתי" שהיה פה – הופסק.

רשויות מקומיות באמצע תהליכים, באמצע עבודה נהדרת של תזונה לילדים בגני-ילדים, של תזונה בבתי-ספר, נעצר.

נעצר.

לסיכום, אני אקרא לכם מתוך מאמר ב"דה-מרקר": "הפוליטיקה החדשה שהבטחתם התיימרה להציע דרך לקבל החלטות בצורה נקייה ומסודרת יותר.

בינתיים היא מעוררת בעיקר געגוע לפוליטיקה הישנה, שבה השר הממונה היה מחליט על יעדים ומבצע אותם" – מבצע – "בלי ועדות, בלי למרוח זמן".

במבחן התוצאה, אדוני, הממשלה הקודמת נכשלה, ואותה מפלגה שמנסה היום לסמא שוב עיניהם של אזרחי ישראל בססמאות, בססמאות כאלה ואחרות, במסיבות עיתונאים ליד בתי-חולים, מבחוץ – תיכנסו ותעשו את מסיבת העיתונאים בפנים, לא בחוץ.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אני לא מדבר על ססמאות אחרות.

הרי מייד כשתוקפים אותם, הם מוציאים גם את השד החרדי, החרדים, חרדים.

חברים, תלמדו מהחרדי הזה ליצמן איך עובדים, איך מנהלים משרד בריאות ואיך רגישים לכל הציבור.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב אשר.

יולי יואל אדלשטיין: תמונת המצב בחדרי המיון ובמחלקות בתי-החולים גובלת בסיכון חיי אדם

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו הצעות נוספות לסדר-היום באותו נושא בדיוק: תמונת המצב בחדרי המיון ובמחלקות בתי-החולים גובלת בסיכון חיי אדם – הצעות לסדר-היום שמספריהן 4299 ו-4300.

יולי יואל אדלשטיין: המציעים הם חברי הכנסת מיקי לוי וג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאמרתי, בערך דקה לפני סוף זמנך אתן התראה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, בתחילת דברי – אני מבקש לפתוח באיחולי החלמה לשר אורי אורבך.

מיקי לוי: נישא כולנו תפילה להחלמתו המהירה ולשובו אלינו במהרה.

מיקי לוי: אלוהים, אל נא רפא נא לו.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, אכן יש צפיפות בלתי נסבלת בחדרי המיון, אבל מה, היא נוצרה בשנה ושמונה החודשים שחלפו?

מיקי לוי: באמת.

מיקי לוי: נו באמת.

מיקי לוי: והצפיפות היא בלתי נסבלת, צודק, בחדרי המיון, במחלקות האשפוז.

מיקי לוי: כל חורף הוא קטסטרופה ידועה מראש.

מיקי לוי: בחורף קל המצב קשה, ובחורף קשה המצב אכן בלתי נסבל.

מיקי לוי: הוועדה שעמדה בראשה השרה יעל גרמן נתנה דעתה על מצב האשפוז הכללי והמליצה על שיפור המצב בחדרי המיון – במלר"דים.

מיקי לוי: מדינת ישראל היא אכן המדינה הצפופה ביותר מבחינת אשפוז בבתי-החולים.

מיקי לוי: ממוצע האשפוז בה עומד על 98% במהלך כל השנה.

מיקי לוי: ברור, אם כן, שבחורף קשה במיוחד, כמו השנה – רק הערת אגב, לפני שנה המצב היה נסבל; השנה האשפוז יעבור את ה-100% ויגיע לממדים שאנו רואים היום, ואכן הוא בלתי נסבל.

מיקי לוי: כמו בכל בעיה אקוטית ונמשכת – אקוטית ונמשכת – שלא נוצרה בשנה ושמונה חודשים, הפתרון צריך להיות שורשי, ללא ססמאות.

מיקי לוי: פתרון שעליו מדברים לרוב הוא תוספת מיטות וכוח-אדם, הנדרשים ללא ספק למערכת.

מיקי לוי: הוועדה שעמדה בראשה שרת הבריאות לשעבר יעל גרמן המליצה לפעול להוספת מיטות אשפוז כלליות מעבר לתוכנית הרב-שנתית שקבעה הממשלה, וזאת תוך מתן ביטוי לגידול האוכלוסייה ולהזדקנותה.

מיקי לוי: עם זאת, לא די בכך.

מיקי לוי: יש למצוא מקומות אשפוז לחולים הגריאטריים, שמקומם בבתי-חולים גריאטריים ולא במחלקות האשפוז, דבר שמביא לעומס עצום ולחוסר במיטות אשפוז.

מיקי לוי: לשם כך יש לחזק את כוח-האדם הרפואי במחלקות הגריאטריות, כדי שיוכלו לטפל במקרים פחות חמורים, ולא לשלוח כל מקרה למיון.

מיקי לוי: רק פעולה זו לבדה תשחרר בכל מחלקה פנימית מספר מיטות קריטי.

מיקי לוי: יש לחזק את יחידות האשפוז הביתי בקופות-החולים כך שיוכלו לתת טיפול המשך טוב יותר של בתי-החולים לחולים כרוניים קשים בביתם.

מיקי לוי: ככל שנחזק את האשפוז הביתי נקל את העומס בבתי-החולים.

מיקי לוי: יחד עם הקמת יחידות אלה יש לחזק ולפתח את היכולת הטכנולוגית בכל נושא הטֶלֶרפואה.

מיקי לוי: צמצום פניות מיותרות לחדרי מיון על-ידי חיזוק היכולת של קופות-החולים בנושאי הרפואה הדחופה, עם תשתיות וכוח-אדם איכותיים כדוגמת המרכזים הקדמיים של "מכבי" – רק בשנה שעברה הקציבה הממשלה 75 מיליון שקל כדי לנייד רופאים מומחים מהמרכז אל הפריפריה.

מיקי לוי: זה כתוספת למהלך קודם לכן, שעלותו הייתה כ-300 מיליון שקל, לתת בונוס לאותם רופאים מקצועיים שיעברו ויעבירו את חייהם לפריפריה כדי לחזק את הרפואה המקצועית בפריפריה.

מיקי לוי: והמהלך הזה אכן צלח.

מיקי לוי: צמצום פניות מיותרות לחדרי מיון על-ידי חיזוק היכולת של קופות-החולים בנושאי הרפואה הדחופה, עם תשתיות וכוח-אדם איכותיים, כדוגמת המרכזים הקדמיים של "מכבי".

מיקי לוי: במחלקות המיון ובמחלקות הפנימיות יש להקצות כוח-אדם אדמיניסטרטיבי ופארה-רפואי שיקל על הצוות הרפואי באותן פעולות שהם מבצעים היום שלא לצורך, כגון לקיחת דמים במהלך היום, רישום בתיק הממוחשב, דאגה לכך שלחולה משוחרר יש לאן לחזור ויש מי שבא לאסוף אותו, הכנת תעודת שחרור וכדומה.

מיקי לוי: לקופות-החולים צריך להיות איש קשר בכל בית-חולים שיתאם את השחרור ויאפשר המשך טיפול רפואי מתאים ורציף.

מיקי לוי: יש לחזק – וכל זה היה בדוחות ועדת גרמן – יש לחזק את המרכזים לרפואה דחופה וליישם את המלצות הוועדה שהקימה השרה לשעבר יעל גרמן בראשותו של ג'קי אור, לרבות חיזוק מקצוע הרפואה הדחופה, תוספת תקנים מיידית בחדרי המיון והפעלת הפיילוט המתקיים בבית-החולים וולפסון.

מיקי לוי: התקציב של מיליארד שקל שיועד לקיצור תורים יועד גם לחיזוק המלר"דים וליישום המלצות הוועדה בנושא תקציב, שהוקפא עקב הבחירות ואי-העברת תקציב 2015.

מיקי לוי: בשולי הדברים אומר כי הוועדה שמינתה השרה גרמן כדי לבחון את הרפואה הציבורית באופן כללי, ולא לתת איזו זריקת הרגעה מקומית, עבדה במשך שנה שלמה, עשתה עבודתה נאמנה והגישה את המלצותיה, ובהתאם אף ניתן לכך ביטוי בתקציב 2015.

מיקי לוי: לצערי, תקציב 2015 עבר בממשלה, עבר בקריאה ראשונה בכנסת, אבל לא עבר בקריאה שנייה ושלישית כתוצאה מהקדמת הבחירות.

מיקי לוי: בקשר לבתי-החולים – יצא לי לבקר בשבוע שעבר בבית-החולים רמב"ם.

מיקי לוי: תמונה שהתפרסמה יומיים לפני ביקורי, של תקיפתו של לוחם גולני מיחידה מיוחדת – לוחם גולני דרוזי שבילה עם חברו במועדון בקיבוץ יגור, וביציאה מהמועדון ב-03:00, לפנות בוקר, הם שוחחו ביניהם, אדוני, בשפת האם שלהם, ערבית, וכתוצאה מכך הותקפו על-ידי חמישה צעירים יהודים, אך ורק בגלל שהם דיברו ערבית.

מיקי לוי: היעלה על הדעת?

מיקי לוי: כשהגעתי למיטתו של הלוחם הדרוזי הזדע

מיקי לוי: זעתי ממראה פניו, מהנזק שנעשה עקב שבירה של ארובת העין.

מיקי לוי: כל כולו כואב, העדה כואבת, ואני אומר לך, אדוני, אני כאבתי יותר והתנצלתי בשם הכנסת – כי הפכתי להיות חבר כנסת – ובשם העם בישראל על הנזק, על הבושה שנגרמה עקב תקיפתם של אותם חמישה – פורעים, אני קורא להם – אשר תקפו את לוחם גולני הדרוזי רק מפני שדיבר ערבית.

מיקי לוי: היעלה על הדעת?

מיקי לוי: יושב כאן השר לביטחון פנים.

מיקי לוי: אדוני השר, בדקתי ומצאתי ששלושה מהם, מהפורעים, נעצרו.

מיקי לוי: אני, למרות עברי, לא עשיתי עם העניין כלום ולא ניצלתי את ההיכרות שלי עם גורמי המשטרה כדי לבקש ולמצות את החקירה.

מיקי לוי: אני סמוך ובטוח, אדוני השר, שמשטרת ישראל תעשה עבודה נאמנה, תמצה את החקירה עד תום ותכין כתבי-אישום נגד אותם פורעים כדי שיובאו לדין במדינת חוק.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי, שאפילו לא נזקק להודעה שלי על סיום הזמן אלא עמד בזמנים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה – אינו נוכח.

יולי יואל אדלשטיין: לכן נעבור לתשובתו של סגן שר הבריאות חבר הכנסת צחי הנגבי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ישיב לכל המציעים.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, תודה, נכנסתי לכנסת ב-1988, אבל עוד לא זכיתי להשתתף בישיבת כנסת בחדר הזה.

צחי הנגבי: אי-אפשר לומר שאין דברים – –

יולי יואל אדלשטיין: פששש, איך יכול להיות?

צחי הנגבי: – – חדשים ומרעננים בכנסת.

אברהם מיכאלי: – – –

צחי הנגבי: לא, לא.

צחי הנגבי: בישיבת מליאה.

צחי הנגבי: אכן, הנושא שהועלה על-ידי המציעים לסדר-היום הוא נושא ראוי, כואב, והזעקה היא זעקה אמיתית.

צחי הנגבי: היא באמת לא קשורה לקדנציות ולשרים ולשרות ולבחירות.

צחי הנגבי: היא כשלעצמה באמת מהווה מציאות של מערכת הבריאות, שעם כל הצלחותיה והישגיה והמוניטין המופלא שיצא לה, עדיין בנושא הזה היא מתמודדת התמודדות חזיתית וישירה עם מצוקה שמגיעה לידי ביטוי בעיקר בהקשר הזה, כפי שצוין על-ידי הקודמים לי, בתקופה של חורף.

צחי הנגבי: משהו על המושג הזה שנקרא מלר"ד, ששמעתם בדברי חלק מהדוברים.

צחי הנגבי: המלר"ד היא מחלקה לרפואה דחופה, ולמעשה המוסד הזה נמצא בתווך שבין הקהילה לבין מחלקות האשפוז.

צחי הנגבי: בניגוד למחלקות אחרות בבתי-החולים, כמעט לא ניתן לווסת את הפניות למלר"ד, מכיוון שהמלר"ד לא יכול לשלוט לא על המספר ולא על העיתוי של הפניות של המטופלים אליו.

צחי הנגבי: כשליש מהפונים למלר"ד מתאשפזים בבית-החולים בסופו של דבר אחרי הפנייה, ובגלל העומס שקיים במחלקות האשפוז, בעיקר במחלקות הפנימיות וביחידות לטיפול נמרץ, שהוא הגדול ביותר במדינות ה-OECD, לעתים לא ניתן להעביר מטופל למחלקה שבה הוא יתאשפז, וכך הוא מתעכב במלר"ד עוד כמה שעות, ובפועל הוא מוסיף לעומס העבודה שמוטל על הצוות המסור שנמצא במלר"ד.

צחי הנגבי: והדבר הזה נכון אכן במיוחד בחודשי החורף, שבהם יש עלייה בתחלואה הנשימתית, כגון שפעת ודלקת ריאות.

צחי הנגבי: באותה העת יש כמובן גם עלייה בשיעור האשפוז, מהמלר"ד למחלקות האשפוז, ויש עלייה בתפוסת מחלקות האשפוז הפנימיות, אפילו מעל ל-100%, וכאמור יש קושי להביא חולים מהמלר"ד למחלקות האשפוז.

צחי הנגבי: נכון להיום – נתונים של אתמול – התפוסה הממוצעת הכוללת היא ממש באזור ה-100%, אפילו קצת יותר, יותר טוב ממה שהיה לנו לפני כמה ימים, כשהנתונים דיברו בבתי-חולים מסוימים על 300%, על 250%.

צחי הנגבי: יש עדיין בתי-חולים שאכן בהם השיעור ממש מחייב התמודדות קשה, למשל "הדסה", אבל בסך הכול, כפי שאני אומר, הממוצע כרגע עומד על 100%, ואני מקווה מאוד שככל שהימים יחלפו הוא יפחת ותוקל המצוקה הזאת.

צחי הנגבי: על-פי הנתונים של משרד הבריאות, המעודכנים לסוף 2014, יש בישראל 1,190 מיטות של רפואה דחופה בתקן.

צחי הנגבי: ב-2013 נרשמו כ-2.8 מיליון ביקורים במחלקות לרפואה דחופה, ואם נקזז את הביקורים לעניין לידות, אז נקבל 2.5 מיליון ביקורים בשנה.

צחי הנגבי: זה מספר עצום, ולאורך השנים הוא עולה בצורה עקבית, וזה באמת מקור המציאות שאנחנו נתקלים בה.

צחי הנגבי: לנוכח העובדות האלה והמצוקה של המלר"דים, הקים משרד הבריאות ב-2013 ועדה בראשות ד"ר ג'קי אור, שהוא מנהל מלר"ד בשיבא, והדוח המסכם של הוועדה הוגש בינואר 2014.

צחי הנגבי: הוועדה המליצה המלצות שמתייחסות גם להגדלת התשומות שנדרשות למלר"דים וגם להתאמתן להיקף הפעילות ולתפעול המלר"דים.

צחי הנגבי: המשרד שלנו מבצע פעולות נרחבות ומגוונות כדי להקל על תהליך העבודה במלר"דים, ואני אציין חלק משמעותי מהן: קודם כול, בינוי.

צחי הנגבי: בשלוש השנים האחרונות הסתיימה בנייתן של מחלקות לרפואה דחופה ממוגנות במרכזים הבאים: בנהרייה, בפורייה, ב"כרמל", ברבין וביוספטל.

צחי הנגבי: העלות הכוללת הייתה למעלה מ-400 מיליון שקל.

צחי הנגבי: זה לעניין חברי חבר הכנסת אשר, שהייתה לו ביקורת, ואפשר לקבל את הביקורת או לא, אבל כמובן אי-אפשר לומר שכשמשקיעים 400 מיליון שקל בשלוש שנים זה דבר שאין לברך עליו ואין להתייחס אליו.

צחי הנגבי: רופאים – משנת 2014 – – –

עשיתי את ההבדל בין השנה וחצי – – –

צחי הנגבי: כן, כן.

צחי הנגבי: אני אומר:

צחי הנגבי: פוליטיקה זה בסדר – –

לא פוליטיקה, מעשים.

צחי הנגבי: – – אבל צריך גם להתייחס למציאות, והמציאות הזאת כוללת גם את התקופה של הרב ליצמן, אבל ההשקעה הזאת לא נפסקה גם כשהוא סיים את כהונתו.

צחי הנגבי: בשנת 2014, מתוך 124 תקנים, תקני הסכם הרופאים שהוקצו – 25 תקנים הוקצו למחלקות לרפואה דחופה – גם ילדים, גם כלליות – ובנוסף הוקצו עוד 15 תקנים עבור מודל ייחודי של רופאים גריאטריים במלר"דים, שבאפשרותם להפנות חולה ישירות למוסד גריאטרי.

צחי הנגבי: בפועל, כשהדבר הזה קורה זה מקל את העומס במחלקות הפנימיות.

צחי הנגבי: לגבי אחיות – הוקצו משמרות נוספות, "משמרות זהב" לאחיות, לתגבור המלר"דים בחודשי החורף.

צחי הנגבי: יש נושא מאוד מאוד חשוב, שנקרא סנכרון של המלר"דים והמחלקות הפנימיות.

צחי הנגבי: בבית-החולים וולפסון הושלם לאחרונה פיילוט כזה, שבו למעשה על-ידי שינוי בתהליכי עבודה מקדימים את שחרור המטופלים במחלקה הפנימית, ומטופלים יוכלו לעבור מהמלר"ד למחלקות האשפוז בסמוך להחלטה שהתקבלה בעניינם, והדבר הזה מקטין את משך העיכוב שלהם במלר"ד.

צחי הנגבי: הפיילוט הזה למעשה אמור להוות מודל לכלל בתי-החולים; עיקרי הממצאים שלו כבר הועברו לבתי-החולים, ואנחנו מבצעים פרויקטים דומים גם בבית-החולים ברזילי, גם ברמב"ם, בשיתוף עם חברת "אינטל".

צחי הנגבי: מכשור רפואי – הוחלט על מתן מענק הצטיידות במכשור רפואי לכלל המלר"דים, בסך כולל של 10 מיליון שקלים.

צחי הנגבי: חלקו הועבר לבתי-החולים הממשלתיים, השאר יועבר בחודשים הקרובים.

צחי הנגבי: המענק הזה מיועד לרכישת ציוד שלמעשה אמור לשפר ולשדרג את איכות הטיפול הרפואי במלר"דים.

צחי הנגבי: המשרד החל בביצוע מדדי איכות במלר"דים, ובנוסף הוא מוביל סקרי חוויית המטופל.

צחי הנגבי: המדדים האלה יסייעו לייעל את העבודה בחדרי המיון, והם גם יתפרסמו בצורה שקופה לציבור הרחב.

צחי הנגבי: במקביל אנחנו מובילים פרויקט לשיפור הרצף הטיפולי בין חדרי המיון לבין המחלקות הפנימיות.

צחי הנגבי: הפרויקט הזה מתמקד בהתייעלות של המלר"דים תוך שיפור הממשק של המיון והמחלקות הפנימיות, במטרה להפחית עומסים במיון ולהפחית גם את משכי ההמתנה.

צחי הנגבי: מה שחשוב לעשות בנוסף הוא לעודד מסגרות חלופיות למלר"ד.

צחי הנגבי: יש כמה וכמה תהליכים כאלה: 1.

צחי הנגבי: להרחיב את ההרשאות וליישם אותן בבתי-החולים הגריאטריים כדי לאפשר לדיירים במוסד לקבל טיפול במחלות חריפות, כגון מתן טיפול אנטיביוטי ונוזלים תוך-ורידיים במקום שבו הם שוהים.

צחי הנגבי: התהליכים האלה נבחנים כדי להגדיל את ההרשאות, ליישם אותן בפועל ולתמרץ אותן על-ידי הגורמים המבטחים נוסף על משרד הבריאות.

צחי הנגבי: דבר נוסף הוא בקהילה, במסגרות של אשפוז-בית וטיפול-בית.

צחי הנגבי: אם אכן בקהילה הטיפול הזה יהיה יותר יעיל ומיידי, אפשר למנוע הפניות לאשפוזים חוזרים.

צחי הנגבי: כמו כן, לגבי העתיד, אנחנו מתכננים בספטמבר 2015 קמפיין ציבורי למניעת זיהומים שצפוי להקטין את שיעור הזיהומים, ובכך הוא גם אמור להקטין את ההפניות למלר"דים.

צחי הנגבי: בנוסף, הושלמו פיתוח והטמעה של מערכת ממוחשבת למתן תמונת מצב עדכנית של המיטות הפנויות במרכזים הגריאטריים שאליהם ניתן להעביר מטופלים מבתי-החולים הכלליים.

צחי הנגבי: משנת 2013 נפתחו עשרה מוקדים לרפואה ראשונית דחופה בקהילה, במימון משותף של משרד הבריאות, של הרשות המקומית ושל קופות-החולים.

צחי הנגבי: אלה מוקדים שאמורים לתת מענה רפואי מעבר לשעות העבודה של המרפאות של הקופות, כדי לצמצם – שוב, זה היעד העיקרי – לצמצם את מספר הפניות למלר"דים.

צחי הנגבי: יש מענקים שמשרד הבריאות יזם לרופאים שבוחרים לעבוד ולהתמחות במלר"דים.

צחי הנגבי: רפואה דחופה הוכרה כמקצוע במצוקה המזכה במענק החל משנת 2011, ולאחרונה הוחלט להרחיב את מתן המענקים גם לשנת 2015.

צחי הנגבי: בטווח הארוך, משרד הבריאות מכין תוכנית מקצועית שתכלול כמה וכמה מרכיבים: 1.

צחי הנגבי: תוספת מיטות אשפוז, בעיקר במחלקות הפנימיות, טיפול נמרץ וכו'; 2.

צחי הנגבי: בינוי – הקמת מחלקות לרפואה דחופה חדשות, ממוגנות, בכל בתי-החולים שהמחלקות האלה טרם נבנו בהם; 3.

צחי הנגבי: פתיחת מסלול צבאי להתמחות ברפואה דחופה, שיוביל לעליית קרנו של המקצוע, לעלייה בשיעור המומחים ולתוספת מעשית של תקנים למערכת; 4.

צחי הנגבי: הכרה ברפואה דחופה כמקצוע בסיס להתמחויות-על נוספות, כגון קרדיולוגיה וטיפול נמרץ.

צחי הנגבי: הדבר הזה עשוי להגביר את האטרקטיביות של ההתמחות ברפואה הדחופה.

צחי הנגבי: 5.

צחי הנגבי: הגדלת תקינת האחיות במלר"דים תוך קביעת מפתח תקינה מינימלי של תקן אחות ל-1,800 פניות לשנה.

צחי הנגבי: הצעה בנושא כבר הוצגה לממונה על השכר; 6.

צחי הנגבי: הכשרת פרמדיקים לשמש כעוזרי רפואה במלר"דים והקצאת 50 תקנים ייעודיים להעסקת המחזור הראשון.

צחי הנגבי: עוזרי הרופא מיועדים להיות מנהלי מקרה של המטופלים במלר"ד, לבצע פרוצדורות פשוטות, להשגיח על מטופלים בחדרי ההלם ובמהלך העברת מטופלים למחלקות האשפוז.

צחי הנגבי: הכנסת עוזרי הרופא לעבודה במלר"דים צפויה להפחית מהעומס שמוטל היום על הרופאים ועל האחיות, לשפר את איכות הטיפול הרפואי, לצמצם את משך השהייה של המטופל במלר"ד ולהגביר את שביעות הרצון של המטופלים, של בני משפחותיהם ושל הצוות הרפואי.

צחי הנגבי: 7.

צחי הנגבי: פתיחת יחידות לאבחון מהיר, כדוגמת יחידות כאב חזה, Chest Pain Units.

צחי הנגבי: מדובר ביחידות קטנות, יעילות, שמיועדות לאבחון וטיפול מהיר בחולים שפנו למלר"ד וצפויים להשתחרר בתוך 24–48 שעות; 8.

צחי הנגבי: הרחבת פרויקט סנכרון מלר"ד, שעליו דיברתי קודם לכן; 9.

צחי הנגבי: הגבלת משך השהייה של מטופל במלר"ד.

צחי הנגבי: פנייה בנושא הועברה למועצה הלאומית לטראומה ורפואה דחופה לבחינת הנושא.

צחי הנגבי: במידת הצורך ובהתאם להמלצה, משרד הבריאות ינקוט רגולציה מתאימה כדי לאכוף את ההנחיה; 10.

צחי הנגבי: מודל תמרוץ למלר"דים.

צחי הנגבי: מתוכנן מודל תלת-שנתי שבו בתי-חולים יתוגמלו על עמידה ביעדים של איכות טיפול במלר"דים.

צחי הנגבי: 11.

צחי הנגבי: פעילויות להקטנה נוספת של העומס על המלר"דים, לדוגמה: פתיחת מוקדי רפואה דחופה ראשונית נוספים בקהילה; פיתוח תחליפי אשפוז בקהילה; פיילוט עם מגן-דוד-אדום כדי לתת סמכות לפרמדיקים להשאיר חולים תת-חריפים בבית או להפנותם לגורמי טיפול אחרים בקהילה ולא להפנות אותם באופן אוטומטי לבתי-החולים; השלמת החוסר הניכר במיטות בגריאטריה פעילה במרכזים הרפואיים השיקומיים שהם מחוץ לבית-החולים, בעיקר תוספת מיטות להנשמה ממושכת, גריאטריה שיקומית ושיקום כללי, וכן מיטות סיעוד מורכב וגריאטריה תת-אקוטית.

צחי הנגבי: תוספת המיטות האלה תסייע, אדוני היושב-ראש, לשחרר מטופלים שנמצאים בסטטוס המתאים לשחרור מהיר יותר.

צחי הנגבי: היום יש סיטואציה שבה חולים תקועים במחלקות אף שניתן לשחרר אותם.

צחי הנגבי: הדבר הזה כמובן יקטין את העומס במלר"ד וגם את העומס במחלקות האשפוז.

צחי הנגבי: לסיום, אדוני היושב-ראש, הטיפול בעומס במחלקות הרפואה הדחופה הוא בין-מערכתי.

צחי הנגבי: נדרש שיתוף פעולה של כלל מערכת הבריאות בקהילה, ובכלל זה בקופות-החולים, מוסדות גריאטריים, בתי-החולים על כל היחידות שלהם.

צחי הנגבי: זו בדיוק המשימה שמשרד הבריאות מופקד עליה.

צחי הנגבי: משרד הבריאות כבר נערך כמובן מבעוד מועד היערכות לתחלואת החורף הזה, אבל מעבר לפעולות לטווח הקצר, נדרשת תוכנית מקצועית ארוכת-טווח, ואני ציינתי את עיקריה.

צחי הנגבי: אנחנו נביא אותה לאישור בממשלה הבאה.

צחי הנגבי: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר צחי הנגבי, הממונה כרגע גם על משרד הבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: נקווה באמת, כפי שאמר גם סגן השר, שלממשלה הבאה יובאו השינויים הנדרשים לאישור הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אם אין הצעות אחרות, אני מניח שהמציעים רוצים להסתפק בתשובת סגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מדייק?

יולי יואל אדלשטיין: כן, המציעים שנמצאים כאן מסכימים אתי.

אברהם מיכאלי: גם אין ועדות.

יולי יואל אדלשטיין: ברור.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני חושב שזה הגיוני.

יולי יואל אדלשטיין: העליתם נושא חשוב, סגן השר הנגבי השיב.

יולי יואל אדלשטיין: נעבור להצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הראשון הוא טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק אבקש, אדוני, אם תוכל לחזור בבקשה שנייה אחת למקומך.

יולי יואל אדלשטיין: בצער רב וביגון קודר הנני מודיע לחברי הכנסת שקיבלנו זה עתה גם אישור רשמי לשמועה הקשה שמסתובבת בינינו על פטירתו של חברנו, השר לאזרחים ותיקים, חבר הכנסת אורי אורבך.

יולי יואל אדלשטיין: כולנו רק לפני דקות ספורות נשאנו כאן תפילה להחלמתו המהירה, ולצערי הרב, זאת לא התוצאה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא נאבק שבועות מספר במחלתו, והיום לא יכול היה לה עוד.

יולי יואל אדלשטיין: אורי הוא הרבה יותר משר, יותר מחבר כנסת, יותר מעיתונאי לשעבר.

יולי יואל אדלשטיין: הוא היה מעל לכל מחלוקת בינינו; נעים הליכות, בעל חוש הומור משובח, שהצליח להפיל מחיצות בשנינותו ובתבונתו ובנועם הליכותיו.

יולי יואל אדלשטיין: עוד נדבר רבות על פועלו העצום ועל תרומתו לשיח הפוליטי והציבורי ועל הזכויות הגדולות שלו בקידום ציבור הגמלאים במדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: יוזמות רבות הוא הוביל גם יחד אתנו כאן, עם הכנסת, ואנחנו באמת עדים כאן בכנסת לתרומתו.

יולי יואל אדלשטיין: לאורי היה כבוד גדול לכל אדם, ולי, כמו לכולנו, היו ויישארו כבוד גדול והערכה עצומה לאיש הזה.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: ברוך דיין האמת.

יולי יואל אדלשטיין: על סדרי ההלוויה, כי הוא שר מכהן, יבואו הודעות מסודרות מטעם הממשלה והכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ודאי משתתפים בצער המשפחה.

יולי יואל אדלשטיין: התאונה המחרידה בנגב ומצב הכבישים בארץ

אורי מקלב: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: התאונה המחרידה בנגב ומצב הכבישים בארץ, שמספריהן 4301 ו-4302, של חברי הכנסת טלב אבו עראר ועפו אגבאריה.

אורי מקלב: בבקשה, חבר הכנסת טלב אבו עראר, נא לחזור לדוכן הנואמים.

טלב אבו עראר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תחילה, אני משתתף בצערה של משפחת אורבך, אשתו ובניו, ובצער של ממשלת ישראל ועם ישראל במותו של מכובדנו השר אורבך.

טלב אבו עראר: מכובדי, מכובדי היושב-ראש, נדבר היום על תאונה קטלנית, אירוע קטלני, טרגי, שאירע ב-3 בפברואר, לפני כ-13 יום, שבה איבדנו שמונה נשים שהיו באוטובוס שנסע חזרה מירושלים.

טלב אבו עראר: תאונה קשה מאוד, מראות מזעזעים שראינו וחזינו.

טלב אבו עראר: אם נשאל או ניכנס לפרטי התאונה שהייתה בין האוטובוס לבין משאית שהובילה שני טרקטורים; אם מישהו ישאל: מה שני הטרקטורים האלה, מאיפה באו?

טלב אבו עראר: איזו משימה סיימו שני הטרקטורים האלה?

טלב אבו עראר: בשעות הבוקר המוקדמות הם השמידו את היבולים החקלאיים, חרשו לנו את האדמות, כהרגלם.

טלב אבו עראר: כי אצל הערבים הבדואים בנגב, מה שאנחנו באמת זוכים לו כל יום זה או השמדת יבולים או הריסת בתים – זה העניין, זה התחביב של ממשלת ישראל ושל מינהל מקרקעי ישראל ושל מינהל הבדואים.

טלב אבו עראר: לכן, שני הטרקטורים האלו הם שהשמידו את היבולים, ובסופו של יום הם שהשמידו או ערפו את ראשיהן של שמונה האימהות.

טלב אבו עראר: אני מטיל את האחריות המלאה קודם כול על משטרת ישראל, המשטרה שנקראת הגוף אוכף החוק.

טלב אבו עראר: יחידת יואב, שהייתה מחויבת על-פי חוק ללוות את המשאית הקטלנית הזאת, ליוותה אותה עד צומת שוקת, המרוחק כ-5 קילומטרים מצומת להבים שבו אירעה התאונה.

טלב אבו עראר: לכן, המשאית הזו לא הייתה מלווה בשוטרים או בכל רכב אחר.

טלב אבו עראר: הטרקטורים חרגו – הטרקטור בלט ממקומו במשאית, ואז פגע באוטובוס.

טלב אבו עראר: משטרת ישראל עד עצם היום הזה לא הודתה שהיא האחראית, או שאפילו – מה באה ואמרה לעיתונות?

טלב אבו עראר: שהמשאית הזאת לא חייבת על-פי חוק להיות מלווה, לא על-ידי המשטרה ולא על-ידי מישהו אחר.

טלב אבו עראר: אפילו סימונים או סימנים תעבורתיים, שבהם על-פי חוק מחויבת המשאית הזו, לא היו.

טלב אבו עראר: ואז הטרקטורים האלו, שהיו עם סכינים, שבאו "לגלח" כאילו את היבולים שלנו, גילחו כנראה – הייתה משימה בלתי צפויה ובלתי מכוונת, אבל זו התוצאה.

טלב אבו עראר: כבוד השר לביטחון הפנים יצא מהמליאה.

טלב אבו עראר: הייתי מעוניין מאוד שהוא ישמע כי המשטרה מעורבת בזה.

טלב אבו עראר: גם משרד התחבורה לא חף מפשע בקטע הזה, כי הכביש הזה רעוע, התשתית רעועה, אפילו עם שוליים שלא מספיקים לאופניים.

טלב אבו עראר: זה נקרא "כביש המוות".

טלב אבו עראר: כמה נהרגו שם?

טלב אבו עראר: כמה נהרגו?

טלב אבו עראר: יהודים, ערבים, כולם נהרגים שם.

טלב אבו עראר: זה שנים שהוא לא תוקן.

טלב אבו עראר: עכשיו, בוא נגיד, התחלנו בעבודות שם, ברוך השם.

טלב אבו עראר: אני לא מאשים את שר התחבורה הנוכחי.

טלב אבו עראר: זה מלפני שנים, לפני שהוא כיהן כשר התחבורה, אף שיש למשרד התחבורה עכשיו חלק בזה.

טלב אבו עראר: גם מינהל מקרקעי ישראל – לולא היה שולח את הטרקטורים האלו להשמיד לנו את היבולים, לא היינו מאבדים את שמונה הנשים, שמונה האימהות שאיבדנו.

טלב אבו עראר: לכן, עד היום אפילו לא הוקמה ועדת חקירה.

טלב אבו עראר: המשטרה מנסה להתנטרל מאחריות.

טלב אבו עראר: כולם מנסים כך.

טלב אבו עראר: הוקמה?

טלב אבו עראר: לא הוקמה.

טלב אבו עראר: נעצרו שני הנהגים.

טלב אבו עראר: כאילו, גם, המשטרה רוצה בכל מחיר לערב את נהג האוטובוס שנהג כחוק, נהג כחוק, והיה בנסיעה במהירות נמוכה, אטית, על-פי חוק, ואז באים לחלק את האשמה בין נהג האוטובוס לבין נהג המשאית.

טלב אבו עראר: בושה וחרפה.

טלב אבו עראר: המשטרה, שיש לי הרבה הרבה מה לטעון ומה להגיד נגדה, לא רק לא ליוותה את הרכב הזה, אלא – אנחנו לא מתפלאים – גם לפני כחודש וחצי הרגה בדם קר את שני הצעירים סאמי א-זיאדנה וסאמי אל-ג'עאר.

טלב אבו עראר: רק לפני ארבעה-חמישה ימים נעצר השוטר שהודה שהרג את סאמי אל-ג'עאר – הודה.

טלב אבו עראר: אני רוצה לראות אזרח ערבי שמודה ברצח או בהריגה ומשתחרר יום או יומיים אחרי מעצרו למעצר-בית.

טלב אבו עראר: בושה למשטרת ישראל שכך נוהגת, כך פועלת, כלפי האוכלוסייה הערבית.

טלב אבו עראר: אדם רוצח והוא מודה, מודה: אני רצחתי, נכון, ללא שום סיבה.

טלב אבו עראר: בהתחלה אמרה המשטרה: לא, זה היה בפעילות משטרתית נגד סמים, לא יודע מה, והצעיר היה מעורב.

טלב אבו עראר: הוא לא היה מעורב.

טלב אבו עראר: מהרגע הראשון ידענו שהצעיר הזה רק יצא מביתו, אפילו עמד בפתח ביתו, ואז נורה למוות.

טלב אבו עראר: רצח, ממש חיסול ללא שום סיבה.

טלב אבו עראר: רק לפני שלושה ימים חוקר אותו שוטר ועוצר אותו; למחרת הוא משתחרר.

טלב אבו עראר: רק כשידעו – לפני יומיים – שאנחנו מתכוונים להקים אוהל מחאה מול המשטרה ברהט, אז החזירו את השוטר – מה, אנחנו משחקים משחק ילדים, כמו החתול והעכבר?

טלב אבו עראר: ככה משחקים, עם דם אדם?

טלב אבו עראר: גם בהלווייתו של סאמי אל-ג'עאר, מעולם לא ראיתי – נכחתי שם בהלוויה.

טלב אבו עראר: בית-קברות, בית-עלמין, שמשטרת ישראל וכולנו צריכים לדאוג שזה יהיה מקום קדוש למתים – אתה תהפוך את בית-הקברות למקום מלחמה, כמו בקרב?

טלב אבו עראר: תשתמש נגד המשתתפים בהלוויה בכל אמצעי הלחימה?

טלב אבו עראר: אפילו אני כמנהיג, כאדם, כחבר כנסת, מתקשר למפקד מחוז הדרום יורם הלוי, שלוש פעמים: אדוני, תירגע, אנחנו עדיין לא השלמנו את ההלוויה, לא סיימנו.

טלב אבו עראר: לא עונה לי, לא מוכן לענות.

טלב אבו עראר: ואז באים ומנמקים את מה שעשו, את הפשעים האלה שמבצעת המשטרה – במה?

טלב אבו עראר: עבר רכב משטרתי בשוגג שם, אף שיש הסכם בין המשטרה לבין עיריית רהט ששום רכב משטרתי לא יעבור שם, והיו שני מחסומים, של העירייה ושל המשטרה, שלא לאפשר לשום רכב משטרתי, ואפילו לרכב אזרחי, להיכנס לשם במשך הלוויה.

טלב אבו עראר: באה הניידת הזו, פרצה את שני המחסומים.

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: אני בתפקיד.

טלב אבו עראר: שיקר להם.

טלב אבו עראר: ואז, כאילו היה מתוכנן לגרום לכך שאנחנו באמת נהיה חשופים לסכנת חיים, כולנו.

טלב אבו עראר: אני לא מתפלא על השוטר, ששאל: אחרי כל מה שעשינו, רק אחד נהרג, רק אחד מת, שהוא סאמי א-זיאדנה?

טלב אבו עראר: רק אחד, נכון, ואני גם ציפיתי ליותר מ-100 הרוגים, כי השתתפו שם לא פחות מ-20,000 בהלוויה הזו.

טלב אבו עראר: ואז, אחרי שהרגה המשטרה את שני הצעירים האלו וגרמה לפציעתם של מאות מהתושבים ברהט, מה עשתה המשטרה?

טלב אבו עראר: במקום להקים ועדת חקירה, מכובדי השר לביטחון הפנים, ועדת חקירה שתבדוק את האירועים, ועדת חקירה נייטרלית, שתבדוק – – –

אורי מקלב: נא לסיים.

טלב אבו עראר: – – – עד עכשיו לא קיבלנו שום הודעה על כך.

טלב אבו עראר: וחוץ מזה היא התחילה לבצע גל מעצרים נרחב.

טלב אבו עראר: אין בית אחד ברהט ללא אדם שנחקר או נעצר – מאות, ועד היום ממשיכה המשטרה לעצור שם.

טלב אבו עראר: על מה?

טלב אבו עראר: במקום באמת לעצור ולהעניש את השוטרים ולהעמיד אותם לדין, על שרצחו וגרמו למהומות ברהט, מה באה המשטרה – עוצרים את התושבים החפים מפשע, שלא עשו כלום, בסך הכול השתתפו שם בהלוויה.

אורי מקלב: משפט לסיום.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, רק דקה, ברשותך.

טלב אבו עראר: נודע לי היום מהתקשורת, שמעתי, שראש ממשלת ישראל נתניהו הוא אדם שכאילו – הוא עושה מעצמו מנהיג ואחראי – שהוא מתכוון לבקר באל-חרם אל-אברהימי, בחודש הבא, לקראת הבחירות, כשבוע לפני; מתכוון לבקר במקום רגיש, מקום קדוש למוסלמים, מקום ממש רגיש.

טלב אבו עראר: במקום שיתנהג בצורה אחראית ומנהיגותית, בא לבקר – למה?

טלב אבו עראר: אנחנו יודעים, כולנו, שראש הממשלה, נכון, במשבר, במשבר פוליטי עמוק.

טלב אבו עראר: אנחנו יודעים את זה; לא ציפה למחנה שיעמוד מולו איתן ויגיע למה שהגיע בסקרים.

טלב אבו עראר: אנחנו יודעים שהוא לא ציפה, נכון, אבל זה לא אומר לאבד כיוון ולבקר במקום כל כך רגיש שיבעיר את האזור.

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: – להימנע מכך.

טלב אבו עראר: מילה אחרונה על המחנה הציוני, שהוא נקרא כאילו, במירכאות, "מחנה השלום" – איפה איתן כבל, לא ראיתי אותו; ראיתי אותו עכשיו.

טלב אבו עראר: יצא?

טלב אבו עראר: מחנה השלום הוא המחנה הציוני, העבודה והתנועה, שמתפארים, מתגאים: אנחנו מחנה שמאל, ואני לא יודע מה.

טלב אבו עראר: ואז, כשראו שכולם, שכל המפלגות הציוניות מתחרות ביניהן, ומי שיותר קיצוני נגד הערבים צובר כוח, צובר יותר קולות, באו והצביעו בוועדת הבחירות בעד פסילתה של חברת הכנסת זועבי – –

אורי מקלב: תודה.

טלב אבו עראר: – – ועל מה?

טלב אבו עראר: על הבעת דעה.

אורי מקלב: תודה רבה.

טלב אבו עראר: אסור להשוות, מפלגת העבודה, מפלגת התנועה – – –

אורי מקלב: – – – אבל לא תעמולת בחירות.

טלב אבו עראר: – – – אסור להשוות בין חברת הכנסת כמו זועבי לבין מרזל הכהניסט, שבאמת משדר אלימות.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: אנחנו מודים לך על הדברים שאמרת מעומק הלב.

טלב אבו עראר: תודה רבה לך, מכובדי.

אורי מקלב: תודה גם לך.

אורי מקלב: אנחנו נעבור לדובר הבא בהצעה לסדר-היום, חבר הכנסת עפו אגבאריה.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני, גם לרשותך יעמדו עשר דקות.

אורי מקלב: אני פשוט לא צלצלתי בפעמון קודם, אין כאן פעמונים, אבל היושב-ראש הקבוע ביקש ממני שאני אגיד דקה קודם.

אורי מקלב: אני אשתדל הפעם לעשות את זה, להודיע קודם.

אורי מקלב: ביקשתי, אם יש אפשרות, לבדוק אם אפשר להגביה את הדוכן.

אורי מקלב: אני ראיתי שגם חבר הכנסת טלב אבו עראר התכופף.

אורי מקלב: יש כפתור, ואנחנו עכשיו למדנו משהו.

אורי מקלב: גם השר ישראל כץ לא יצטרך להתכופף, אנחנו דאגנו שזה יתאים לגבהים של כולם.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ברשותך, אני רוצה לפנות בתנחומים למשפחתו של חבר הכנסת, השר אורי אורבך, שנפטר, ורק עכשיו אנחנו שמענו על זה.

עפו אגבאריה: השר אורבך אומנם שייך לצד הימני, ותהום אידיאולוגית עומדת ביני לבינו, אבל הוא ראה לנכון לבקר באום-אלפחם ביחד עם חבר הכנסת, יושב-ראש הכנסת דאז, חבר הכנסת ראובן ריבלין, כאשר בא ורצה לעמוד לצד אום-אלפחם נגד הגזענות של מרזל ושותפיו, שעכשיו מנסים אולי להלבין אותו, ולהכניס אותו דרך החלון לכנסת, אף שבכנסת יש החלטה שהמפלגה הזאת היא מחוץ לחוק.

עפו אגבאריה: אז אני מעריך מאוד את עמלו של נשיא המדינה ראובן ריבלין, שבא להזדהות עם אנשי אום-אלפחם בזמנו, וביחד אתו חבר הכנסת, השר אורי אורבך.

עפו אגבאריה: ואני משתתף בצער המשפחה.

עפו אגבאריה: הוא היה אדם ישר, דמוקרט, שלמרות הבדלי הדעות הוא העריך את האדם, ואנחנו ראינו את זה בעמלו גם למען הקשישים במדינת ישראל.

עפו אגבאריה: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר גם על הנושא הקודם, עניין חדרי המיון.

עפו אגבאריה: בתקופה הזאת, תקופת החורף, בדרך כלל – וזה המון שנים – אנחנו רואים את העומס הרב בחדרי המיון מפני שהמערכת לא בנויה ולא רצתה להיבנות ולא הסיקו את המסקנות הנכונות בזמן הנכון כדי לפתור את הבעיה הזאת.

עפו אגבאריה: אני חושב שבכל פעם אנחנו מצביעים על אותן נקודות – אני כבר שש שנים בכנסת – ובכל פעם חוזרות על עצמן אותן אבחנות, אבל אין טיפול.

עפו אגבאריה: וזה הדבר הגרוע ביותר.

עפו אגבאריה: אבל ברצוני גם להגיד שחבר הכנסת ליצמן, שאז היה שר הבריאות, התחיל באיזו תוכנית טיפולית אמיתית לעניין הזה, כאשר הוא הגה את הרעיון של חדרי מיון קדמיים.

עפו אגבאריה: ובכמה מקומות כבר יש חדרי מיון קדמיים שיכולים להפחית את העומס מעל חדרי המיון בבתי-החולים הציבוריים בצורה מאוד מאוד משמעותית.

עפו אגבאריה: אבל לצערי הרב, בממשלה האחרונה זה נעצר.

עפו אגבאריה: הייתה לו גם תוכנית לטיפול שיניים, אנחנו יודעים; והייתה לו גם תוכנית לטיפול בקליטת רופאים, וזו אחת הבעיות העיקריות, חוסר בפרסונל או חוסר בצוות רפואי שהמדינה סובלת ממנו.

עפו אגבאריה: אנחנו יודעים שיש 1,000–1,200 רופאים שעד עכשיו מסתובבים ולא יכולים לעבור את הבחינה.

עפו אגבאריה: במדינה מתוקנת, המדינה הייתה צריכה לעזור להם, לתת להם את האפשרות להשתלב, ולא בלי בחינה.

עפו אגבאריה: אף אחד לא דורש את זה, שלא יהיו פירושים כלשהם.

עפו אגבאריה: להפך, אנחנו רוצים שהם ישתלבו, אבל אם המדינה לא השקיעה בלימודים שלהם, אז היא יכולה להשקיע בהשתלמות שלהם כדי לאזן את הרמה שלהם עם הרמה הדרושה במדינת ישראל.

עפו אגבאריה: בתוך שנה אפשר לעשות את זה, ואז יהיו לנו עוד איזה 1,000–1,200 רופאים ואפשר יהיה לפתור את הבעיה של מחסור ברופאים.

עפו אגבאריה: הדבר השני זה מחסור במיטות.

עפו אגבאריה: גם המחסור במיטות דורש פרסונל של רופאים, אחיות וטכנאים, כל הצוות.

עפו אגבאריה: מדוע הממשלה מעבירה כספים למקורות או למקומות בלתי חוקיים, להתנחלויות, לשטחים הכבושים, ורק למתנחלים – שאתם יודעים שבסופו של דבר זה הולך לטמיון – במקום להשקיע את הכסף הזה בבריאות כלל האוכלוסייה במדינת ישראל?

עפו אגבאריה: לכן אני חושב שהבעיה הזאת לא תיפתר אם לא יופנו המשאבים הכספיים במיוחד לדברים האלה, וימשיכו לשפוך את הכסף במקומות הלא-נכונים ובמקומות שרק יכולים לגרום ליתר גזענות ולהיות מקור לעימות וקונפליקטים בתוך האוכלוסייה גם עם המתנחלים וגם עם הימין הדורסני.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, ברשותך, אני אעבור לעניין של התאונה שהייתה בנגב.

עפו אגבאריה: התאונה הייתה מחרידה, ואני לא רוצה לחזור על אותם תיאורים שהקדים אותי בהם חברי טלב אבו עראר, של מה שקרה.

עפו אגבאריה: אבל תארו לעצמכם, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמונה אנשים שגולחו הראשים שלהם, שאחר כך אפילו לא ידעו הראש של מי שייך לאיזו גופה, והיה צריך לעשות את זה בבדיקות דנ"א – וטוב עשו הצוותים הרפואיים, שאני מודה להם על העבודה שלהם, מה שהם עשו, אבל הצוותים הפוליטיים שטיפלו בעניין טיפלו בזה כאילו הוא דבר עובר וכאילו דבר שלא קרה.

עפו אגבאריה: אם חס וחלילה המקרה הזה היה קורה בצד האחר, ואנחנו שומעים מדי פעם כאשר זה קורה, אז גם התקשורת, גם הממשלה וגם מוסדות הממשלה למיניהם, רווחה ופסיכולוגיה וכל מה שמשתמע מכך, איך הם מתגייסים כדי לעזור לאוכלוסייה הזאת, למשפחות, שכל משפחה זה אימא, זה עולם ומלואו.

עפו אגבאריה: אז לצערי הרב, גם את הדברים האלה אנחנו לא ראינו.

עפו אגבאריה: גם את הדברים האלה לא ראינו.

עפו אגבאריה: בתקשורת זה היה 24 שעות, ואחרי זה דממה, כאילו לא היה.

עפו אגבאריה: זה רק מראה על הכיוון של המדיניות של הממשלה, לאיזה כיוון ואיך היא מתייחסת ל-20% מהאוכלוסייה שלה, באיפה ואיפה – זה לא רק איפה ואיפה, זה אפילו התנהגות גזענית – כאשר מדובר חס וחלילה בצד היהודי וכאשר מדובר על אותם דברים במגזר הערבי, איך מתייחסים לדברים האלה כאילו זה כבר לא שווה, ואוקיי, אז נעבור את זה יום אחד.

עפו אגבאריה: לא שלחו, לא פסיכולוגים ולא עובדים סוציאליים לדבר עם הילדים האלה, שלא יכלו לראות את האימהות שלהם, כי הן היו מרוטשות בצורה איומה כזו שאפילו לא יכלו להיפרד מהן.

עפו אגבאריה: איפה הלב של האנשים שמדברים תמיד במקרים כאלה על איזה עולם ומלואו של המשפחה שחרב עליה עולמה?

עפו אגבאריה: ושמונה משפחות, לא חרב עליהן עולמן?

עפו אגבאריה: ראש הממשלה הסתפק רק בטלפון – שהוא מנחם?

עפו אגבאריה: אם זה היה קורה במקום אחר, אני חושב שהוא לא היה מסתפק רק בטלפון, וקרו דברים מעולם.

אורי מקלב: יש לך עוד דקה.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני שש שנים בכנסת, אני באתי ממערכת הבריאות, ואני חושב שזו אולי המערכת הכי שוויונית והכי צודקת במדינה הזאת, כי אנשי הרפואה לא יודעים לשקר, בדרך כלל הם לא משקרים, והרפואה היא דבר אמיתי.

עפו אגבאריה: אבל לצערי הרב, בשש השנים אני ראיתי שיש הרבה שקר בפוליטיקה.

עפו אגבאריה: לצערי הרב, ראיתי שגם בבית הזה – וכמובן, זו לא הכללה, אי-אפשר להכליל על כולם.

עפו אגבאריה: אז אני חוזר לרפואה, אני חוזר לעולם האמת, כי יש הרבה דברים – צביעות נוראית שראיתי.

עפו אגבאריה: יש אנשים שאני מאוד מכבד בצד הפוליטי הימני, שאין לי שום קשר אליהם, אבל לפחות המילה שלהם היא מילה, ההתנהגות שלהם היא התנהגות דמוקרטית, לא גזענית ולא מתנשאת.

עפו אגבאריה: אבל נורא נורא נורא חורה לי כאשר אני פוגש תופעות גזעניות גם אצל שרים, לפעמים גם אצל חברי כנסת שאפילו לא נחשבים מהימין, לא מהליכוד; אפילו נחשבים מהמחנה הציוני, מה שנקרא, שפתאום מפלגת העבודה ראתה לנכון בזמן הזה להחליף את השם ל"המחנה הציוני", ועוד בעזות מצח ובחוצפה באים ודורשים קולות במגזר הערבי.

אורי מקלב: תודה רבה.

עפו אגבאריה: אני חושב שמן הראוי – אף שאנחנו יודעים, וגם במגזר הערבי יודעים, שאין הבדל גדול בין הליכוד לבין המחנה הציוני – אבל לפחות, אם מפלגת העבודה הייתה רוצה לשמור על הצביון האולי-יותר-מקובל, מה שהיה פעם, היא לא הייתה צריכה לעשות כיוון כזה ועוד לבוא לבוחרים הערבים ולרכוש שחקן רכש, שכאילו יגדיל לה את הסיכוי.

עפו אגבאריה: אני חושב שזה יתבדה בבחירות האלה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: את ההצעה לסדר-היום נתתי לך.

עפו אגבאריה: לא, לא, מילה אחרונה, כי אני חושב שכבר לא תהיה לי הזדמנות – – –

אורי מקלב: לא, אי-אפשר לדעת.

עפו אגבאריה: לא, לא, לא.

אורי מקלב: בפוליטיקה, זו לא הצעה לסדר-היום.

עפו אגבאריה: בסדר.

עפו אגבאריה: לא תהיה לי הזדמנות.

גאלב מג'אדלה: הוא נפרד מהכנסת.

אורי מקלב: צריך להיפרד ממך באופן מיוחד.

עפו אגבאריה: אז אני מודה לכל החברים, לאנשים – – –

אורי מקלב: אנחנו צריכים לדבר.

אורי מקלב: לא הוא צריך לדבר.

אורי מקלב: אם אנחנו היינו מדברים בזכותו ולכבודו זה היה בסדר, אבל הוא לא יכול לדבר על עצמו.

אורי מקלב: לכן הדקה לא נותנת לו – – –

עפו אגבאריה: לא, לא, לא.

עפו אגבאריה: אני רוצה להודות לאנשים שקשרתי אתם והם קשרו אתי יחסים, יחסים הדדיים מאוד קורקטיים, מאוד מכובדים, מכל הקשת הפוליטית, ללא – אני לא יכול להגיד בדיוק, אני לא רוצה להגיד בדיוק מאיזה מפלגות, אבל זה חוצה מפלגות; אבל גם חוצה מפלגות – אנשים שלא הסתדרתי אתם.

עפו אגבאריה: אני מקווה שהשכל הישר ינצח, והממשלה הבאה אולי, אולי, תהיה קצת יותר הגיונית ולא תדהר ימינה לכיוון האפרטהייד, שזה דבר שיכול להוביל אסון לכל המדינה, לא רק למגזר הערבי, גם לאזרחי מדינת ישראל היהודים.

עפו אגבאריה: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

אורי מקלב: השר ישראל כץ יענה וישיב על ההצעות לסדר-היום.

אורי מקלב: מובן שצריך למצוא את ההזדמנות המתאימה והנכונה להיפרד מחברי כנסת שהיו דומיננטיים ופעלו ועשו בהרבה שטחים, כולל חבר הכנסת עפו אגבאריה, שהיה לו הרבה מה לתרום, גם בידע המקצועי שלו וגם במעורבות שלו בוועדות וגם במליאה.

אורי מקלב: ודאי הכנסת תמצא לכך זמן.

אורי מקלב: אדוני השר, הפודיום לרשותך.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אין ספק שהתאונה שאירעה לפני כשבועיים ובה נהרגו שמונה נשים ונפצעו עשרות בעת ששבו מתפילה, מירושלים, היא אסון מחריד, אסון שזעזע כל לב במדינה.

ישראל כץ: בהחלט, גם כעת אני רוצה לשלוח תנחומים למשפחות ההרוגות, לאחל החלמה לפצועות ולחזק את ידי המשפחות שמטפלות בהן, ומאחל להן החלמה מלאה.

ישראל כץ: העיסוק, דווקא על רקע הדברים שאמרו כאן שני חברי הכנסת – חבר הכנסת טלב וחבר הכנסת ד"ר עפו אגבאריה – אני מבין את הכאב, והכאב הוא דבר שבאופן טבעי רוצים להביע אותו, אבל כמי שאמון על התחום, תחום התחבורה, התשתיות, הבטיחות בדרכים, כמובן לצד השר לביטחון פנים שאחראי למשטרה ולגופים אחרים שעוסקים בנושא, כל אסון הוא אסון, וכל תאונת דרכים וכל פצוע וכל הרוג הם בגדר עולם ומלואו.

ישראל כץ: לכן הדבר הזה הוא מאוד מקודש, ואני חושב שזה בגדר קונסנזוס שצריך להיאבק ולעשות ככל שניתן כדי לצמצם וממש לבטל את התופעה של היפגעות מתאונות דרכים, בין שזה בנסיעה ברכב, בין שזה הולכי רגל, מבוגרים, ילדים, נשים, גברים.

ישראל כץ: ואכן, בשנים האלה, כשש שנים שאני נמצא במשרד – רק באופן סטטיסטי, לא מבחינת התחושות כמובן – אכן הייתה ירידה משמעותית.

ישראל כץ: כשנכנסתי היו כ-450 הרוגים בשנה, היום זה בגדר 300 ומשהו.

ישראל כץ: גם זה מספר גבוה.

ישראל כץ: אני מדבר על מספרים מוחלטים ולא יחסיים – בלי קשר למספר כלי הרכב והגידול באוכלוסייה – באופן מוחלט, לפני שנתיים מספר ההרוגים שירד מ-300 השתווה למספר ההרוגים שהיה לפני 50 שנה, אף שמספר הרכבים עלה בצורה דרמטית, וכן עלתה הנסועה בכבישים, ולמרות כל הגידול באוכלוסייה.

ישראל כץ: יש כמה דרכים להתמודד עם התופעה.

ישראל כץ: קודם כול, כמובן, טיפול חירום.

ישראל כץ: וכמו ברפואה, גם בתחבורה.

ישראל כץ: בכל שנה מאותרים מוקדי סיכון שסדר העדיפויות שלהם כולל היבטים שונים.

ישראל כץ: יושבים צוותים של אנשי משרד התחבורה – רק גורמים מקצועיים, שר לא יושב בצוות הזה – אנשי המשטרה, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

ישראל כץ: בודקים ובוחנים גם, לצערנו, לפי מספר נפגעים ותאונות, לפי הסיכון התחבורתי, לפי היבטים אחרים.

ישראל כץ: בסופו של דבר מושקעים כ-200 מיליון שקלים בכל שנה בפרויקטים בין-עירוניים כדי לתקן מוקדי סיכון בין-עירוניים, וכ-200 מיליון שקלים – בפרויקטים פנים-עירוניים שמטפלים באותם מקומות שהם מקומות מסוכנים.

ישראל כץ: וטיפול החירום, שהוא כמובן מוגבל תקציבית, וככל שיש יותר תקציב – אגב, הוא מוגבל גם סטטוטורית.

ישראל כץ: נניח שיש החלטה להתקין רמזור מול יישוב – ובדרך כלל ביישובים קטנים, ככל שאתה מרחיב את הכבישים, הכניסה והיציאה שמאלה ביישובים קטנים היא יותר בעייתית.

ישראל כץ: אגב, פקקים מונעים תאונות, אבל פקקים גם מעכבים את התנועה.

ישראל כץ: תנועה מהירה יכולה לגרום ליותר סיכון.

ישראל כץ: בהחלט, אנחנו מכינים תוכניות גם לדברים האלה.

ישראל כץ: אבל כדי להתקין רמזור צריך להכין אישורים סטטוטוריים, ויש אפילו מקומות שיש האישור הכספי אבל מקדמים את התכנון מול הרשויות, מול הוועדות, וכשהדברים מוכנים גם עושים את הדברים האלה.

ישראל כץ: מעבר לכך יש המפה הגדולה, והמפה הגדולה – אם אני אסתכל כרגע על כל מה שקורה במדינה; אם אני אדבר על, נאמר, אזור הנגב, שאנחנו דיברנו עליו עכשיו, ואזור הגליל – ניקח שני אזורים מרוחקים, והתשתית שם היא פחות מפותחת ויש שם הרבה כבישים אדומים, אף שכבישים אדומים ומפגעים יש כמובן גם בערים הגדולות ויש גם באזור המרכז ובדרך לירושלים ובירושלים.

ישראל כץ: אנחנו הוצאנו לדרך לפני כחמש שנים – ראש הממשלה ואני הגשנו תוכנית והממשלה אישרה – תוכנית "נתיבי ישראל", שהכותרת שלה: חיבור הנגב והגליל למרכז.

ישראל כץ: גם ירושלים – אתם רואים את העבודות – עם השקעה עצומה וחסרת תקדים.

ישראל כץ: ראש הממשלה הקודם שהשקיע בתשתיות היה יצחק רבין, אבל בקנה-מידה של התקציבים שהיו אז.

ישראל כץ: זו גם הייתה השקעה מבורכת, אבל ההשקעה בשנים האלה היא בהיקפים חסרי תקדים, שלא היו מאז קום המדינה, ברשת של כבישים, רכבות, מחלפים וכל אותם פרויקטים שהמשמעות שלהם היא חיבור כלכלי-חברתי והמשמעות שלהם היא יותר בטיחות.

ישראל כץ: עכשיו אני רוצה להתייחס לכביש 31, זה הכביש שהוא בין להבים לצומת שוקת.

ישראל כץ: לאחר מכן, מצומת שוקת הוא ממשיך לערד.

ישראל כץ: זהו כביש אדום; כביש עם שני מסלולים בלבד; כביש לא רחב במיוחד, שנכון שנהג צריך לנהוג כמו שצריך, ומי שמעמיס דברים על משאית חייב לוודא שהוא עושה את זה כמו שצריך, ומי שמשגיח עליו צריך גם להשגיח עליו, אבל מובן שתנאי הכביש – ככל שהם פחות טובים הפגיעה היא פחות סלחנית, ולכן יש חשיבות גם לתשתיות, ודאי.

ישראל כץ: במסגרת התוכנית הזאת – אני אתייחס ספציפית כממשלה.

ישראל כץ: כממשלה, אני כשר תחבורה, כשבאתי להכין את תוכנית "נתיבי ישראל", כשנכנסתי למשרד התחבורה לפני כשש שנים, כמעט שש שנים, אמרו לי: כביש חוצה-ישראל מקריית-גת ודרומה לא יוארך, ומיוקנעם וצפונה לא יוארך.

ישראל כץ: ושאלתי: למה לא יוארך?

ישראל כץ: אמרו: כי זה לא כלכלי.

ישראל כץ: אמרתי: אז מה?

ישראל כץ: האזורים האלה הם לא כלכליים?

ישראל כץ: ולמה קוראים לכביש חוצה-ישראל?

ישראל כץ: כביש חוצה-ישראל זה בסטנדרטים משובחים תחבורתית, בטיחותית.

ישראל כץ: ולא קיבלתי את העמדה הזאת.

ישראל כץ: היה לי ויכוח עז עם מי שגם היום מכהן כראש מועצת להבים, אלי לוי, ששמענו אותו אחרי התאונה, ואני פשוט נדהמתי מהציניות ומהשימוש בדם קורבנות ופצועות כדי לקדם דברים שהם חשובים אבל לא קשורים לתוך הנושא הזה.

ישראל כץ: הייתה איזו תוכנית, שלא אושרה עדיין, להקים מחלף בלהבים; דבר שיש לו חשיבות מבחינת היקף התנועה.

ישראל כץ: אבל אני, כאלטרנטיבה לדבר הזה, הכרעתי שממשיכים את כביש חוצה-ישראל דרומה, מאזור מאחז–קריית-גת עד צומת שוקת.

ישראל כץ: אחרי זה הכוונה להמשיך אותו לנבטים, ומקדמים כבר את התכנון, ולאחר מכן עד צומת הנגב.

ישראל כץ: במקביל, בצפון, גם כן מאזור יוקנעם יש מזלג: בשלב הראשון כביש אגרה עד קריית-אתא, צומת סומך, ולאחר מכן עד שלומי.

ישראל כץ: במקביל, הזרוע הצפון-מזרחית לכיוון קריית-שמונה נמצאת בביצוע מתקדם.

ישראל כץ: בסוף זה יחובר בלי אף רמזור – בין יוקנעם לצומת ישי יהיה חיבור ללא רמזורים.

ישראל כץ: במקום הרמזורים מול טורעאן וכל היישובים האחרים יהיו מחלפונים שיחליפו גם את הרמזורים.

ישראל כץ: כביש נטול רמזורים מאזור קריית-שמונה, עמיעד – בשלב הזה עד צומת שוקת ולאחר מכן נבטים וצומת הנגב.

ישראל כץ: וכמובן מצומת שוקת, אוטוסטרדה לערד – אני לא קורא לזה חוצה-ישראל כי לא חברת "חוצה ישראל" עושה את זה אלא חברת "נתיבי ישראל", מע"צ לשעבר – שהיא כבר בשלבי ביצוע, ויש קטעים שנפתחו, ויש קטעים שייפתחו.

ישראל כץ: ההשקעה שם היא למעלה מ-2 מיליארד שקלים בשני הפרויקטים, שזה פרויקט אחד בעצם.

ישראל כץ: אני אקח עכשיו את כביש חוצה-ישראל, שבמקביל אליו קרתה התאונה, בכביש 31.

ישראל כץ: כביש חוצה-ישראל משדרג את הכביש – מהאזור שבו כביש 6 היום מתחבר לכביש 40, בדרך לבאר-שבע, הוא משדרג את הכביש, הוא ממחלף את צומת בית-קמה, הוא מקים מחלף נוסף מול רהט, שייקרא – וגם לדברים האלה יש משמעות סמלית – הוא ייקרא "מחלף רהט".

ישראל כץ: הוא יהיה לפני מחלף להבים – לא מחלף, לפני צומת להבים.

ישראל כץ: מחלף רהט יאפשר כניסה ויציאה מהעיר רהט, שהיא עיר גדולה, באופן ישיר למחלף – אני מדבר על דברים מתוקצבים.

ישראל כץ: אגב, בתוכנית סיוע לדרום לפני כמה חודשים, אחרי "צוק איתן", אני קידמתי ואני פניתי לראש עיריית רהט, ותקצבו לו בתוכנית את החיבור מהמחלף שאנחנו מקימים לתוך העיר רהט, דבר שהיה תקוע במשך שנים.

ישראל כץ: כלומר, רהט לא תגיע לצומת להבים בכלל.

ישראל כץ: הם ייכנסו ויצאו ממחלף רהט, וכשהם ייסעו מזרחה הם גם יעברו דרך המחלף החדיש הזה.

ישראל כץ: גם תושבי להבים, אגב, צפונה יעברו דרך המחלף, כך שמהבחינה הזאת עומס התנועה בצומת להבים יפחת מאוד.

ישראל כץ: אבל הדבר הגדול, שהכביש החדש מחליף את כביש 31 בתור הציר המרכזי.

ישראל כץ: ציר 31 יישאר משהו אזורי, ללא 90% מנפח התנועה שאנחנו מדברים עליו עכשיו, בסגנון אחר לגמרי.

ישראל כץ: הכביש המרכזי הוא כביש 6.

ישראל כץ: אני חייב להגיד לכם – התקשורת דווקא כן דיווחה, וזה היה באמת מאוד מזעזע, ובצדק דיווחה, ולא ראיתי שום הבדל בין זה לבין, לצערי, תאונות אחרות שהיו.

ישראל כץ: הייתה תאונה נוראית בזמנה בנשר, שמשאית גם רמסה מכונית שם, הידרדרה בירידה.

ישראל כץ: היו תאונות אחרות, גם כן קשות ביותר, בדרך לטבריה, במקומות אחרים, שמשפחות שלמות נכחדו ממש.

ישראל כץ: התקשורת דיווחה.

ישראל כץ: אמרתי, אותו ראש מועצה עשה דבר שלא ייעשה, הוא רקד על הדם.

ישראל כץ: אתה רוצה לקדם מחלף בצומת להבים, תגיד את זה, זה בסדר גמור שאתה נאבק על זה.

ישראל כץ: אל תגיד שהתאונה הייתה שם, אל תגיד שמפני שלא עשו את זה הייתה תאונה.

ישראל כץ: להפך.

ישראל כץ: התאונה הייתה במקום שאנחנו בונים לו את האלטרנטיבה.

ישראל כץ: בונים כביש חוצה-ישראל, באותה רמה של כביש חוצה-ישראל, עם חיבורים – אני לא אתחיל להקריא לכם, אתם יודעים, יש כאן, מן הכתב – אבל עם חיבורים לכל יישובי הקבע של האוכלוסייה הבדואית, עם חיבורים לפזורה, לכל האוכלוסייה שגרה שם.

ישראל כץ: זאת אומרת, אנחנו מביאים פרויקטים ברמה הגבוהה ביותר לאזורים האלה, כי אני חושב והממשלה חשבה וראש הממשלה חשב שגם באזורים האלה מגיע מה שמגיע במרכז המדינה, מה שמגיע במקומות אחרים.

ישראל כץ: לא רק שאין קיפוח, יש כאן בדיוק, תחת הדגל של "נתיבי ישראל", חיבור הנגב והגליל למרכז, וגם כמובן בתוכם.

ישראל כץ: אתמול – אי-אפשר לחנוך עכשיו, זה בחירות – אז עליתי על הרכבת שיצאה מנתיבות.

ישראל כץ: כן, עליתי, באתי כשר התחבורה.

ישראל כץ: באתי לתחנה, עליתי לרכבת, רכבת בנתיבות, עם תחנה מפוארת.

ישראל כץ: לפני שנה נפתחה התחנה בשדרות, לצערי התחנה הממוגנת הראשונה בעולם, ועד סוף השנה הרכבת תתחבר מאשקלון לבאר-שבע, וגם באופקים תיפתח תחנה.

ישראל כץ: זאת אומרת, שזה לא רק שלוש הערים האלה.

ישראל כץ: זה כל מי שגר שם בסביבה – קיבוצים, מושבים, מיעוטים, כולם נהנים.

ישראל כץ: היקף הפרויקט, אגב, בין אשקלון לבאר-שבע, 2.2 מיליארד שקלים, שהושקעו והם כבר בשלבי ביצוע הכי מתקדמים.

ישראל כץ: עד סוף השנה זה קיים, ועד סוף השנה כביש 6 מוכן.

ישראל כץ: וחלקים ממנו, כולל החלק שמחליף את הקטע שהייתה בו תאונה, בעוד פחות מחצי שנה כבר יהיו פתוחים, כלומר התנועה עוברת לכביש המרכזי.

ישראל כץ: זאת אומרת, הממשלה, מצפונה נקי.

ישראל כץ: א.

ישראל כץ: אין מזור לכאב, אבל אני חושב שזה לא נכון לבוא – אני מבין את הכאב גם, וזה בסדר שכל אחד קרוב אצל עצמו וזועק את הזעקה.

ישראל כץ: אגב, הוקמו ועדות, צוותים במשטרה, לבדוק את ההתנהלות התנועתית, וגם הוקם צוות בראשות המדען הראשי במשרד התחבורה, לא כדי לבדוק את עצמנו אלא כדי להפיק לקחים, ולקחי רוחב למקומות אחרים.

ישראל כץ: במסגרת הבדיקה של המשטרה ודאי בודקים גם את הנהגים, בודקים את ההעמסות, הכלים והדברים.

ישראל כץ: הרי כל אחד רואה בעין בלתי מזוינת מה היה שם על המשאית ומה בלט ומה היה – ואיך תיארת, ד"ר אגבאריה – –

טלב אבו עראר: – – –

ישראל כץ: – – תיארת גם כרופא – –

טלב אבו עראר: – – –

ישראל כץ: – – תיאור מאוד מזעזע – או מי תיאר כאן את התיאור – –

עפו אגבאריה: אני, כן.

ישראל כץ: – – של הראשים שנערפו – ובואו, אנחנו לא נחזור על הדברים, בשל הכאב שכולם כבר – – –

טלב אבו עראר: – – – אכיפה תעבורתית בכלל.

ישראל כץ: מה?

טלב אבו עראר: תתייחס קצת לאכיפה התעבורתית שם.

ישראל כץ: רגע, שנייה, אני רק נותן כרגע את – – –

טלב אבו עראר: – – –

ישראל כץ: אני אתייחס לכל דבר ככל שירשו לי.

ישראל כץ: אני רק אומר, זה לא שמתחילים עכשיו לטפל בכביש ועושים איזה טלאי בכביש, כמו שניסו להציג את זה; זה לא שמישהו התעורר.

ישראל כץ: כל הדבר הזה, זה לא כפתור שלוחצים עליו עכשיו.

ישראל כץ: זו עבודה שהתחילה לפני כמה שנים, בהשקעות עצומות.

ישראל כץ: הבאתי לכם את נושא תוואי הרכבת, אני מראה לכם את הארכת כביש 6 לליבת האזור, מי ייהנה קודם כול?

ישראל כץ: כל יישובי הבדואים הקבועים, הפזורה, כולם ייהנו מתשתית, שהיא גם תביא צמיחה, היא גם כלכלית, גם חברתית וגם בטיחותית.

ישראל כץ: וכך הלאה זה ממשיך, כי אנחנו רוצים לחבר את האזורים האלה.

ישראל כץ: אנחנו מכירים את זה ממרכז המדינה, מכירים את זה מהגליל, אתם רואים את הדברים האלה, אתם רואים בדיוק את המשמעות של הדברים האלה, וזו התשובה האמיתית.

ישראל כץ: לא טלאי על טלאי.

ישראל כץ: התשובה היא להביא לאזורים האלה תשתיות.

ישראל כץ: נכון, תאונות יכולות לקרות גם בכביש 6 – נהג מתהפך, נהג עושה – אבל לפחות התשתית היא כזאת שהיא מצמצמת, והיא לא כמו הכביש הזה שבו זה חצי הזמנה לרצח, לנסוע בכבישים האלה.

ישראל כץ: אגב, אני הנחיתי גם למצוא את התקציב בכביש החדש, ולהתקין בו תאורה גם, כמו שכשנכנסתי לתפקידי, התקנתי תאורה, אחרי הרבה מאוד שנים שלא הייתה, בכביש דימונה–באר-שבע.

ישראל כץ: ומאז, ברוך השם, אני לא יודע אם בכלל יש תאונות.

ישראל כץ: היו שם המון הרוגים קודם בקטעים האלה.

ישראל כץ: אנחנו משקיעים, אנחנו מקרבים את תחנת הרכבת לתוך העיר דימונה.

ישראל כץ: אנחנו משקיעים עשרות-עשרות מיליארדים בגליל ובנגב, בנגב ובגליל, כדי לתת שם תשתית וכדי לחבר אותם לכל מוקדי התעסוקה, המגורים.

ישראל כץ: בנתיבות, אתמול ראיתי, 3,000 יחידות דיור נבנות עכשיו, כבר בבנייה, מתוך ציפייה לתחנת הרכבת.

ישראל כץ: אותו דבר במקומות האחרים.

ישראל כץ: כלומר, אנחנו מראש באנו ועשינו והשקענו כדי להציל חיים וכדי לחבר את כל מדינת ישראל, ללא שום אפליה.

ישראל כץ: בגליל גרים, יש הרבה מאוד יישובים ערביים, יש יישובים דרוזיים, יש יישובי מיעוטים, יש יהודים, והתשתית עיוורת לאידיאולוגיה.

ישראל כץ: כלומר, יש באספלט אידיאולוגיה, לאן מובילים אותו, אבל היא לא מבחינה – כולם נוסעים.

ישראל כץ: מחלף ג'לג'וליה, במסגרת כביש 531 – כביש אדיר, שמחבר את כל האזור מכפר-סבא עד לכביש החוף ולנתיבי-איילון ולשאר הדברים – הוא כביש שמחבר את כל האוכלוסיות.

ישראל כץ: המסילה המזרחית של הרכבת, שאנחנו מקדמים את התכנון שלה, תחבר את היישובים הערביים בשדרה המזרחית, גם כן בתוואי.

ישראל כץ: הרי היינו ביחד – – –

גאלב מג'אדלה: מחלף באקה – – –

ישראל כץ: – – – היינו ביחד וביקרנו ביחד, איפה, בכפר-ברא ובעוד מקומות, ואני פתוח תמיד לפניות.

ישראל כץ: נכון, אגב – אני אומר לד"ר אגבאריה – ביקרתי באום-אלפחם והייתה לי הזכות להפגיש בינך לבין קרוב המשפחה שלך שהוא מהתנועה האסלאמית ואתה מהצד השני; בזכותי נפגשתם גם, באותה פגישה, כי ביקשתי ממך להצטרף.

ישראל כץ: אז לא ידעתי עד כמה זה – ראיתי אותו שם משפחה, אמרתי – – –

קריאה: – – –

ישראל כץ: – – – אבל אנחנו עובדים דרך רשויות.

ישראל כץ: אתה פונה אלי לפעמים.

ישראל כץ: אני לא יכול לקדם פרויקט דרך חברי כנסת.

ישראל כץ: הנה, כשבאנו, באנו לרשות.

ישראל כץ: כשנפגשנו, נפגשנו ברשות.

ישראל כץ: אנחנו ככלל, כמעט ללא יוצא מן הכלל, עובדים דרך רשויות.

ישראל כץ: ולכן בזמננו כשהיינו, קידמנו, החלטנו – אנחנו מטפלים בכל הדברים האלה.

ישראל כץ: לכן אני אומר: הכאב הוא כאב, וצריך מאוד לדייק כשקורים דברים כאלה.

ישראל כץ: ואני מאוד מאוד – אני חושב שלא רק אני, רבים בציבור מאוד רגישים להתייחסות, כי מדובר בדיני נפשות.

ישראל כץ: צריך מאוד להקפיד על מה שאומרים, מאוד להקפיד על מה שאומרים.

ישראל כץ: כשאומרים: מישהו אשם או מישהו לא עשה, ואני לא מדבר על התנהלות התנועה – בכלל לא מספרים.

ישראל כץ: מה שאמרתי לכם כאן לא בא לידי ביטוי, שבונים כביש שלם מאזור מאחז, קריית-גת, עבור דרך מחלף רהט עד שוקת, מחלף בשוקת, עד ערד – מי גר שם בכל הקטע הזה, בעיקר – ומשקיעים 2.2 מיליארד שקלים.

ישראל כץ: וזה עוד מעט מוכן, לפחות בקטע עד שוקת, עוד השנה הזאת, אלה עובדות, ועם חיבורים ומחלפים וכניסות ליישובים הבדואיים.

ישראל כץ: אי-אפשר להתעלם מדבר כזה.

ישראל כץ: אז תמיד צריך להפריד בין הדברים.

ישראל כץ: יש חברות, חברות שמתנהלות ובונות, צריך להשגיח עליהן.

ישראל כץ: אבל אני כשר, כממשלה, שמסתכל על כלל האוכלוסייה, על כלל האזורים בתחום שאני ממונה עליו, עם ראש ממשלה – שאני אומר לזכותו: הוא היה שותף, הוא תמך, גם בגזירות כלכליות ותקציביות, הוא כן גיבה את ההמשך.

ישראל כץ: גם אני הייתי צריך להיאבק.

ישראל כץ: ונאבקנו, יהודים ולא יהודים, כולם ביחד, לקדם את הדברים, ושלא יקצצו בהם.

ישראל כץ: ואני אומר לכם שהמדינה עומדת להשתנות.

ישראל כץ: וגם ערך הנדל"ן שם עומד לעלות, דרך אגב.

ישראל כץ: המודרניזציה, יש לה כל מיני משמעויות.

ישראל כץ: יבואו בעלי עסקים, יבואו יזמים, ירכשו, יבנו, יקימו.

ישראל כץ: כי מה זה המרחק משם, בסוף, למרכז – 50 דקות, עם כל התשתיות האלה ברכבת?

ישראל כץ: שעה מינוס, שעה פלוס?

ישראל כץ: עוד מעט יש רכבת מחיפה לעפולה ובית-שאן, רכבת מעכו לכרמיאל; עוד מעט רכבת, בתוך שלוש שנים, מתל-אביב לירושלים; והרכבות האלה שאמרתי בנגב.

ישראל כץ: וכל הדברים האלה, וכבישים.

ישראל כץ: מערכת אחת שמתחברת, מדינה לא גדולה, שבה קודם כול נושא הבטיחות ופינוי הרכבים לתחבורה ציבורית, לרכבות, הוא בראש סדר העדיפויות, ואלה הדברים שאנחנו עשינו.

ישראל כץ: יחד עם זאת, מה שצריך לבדוק – צריך לבדוק.

ישראל כץ: אמרתי: צריך לבדוק ולא להעלים שום דבר ולהפיק לקחים תמיד ולהסיק מסקנות לגבי כל הדברים.

ישראל כץ: אבל הדבר הכי חשוב, אני אומר את זה למציעים ואני אומר לכולם: הדבר הכי חשוב שמתבצע זה לשנות את התנאים הבסיסיים, לסלק את הכבישים האדומים.

ישראל כץ: זה לא יקרה ביום אחד, אף שזה קורה בקצב מדהים.

ישראל כץ: כי את מה שלא עשו הטורקים והאנגלים ומקימי המדינה ומובילי המדינה בערך 60 שנה, אי-אפשר לעשות ביום אחד וגם לא בחמש או שש שנים.

ישראל כץ: וככל שעושים יותר, אגב, אנשים רוצים יותר, כי הם רואים כבר שזה קורה.

ישראל כץ: אבל זה בסדר.

ישראל כץ: אבל באמת זה נעשה בקנה מידה ובשיטה ובקצב שהם חסרי תקדים.

ישראל כץ: וכשמדובר על פריפריה בנגב ובגליל אז ודאי שהיישובים הערביים, הבדואיים, או כל אחד לפי אורח החיים, הם האחרונים שסובלים והם רק נהנים מהדברים האלה.

ישראל כץ: אוקיי.

ישראל כץ: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר התחבורה.

ישראל כץ: יש שאלות?

יצחק וקנין: מה אדוני מציע?

יצחק וקנין: האם להסתפק, האם – אתה מציע להסתפק?

מיקי לוי: להסתפק בתשובת השר.

ישראל כץ: מה אני אמור לעשות עכשיו?

יצחק וקנין: לא, אם אתה – – –

מיקי לוי: להסתפק בתשובת השר, אדוני.

יצחק וקנין: בסדר, שאלתי את השר אם הוא רוצה.

ישראל כץ: אוקיי.

ישראל כץ: ברשותכם, אני רוצה עכשיו גם להצטרף לתנחומים – לזכרו של השר אורי אורבך, חבר הכנסת אורי אורבך, לשלוח תנחומים למשפחה, לחבריו.

ישראל כץ: הוא היה באמת דמות מיוחדת, דמות שמצד אחד הייתה בה חדות מחשבתית ואידיאולוגית, ומצד שני מתינות גדולה והתנהלות מאוד מקרבת באופן חברי, מול כל קבוצות האוכלוסייה ומול כל זרמי חברי הכנסת על דעותיהם השונות.

ישראל כץ: שילוב מאוד מיוחד, שלווה בחוש הומור מאוד מיוחד.

ישראל כץ: נחשפתי אליו בעיקר בקדנציה הזאת בממשלה, משהוא התמנה לשר בממשלה שאני גם כן מכהן בה.

ישראל כץ: תמיד ידע לשזור את המשפט שהפיג את המתח, לומר את הדברים המתאימים.

ישראל כץ: הוא טיפל מכל הלב, במסירות רבה, בציבור הקשישים, היה מאוד רגיש לנושא.

ישראל כץ: פנה אלי גם בדברים שקשורים אל תחום הטיפול וגם לאחרים.

ישראל כץ: הייתה לו מחשבה מקורית.

ישראל כץ: הוא מינף את המנדט של המשרד ובאמת קידם נושאים רבים בתחום החשוב הזה.

ישראל כץ: נזכור אותו כולם כמו שהוא היה, דמותו נמצאת מול עינינו, ויהי זכרו ברוך.

יצחק וקנין: יהי זכרו ברוך.

יצחק וקנין: תודה לשר התחבורה.

יצחק וקנין: מאחר שאני מבין שגם החברים מסתפקים, אאפשר לחבר הכנסת, אף שאנחנו מסתפקים בתשובה – חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, דעה אחרת, מהצד.

יצחק וקנין: אבל, אדוני, לא מפה.

גאלב מג'אדלה: מאיפה?

יצחק וקנין: מהצד, מלמעלה.

ישראל כץ: אני יכול?

ישראל כץ: יש ישיבת ממשלה מיוחדת.

מיכל רוזין: אני חושבת שאנחנו צריכים להפסיק את הישיבה.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: זה לא תלוי בי.

מיקי לוי: במי זה תלוי, אדוני היושב-ראש?

מיקי לוי: אם יש הסכמה כללית, אני חושב שאפשר.

מיכל רוזין: אנחנו אלה שביקשו את הדיון, אז אנחנו מבקשים להפסיק אותו.

מרב מיכאלי: אנחנו מבקשות להפסיק את הדיון.

מרב מיכאלי: אנחנו מרגישות לא נוח.

מרב מיכאלי: זה נראה לי לא ראוי להמשיך את הדיון כרגיל.

יצחק וקנין: תראו, רבותי, אני מבין את הבקשה שלכם.

יצחק וקנין: מאחר שיש עוד נושא אחד שנשאר בסדר-היום – – –

מיכל רוזין: בסדר, אנחנו המבקשות.

מרב מיכאלי: אנחנו צריכות לדבר.

יצחק וקנין: אתן מבקשות למשוך אותו?

מרב מיכאלי: כן, לדחות אותו למועד אחר.

יצחק וקנין: רק רגע, רק רגע, יש גם הצעת חוק.

מרב מיכאלי: אז מה?

מרב מיכאלי: אבל אנחנו מרגישות שזה לא ראוי להמשיך את הדיון כרגיל.

יצחק וקנין: אני מסכים אתכן, אבל אני לא יכול – תראו, רבותי, יש סדר-יום לכנסת.

יצחק וקנין: אני מבין את העניין, כבר הייתי בסיטואציה יותר קשה מאשר זו שהם מדברים עליה.

יצחק וקנין: אני לא יודע אם מישהו זוכר את אותו לילה שבורג שהודיע לנו על חבר הכנסת אמנון רובינשטיין, והפסקנו לשתי דקות והמשכנו את הדיון.

מיכל רוזין: להבדיל.

מיכל רוזין: הפעם לצערנו המציאות היא מרה.

מרב מיכאלי: הפעם לא הפסקנו אפילו לשתי דקות.

יצחק וקנין: רבותי, אתן, לגבי הסעיף שלכן, עם כל הכבוד, אני מקבל את זה, הסעיף שלכן לא יועלה.

יצחק וקנין: אבל יש לי הצעת חוק שאני חייב להמשיך את הדיון בה.

יצחק וקנין: אני מציע, רבותי, כל העניין יכול להסתיים בחמש דקות, זה קריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: אורי מקלב יציג את הדבר.

יצחק וקנין: גאלב, אפשרתי לך.

גאלב מג'אדלה: תודה, אדוני היושב-ראש.

גאלב מג'אדלה: אני כמו חברי, קודמי, מצטרף להבעת תנחומים על הליכתו של חבר הכנסת אורי אורבך, השר לאזרחים ותיקים, ומביע תנחומי למשפחה.

גאלב מג'אדלה: אני רק רוצה לומר לשר התחבורה ולשר לביטחון הפנים: עד אתמול בלילה – – –

מיכל רוזין: בואו נלך מפה, כולם, ואף אחד לא יצביע גם על הצעת החוק.

מרב מיכאלי: לא, גם אם אין שר אי-אפשר להמשיך לקיים את הדיון.

יצחק וקנין: רבותי, הצעת החוק הזאת הייתה מוסכמת, עברה היום פטור מחובת הנחה, אני מבין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נמצא פה.

יצחק וקנין: אם הוא יוותר אני סוגר את הדיון ונגמר הסיפור.

אורי מקלב: נעשה את זה קצר, בחמש דקות.

יצחק וקנין: טוב, אדוני.

יצחק וקנין: גאלב, תסיים ואעלה אותו.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, עד אתמול בלילה, וכדאי שהשר לביטחון הפנים ושר התחבורה ידעו, אין עדיין שילוט המגביל את רוחב המטען המובל על הכביש הזה, למרות האסון של שמונה משפחות, אסון כבד.

גאלב מג'אדלה: עד אתמול בלילה אין השילוט הזה.

גאלב מג'אדלה: ואחרי הדברים המאלפים וההסברים המעניינים של כבוד שר התחבורה, שאנחנו באמת מעריכים את פועלו בשש השנים האחרונות, עדיין אחרי אסון כבד כזה, עדיין אין שילוט חשוב שיכול למנוע את התאונה הבאה.

גאלב מג'אדלה: על כן אני מציע שגם הוועדות שקמו, לבדיקה, שהוא דיבר עליהן, וגם הדברים האחרים, שקודם כול יבדקו אם השילוט הזה קיים, כדי למנוע את התאונה הבאה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

יצחק וקנין: [מס' מ/834; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' י"ח, עמ' 8510; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אני עובר להצעת חוק לתיקון פקודת השותפויות (מס' 5), התשע"ה–2015, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג אותה חבר הכנסת אורי מקלב, וזה בכפוף לקבלת פטור מחובת הנחה ובכפוף להנחה על שולחן הכנסת.

מרב מיכאלי: אדוני, אנחנו לא – – –

יצחק וקנין: עוד עשר דקות אני מסיים.

אורי מקלב: ממש, אני אעשה את זה הכי קצר שיכול להיות בהצעת חוק כזאת גדולה וכזאת מורכבת.

אורי מקלב: קודם כול, אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, ולחברי חברי הכנסת.

אורי מקלב: תודה מיוחדת גם לחבר הכנסת אברהם מיכאלי וחברת הכנסת מרב מיכאלי.

אורי מקלב: אתם ליוויתם אותנו בהצעת החוק הזו ועקבתם אחרי ההתקדמות וקיבלתם גם את כל החומרים.

אורי מקלב: זה דבר לא טריוויאלי, שמגיעה הצעת חוק למליאה, שהיא לא משהו דחוף, בתקופת הפגרה, אבל בעיקר בגלל ההשקעה הגדולה שהשקיעו בחוק הזה מאז יוני בעשרות ישיבות, או ב-11 ישיבות, שהיו ארוכות מאוד.

אורי מקלב: לכן, כי אנשים השקיעו בזה גם ממון רב וגם זמן רב – במיוחד בחוק השותפויות יש שילוב של חברות גדולות לחיפושי נפט, ומצד שני משקיעים קטנים מאוד שאף אחד לא ייצג אותם והם באו לייצג את עצמם, ורצף הדיונים היה מאוד חשוב.

אורי מקלב: למען לא ניגע לריק מבחינה זו, הבאנו לאחר ההשקעות הרבות את הצעת החוק הזו.

אורי מקלב: אני רק אגיד לכם שמדובר בהצעת חוק לתיקון פקודת השותפויות (מס' 5), התשע"ה–2015.

אורי מקלב: הצעת חוק זו נדונה בכנסת ונתקבלה בקריאה ראשונה ביום י' באדר א' התשע"ד, ועכשיו, היום, כ"ז בשבט התשע"ה, 16 בפברואר, הצעת החוק הזאת מוגשת ללא הסתייגויות לקריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: הוגשו הצעות לרשות הדיבור, אני מבין שמוותרים גם על זה.

אורי מקלב: אני רק אגיד לכם שוועדת החוקה, חוק ומשפט – אני מתכבד להביא את זה בשם היושב-ראש הקבוע, חבר הכנסת דוד רותם, שהתכבדתי למלא את מקומו בחוק הזה והוא סמך את ידו.

אורי מקלב: היום אנחנו מביאים לו באמת דבר מוגמר, לאחר מאמצים רבים.

אורי מקלב: אני מבקש להעלות את זה.

יצחק וקנין: תודה.

אורי מקלב: אני אעביר לפרוטוקול דברים רבים שלא – יש כאן רק דבר אחד, ברשותכם, שביקשו להכניס, שזה סעיף 4 שנמצא אצלי בגרסה.

אורי מקלב: הכינו לי כאן ארבעה-חמישה דפים, אני ממש לא מקריא אותם, אבל בנוסף, מוצע להטיל על חברת השותף הכללי ועל נושא המשרה בשותפות חובת זהירות ואמונים כלפי השותפות, בדומה לחובות שנהוג להטיל על נושאי משרה לפי חוק החברות.

אורי מקלב: אמרתי את הנקודה?

אורי מקלב: זה בסדר?

גאלב מג'אדלה: בסדר גמור.

אורי מקלב: אז תגידו לי רק אם אתם – כי יש כאן דברים שעמלו עליהם.

גאלב מג'אדלה: מסודר.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי – – –

אורי מקלב: אני כבר מביא את זה.

אורי מקלב: אני לא רוצה שתצא תקלה.

אורי מקלב: אם אנחנו מסדרים את זה, אז שזה יהיה מושלם.

אורי מקלב: אז תנו לי רק להקריא, שדמי יוזמה, שהם אחוז מסוים שחברת השותף הכללי מקבלת מהרווחים או מההכנסות של השותפות בתור תמלוגים, הוחרגו מכך, ואין צורך לאשר את קבלתם כל שלוש שנים.

אורי מקלב: עוד בהקשר זה, מוצע להעביר כי עניין אישי אינו כולל עניין אישי הנובע מזכות של חברת השותף הכללי או של בעל השליטה בה או של חברה בשליטתו לקבל דמי יוזמה.

אורי מקלב: מטרת ההעברה הזו לוודא כי השותף הכללי המנהל את השותפות לא ייאלץ להעביר כל החלטה לאישור האספה הכללית, וזאת על מנת שלא יפגע בייצור השליטה הנתון לו.

אורי מקלב: וזה אמר את הכול.

אורי מקלב: יש כאן תודות רבות, במיוחד לניצן רוזנברג מהמחלקה המשפטית, לאבי ליכט ולעורך-דין חיים זקס, ולגברת דורית ואג ולתמי ברנע ולעורכת-דין סיגל קוגוט; ואמרתי, חבר הכנסת אברהם מיכאלי וחברת הכנסת מרב מיכאלי.

אורי מקלב: אני מודה לכולם ואני מבקש להצביע על החוק.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, כפי שאמר מגיש הצעת החוק, חבר הכנסת אורי מקלב, אין הסתייגויות לחוק, אבל יש בקשות דיבור.

יצחק וקנין: המבקשים אינם נמצאים פה, אינם נוכחים במליאה.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו עוברים מייד להצבעה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: הצעת חוק לתיקון פקודת השותפויות (מס' 5), התשע"ה–2015, קריאה שנייה.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: בעד סעיפים 1–8 – 8

יצחק וקנין: נמנעים – אין

יצחק וקנין: שמונה בעד, אין נמנעים, אין מתנגדים.

יצחק וקנין: רבותי, הצעת החוק נתקבלה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אני עובר לקריאה שלישית.

יצחק וקנין: הצעת חוק לתיקון פקודת השותפויות (מס' 5), התשע"ה–2015, קריאה שלישית.

יצחק וקנין: מי בעד, רבותי?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: בעד החוק – 8

יצחק וקנין: נמנעים – אין

יצחק וקנין: הצעת החוק נתקבלה בקריאה שלישית, ותוכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: תודה רבה לכל חברי הכנסת.

יצחק וקנין: כן, חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: אני רוצה לבקש, בשם חברת הכנסת מרב מיכאלי ובשמי, למשוך את ההצעה לסדר-היום.

מיכל רוזין: אף ששתינו לא חשודות בכך שאנחנו לא חושבות שזה אחד הנושאים החשובים ביותר שיש להילחם עליהם, אנחנו באמת מרגישות קושי רב בשעות קשות כאלה, ואנחנו חושבות שהמליאה צריכה להפסיק את דיוניה מתוך כבוד לאורי אורבך.

מיכל רוזין: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אני מודה לחברת הכנסת מיכל רוזין וגם לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

מרב מיכאלי: מתוך כבוד לשר וחבר הכנסת אורי אורבך – –

יצחק וקנין: אין ספק.

מרב מיכאלי: – – שכולנו אהבנו אותו, ובאמת אני חושבת שהוא יחסר – הוא עם ההליכות הנעימות והלא-מתלהמות שלו יחסר לכולנו מאוד מאוד.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

אברהם מיכאלי: מצטרפים לדברים שלכן אפילו שלא אמרתן.

יצחק וקנין: אנחנו כולנו, באמת, משתתפים בצער וביגון של משפחת אורבך.

יצחק וקנין: אני חושב שבאמת איבדנו היום ידיד וחבר, חבר כנסת למופת.

יצחק וקנין: תהי נשמתו צרורה בצרור החיים ויהי זכרו ברוך.

יצחק וקנין: רבותי, אני נועל את ישיבת הכנסת.

יצחק וקנין: תודה לכולם.