ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 192, 2015-01-21 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום א' בשבט תשע"ה, 21 בינואר 2015.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת מליאת הכנסת בפגרה.

יולי יואל אדלשטיין: רציתי ודאי לפתוח בברכה המסורתית של חודש טוב לכולם, אבל לצערי הרב, כפי שכולנו יודעים, החודש נפתח בפיגוע קשה בתל-אביב עם כמה פצועים ברמות פציעה קשות.

יולי יואל אדלשטיין: אני בטוח שבשם כל חברי הכנסת אני מאחל רפואה שלמה ומהירה לכל הפצועים בפיגוע, ומקווה שנדע לתת מענה לטרוריסטים השפלים, שפותחים את הבוקר בדקירות של אנשים חפים מפשע באוטובוס.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מברך, ודאי, את כל אלה – אזרחים, קצינים שלא היו בשום תפקיד באותו רגע, אבל הצליחו מהר מאוד לנטרל את המחבל ולמנוע פצועים נוספים.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה, הצעת חוק שכר מינימום (העלאת סכומי שכר מינימום – הוראת שעה), התשע"ה–2015.

נאזם בדר: אזכיר שהצעת החוק קיבלה אישור מוועדת הכנסת להקדים את הדיון בה, לפני רגעים אחדים.

נאזם בדר: עוד אבקש להודיעכם, כי הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 3) – פ/1742/19, כ/563 – שנדונה בקריאה הראשונה ביום 22 ביולי 2014, ובקריאה השנייה והשלישית ביום 29 ביולי 2014, היא הצעת חוק שנדרש רוב של חברי הכנסת לשם קבלתה בשלוש הקריאות.

נאזם בדר: בקריאה הראשונה זכתה הצעת החוק לתמיכת שמונה חברי הכנסת בלבד, ולפיכך היא הוסרה למעשה מסדר-יומה של הכנסת והמשך הליכי חקיקתה נעשה בטעות.

נאזם בדר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/914).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: כפי ששמענו מסגן המזכירה, הצעת חוק שכר מינימום (העלאת סכומי שכר מינימום – הוראת שעה), התשע"ה–2015, לקריאה ראשונה, קיבלה פטור מחובת הנחה בוועדת הכנסת, הונחה על שולחן הכנסת כנדרש, ולכן אני מזמין את כבוד השר נפתלי בנט להציג לנו את הצעת החוק לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, טוב לראותך, אני גאה להביא בפניכם לקריאה ראשונה את הצעת חוק שכר מינימום (העלאת סכומי שכר מינימום – הוראת שעה), התשע"ה–2015.

נפתלי בנט: הצעת החוק המונחת בפניכם תעלה בשלוש פעימות את שכר המינימום המחייב בישראל.

נפתלי בנט: הפעימה הראשונה תחול כבר ב-1 באפריל 2015, ובה שכר המינימום יעלה מ-4,300 שקלים היום ל-4,650 שקלים.

נפתלי בנט: בפעימה השנייה, שתתרחש ב-1 ביולי 2016, השכר יעלה ל-4,825 שקלים.

נפתלי בנט: לבסוף, בפעימה השלישית, ב-1 בינואר 2017, יועלה שכר המינימום לסכום של 5,000 שקלים.

נפתלי בנט: זה יום שאנחנו עושים בו היסטוריה.

נפתלי בנט: אחרי המון המון שנים שרק מדברים על זה, אנחנו היום מחוללים את זה.

נפתלי בנט: זו בשורה חברתית אדירה שהתאפשרה בגלל חיבור והסכמות נדירות בין נציגי המעסיקים והעובדים במשק, תוך הירתמות גדולה של הממשלה לתיאום ולסגירת המהלך בזמן שיא.

נפתלי בנט: כמו שכולם יודעים, אני ביקשתי להוציא צו הרחבה על ההסכם המקורי, אבל היועץ המשפטי לממשלה עצר אותי וביקש שאביא זאת בצורת חוק, כמו שאנחנו עושים ברגעים אלה ממש.

נפתלי בנט: אין לי שום בעיה עם זה, ובלבד שהעלאת השכר תיכנס לתוקף בהקדם האפשרי, מכיוון של-700,000 משפחות בישראל, ה-17 במרס הוא בסך הכול עוד יום שלישי, עוד יום שבו הם צריכים לחשב מה יקנו במכולת, מה יוציאו מהמקרר בערב, מה אפשר לקנות לילדים.

נפתלי בנט: העלאת השכר במועדה המקורי הייתה דחופה, ובסופו של דבר אני שמח שהצלחנו לסיים את זה בזמן.

נפתלי בנט: על החשיבות והצורך בהעלאת שכר מינימום אין צורך להכביר מילים.

נפתלי בנט: העלאת שכר מלמטה לא רק דוחפת את כל הספקטרום של השכר במשק למעלה, אלה גם מאפשרת יכולת קנייה גדולה יותר, ולכן גם בהכרח מורידה את יוקר המחיה עבור אלה שהכי זקוקים לזה.

נפתלי בנט: זה מהלך עם הרבה אבות.

נפתלי בנט: קודם כול אני רוצה לברך את יושב-ראש ההסתדרות, מר אבי ניסנקורן, שהראה שכשההסתדרות יוצאת למאבק על מהות, ולא כהגנה עיוורת על ועדי עובדים, היא מוצאת תמיד אוזן קשבת, ולא להפך.

נפתלי בנט: זו אותה אוזן קשבת שמצאו אצלי כשקידמנו את צו ההרחבה לעובדי הקבלן בניקיון, בשמירה, באבטחה, ולבעלי המוגבלויות.

נפתלי בנט: עוד שותף שצריך לברך הוא מר צביקה אורן, הנשיא היוצא של התאחדות התעשיינים, שעומד מהצד השני של המשוואה, והוא הסכים למהלך ההיסטורי שאנחנו עושים היום אחרי הרבה שנות קיפאון.

נפתלי בנט: גם מהצד של הממשלה, היו שותפים למהלך גם ראש הממשלה, גם שר האוצר היוצא יאיר לפיד, וחשוב גם פה לזכור אותם.

נפתלי בנט: אני חושב, חברי במפלגת העבודה, שהשנה האחרונה היא שנה היסטורית שהצלחנו להוכיח בה שכשלא רק מדברים, כמו מה שהרבה פעמים אתם עושים, אנחנו יכולים לחולל מהפכה של ממש בשטח.

נפתלי בנט: שנים שנים ההסתדרות הגנה על הוועדים החזקים ביותר: על חברת חשמל, על נמלים.

נפתלי בנט: למה?

נפתלי בנט: כי הם התפקדו בהמוניהם למפלגת העבודה, ובעצם תפסו אתכם בגרון והייתם בעצם שפוטים שלהם – עד היום גם.

נפתלי בנט: ובמקום לדאוג באמת לציבור החלש – שזה לא אלון חסן, אלא מי שמשתכר שכר מינימום – אז שנים-שנים – –

קריאות: – – –

נחמן שי: עכשיו אתם יותר סוציאליסטים – – –

נפתלי בנט: – – רק דיברתם, אנחנו עשינו.

נפתלי בנט: אחרי שנים שההסתדרות – כל ההיסטוריה – לא דאגה לעובדי הקבלן, למה?

נפתלי בנט: כי אין להם כוח, הם לא התפקדו למפלגת העבודה.

נפתלי בנט: אתם, כרגיל, דיברתם, ואנחנו עשינו, ולכן 60,000 עובדי ניקיון בקבלנות, שגם אתה – עמיר פרץ, אני רואה שאתה מאוד נרגש – לא עשיתם עם זה כלום.

נפתלי בנט: כלום לא עשיתם כל השנים עם עובדי הקבלן בניקיון.

נפתלי בנט: אנחנו דאגנו להעלות להם את התנאים הכוללים ב-1,000 שקלים לחודש.

נפתלי בנט: ואחרי שנים שלא עשיתם כלום לעובדי הקבלן באבטחה – הם היו שקופים, שקופים, לא ראיתם אותם, כי כרגיל, אתם שפוטים של ההסתדרות, שהתפקדו – אנחנו העלינו ל-100,000 עובדי קבלן באבטחה.

נפתלי בנט: אז יש פה, איזה – כשמחברים את כל הנקודות ביחד, נוצרת תמונה, והתמונה היא: כאלה שמדברים חברתית, אבל בעצם שומרים על האינטרסנטים.

נפתלי בנט: אני אתן לכם עוד דוגמה: מה המהלך – אולי אחד החברתיים ביותר – שעשרות שנים היה צריך לעשות ונמנעתם אתם מלעשות?

נפתלי בנט: – לשבור את הקרטל של המתווכים החקלאיים.

נפתלי בנט: למה?

נפתלי בנט: בואו אני אספר לכם משהו מדהים: אתם מכירים את חוק ההגבלים העסקיים – אסור לתאם מחירים וכו' וכו'.

נפתלי בנט: היה פטור למישהו אחד, לתחום החקלאי; שם מותר היה לתאם מחירים, על-פי חוק.

נפתלי בנט: עכשיו, כל פעם, כולם ידעו שצריך לבטל את השטות הזאת.

נפתלי בנט: מה פתאום?

נפתלי בנט: כי זה דופק את אזרחי ישראל.

נפתלי בנט: אבל מפלגת העבודה שבויה בלובי חקלאי, ולכן כל השנים זה לא קרה.

נחמן שי: אנחנו?

נחמן שי: – – –

נפתלי בנט: למה זה קרה?

נפתלי בנט: למה זה קרה?

נחמן שי: אולי ישראל ביתנו, לא אנחנו – – –

נפתלי בנט: למה, למה זה קרה, חבר הכנסת שי, דווקא בממשלה הזאת?

נפתלי בנט: כי לא הייתם בממשלה הזאת.

נפתלי בנט: יכולנו לראשונה, באמת, לפרק את הקרטל הזה, והעברנו בקריאה שלישית במאי האחרון את ביטול הקרטל החקלאי, וזה ייכנס לתוקף במאי הקרוב.

נפתלי בנט: ולכן, אחרי עשר שנים של עליות מחירים בכל התחומים, בשנה האחרונה פתאום, הפלא והפלא, מחירי המזון ירדו ב-5%, מחירי המוצרים החשמליים, מחירי הריהוט, מחירי הביגוד.

נפתלי בנט: בלמנו את העליות, התחלנו לרדת.

נפתלי בנט: כי מה הסוד?

נפתלי בנט: הסוד הוא לא להיות השפוטים, לא של הוועדים, לא של הלובים החקלאיים, אלא אנחנו משרתים רק גוף אחד, והוא נקרא כל עם ישראל.

נפתלי בנט: זה הסוד.

נפתלי בנט: זה סוד, ואם תלמדו מאתנו איך לפתוח מפלגות, איך לא להיות כבולים לוועדים שמתפקדים אצלכם ולגופים אינטרסנטיים שרוממות הצדק החברתי בגרונם אבל בפועל – אתם כל היום שפוטים – – –

נחמן שי: – – –

נפתלי בנט: ולכן – – –

נחמן שי: – – – קיבלת את – – –

נפתלי בנט: ולכן, ולכן, חבר הכנסת שי – אני יודע, זה לא קל לשמוע, אבל בעצם בשנתיים האחרונות עשינו מה שאתם לא עשיתם 30 שנה.

נחמן שי: עשיתם התפקדות של 20,000 בשבוע – – –

נפתלי בנט: כל פעם – – –

נחמן שי: – – – לעשות 100,000 בשבוע.

נפתלי בנט: כל פעם אתם בממשלה, אבל שפוטים.

נפתלי בנט: ולכן אני חושב שההבטחה קדימה – – –

אראל מרגלית: – – – קשה לך לראות את מפלגת העבודה מתקדמת – –

נפתלי בנט: אני חושב, אני חושב, חבר הכנסת מרגלית – – –

אראל מרגלית: – – לקראת – – – מדינת ישראל.

נפתלי בנט: גם לך – – –

אראל מרגלית: זה קשה לך.

נפתלי בנט: גם לך – – –

אראל מרגלית: – – – תקוע בהסתדרות – –

נפתלי בנט: גם לך – – –

אראל מרגלית: – – ואתה תקוע בססמאות – –

נפתלי בנט: אז – – –

אראל מרגלית: – – ואתה תקוע – – –

נפתלי בנט: הרי אני יודע שבפריימריז – –

אראל מרגלית: הרי בסופו של דבר – – –

נפתלי בנט: – – אתם נאלצים לכתת רגליכם – –

אראל מרגלית: בסופו של דבר – – –

נפתלי בנט: – – מקבלן קולות לקבלן קולות.

נפתלי בנט: ומה לעשות, זה קשה.

אראל מרגלית: בסופו של דבר, מפלגה – – –

נפתלי בנט: אבל ברגע שאתה – – –

אראל מרגלית: – – – מציבה את האלטרנטיבה האמיתית לדרך שלך.

נפתלי בנט: אתה, מפריע לך, מפריע לך – –

אראל מרגלית: הדרך שלך היא דרך מתלהמת.

אראל מרגלית: כשר – – – סוגר – – – בעולם – – –

נפתלי בנט: – – שאנחנו העלינו את שכר המינימום?

נפתלי בנט: שאנחנו דאגנו לעובדי הקבלן ולא אתם?

נפתלי בנט: שאנחנו שברנו את הקרטל החקלאי?

נפתלי בנט: שאנחנו שברנו את מונופול "נשר", שאתם אפשרתם מאז קום המדינה?

אראל מרגלית: – – –

נפתלי בנט: מה, זה קשה?

נפתלי בנט: מישהו הזיז לכם את הגבינה?

אראל מרגלית: ישראל לבדה תשכון, על-פיך.

נפתלי בנט: הרי – –

אראל מרגלית: על-פיך.

נפתלי בנט: – – מישהו הזיז לכם את הגבינה, אבל ככה?

אראל מרגלית: אתה לא יודע שבחומה שאתה בונה – – –

נפתלי בנט: קשה לך לשמוע.

נפתלי בנט: אבל קשה לך לשמוע.

אראל מרגלית: קשה לי לשמוע.

נפתלי בנט: תראו – –

אראל מרגלית: קשה לי לשמוע שר כלכלה שעבודה מאורגנת היא האויב שלו – – –

נפתלי בנט: – – קיבלתם שנתיים לראות, עם ישראל קיבל שנתיים – – –

אראל מרגלית: – – – לעשות טרנספורמציה.

נפתלי בנט: ההסתדרות והוועדים הגדולים החזיקו – –

אראל מרגלית: עבודה – – – היא לא – – –

נפתלי בנט: – – את מדינת ישראל בשבי בגללכם.

אראל מרגלית: – – –

נפתלי בנט: ברגע שהשתחררנו מכם, השתחררנו מהנמלים.

אראל מרגלית: השתחררתם ממה?

נפתלי בנט: פתחנו את השמים, את קרטל המזון – –

נחמן שי: – – –

נפתלי בנט: – – את מונופול המלט – –

נחמן שי: אמרתם – – –

אראל מרגלית: – – – השמים – – – אמרתם – – –

נפתלי בנט: – – דאגנו לעובדי הקבלן בניקיון – את כל זה.

נפתלי בנט: לכן, אני אומר לכם: יש מתווה מאוד טוב לעם ישראל.

נפתלי בנט: המתווה הזה הוא בדיוק מה שקורה פה: – –

אראל מרגלית: השקעתם 80 מיליארד שקל – – –

נפתלי בנט: – – אתם תמשיכו לצעוק; אנחנו נמשיך לדאוג לעם ישראל.

אראל מרגלית: לעם ישראל אתם דואגים?

אראל מרגלית: אתה דואג – – – רק אנשים – – –

נפתלי בנט: תמשיכו לצעוק; אנחנו נעשה.

נפתלי בנט: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר התמ"ת, חבר הכנסת נפתלי בנט.

יולי יואל אדלשטיין: להזכיר לכולנו, הוא בעצם הציג לפנינו את הצעת חוק שכר מינימום (העלאת סכומי שכר מינימום – הוראת שעה), התשע"ה–2015.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב, אנחנו עם רשימה ארוכה של דוברים, כ-40 דוברים שנרשמו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ודאי נקפיד על לוח הזמנים.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מודיע שמי שעדיין רוצה להצטרף לרשימת הדוברים ולא נרשם – שיצביע כרגע, וסגן המזכירה ירשום אותו או אותה, ואני מודיע כי רשימת הדוברים נעולה וסגורה.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת אילן גילאון – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

אילן גילאון: ראשית, אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, אני רוצה לאחל איחולי החלמה מהירה לכל הפצועים באירוע הטרור העממי הנפשע שקרה בתל-אביב.

אילן גילאון: ואני, לו יכולתי לצאת בססמה היום הייתי אומר: די לחברתיות.

אילן גילאון: מספיק עם זה.

אילן גילאון: עוני הוא תוצאה של חלוקה לא נכונה של עושר.

אילן גילאון: ואתה, השר בנט, מה אתה חש?

אילן גילאון: כאילו מה, אתה מאמין שאם תאמר את אותו שקר פעם אחרי פעם אז כבר מישהו יאמין לדבר הזה?

אילן גילאון: אם כל כך טוב, למה כל כך רע?

אילן גילאון: וגם התוספת הזאת של שכר המינימום, שהיא חלק מהחלוקה הזאת במציאות שיש אבו-נפחא אחד שבולע את כל העושר הלאומי ומשאיר לאחרים פירורים – גם אז היא מעט מזעיר.

אילן גילאון: 5,000 שקל – מה כבר אפשר לעשות עם הדבר הזה?

אילן גילאון: אבל אנחנו באנו לתמוך כדי לנסות לצמצם את האיוולת, את השחיתות הזאת שיש בחלוקת העושר הלאומי בישראל.

אילן גילאון: אתם, השר בנט, אתם פרות הבשן המודרניות של ימינו; אתם, שמנופפים, שרוממות הערכים האוניברסליים, היהודיים, התורניים, בגרונכם, אתם פרות הבשן המודרניות.

אילן גילאון: אז תעשו לי טובה, תפסיקו עם החברתיות הזאת של הבחור החתיך, והבחור הנחמד, וההוא שנתן ביטחון סלולרי לאנשים במדינת ישראל.

אילן גילאון: עכשיו, כל אחד יכול לספר לחברו על חייו המחורבנים בזול הרבה יותר מאשר קודם.

אילן גילאון: וזה באמת דבר נהדר, אני לא מזלזל, אבל זאת הבעיה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אנחנו באנו לכאן כדי לעשות היום צעד קטן בחלוקה אחרת של העושר הלאומי.

אילן גילאון: הרי מדינה היא חברת ביטוח, ויש קשר בין התקרה לרצפה.

אילן גילאון: צריך להבין שאנשים, כדי שיהיו אדונים לגורלם, בני-חורין, במתווה גדילתם, מה שקובע את האפשרות שלהם להגיע להיות בני-אדם מועילים, אזרחים שווים בפני החוק, אלה הדברים הפרוזאיים ביותר: כמה אבא ואימא מביאים הביתה, אם יש פינה לעשות שיעורי-בית, ואם יש מחשב מתאים, ואם יש צבעים וקלמר, ואולי גם יכולת ללכת ללמוד אורגנית במתנ"ס.

אילן גילאון: לכן, אנחנו עושים תיקון, תיקון מאוד קטן.

אילן גילאון: טוב שיש בחירות, כי כולם חברתיים וחברותיים בבחירות, אבל הבעיה המרכזית היא חלוקה, וכל זמן שאנחנו במדינה שבה האחד ירוויח בחודש אחד מה שהאחר מרוויח ב-40 שנה, יש לנו בעיה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורי מקלב, ואחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, למען הסר ספק, היו עוד כמה חברי כנסת שנרשמו והצטרפו לרשימת הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: הרשימה סגורה, אז סגן מזכירת הכנסת לא ירשום חברי כנסת נוספים.

יולי יואל אדלשטיין: שלא נשכח שבהנחה שהחוק יעבור בקריאה ראשונה, אנחנו צריכים עוד להוריד אותו לוועדה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: מכובדי יושב-ראש הכנסת, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אין ספק שהצעת חוק שכר מינימום היא דבר טוב, דבר מבורך, דבר שיכול להועיל להרבה משפחות, להרבה אנשים שעובדים קשה לפרנסתם.

אורי מקלב: זאת גם על רקע הסקר החברתי של הלמ"ס שהתפרסם בימים האחרונים.

אורי מקלב: תוצאות הסקר אומרות ש-40% מהמועסקים מתקשים לכסות את ההוצאות שלהם.

אורי מקלב: זאת אומרת, הם חיים באוברדרפט, ההכנסה לא מספקת להם את ההוצאות המינימליות שיש.

אורי מקלב: 40% מהמועסקים.

אורי מקלב: קל וחומר בן בנו של קל וחומר כשבאים ומדברים על כאלה שמקבלים שכר מינימום, שאין ההכנסה מכסה את ההוצאות.

אורי מקלב: וזה דבר נכון.

אורי מקלב: וצריך גם לזכור ולא לשכוח, על הדרך הזאת שאנחנו מחוקקים חוק, שלא נרמוס את המעסיקים הקטנים – צריך גם על זה לתת את הדעת – ואת ההורים לילדים נכים וכאלה, וחולים וסיעודיים, שאמורים היום לשלם לעובדים הזרים, לאלה שנותנים להם קצת את העזרה.

אורי מקלב: עד שאנחנו הצלחנו להעלות להם את הקצבה החודשית בכמה מאות שקלים, את כל זה ועוד הם יצטרכו עכשיו להוציא על עובדים זרים.

אורי מקלב: אז צריכים לחוקק, וזה טוב, וזה בתקופת בחירות, ואולי אפשר באמת למהר ולעשות את זה בבהילות, אבל אסור לרמוס בדרך.

אורי מקלב: אבל אני כן רוצה להזכיר, עם כל הדברים החיוביים של החוק הזה – זה הזכיר אולי לציבור הרחב את אותו ילד שהגיע עם התעודה שלו, ואביו ראה את התעודה ונתן לו סטירה.

אורי מקלב: שאל אותו: אבא, למה?

אורי מקלב: אבל קיבלתי מצוין, טוב מאוד, בזמרה.

אורי מקלב: אז הוא אומר לו: כל התעודה היא בלתי מספיק, ואתה עוד יש לך מצב רוח לשיר?

אורי מקלב: כל הקדנציה הזו לא עשיתם שום דבר, ועכשיו באים ומנופפים באיזה חוק שהוא בטח יבוא ויציל, הוא מה שיהיה כסות עיניים לכל החדלונות, לאיך שרמסתם את כל האוכלוסייה החלשה.

אורי מקלב: לא עניין אף אחד, לא את משרד הכלכלה ולא את משרד האוצר.

אורי מקלב: מאה אחוז, הצעת החוק טובה, אבל זה לא ההרגשה, וקשה לי ומציק לי שזה לא בא מתוך פנימיות אמיתית שרוצה לעזור לאותן שכבות חלשות; זה בא כחלק מתעמולת בחירות, תעמולת בחירות ממותגת.

אורי מקלב: איפה המהות של העניין?

אורי מקלב: אתה אומר, שר הכלכלה – כמה חוקים הבאנו לפה ואתה דחית אותם.

אורי מקלב: אם יכולנו להוריד בזה את מחירי הפירות והירקות, ומה מצב המעונות – שום דבר לא היה אכפת.

אורי מקלב: היום אני לא צריך להסתמך על דברי, תראה מה אמרו החברים שלך, האחים שלך עד לפני חודש.

אורי מקלב: מה הם אמרו: מה עשיתם למעונות?

אורי מקלב: לא אני אומר את זה.

אורי מקלב: לשמוע מאחרים מה נעשה זה באמת – הפלא ופלא, שבועיים לא נמצאים בממשלה ומוציאים את הכול החוצה.

אורי מקלב: איך באמת הכלכלה נכשלה?

אורי מקלב: איך הייתה עליית המחירים?

אורי מקלב: שום דבר לא קרה למדינה במשבר הדיור.

אורי מקלב: שום דבר לא נעשה, ותראה מה קרה כאן, במדינה הזאת, במצב הזה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

אורי מקלב: לכן, אדוני היושב-ראש, מאוד חשוב – אתה יודע, ואתה בטח תבין אותי, שאמר אבא כהן ברדלא: "אוי לנו מיום הדין, אוי לנו מיום התוכחה".

אורי מקלב: כך הוא אמר על האחים של יוסף שראו אותו ונבהלו מפניו והתביישו ממנו.

אורי מקלב: אז הוא אמר: קל וחומר, אם הם התביישו מהאח הקטן, אז קל וחומר.

אורי מקלב: אז שואלים כולם: "אוי לנו מיום הדין, אוי לנו מיום התוכחה" – מה ההבדל ביניהם?

אורי מקלב: זה כפל לשון, יום הדין ויום התוכחה.

אורי מקלב: אמרו: לא, אלה שני דברים נפרדים.

אורי מקלב: יום הדין ויום התוכחה הם שונים.

אורי מקלב: יום התוכחה, שאפילו אולי תבוא ותגיד – תשמע, בא אחד ואומר, שאלו אותו: למה לא נתת צדקה?

אורי מקלב: תראה, היו עניים סביבך, למה לא נתת?

אורי מקלב: הוא אומר: תשמע, גם לי הייתה משפחה גדולה, לא יכולתי, לא היה לי מספיק לפרנס את המשפחה שלי.

אורי מקלב: שאלו אותו: אה, אבל לקנות משהו, לעשות, לנסוע לחוץ-לארץ, ללכת למשחק כדורגל, לקנות טלוויזיה היה לך, ולילדים שלך, ולא יכולת להתפרנס, אבל לאחרים לא נתת?

אורי מקלב: תוכחה.

אורי מקלב: מוכיחים לו בפנים שמה שאתה טוען, מה שאתה עונה זה לא נכון.

אורי מקלב: ואנחנו אומרים את זה גם במקרה הזה.

אורי מקלב: זה דבר נכון, אבל זה כשזה לא אמיתי, כשאנחנו מוכיחים בפנים שמה שעשית זה חלק קטן וזה לא אמיתי, זה יום התוכחה.

אורי מקלב: אוי לנו מיום התוכחה ואוי לנו מיום הדין.

אורי מקלב: ביום הדין ניחרב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אליעזר מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: אני חוזר על קריאתי הנרגשת לכל הדוברים לכלול את דברי התורה המאלפים בתוך שלוש הדקות, כי אחרת הם גוררים אותי לדבר עבירה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יכול להפסיק דברי תורה באמצע, אז מי שיש לו דבר תורה טוב בנושא, יגיד אותו במסגרת אותן שלוש הדקות שעומדות לרשות כל דובר.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: נכון, גם לחבר הכנסת וקנין, סגן יושב-ראש הכנסת, תהיה אותה בעיה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא מחליף אותי עוד מעט.

מנחם אליעזר מוזס: אז אני אתחיל בדברי תורה, אבל אז אי-אפשר להפסיק אותי.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, ראשית, איחולי לפצועים אשר תוכניתם הייתה להגיע למחוז חפצם בתל-אביב, לעבודה, ללימודים, ונפגעו על-ידי איש שפל ונבזה, צמא דם, רוצח.

מנחם אליעזר מוזס: איחולי להם, לכל הפצועים.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, קו אחד מוביל מתל-אביב לפריז, ל"היפר-כשר": בכל מקום אנחנו זקוקים לרחמי שמים.

מנחם אליעזר מוזס: כמו שאמר דוד המלך: "אם ה' לא ישמֹר עיר, שוא שקד שומר".

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו זקוקים להרבה רחמי שמים בכל מקום.

מנחם אליעזר מוזס: העם היהודי היום גם כן נרדף בכל תפוצות אירופה, ובכל מקום אנחנו רואים את אותו המצב.

מנחם אליעזר מוזס: השם ירחם.

מנחם אליעזר מוזס: עכשיו ניגש לחוק.

מנחם אליעזר מוזס: הממשלה מביאה כאן היום לאישור הכנסת את העלאת שכר המינימום.

מנחם אליעזר מוזס: זהו צעד חיובי במלחמה בעוני, אולם זה עדיין לא מספיק, וללא תוכנית כלכלית מקיפה ומלחמה ביוקר המחיה, ההעלאה הזאת, כמו ההעלאות הקודמות, לא תפתור את מצוקת המחיה.

מנחם אליעזר מוזס: מדינת ישראל נמצאת באחד המקומות הגבוהים בעולם בדירוג יוקר המחיה.

מנחם אליעזר מוזס: גם משפחות שבהן שני בני-הזוג עובדים במשרה מלאה לא מצליחות לגמור את החודש ולעמוד בתשלומים החודשיים.

מנחם אליעזר מוזס: מחירי הדיור הגבוהים, אם שכירות או משכנתה, מוצרי צריכה בסיסיים, כבר גומרים את ההכנסה החודשית, וזאת עוד לפני ההוצאות על חינוך, בריאות, מעונות-יום, חוגים.

מנחם אליעזר מוזס: במצב כזה אין פלא שמרבית המשפחות העובדות – העובדות, כן, כן – עדיין נמצאות מתחת לקו העוני.

מנחם אליעזר מוזס: לפי נתונים שפורסמו, 71% מנתמכי הסיוע הם עובדים שמרוויחים 4,000 ש"ח בחודש, ואף-על-פי-כן 40% מהם נאלצו לוותר בשנה האחרונה על רכישת תרופות או טיפול רפואי לילדיהם.

מנחם אליעזר מוזס: 25% מהילדים הלכו לישון רעבים.

מנחם אליעזר מוזס: 22% מהילדים הלכו בשנה האחרונה לבית-הספר ללא כריך או מזון אחר.

מנחם אליעזר מוזס: העלאת שכר המינימום היא הכרחית, תוספת של כמה מאות שקלים.

מנחם אליעזר מוזס: תוספת כזאת היא לפעמים מה שיעלה את המשפחה מעל קו העוני.

מנחם אליעזר מוזס: יחד עם זאת, חייבים להביא במקביל תוכנית כלכלית מקיפה למלחמה ביוקר המחיה.

מנחם אליעזר מוזס: ללא זאת, אדוני היושב-ראש, המעסיקים יגלגלו את העלאת שכר המינימום על מחירי מוצרי הצריכה, וכך העובדים אומנם יקבלו יותר כסף לחודש, אולם רמת החיים שלהם לא תשתנה כי זה יתמסמס להם בידיים בשל יוקר המחיה ועל המוצרים שיתייקרו בינתיים.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו נתמוך כאן בהצעת החוק להעלאת שכר המינימום, אולם תקוותי שבמקביל הממשלה תציג תוכנית מקיפה לפתרון יוקר המחיה כדי להביא באמת לפתרון הבעיה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, גם על העמידה בזמנים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לפתוח כמובן בשליחת איחולי החלמה לפצועות ולפצועים מהפיגוע הנורא הבוקר; מחזיקות אצבעות לכולנו.

מרב מיכאלי: אדוני השר בנט – שאני לא רואה אותו עכשיו – שעומד פה ומתהדר – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני רואה אותו, הוא שם – – –

מרב מיכאלי: הוא מדבר בטלפון.

מרב מיכאלי: בוודאי, מאוד חשוב.

אברהם מיכאלי: הוא מנהל משא-ומתן.

מרב מיכאלי: מנהל משא-ומתן?

מרב מיכאלי: מאוד מעניין עם מי ועל מה.

מרב מיכאלי: אדוני השר בנט, לפני שנה בדיוק, נשאל על-ידי העיתון "גלובס", ומצא לנכון לומר – שימו לב: הגדלת שכר המינימום היא צעד פופוליסטי שמשפר מעט את רווחת חלק מהעובדים אך מוציא חלק אחר ממעגל העבודה.

מרב מיכאלי: כמקובל אצל השר בנט, העובדות לא מטרידות אותו כשהוא בא להגיד את דעתו, להסית וללבות, משום שלמעשה, אחרי ההעלאות הקודמות של שכר המינימום, המשק דווקא המשיך לצמוח, והציבור לא איבדה מקומות עבודה כי אם דווקא עבדה, ואולי יכלה קצת יותר להתפרנס ולהתקיים בזכות העבודה שלה.

מרב מיכאלי: אז עכשיו, אחרי שהשר בנט והממשלה, וכמובן ראש הממשלה, נכנעו למאבק שעשתה ההסתדרות – כן, מר בנט, אותה ההסתדרות שאתה טוען שהחזיקה אותנו שבויות ושבויים בידיה, והיא בכלל מביאה רק רע לעולם – אותה ההסתדרות גרמה לכם להעלות את שכר המינימום.

מרב מיכאלי: אז אתה עומד פה ואומר שאתה דואג לטובת עם ישראל, אבל מסתבר שיש אחרות ואחרים שהם אלה שבעצם דואגות ודואגים לטובת עם ישראל וגרמו לכם להעלות את שכר המינימום.

מרב מיכאלי: אחרי שנכנעת למאבק הזה – ולמאבק פרלמנטרי, צריך להגיד – שרבות ורבים מאתנו שותפים לו, והוביל חבר הכנסת דב חנין, ידידנו, להעלאת שכר המינימום; אחרי שנכנעתם אתה עומד פה וקוצר לעצמך שבחים ומרחיב את האגו שלך עוד ועוד ועוד על חשבון צעד שלא אתה הגית ולא אתה יזמת.

מרב מיכאלי: אז האם אתה דואג לרווחת עם ישראל, מר בנט, או שמא נתניהו דואג?

מרב מיכאלי: האם אתם לא אלה – ואתם אלה שהבאתם לכך שעם ישראל לא יכול לחיות מעמל כפיו, לא יכול להתקיים מהשכר שלו?

מרב מיכאלי: דוח העוני האחרון מראה בבירור שיותר ויותר משפחות שבהן גם האבא וגם האימא עובדות ועובדים נמצאות מתחת לקו העוני, לא יכולים להתפרנס, לא יכולים להתקיים בכבוד.

מרב מיכאלי: זאת עבודה שלך, של נתניהו, של הממשלה הזאת.

מרב מיכאלי: אז במקום לעמוד כאן, מר בנט, ולהתנצל בפני עם ישראל שאתה מביא אותו לפת לחם, אתה עומד כאן ומתרברב בנוצות שאינן שלך.

מרב מיכאלי: אבל שכחתי, מר בנט, אתה לא מתנצל; אתה רק מסית ומלבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, ואחריו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

איתן כבל: השר בנט מתקשר לעובדים עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשותך.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר בנט, אנחנו רואים אותך בקצה המליאה אבל אתה עדיין פה.

אברהם מיכאלי: חברי חברי הכנסת, ראשית, אני מצטרף לברכה לפצועים ולפצועות של הבוקר, שלצערנו הזכירו לנו ומזכירים לנו כמעט מדי יום באיזו שכונה אנחנו חיים, באיזה מצב ביטחוני אנחנו חיים.

אברהם מיכאלי: כפי שאמר חברי הרב מוזס, אם הקדוש-ברוך-הוא לא ישמור את עם ישראל בכל מקום בעולם, "שָׁוְא שָׁקַד שׁוֹמֵר".

אברהם מיכאלי: ולכן אנחנו מתפללים לקדוש-ברוך-הוא שיפרוס על עם ישראל את אותה ברכה של הצלה ורווחה.

אברהם מיכאלי: אמן.

אברהם מיכאלי: אבל אם אנחנו מגיעים כבר לדיון של החוק הזה, זה גם רווחה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, לא תמיד נעים להטיח ולהגיד: כן, אבל כשלא היינו בתקופה של הבחירות אלא בתקופה השוטפת של ההתנהלות של הקואליציה והאופוזיציה, הקואליציה לא רצתה לשמוע מהחוק הזה.

אברהם מיכאלי: ולא רק שהיא לא רצתה לשמוע, כל חוק שעלה והיה בו אפילו קמצוץ של איך להיטיב עם אותם חלשים – אני חשבתי שהשר בנט יושב כחפרפרת של ש"ס, במטה, כשש"ס החליטו לקרוא לקבוצה הזאת "השקופים".

אברהם מיכאלי: השקופים האלה סובלים לא מהיום ולא מתקופת מערכת הבחירות, השקופים האלה.

אברהם מיכאלי: רבותי, בואו נסתכל על המספר הזה של שכר מינימום.

אברהם מיכאלי: אפשר לחשוב שמדובר בסכום כזה גדול שאנשים – גם אם יעלו להם ב-100, 200 או אפילו 1,000 שקל – יוכלו לשפר את החיים שלהם בצורה משמעותית.

אברהם מיכאלי: הרי כל אחד מאתנו יודע מה זה לחיות עם משכורת של 4,500 שקל או 4,800 שקל, או אפילו 5,000, שזה היה, לפי הצעת החוק, המקסימום.

אברהם מיכאלי: המשפחות שאין להן איך להתחיל את החודש, המשפחות האלה שמתמודדות עם הוצאות, אפילו במינימום שבמינימום לא יכולות להחזיק את עצמן במהלך חודש בשכר הזה.

אברהם מיכאלי: לכן, מצד אחד אנחנו מברכים על היוזמה.

אברהם מיכאלי: אנחנו באים הנה כדי לתמוך בחוק הממשלתי.

אברהם מיכאלי: אבל, חברי, אנחנו לא מסתפקים בסכומים האלה שנקובים פה, ושלא יאיים עלינו היועץ המשפטי לממשלה שאם יהיו שינויים כאלה או אחרים בתוך החוק, הממשלה תמשוך את החוק.

אברהם מיכאלי: רבותי, אנחנו צריכים להסתכל על אנשים.

אברהם מיכאלי: מדובר פה לא במספרים מבוטלים; מדובר פה במיליונים של אנשים שאין להם איך להתחיל את החודש – איך הם חיים, איך הילדים שלהם חיים.

אברהם מיכאלי: בבוקר, כשאימא לא יכולה לתת לילד שלה סנדוויץ', זה לא נקרא לשפר את מצב החיים שלהם בצורה משמעותית.

אברהם מיכאלי: אנחנו דורשים לפחות לפחות ששכר המינימום יעלה ל-6,000 שקל, וזו אחת הדרישות שלנו כמפלגת ש"ס, לבוא ולבקש שהדבר הזה יתבצע.

אברהם מיכאלי: אנחנו נסכים בשלב הזה שזה יתחיל לפחות בשלב הראשוני בסכום שהממשלה תקבע, אבל נעמוד על כך שזה יגדל בהמשך.

אברהם מיכאלי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ואחריה – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי חברת הכנסת אורלי לוי אדוני ידבר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, באמת אי-אפשר להתחיל לדבר על נושא כל כך חשוב כמו העלאת שכר המינימום כאשר אנחנו נמצאים אחרי בוקר קשה מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לשלוח מכאן איחולי החלמה לפצועים בפיגוע הדקירה שהתרחש היום בלב-לבה של תל-אביב.

אורלי לוי אבקסיס: בכל זאת, לצד המציאות הזאת של חשש מטרור ומאיומים אחרים, שכולנו מכירים היטב, לצערנו הרב, שגרת החיים במדינה חייבת להימשך.

אורלי לוי אבקסיס: גם הקשיים היומיומיים של האוכלוסייה החלשה, שמשום מה רק הולכת ומתרחבת – אנחנו לא מצליחים אפילו להקפיא את המצב, ובטח שלא למגר אותו.

אורלי לוי אבקסיס: ראשית, אני רוצה לברך על הצעד החשוב הזה, ומי שנמצא כאן בכנסת, גם מהקדנציה הקודמת, יודע כמה נלחמתי וכמה רציתי להעביר את העלאת שכר המינימום, ועוד בכנסת הקודמת ניסה חבר הכנסת עמיר פרץ.

אורלי לוי אבקסיס: לצערנו הרב, זה לא עבר אפילו את הממשלה.

אורלי לוי אבקסיס: גם חברים שלו ממפלגת העבודה, כמו מי שטוען היום – מי שהיום הוא יושב-ראש מפלגת העבודה וטוען לראשות הממשלה הצביע נגד העלאת שכר המינימום בקדנציה שעברה בממשלה, רק כדי לסבר את האוזן.

שלי יחימוביץ': לא נכון.

אורלי לוי אבקסיס: שלי, תבדקי אותי ותשאלי את עמיר פרץ בעצמו מה היה בממשלה, בכנסת הקודמת.

שלי יחימוביץ': זה פשוט לא נכון.

אורלי לוי אבקסיס: תבדקו ואז תדברו.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת עמיר פרץ, האם מפלגת העבודה תמכה בהצעה שלך להעלאת שכר המינימום בכנסת הקודמת?

אורלי לוי אבקסיס: בממשלה?

עמיר פרץ: אני יודע שבנט לא תמך.

אורלי לוי אבקסיס: גילוי נאות.

יולי יואל אדלשטיין: הוא מבקש לשמור על זכות השתיקה.

אורלי לוי אבקסיס: טוב.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעבור הלאה.

אורלי לוי אבקסיס: מה שקורה – ולמה אני מעלה את הדברים האלה?

אורלי לוי אבקסיס: כי, לצערי הרב, כאשר אנחנו מנסים לחפש חברים חברתיים בקואליציה, קשה מאוד למצוא אותם.

אורלי לוי אבקסיס: יותר קל לנו למצוא באופוזיציה חברים למאבקים החברתיים, כי באיזה אופן זה גם חלק מתפקידם: לנגח את הקואליציה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אם יש משהו טוב בבחירות האלה, הבחירות המוקדמות, זה שפתאום הנושאים החברתיים הם in.

אורלי לוי אבקסיס: לא נעים לאף אחד, אפילו לא לשר הכלכלה – שבדיוק לפני שנה ומשהו, ב-2013, אמר: הגדלת שכר המינימום היא צעד פופוליסטי, שמשפר מעט את רווחת חלק מהעובדים, אך מוציא חלק אחר ממעגל העבודה ודן אותם לחיי עוני וחוסר מעש.

אורלי לוי אבקסיס: כאן הוא דיבר על כך שזה מזור.

אורלי לוי אבקסיס: ההפחדות היו גם כאשר השר עמיר פרץ בפעם הראשונה נאלץ ורצה להעלות את שכר המינימום – מה שבסוף קרה, החזירו: המשק יתמוטט, אנשים יהיו מובטלים.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא קרה, אנחנו עדיין פה.

אורלי לוי אבקסיס: ועדיין, אני רוצה לומר כמה דברים על הנושאים החברתיים.

אורלי לוי אבקסיס: גם את שכר הדירה הריאלי לדיור הציבורי, לזכאי הדיור הציבורי, הצלחנו להעביר בקריאה הראשונה, לדעתי – אחרי המאבקים הנורא-קשים עם יש עתיד, שניסו להפיל אותו והגישו ערר לממשלה וכו' – בזכות זה שהגענו למערכת בחירות.

אורלי לוי אבקסיס: כולם מפחדים להיות לא חברתיים כאשר הנושאים האלה על סדר-היום.

אורלי לוי אבקסיס: אבל, חברים, זה קורה, זה קורה כל יום, ובשאר הימים, כשאין מערכת בחירות בפתח, אתה מגלה את הפרצופים האמיתיים.

אורלי לוי אבקסיס: אתה מגלה שלדיור הציבורי אין יותר מדי תומכים, גם לא בבית היהודי, שמחלק היום את הדירות לגרעינים התורניים, לישיבות ההסדר, לאלף ואחד דברים – יש שיאמרו שבאמת למקומות טובים וראויים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זו לא הקופה.

אורלי לוי אבקסיס: זו לא הקופה הקטנה.

אורלי לוי אבקסיס: וזה ממשיך אחר כך לחינוך, לגיל הרך.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לספר לכם משהו: יש גרעינים תורניים שמגיעים לעיירות פיתוח, so called באים להעלות את הרמה של המקומיים; אנחנו זקוקים לאחרים שיעלו לנו את הרמה כי אנחנו פרזיטים, הרי.

אורלי לוי אבקסיס: הם מגיעים ושותים את התקציבים החברתיים.

אורלי לוי אבקסיס: כן.

אורלי לוי אבקסיס: הם דורשים אחר כך גנים משלהם, שלא תהיה אינטגרציה, חלילה וחס.

אורלי לוי אבקסיס: ואז, אם צריך מעון באותו מקום, יקבלו את זה אותם גרעינים תורניים.

אורלי לוי אבקסיס: חברים, זה בסדר לא להתנצל, אבל אל תנצלו את השכבות החלשות.

אורלי לוי אבקסיס: לא לשם כך יש תקציבים ואנחנו מנהלים פה מאבקים.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאוד שבכנסת הבאה הבית היהודי יהיה שותף לכמה מאבקים חברתיים.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה להבטיח לכם שאני אמשיך לשאת את המאבק הזה, ואני מקווה שיהיו כמה שיותר חיילים – בעיקר מהקואליציה, שם נחתכים דברים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת אורלי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל אייכלר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת אורית סטרוק.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח באירוע שהיה היום בתל-אביב.

ישראל אייכלר: שוב יש לנו תזכורת שסדנא דארעא חד הוא.

ישראל אייכלר: מצרפת עד תל-אביב עוברת דרך אחת, דרך הסכינאות, ואנחנו מתפללים לקדוש-ברוך-הוא: ופרוס עלינו סוכת שלומך, סוכת רחמים וחיים טובים ושלום, עלינו ועל כל עמו ישראל.

ישראל אייכלר: ובמיוחד כתוב "ועל ירושלים".

ישראל אייכלר: הקדוש-ברוך-הוא ישלח רפואה שלמה לפצועים.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, הרבה מעלות – כמה מעלות טובות לפירוק הממשלה הקודמת, הנוכחית.

ישראל אייכלר: אחת מהן היא שהממשלה התעשתה ביום האחרון שלאחר האחרון להביא חוק שחברי כנסת רבים, ובראשם דב חנין, מה שאני יודע על החוק שאני חתום עליו, להעלות את שכר המינימום ל-5,580 שקל.

ישראל אייכלר: כבר שנה שלמה עומד ותקוע ולא מזיזים אותו, כי הייתה ממשלה טובה לאנשים שיש להם וממשלה רעה מאוד לאנשים שאין להם, ולכן הדבר הזה תקוע.

ישראל אייכלר: הרבה חוקים טובים הצענו והם לא התקבלו.

ישראל אייכלר: אולי עכשיו, כשהממשלה – אולי אדוני היושב-ראש יעשה עוד כמה דיוני פגרה מיוחדים להצעות חוק נוספות, והממשלה תתקן את כל העוולות שהיא עשתה במשך שנתיים.

ישראל אייכלר: הציע חבר הכנסת הרב מקלב חברי, יחד אתי, אפשרות היעדרות הורה מעבודתו כאשר הילד חולה במחלה קשה – לא עבר; אנחנו ביקשנו – דיבר השר בנט דברים נכונים לגבי ועדי העובדים – ביקשנו על איסור שביתה ללא הודעה מראש; זה אפילו כבר עבר בקריאה טרומית – לא זז, דבר שפוגע בהרבה אנשים; ביקשנו דבר כל כך פשוט כמו החלת חוק פיצול דירות באופן חוקי, שישחרר עשרות-אלפי דירות לזוגות צעירים ולצעירים לשוק השכירות, יוריד את המחירים – לא עבר.

ישראל אייכלר: אולי צריך לקחת עוד כמה ימי פגרה כאלה כדי שהממשלה תאשר את זה, כבוד השר.

ישראל אייכלר: פיצול דירות יכול להציף את השוק בדירות להשכרה ויוריד את מחירי ההשכרה.

ישראל אייכלר: שלא לדבר על זה שכבר ארבע שנים אני מחכה לחוק של הרחבת השתתפות המדינה בתשלום לאמבולנס לבית-חולים בפינויים, דבר שהרבה אנשים סובלים ממנו, וכל מיני דברים כאלה.

ישראל אייכלר: שום דבר לא זז בממשלה הקודמת בדברים האלה, כי הם היו עסוקים בפגיעה, במלחמה זה נגד זה: יש עתיד נגד הציבור החרדי, המתנחלים – אסור להגיד את המילה מתנחלים – הבית היהודי דאג להעביר את הכספים שקוצצו מהישיבות למוסדות שלו, דבר שאנחנו לא עשינו מעולם.

ישראל אייכלר: כל אחד עשה נגד.

ישראל אייכלר: עכשיו כולם באווירה של בעד.

ישראל אייכלר: אז אדרבה, עכשיו צריך לנצל את זה.

ישראל אייכלר: נקווה שבעזרת השם הממשלה הבאה תהיה ממשלה יותר טובה, והעם ידע לבחור במי שבאמת – ואני לא אומר לאיזו מפלגה – במי שבאמת דואג גם לעניינים החברתיים, גם כדי שאנשים שאינם עשירים יוכלו לחיות פה, ולא במפלגות שמדברות בשם מעמד הביניים ומייצגות את הטייקונים המיליונרים, המיליארדרים, שמממנים אותן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש – בזה אני מסיים – אם באמת הקהל ידע לבחור באותן מפלגות ששומרות גם על התורה, גם על היהדות, גם על האיחוד של עם ישראל ושל ארץ-ישראל וגם לטובת כל האזרחים, והיה זה שכרנו.

ישראל אייכלר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אז יבוא המשיח ולא יהיה צורך בבחירות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת אורית סטרוק.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת עמיר פרץ.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, חשבנו שיהיה לנו היום סדר-יום חברתי-כלכלי, נדבר על השכבות החלשות, על השכר שלהן.

אורית סטרוק: באו אויבינו והזכירו לנו את סדר-היום שהם מכתיבים לנו: סדר-יום של טרור, של מלחמה על הזכות לחיות בארץ הזאת גם בתל-אביב; סדר-יום של אויב אכזר, שביד אחת דוקר ופוצע וכמעט הורג אזרחים תמימים, וביד השנייה חותם באלגנטיות על פניות לבית-הדין בהאג.

אורית סטרוק: אבל יש לנו באמת גם סדר-יום חברתי.

אורית סטרוק: אדוני השר, אין ספק שהחוק שאתה מביא היום לכנסת הוא צעד ראוי, צודק ומתחשב עבור מאות-אלפי עובדים שמשתכרים שכר מינימום.

אורית סטרוק: ובכל זאת, כפי שכבר הודעתי לך מראש, אדוני השר, אני מתכוונת להימנע בהצבעה הזו.

אורית סטרוק: אני לא אצביע בעד החוק, כי למרות ההזדהות שלי עם עובדי שכר מינימום, ששכרם יעלה סוף-סוף, עם כל ההשתתפות בשמחתם, אי-אפשר ולא נכון להתעלם היום מאוכלוסייה חלשה בהרבה, אוכלוסייה שהצעת החוק הזאת פוגעת בה פגיעה אנושה, האוכלוסייה הסיעודית.

אורית סטרוק: אותם קשישים, אותם נכים, אותם חולים סיעודיים שנאלצים להעסיק עובד סיעודי כדי לבצע את הפעולות היומיומיות הכי בסיסיות – להתקלח, להתלבש, לאכול, לנוע ממקום למקום, לפעמים לנשום.

אורית סטרוק: שום דבר מזה הם לא יכולים לעשות לבד.

אורית סטרוק: פעולות יומיומיות שאנחנו אפילו לא חושבים עליהן, אבל הם צריכים לשלם משכורת כדי לבצע אותן.

אורית סטרוק: אלה האנשים הכי חסרי ישע בחברה שלנו, שמצבם הרפואי הפך אותם למה שאני מכנה מעסיקים בעל-כורחם.

אורית סטרוק: והנה עכשיו, בגלל העלאת שכר המינימום, העסק שלהם – כן, עסק כביכול, כלומר גופם חסר הישע – הפך לנטל כלכלי כבד יותר.

אורית סטרוק: אין להם שום יכולת להגדיל עכשיו את ההכנסות כדי לעמוד בנטל הזה.

אורית סטרוק: מאיפה הם יגדילו את ההכנסות?

אורית סטרוק: הם ילכו לעבוד?

אורית סטרוק: אין להם שום אפשרות לצמצם את היקף כוח-האדם בעסק הזה שלהם.

אורית סטרוק: על מה בדיוק הם יוותרו, על מה?

אורית סטרוק: על האוכל?

אורית סטרוק: על המקלחת?

אורית סטרוק: על ההשגחה הצמודה?

אורית סטרוק: על מה הם יוותרו?

אורית סטרוק: הם נמצאים במלכוד, והצעת החוק הזאת מכניסה אותם למלכוד הזה, שאגב הם נמצאים בתוכו כבר מלכתחילה, כי הפערים בין מה שאנחנו נותנים להם למה שהם צריכים להוציא הם בלתי נסבלים.

אורית סטרוק: הצעת החוק, במתכונתה הנוכחית, לא נותנת שום שיפוי למקבלי קצבת השירותים המיוחדים.

אורית סטרוק: עכשיו, אדוני השר, אני יודעת שהממשלה לא אשמה.

אורית סטרוק: אני יודעת, הבנתי – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, גברתי.

אורית סטרוק: – – שהיועץ המשפטי לממשלה הגביל אתכם.

אורית סטרוק: הוא לא מוכן להזיז אות אחת נוספת מעבר למה שסוכם לפני היציאה לבחירות.

קארין אלהרר: נו, באמת.

קארין אלהרר: נו, באמת.

אורית סטרוק: דיברתי גם עם חיים כץ, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה.

אורית סטרוק: אני מבינה שאם אנחנו נזיז תג אחד, קארין, אז אין הצעת חוק.

קארין אלהרר: נו באמת.

אורית סטרוק: אוקיי.

אורית סטרוק: אז אני מבטיחה – – –

קארין אלהרר: גם העלאת שכר המינימום זה תקציב.

אורית סטרוק: אני מקווה, קארין, שגם את תצטרפי אלי בעניין הזה.

אורית סטרוק: אני מבטיחה, מייד אחרי הבחירות, לפעול לתיקון העוול הזה.

קארין אלהרר: לא, זה לא יהיה אחרי הבחירות.

אורית סטרוק: אבל בינתיים, כל זמן שאין שיפוי לאותה אוכלוסייה, אי-אפשר שלא לזעוק את זעקתה, ולכן אני פה כדי לזעוק אותה, ואני, אדוני השר, אמנע בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת אורית סטרוק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמיר פרץ – בבקשה, אדוני, ואחריו – סגן השר אברהם וורצמן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת שהיום בדרכי לכנסת אמרתי:

עמיר פרץ: אני אבוא עם מצב רוח טוב, מאַחֵד.

עמיר פרץ: כי אמרתי לעצמי: מה זה בכלל משנה מי פעל, מי עשה למען שכר המינימום?

עמיר פרץ: דב חנין, שהוביל פה את 30 השקל לשעה, איתן כבל, אילן גילאון?

עמיר פרץ: חברים רבים שעשו עבודה קשה מאוד למען שכר המינימום.

עמיר פרץ: אני אמרתי: לא נורא, מה יש?

עמיר פרץ: כשיש כזה קרדיט, כל כך גדול, כל כך חשוב, יאללה, שיתחלקו, שיהיו בריאים, זה בסדר גמור מבחינתי.

עמיר פרץ: אתם יודעים, עסקתי בזה איזה יום-יומיים.

עמיר פרץ: לא ממש, כן?

עמיר פרץ: לא סגרנו משק כדי להשיג את שכר המינימום?

עמיר פרץ: לא חתמנו על הסכם תקדימי בממשלה?

עמיר פרץ: אבל האמת, אדוני שר הכלכלה, לשמוע אותך כאן.

עמיר פרץ: אתה יודע, אפילו טיפה – להיות טיפה עם אינטגריטי.

עמיר פרץ: כי יש גבול.

עמיר פרץ: אני לא רוצה לומר לך מה הייתי צריך לומר לך עכשיו.

עמיר פרץ: אני רוצה לומר לך, אתה יודע מה?

עמיר פרץ: אתה אומר במקרה הטוב חצאי אמיתות שהם הרבה יותר גרועים משקרים.

עמיר פרץ: אבל יותר מכך – אתה ברוב חוצפתך לוקח את אותם גורמים שרק בזכותם אתה יכול לעמוד כאן; אתה יזמת משהו?

עמיר פרץ: הרי העלאת שכר המינימום היום היא חוק שמצלם הסכם בין ההסתדרות לבין התעשיינים.

עמיר פרץ: בלי ההסכם הזה אף אחד לא היה עומד כאן.

עמיר פרץ: אתה ברוב חוצפתך עומד כאן, תוקף את ההסתדרות.

עמיר פרץ: אני נגד מושחתים, ובכל מקום שהוועד מושחת צריך לטפל בו.

עמיר פרץ: אבל אני בעד זכות ההתארגנות, כי כמו שאם ימצאו איזה חבר כנסת מושחת לא יסגרו את הכנסת, אם ימצאו שר מושחת לא יבטלו את הממשלה; אבל לנסות להדביק, להכתים ציבור שלם?

עמיר פרץ: ואם ההסתדרות לא הייתה עומדת על רגליה עם כל אותם עובדים מאורגנים שהתייצבו לצדם של עובדי שכר המינימום כדי להשיג את ההסכם הזה, אדוני שר הכלכלה, להזכיר לך – תפסיק להסתכל באס.

עמיר פרץ: אם.

עמיר פרץ: אסים, תכבד לפחות את הדיון.

עמיר פרץ: או שלא נעים לך לשמוע – – –

נפתלי בנט: תמשיך להגן על אלון חסן.

נפתלי בנט: לך תגן על אלון חסן, אתה כל כך טוב בזה.

נפתלי בנט: תמשיך עוד, תמשיך עוד.

עמיר פרץ: תסלח לי מאוד, אתה האחרון שתטיף לי – – –

נפתלי בנט: תמשיך, תמשיך.

נפתלי בנט: תמשיך להגן על – – –

עמיר פרץ: אתה יודע מה הבעיה?

נפתלי בנט: תמשיך, תמשיכו.

נפתלי בנט: זה מה שאתם יודעים לעשות, ואתם פוגעים בשכבות החלשות.

נפתלי בנט: מדברים גבוה, לא עושים כלום, חוץ מלפגוע בשכבות החלשות.

נפתלי בנט: אבל תמשיך.

עמיר פרץ: נפתלי בנט, אתה חוצפן.

עמיר פרץ: אתה אדם חצוף.

עמיר פרץ: זה מה שאתה.

יולי יואל אדלשטיין: השר בנט – – –

עמיר פרץ: – – –

נפתלי בנט: תמשיך לדבר – – – הכול יהיה בסדר.

עמיר פרץ: נפתלי בנט, מניפולטור, רודף שקרים.

נפתלי בנט: הכול יהיה בסדר – – – תמשיך להגן על הנמלים – –

עמיר פרץ: – – – אתה חצוף.

עמיר פרץ: מי שהצביע – –

נפתלי בנט: – – תמשיך להגן על חברת החשמל.

עמיר פרץ: – – נגד העלאת שכר מינימום – – –

נפתלי בנט: – – – הכול בהידברות.

נפתלי בנט: אתה תמשיך לדבר, ואנחנו נמשיך לעשות.

נפתלי בנט: הכול יהיה בסדר.

עמיר פרץ: אדוני – – – אתה לא עושה כלום.

נפתלי בנט: אתה – – – הכי גדול.

עמיר פרץ: – – – אתה לא מתבייש?

נפתלי בנט: פגעת בשכבות החלשות יותר מכל אחד במדינה.

נפתלי בנט: תתבייש.

יולי יואל אדלשטיין: שר הכלכלה.

נפתלי בנט: תתבייש.

עמיר פרץ: – – –

נפתלי בנט: אבל במילים גבוהות תמשיך.

נפתלי בנט: תמשיך לפגוע.

עמיר פרץ: – – –

נפתלי בנט: תמשיך לחזק את החזקים.

עמיר פרץ: – – –

נפתלי בנט: לא עשיתם כלום.

נפתלי בנט: כלום.

נפתלי בנט: לא פירקת את "נשר", לא את הקרטל.

נפתלי בנט: אבל לדבר – אתה מלך הדיבורים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הכלכלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני קורא לך פעם שנייה.

עמיר פרץ: שר הכלכלה נפתלי בנט – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמיר פרץ, זמנך תם.

עמיר פרץ: – – הסכם שכר המינימום הראשון שנרשם במדינת ישראל – – –

נפתלי בנט: תמשיך לדבר, אנחנו נמשיך לעשות.

נפתלי בנט: ניפגש.

נפתלי בנט: זה הסדר מעולה.

עמיר פרץ: הסכם – – – לא עשית כלום.

עמיר פרץ: אתה משקר כל הזמן.

עמיר פרץ: זה מה שאתה עושה – – –

נפתלי בנט: תמשיך להגן על החזקים.

נפתלי בנט: אתה טוב בזה.

עמיר פרץ: – – –

נפתלי בנט: תמשיך להיות שפוט.

עמיר פרץ: – – –

נפתלי בנט: הרי פקדת למפלגת העבודה את כל החזקים, את כל הוועדים.

עמיר פרץ: – – –

נפתלי בנט: אתם פוחדים פחד מוות מהוועדים.

נפתלי בנט: תמשיך.

עמיר פרץ: אני אספר לך משהו.

נפתלי בנט: תמשיך.

נפתלי בנט: אני ראיתי איך זוכרים את – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – –

עמיר פרץ: – – –

נפתלי בנט: העיקר – – – נכנסת ב"שושו".

נפתלי בנט: הם פוחדים פחד מוות – – –

עמיר פרץ: תלמד לשתוק.

יולי יואל אדלשטיין: השר בנט.

עמיר פרץ: תלמד לשתוק.

יולי יואל אדלשטיין: השר בנט, מספיק.

עמיר פרץ: תלמד לשתוק פעם.

קריאה: מזמן – – –

עמיר פרץ: תלמד להקשיב, תלמד לשתוק.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אדוני, נא לסיים.

עמיר פרץ: לא, אני חושב שהזמן הזה שהוא הפריע מגיע לי, עם כל הכבוד.

יולי יואל אדלשטיין: אבל זה כבר הרבה מעבר לשלוש דקות.

עמיר פרץ: בסדר.

עמיר פרץ: אני עוד לא אמרתי את מה שאני חושב.

יולי יואל אדלשטיין: אני בטוח שלא אמרת מה שאתה חושב – –

עמיר פרץ: אוקיי, אז אני אומר.

יולי יואל אדלשטיין: – – אבל שלוש דקות נגמרו.

עמיר פרץ: אני אומר.

יולי יואל אדלשטיין: אבל בקצרה.

יולי יואל אדלשטיין: משפט סיכום.

עמיר פרץ: עם כל הכבוד, אתה היית צריך להגן פה על כולם.

עמיר פרץ: בא איזה חבר כנסת, נבחר לפני שנתיים, מדבר כאילו הוא הקים את המדינה.

נפתלי בנט: בשנתיים עשינו מה שאתם לא עשיתם – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, השר בנט, מספיק – – –

עמיר פרץ: – – –

נפתלי בנט: קשה לך עם זה – – –

עמיר פרץ: – – –

נפתלי בנט: קשה לך עם זה.

נפתלי בנט: קשה לכם, כי שחררנו את עם ישראל מהשחיתות שלכם – – –

עמיר פרץ: – – –

נפתלי בנט: ואם תיכנסו לממשלה – – –

עמיר פרץ: – – – אתה פשוט מונה את הציבור.

נפתלי בנט: פתחנו את השמים.

נפתלי בנט: מה קרה?

נפתלי בנט: – – –

יולי יואל אדלשטיין: השר בנט.

נפתלי בנט: – – – בממשלה, אז פתחנו את השמים.

יולי יואל אדלשטיין: השר בנט – – –

עמיר פרץ: בדיון על התקציב לפני שלושה חודשים אני הגשתי ארבע הצעות לממשלה; לפני שלושה חודשים, לא לפני הרבה זמן: העלאת שכר המינימום, קיום סל קיום מינימלי בכבוד, טיפול בדיור הציבורי וביטול חברות כוח-אדם.

עמיר פרץ: אתה הצבעת נגד.

עמיר פרץ: אתה וכל הסיעה שלך.

עמיר פרץ: לכן, תפסיק לשקר לציבור, תאמר את האמת.

עמיר פרץ: אתה הרי לוקח קרדיטים שלא היו לך.

עמיר פרץ: אחד הקרדיטים שאני מאוד אוהב שאתה לוקח – כשאתה אומר לכולם – – –

נפתלי בנט: תמשיך לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמיר פרץ, נא לסיים.

עמיר פרץ: לא.

עמיר פרץ: אני מסיים, אם תיתן לי – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה כבר מסיים בפעם השלישית.

נפתלי בנט: – – –

יולי יואל אדלשטיין: השר בנט.

עמיר פרץ: שישתוק.

עמיר פרץ: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה דיברת שלוש דקות – – –

עמיר פרץ: שישתוק.

עמיר פרץ: שישתוק.

עמיר פרץ: שישתוק.

יולי יואל אדלשטיין: השר בנט, מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: שתי מילים.

יולי יואל אדלשטיין: אני יכול להוציא אותך.

יולי יואל אדלשטיין: – – –

נפתלי בנט: – – – הסוציאליזם שלכם, מה אתו?

עמיר פרץ: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חברים, הפסקה בדיון.

עמיר פרץ: לא, אני מסיים את המשפט, שנייה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: – – –

שלי יחימוביץ': למה אתה לא קורא אותו לסדר?

עמיר פרץ: לא.

עמיר פרץ: אני רוצה לסיים את המשפט שלי.

שלי יחימוביץ': אבל למה אתה לא קורא אותו לסדר?

עמיר פרץ: אוקיי.

עמיר פרץ: אני אחזור.

עמיר פרץ: אין בעיה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מחדש את הישיבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודיע לכל הדוברים, וגם לנציג הממשלה, שאם האווירה תהיה כפי שראינו בדקות האחרונות, לא יהיה חוק היום.

יולי יואל אדלשטיין: אני פשוט אפסיק את המליאה, ולא יהיה חוק, עם כל הכבוד לבקשת הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הזהרתי בפעם שעברה, הזהרתי בפעם הקודמת: לא אתן לנהל אספות בחירות במליאה; לא בשביל זה התכנסנו כאן.

יולי יואל אדלשטיין: לא למפלגה זו ולא למפלגה אחרת, לא לממשלה ולא לאופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו, לגבי בקשתו של חבר הכנסת עמיר פרץ להשלים את הדברים, בדקתי עכשיו עם המזכירות: ההפרעה הראשונה לדברים של חבר הכנסת עמיר פרץ נרשמה כ-11 שניות לפני תום שלוש דקות, ולאחר מכן היית על הדוכן עוד כמה דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לציין לפרוטוקול שאפשרתי לחבר הכנסת עמיר פרץ להמשיך, כי ידועות זכויותיו בנושא של חוק שכר מינימום.

יולי יואל אדלשטיין: בזה תם הפרק הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאוד מבקש מן השר שלא להתערב בדיון; תרצה לסכם בסוף את הדיון?

יולי יואל אדלשטיין: תסכם את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממשיכים, אבל אני חוזר ואומר:

יולי יואל אדלשטיין: אם זאת תהיה האווירה, אנחנו פשוט נעשה הפסקה עד שהאנשים יירגעו, ובכלל לא בטוח שיהיה היום חוק שכר מינימום, שכולם בכנסת – כולם, בלי יוצא מן הכלל, עם הסתייגויות כאלה ואחרות – תומכים בו.

עמיר פרץ: אדוני, היושב-ראש, אני מבקש תגובה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, תאמר משהו מן הצד.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אני לא מכיר נוהל בכנסת שמפסיקים חבר כנסת שעומד על הדוכן בלי שום שלוש קריאות, בלי שום אזהרה – –

יולי יואל אדלשטיין: מה זאת אומרת?

עמיר פרץ: – – ואחר כך לא נותנים לו להשלים משפט.

עמיר פרץ: אני לא מכיר את זה.

עמיר פרץ: אני נמצא פה 26 שנה, אני נוהג בהגינות עם כולם.

עמיר פרץ: מותר לך, אדוני היושב-ראש, לשקול את זה.

עמיר פרץ: אני, לצערי הרב, בגלל הפרעותיו של השר בנט – – –

יולי יואל אדלשטיין: שהתחילו 11 שניות לפני תום הזמן.

עמיר פרץ: לא לא לא, אדוני היושב-ראש, אני לא השלמתי, אני מבקש לומר את הדברים העיקריים.

עמיר פרץ: אם לא, יש פה מספיק חברי כנסת שמוכנים לתת לי את זמנם.

יולי יואל אדלשטיין: מה רצית?

יולי יואל אדלשטיין: משפט סיכום.

יולי יואל אדלשטיין: במסגרת 11 השניות שנותרו לך תגיד משפט סיכום.

עמיר פרץ: אין בעיה.

עמיר פרץ: אז אין לי ברירה אלא לבחור משפט סיכום ולומר – – –

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, אני יכולה להעביר את זמן הדיבור שלי לעמיר פרץ?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, יש תקנון בכנסת.

עמיר פרץ: עיסאווי, תגיד גם אתה, עיסאווי.

עמיר פרץ: תקום, תקום, תגיד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מעריך את המאמץ של חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ואת הכרת הטוב, שגם לי יש בנושא הזה לחבר הכנסת עמיר פרץ, אבל יש תקנון.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, אני אעביר את שלוש הדקות שלי לשר עמיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, 11 שניות יש לך למשפט סיכום.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': אני אעביר את שלוש הדקות שלי.

יולי יואל אדלשטיין: אתה רוצה לוותר על זכות הדיבור?

יולי יואל אדלשטיין: אין לי בעיה עם זה.

עיסאווי פריג': לא, אני – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברים, תפסיקו, אני רק עכשיו הזהרתי אתכם בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: רק עכשיו הזהרתי אתכם.

עיסאווי פריג': זה דיון חשוב, וכדאי לשמוע את – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, בבקשה.

עמיר פרץ: טוב, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסכם במשפט אחד ולומר: נכון ששר הכלכלה בהחלט עשה את המעשה הנדרש כשר, להביא את החוק היום, אבל מותר לתת גם לכל האנשים שעושים מאמצים, כולל ארגונים שהוא לא אוהב, ונכון שאחד הדברים שאני אוהב, שהוא מאמץ – אף-על-פי שלא הוא – שכל הזמן מתארים את בניית ההתנחלויות.

עמיר פרץ: כי אני לא אוהב שמזכירים לנו שמפלגת העבודה התחילה לבנות התנחלויות.

עמיר פרץ: ולכן, אם מדברים נגד קרטלים, הגיע הזמן להיאבק נגד קרטל המתנחלים, שהוא הקרטל שלוקח הכי הרבה ופוגע הכי הרבה בכל אותן קבוצות חלשות בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: אחר כך תגידו שעושים הסתה.

אופיר אקוניס: איזה שטויות.

אופיר אקוניס: כמה אתה מדבר שטויות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, חבר הכנסת עמיר פרץ, אלא אם כן יהיו דברים ממש בלתי צפויים, ב-31 במרס, בשמחה רבה אנחנו נראה אותך עולה כאן לדוכן היושב-ראש והופך לפחות ליושב-ראש הזמני של הבית, ואז גם אתה תדע שחבר כנסת שמיצה את זמנו, את זכות הדיבור, היושב-ראש אומר לו: אדוני, נא לסיים.

יולי יואל אדלשטיין: לפעמים גם סבלנותך תפקע, ואחרי שחמש פעמים תגיד "נא לסיים", אתה תגיד "זהו, מספיק, תרד".

יולי יואל אדלשטיין: אבל את זה אנחנו נראה ב-31 במרס.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אתה יודע שאני מאוד מעריך אותך – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני יודע, זה הדדי, ולכן אני אומר שכשתשב בכיסא הזה תראה שיש לפעמים חברי כנסת שלא עוצרים, וצריך לסיים.

יולי יואל אדלשטיין: זאת זכותו של כל יושב-ראש וכל סגן יושב-ראש הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר אבי וורצמן, ואחריו – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

אברהם וורצמן: חברי אדוני היושב-ראש – חברי השר נפתלי בנט, אל תדאג, פשוט מקנאים בך שאתה מביא את החוק היום, אז קצת צועקים, אבל זה בסדר.

קארין אלהרר: תתבגר, תתבגר.

עיסאווי פריג': גונבים – – –

אברהם וורצמן: מקנאים, מקנאים, לא קרה כלום.

אברהם וורצמן: חברי חברי הכנסת – –

עיסאווי פריג': – – – שב ואל תעשה.

אברהם וורצמן: – – שלום לכולם, קודם כול.

אברהם וורצמן: נחמד להיפגש עם כולם, במיוחד כשאנחנו עסוקים היום בחוק כל כך חשוב וכל כך משמעותי למאות – מאות-אלפי אנשים במדינת ישראל.

אברהם וורצמן: מובן שבראשית דברי אני רוצה למסור החלמה מהירה לפצועים מהבוקר.

אברהם וורצמן: זה שוב מזכיר לנו: תתעוררו מהחלומות, חברים; לא מעניין אותם איפה פוגעים בנו, אם זה באיתמר או ב"היפר-כשר" בפריז או באוטובוס בלב תל-אביב.

אברהם וורצמן: חבר'ה, רוצים לפגוע בנו כי אנחנו יהודים, ואנחנו צריכים לדעת את זה ולדעת מול מי אנחנו עומדים.

אברהם וורצמן: הם פשוט לא רוצים אותנו במדינה הזאת, במדינה שלנו.

מיכל רוזין: העולם כולו נגדנו, כולם רוצים להשמידנו – – –

אברהם וורצמן: מובן שאני רוצה למסור מכאן, בשם כולנו, החלמה מהירה לחברנו, השר אורי אורבך, אורי, שאני חושב שהוא חבר של כולם בבית הזה, גם ימין וגם שמאל, ואני כמובן מאחל לו רפואה שלמה – ותענוג לראות את הפרגון הגדול שאורי זוכה לו מכל עם ישראל ומכל יושבי הבית הזה.

אברהם וורצמן: אני חייב לומר, אחרי הדברים של עמיר פרץ – ואדוני היושב-ראש, אני לא רוצה להיגרר לרמת הדיון שהייתה פה עכשיו, אבל אני רוצה לומר רק דבר אחד.

אברהם וורצמן: רבותי, אנחנו שנה וחצי, שנה ושמונה חודשים בממשלת ישראל.

אברהם וורצמן: השר נפתלי בנט, שיושב פה עכשיו, קידם את נושא עובדי הקבלן כמו שמעולם לא קידמו במדינת ישראל.

אברהם וורצמן: השר נפתלי בנט דאג לתוספת – – –

מיכל רוזין: – – – לא צריך שיהיו עובדי קבלן – – –

אברהם וורצמן: אתם יכולים לצעוק, תמשיכו לצעוק.

אברהם וורצמן: כנראה – – –

מיכל רוזין: זה מתקזז עם השכר של – – –

אברהם וורצמן: כנראה תמשיכי לצעוק גם בקדנציה הבאה, לצעוק ולצעוק ולצעוק.

מיכל רוזין: – – –

אברהם וורצמן: אבל כנראה שכחתם שיותר מ-100,000 עובדי שמירה, ועוד מספר דומה של עובדי ניקיון, דאגנו להם – – –

מיכל רוזין: – – – 700,000 עובדים ישראלים, שתהיה להם קביעות – – –

אברהם וורצמן: את יכולה להמשיך לצעוק, מיכל.

אברהם וורצמן: דאגנו להם; השר נפתלי בנט דאג להם לתוספת המשמעותית ביותר שהייתה מאז ומעולם.

אברהם וורצמן: אבל אתם תמשיכו לצעוק, ואנחנו נמשיך לעשות.

אברהם וורצמן: אנחנו היום מביאים חוק שאתם הייתם צריכים להיות הראשונים – וכל הכבוד, כל הכבוד למי שעסק בזה עד היום.

עיסאווי פריג': בלי לשקר, דַייק בעובדות.

אברהם וורצמן: כל הכבוד למי שעסק בזה עד היום, אבל היום השר נפתלי בנט ומפלגת הבית היהודי מביאים חוק שאתם הולכים להצביע בעדו, ובמקום לפרגן, ובמקום להודות, אתם רק תוקפים.

מיכל רוזין: אנחנו לא פופוליסטיים, אנחנו ענייניים – – –

אברהם וורצמן: לא, יעזור לכם.

אברהם וורצמן: מיכל, לא יעזור לכם, אתם תמשיכו – – –

מיכל רוזין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רוזין, חברת הכנסת רוזין, אני אמרתי: את השר אני לא יכול להוציא, כי הוא מייצג את הממשלה, אבל חברי כנסת, אם זה המצב, נתחיל להוציא.

אברהם וורצמן: אני רוצה לומר לכם, אתם יכולים להמשיך לצעוק, ואתם יכולים להמשיך לדבר, אנחנו נמשיך לעשות.

אברהם וורצמן: בתוך שנה וחצי דאגנו כמעט – – –

מיכל רוזין: לא נתנצל.

אברהם וורצמן: לא נתנצל, לא נתנצל על זה שאנחנו דואגים.

אברהם וורצמן: כל הכבוד, האמירה שלך הייתה מצוינת.

אברהם וורצמן: אנחנו דאגנו בקדנציה הזאת – –

מיכל רוזין: – – –

אברהם וורצמן: – – לשכר מינימום לעובדי קבלן, למיליון אנשים במדינת ישראל.

אברהם וורצמן: מיליון אנשים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

אברהם וורצמן: ואת זה אתם לא תיקחו, כי אנחנו נמשיך לעשות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אברהם וורצמן: רק מילה אחרונה, אדוני.

אברהם וורצמן: אני רוצה לומר שראיתי בעבודתי במשרד החינוך, וראיתי את זה בעוד משרדים רבים, את הביזיון – את הביזיון – שיש במדינת ישראל כלפי עובדי קבלן.

אברהם וורצמן: אם מדובר בהעסקת עובדי קבלן – וראיתי אנשים שביולי-אוגוסט אומרים להם ללכת הביתה, ובעיני זה ביזיון.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, נא לסיים.

אברהם וורצמן: אני גומר, אדוני.

אברהם וורצמן: אני רוצה לומר רק דבר אחד: אנחנו התחלנו מהלך במשרד החינוך, ואני מקווה שבקדנציה הבאה הממשלה שתקום, בעזרת השם, ממשלה לאומית, כשהבית היהודי הוא חלק גדול ממנה, אני רוצה לומר שבעזרת השם אנחנו נפסיק את הביזיון של העסקת עובדי קבלן במשרדי ממשלה.

אברהם וורצמן: בפעם הבאה נדאג שלא יהיו עובדי קבלן במשרדי ממשלה.

אברהם וורצמן: אני רוצה לברך את חברי השר נפתלי בנט.

מיכל רוזין: – – – בפעם הבאה – – –

אברהם וורצמן: אתם תמשיכו לצעוק ואנחנו נמשיך לעשות.

אברהם וורצמן: תודה רבה לכם.

מיכל רוזין: – – – הייתם בממשלה, אם רק היו נותנים לנו, הכול – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי; בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת קארין אלהרר.

מיכל רוזין: חצופים.

מיכל רוזין: "בפעם הבאה נעשה את זה"; הייתם בממשלה.

מיכל רוזין: אתם הקוזק שנגזל.

מיכל רוזין: כל הזמן – אם רק היו נותנים לנו – – – בבית-המשפט, בכנסת.

מיכל רוזין: – – – חצופים – – –

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי, מיכל, אפשר?

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: אם את נותנת לי אפשרות, אז אני מתחילה.

שולי מועלם-רפאלי: זה מאוד מאוד עצוב, חבר הכנסת עמיר פרץ, ששוב ושוב בניסיונות להגיד דברים חשובים ומהותיים, שבחלק גדול מהם אתה ואני מסכימים, אתה מתבלבל והולך למקומות שלא נכון לקחת אותך אליהם, לא נכון לקחת אותך אליהם.

שולי מועלם-רפאלי: עצוב מאוד לדבר על המתנחלים במושגים של קרטלים.

שולי מועלם-רפאלי: ביום שמדינת ישראל מתחילה בפיגוע בתל-אביב, אני שמה סימן-שאלה גדול על הבחירה להשתמש במילה קרטלים ביחס למתנחלים.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שאין מקום, אין מקום יותר לדיבור הזה.

עיסאווי פריג': זה לא נכון – – –

שולי מועלם-רפאלי: חשבתי, חברי הכנסת, ובעיקר חבר הכנסת עמיר פרץ, שכולנו כבר אחרי זה.

שולי מועלם-רפאלי: המתנחלים, המתיישבים, הם חלק מהציבור במדינת ישראל שגם החוק הזה נוגע לו, כמו חוקים רבים אחרים שכבר חוקקנו ורבים אחרים שאנחנו עוד צריכים לעשות.

שולי מועלם-רפאלי: כולנו, כל מי שמאמין שהחוק הזה של העלאת שכר המינימום הוא חלק מתהליך גדול שהמטרה שלו היא ברורה, המטרה של החוק הזה, שהוא מופלא, נכון וטוב – אני גאה להיות במפלגה שהיושב-ראש שלה מביא אותו היום לידי גמר.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו לא שוכחים את מי שפעל בזה בעבר, אל תטעו, בניגוד לדיבורים שישנם כאן, אנחנו זוכרים בדיוק מנין אנחנו באים ולאן אנחנו הולכים, ובתוך "מנין אנחנו באים" יש אנשים נוספים.

שולי מועלם-רפאלי: אני שמחה על שיתוף הפעולה שהיה בעבר וצריך להמשיך ולהיות בעתיד.

שולי מועלם-רפאלי: הבעיה רק שמרוב הניסיונות להגיד דברים איומים ונוראים על הלאומיות של מדינת ישראל, אתם מתבלבלים ושופכים את המים החברתיים עם התינוקות הגועליים שאתם שופכים.

שולי מועלם-רפאלי: אז בבקשה, החוק הזה הוא חוק מצוין, אנחנו צריכים לשמוח על זה שהוא מובא היום, אנחנו צריכים לשמוח על זה שהוא יהיה חלק מתהליך גדול שהמטרה שלו היא לנסות שכמה שיותר חלקים בחברה הישראלית יהיו באותו קו זינוק; יהיו באותו קו זינוק כששני ההורים שלהם עובדים, והם יוכלו להכניס סכום יותר גדול לתוך המשק המשפחתי.

שולי מועלם-רפאלי: אז הילדים יוכלו להיות בקו שווה במערכת החינוך שהיא אולי הדבר החשוב ביותר, כדי שנדע שבפעם הבאה, בדור הבא, לא נצטרך לדבר שוב על העלאת שכר מינימום.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהמטרה של כולנו – – –

מיכל רוזין: אולי תוסיפי מילה טובה לאופוזיציה שהיא – – –

שולי מועלם-רפאלי: אני מוסיפה הרבה מילים טובות על האופוזיציה, ובידוע הוא שאנחנו משלבים כוחות רבים.

שולי מועלם-רפאלי: אני רק שמה סימן-שאלה גדול, חברתי מיכל רוזין, על הבחירה של האופוזיציה – במקום לדבר עניינית על חוק מצוין, להתחיל לדבר על קרטלים שכאילו מפריעים.

שולי מועלם-רפאלי: חברים, את השאלה "איפה הכסף?

שולי מועלם-רפאלי: " נראה לי שכבר כולנו בחרנו לשים בצד וללכת קדימה אל כל חלקי החברה הישראלית.

שולי מועלם-רפאלי: המתיישבים ביהודה ושומרון הם חלק מהותי במדינת ישראל, וככאלה גם להם יש זכות להעלאת שכר המינימום ולזכויות אחרות רבות.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

מיכל רוזין: זו לא זכות – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חברת הכנסת קארין אלהרר, ואחריה – חבר הכנסת חנא סוייד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשותך.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר נפתלי בנט, חברותי וחברי חברי הכנסת, אנחנו נעלה היום להצבעה חוק שהוא חשוב, מוסרי, צודק; העלאת שכר המינימום היא הדבר המתחייב במיוחד נוכח יוקר המחיה בישראל.

קארין אלהרר: יחד עם זאת, אם אנחנו רוצים לצאת לטובתם של החלשים בחברה, אסור לנו, אדוני השר בנט, לשכוח את החלשים ביותר.

קארין אלהרר: עכשיו אני מנסה להבין, ואני אשמח לקבל ממך תשובה, אדוני השר – מה יעשו אותם קשישים סיעודיים?

קארין אלהרר: מה יעשו אותם נכים סיעודיים שאין להם גם היום הכסף שעולה להם לשלם על העסקת עובד סיעודי זר?

קארין אלהרר: תגיד לי אתה, אדוני השר, מה התשובה שאתה נותן להם?

קארין אלהרר: למה אתם עושים את המהלך הזה בלי לתת תשובות לכל החלקים במדינת ישראל?

קארין אלהרר: למה רק לאנשים בשכבה מסוימת, לצאת "מגניבים" לפני הבחירות, הנה, אנחנו נותנים את שכר מינימום.

קארין אלהרר: נורא יפה מצדכם, אבל מה התשובה שאתם נותנים לסיעודיים?

קארין אלהרר: חשבתם על זה?

קארין אלהרר: לא נראה לי.

קארין אלהרר: איזו תשובה אתם יכולים לספק להם היום?

קארין אלהרר: מה אתם אומרים להם?

קארין אלהרר: אתם אומרים להם: אחי ואחיותי – כמילותיך, השר בנט – אחי ואחיותי, תבחרו באחד משניים: או שתהיו פורעי חוק בעל-כורחכם, כי אין לכם הכסף לשלם לעובד הסיעודי, או לחלופין תגידו: אני לא יכול יותר; שימו את עצמכם במוסדות, עלי, מדינת ישראל תשלם.

קארין אלהרר: יש לי חדשות בשבילך, אדוני השר: זה יעלה לך הרבה הרבה יותר.

קארין אלהרר: עכשיו תגיד לי, אני מצפה לשמוע ממך תשובה הוגנת, עם יד על הלב, מה יעשה האדם הסיעודי שהמטפל שלו לא יישאר בלילה?

קארין אלהרר: מישהו מטעמך יבוא לטפל בו?

קארין אלהרר: לקלח אותו?

קארין אלהרר: לקחת אותו לשירותים?

קארין אלהרר: לתת לו לאכול?

קארין אלהרר: לוודא שהוא לא נחנק בלילה?

קארין אלהרר: תן לי תשובות.

קארין אלהרר: אני מנסה להבין לאן זה ייקח אותנו.

קארין אלהרר: ואל תגידו לי: נטפל בזה אחרי הבחירות, כי הבחירות יתקיימו ב-17 במרס, והממשלה תורכב רק במאי.

קארין אלהרר: הפעימה הראשונה היא ב-1 באפריל – 350 שקלים נוספים שאין לאנשים, כי הם עדיין לא משולבים במעגל העבודה.

קארין אלהרר: נכון, חתמת על צו ההרחבה.

קארין אלהרר: זה היה מקסים, בירכתי אותך על זה.

קארין אלהרר: אבל גם אתה וגם אני יודעים שהאנשים עדיין לא משולבים בשוק התעסוקה.

קארין אלהרר: גם אתה וגם אני יודעים שעדיין אין להם הכסף לשלם.

קארין אלהרר: אז מה אנחנו אומרים להם?

קארין אלהרר: איזו תשובה ניתן לכל אותם נכים סיעודיים שאין להם הכסף?

קארין אלהרר: אני משאירה את סימן השאלה, ואני אצפה מאוד לתשובה.

קארין אלהרר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חנא סוייד – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות אדוני.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אין ספק שמצב הרוח הכללי, הלאומי, אם אפשר להגיד, מושפע בעיקר ממצב הרוח הכלכלי, מהמצב הכללי בכלל.

חנא סוייד: אין ספק שהמצב הכלכלי בדרך כלל מושפע בעיקר מההכנסה שמשתכרות המשפחות השונות, כי זה קובע את רמת החיים שלהן.

חנא סוייד: ההצעה של הממשלה היום להעלות את שכר המינימום היא מצומצמת מדי, היא כמעט מיקרוסקופית, ומאוחרת מדי.

חנא סוייד: האם יש מחברי הכנסת ומהפוליטיקאים, ואפילו מהאזרחים במדינת ישראל, אחד שלא משוכנע שמדובר כאן במניפולציה של בחירות ולא במדיניות חברתית אמיתית?

חנא סוייד: אין דבר כזה; כל אחד כאן יודע שהוא חלק ממשחק, מצחוק, ממניפולציה שהכוונה שלה היא של בחירות.

חנא סוייד: מדובר בהעלאה שאיננה קריטית, היא לא מהווה מאסה קריטית, לא תהיה לה כמעט שום השפעה כלכלית אמיתית.

חנא סוייד: היא תהיה מעשה, כפי שאמרתי, מניפולציה של בחירות, אבל היא לא תשפיע בצורה אמיתית על המצב הכלכלי של המשפחות השונות.

חנא סוייד: שכר נמוך הוא סימפטום של מצב כלכלי בעייתי, חוסר צדק בחלוקת פירות הצמיחה, העוני העמוק שהמשפחות בישראל נמצאות בו.

חנא סוייד: כאן דיברו נגד הקריאה למתנחלים כקרטל.

חנא סוייד: טוב, הם לא קרטל, הם "בלועה".

חנא סוייד: הם מה שנקרא sinkhole, whirlpool, vortex – הם שואבים את כל הכסף במדינה להתנחלויות, ולכן שכר המינימום וכל ההכנסה בכלל היא הכנסה נמוכה, כי ה-sinkhole, ה"בלועה" הזאת, לוקחת כמעט כל שקל טוב במדינת ישראל, מפירות הצמיחה ומפירות אחרים.

חנא סוייד: לכן אני רוצה רק להעיר כאן, ואולי לומר לשר דברים על החשיבות של העלאת שכר המינימום, לא בכמות מיקרוסקופית אלא בכמות אמיתית.

חנא סוייד: מדובר כאן – בדרך כלל כשהממשלה מוציאה כספים בתוכניות חברתיות, סוציאליות, היא משתמשת בכסף של משלם המסים.

חנא סוייד: בעצם כל משלמי המסים משלמים כסף לממשלה, והממשלה מסבסדת ומוציאה לפועל תוכניות של עזרה סוציאלית וחברתית למשפחות.

חנא סוייד: העלאת שכר המינימום משמעותה, אדוני השר, היא שהחברות והמעסיקים ובעלי העסקים הם שתורמים לשיפור המצב החברתי והכלכלי, וזה הבדל גדול.

חנא סוייד: תשווה את זה עם מס הכנסה שלילי, לדוגמה.

חנא סוייד: זו תוכנית ממשלתית, והממשלה מוציאה כסף ממשלמי המסים, מכולנו, בשביל לבצע תוכניות סוציאליות לטובת השכבות החלשות, במידה שזה נעשה, ופוסחת על התרומה של בעלי עסקים וחברות.

יצחק וקנין: תודה.

חנא סוייד: בהעלאת שכר המינימום החברות והמעסיקים והקרטלים וכולם יוציאו כסף מהכיס וישלמו לאנשים הנצרכים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חנא סוייד.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, זה בוקר קשה.

דב חנין: אני מצטרף לחברי בגינוי פיגוע הדקירה בתל-אביב הבוקר, ומאחל החלמה שלמה לפצועים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, זה מעשה החקיקה האחרון שלנו בכנסת הזאת.

דב חנין: הכנסת הזאת עשתה לא מעט מעשים רעים, ובאיזה מקום טוב לומר שאת הדרך של השנה ועשרת החודשים של הכנסת הזאת אנחנו מסיימים היום במעשה שהוא לפחות קצת טוב.

דב חנין: כולם מתהדרים היום בהעלאת שכר המינימום; הפרוטוקול סובל את הכול.

דב חנין: דיבר כאן לפנינו חבר הכנסת עמיר פרץ, שכבר לפני שנים הוביל את היוזמה הזו, וגם הפעם היה היחיד בממשלה, היחיד בממשלה, שתמך בהצעה שלנו להעלות את שכר המינימום.

דב חנין: לפני שנה, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו התחלנו את המסע בכנסת להעלות את שכר המינימום ל-30 שקל לשעה.

דב חנין: את הדרישה הזו לקחנו מהשטח; זו הייתה יוזמה של התארגנויות עובדים, של "כוח לעובדים", וסביבה גיבשנו הצעת חוק שהייתה לי הזכות להוביל, ואלי הצטרפו עוד 63 חברי כנסת, וניהלנו סביב העניין הזה מערכה ציבורית בעלת משמעות גדולה.

דב חנין: הסיבה העיקרית להעלאת שכר המינימום היא כמובן הסיבה החברתית.

דב חנין: רוב העניים בישראל הם אנשים עובדים, וזאת מציאות בלתי נסבלת.

דב חנין: לכן, המטרה הראשונה של העלאת שכר המינימום היא הוצאה מסיבית של אנשים עובדים ממעגל העוני.

דב חנין: המטרה היא מטרה חברתית – עובד צריך להיות מסוגל להתפרנס בכבוד.

דב חנין: אבל המטרה היא גם מטרה כלכלית: כאשר אנחנו מגדילים את כוח הקנייה של האנשים העניים, אנחנו ממריצים את הפעילות במשק ואנחנו משפרים את מצבו של המשק.

דב חנין: אני רוצה מעל הדוכן הזה להודות ל-64 חברי הכנסת שהצטרפו ליוזמה הזאת.

דב חנין: אני רוצה להודות לארגוני העובדים, לקבוצות העובדים, לצעירים שניהלו מערכה ברשת החברתית, ברחובות הערים, כדי להעלות את שכר המינימום.

דב חנין: אני רוצה להביע הערכה להסתדרות שהצטרפה למערכה הזאת.

דב חנין: אמרו לנו: העלאת שכר המינימום היא אסון, העלאת שכר המינימום בלתי אפשרית מבחינה כלכלית, היא תוביל לנזקים חברתיים, ואמרו את הדברים האלה אותם אנשים שהיום מתהדרים בהעלאת שכר המינימום.

דב חנין: אז, עמיתי חברי הכנסת, טוב שהבחירות גרמו לכם להתחבר לרגע למציאות, למציאות של מצוקה ועוני של המוני עובדים בישראל.

יצחק וקנין: נא לסיים.

דב חנין: מעל הדוכן הזה אני מתחייב, שאם אֶבָּחֵר לכנסת הבאה, אני אמשיך במאבק להעלאה משמעותית יותר של שכר המינימום, כדי ששכר המינימום יגיע באמת ל-30 שקל לשעה, ובאמת יצליח להוציא אנשים עובדים ממעגל העוני.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עפו אגבאריה – איננו.

יצחק וקנין: אם כן, חבר הכנסת עמר בר-לב, ואחריו – חברת הכנסת מירי רגב.

יצחק וקנין: אם היא לא תהיה – חבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: וגם הוא, אם לא יהיה – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: שלוש דקות לידידי חבר הכנסת עמר בר-לב.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, ראשית אני באמת רוצה לשלוח מכאן איחולי החלמה שלמה ומלאה לפצועים מהבוקר.

עמר בר-לב: אני רוצה גם לברך את החוליה של יחידת נחשון, שפעלה ביוזמה ובאמת מנעה פיגוע הרבה יותר מורכב ומסוכן.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, הממשלה הנוכחית היא ממשלת קיפאון, היא ממשלת שב ואל תעשה – קיפאון בנושא המדיני-ביטחוני, קיפאון בנושא החברתי.

עמר בר-לב: בנושא המדיני – ביטחון אזרחי מדינת ישראל מידרדר מדי יום, מדי שבוע, וראינו את זה הבוקר.

עמר בר-לב: ומה התשובה שלכם, השר נפתלי בנט?

עמר בר-לב: התשובה שלכם, הממשלה, זה עוד פלוגת מג"ב לתל-אביב או עוד שתי פלוגות מג"ב לירושלים.

עמר בר-לב: זאת התשובה שלכם למצב הביטחוני המידרדר.

עמר בר-לב: ומה אתם עושים?

עמר בר-לב: אתם מוציאים את החיילים מיישובי עוטף-עזה.

עמר בר-לב: זה מה שאתם עושים.

עמר בר-לב: למה?

עמר בר-לב: כי שבועיים כבר לא ירדה רקטה על אחד מהיישובים, אז אתם כבר מוציאים את החיילים.

עמר בר-לב: בקיצור, שב ואל תעשה, זאת המדיניות שלכם.

עמר בר-לב: ובנושא החברתי – בתקופתך, השר בנט, נסגרו מפעלים בדרום הארץ, מפעל אחרי מפעל.

עמר בר-לב: ואם אתה לא יודע, או עדיין לא מבין, מפעל, המטרה שלו היא לא רק רווח לבעלים.

עמר בר-לב: לפעמים גם אם יש מפעל מפסיד באזור שיש בו אבטלה, שאין בו תעסוקה, וגם אם חלילה וחס זה low-tech, לא ההיי-טק שלך, יש הצדקה חברתית שמפעל כזה יתקיים, שיספק עבודה לאזרחי מדינת ישראל, לאנשים עובדים.

עמר בר-לב: ציטטה כאן חברת הכנסת מרב מיכאלי את תשובתך, השר בנט, בנושא שכר המינימום, וחשוב לי לחזור על הציטוט שכבר ציטטה חברת הכנסת מיכאלי, שזה ייקלט.

עמר בר-לב: אתה אמרת: הגדלת שכר המינימום היא צעד פופוליסטי.

עמר בר-לב: זה מה שאתה אמרת בעניין הגדלת שכר המינימום, ועכשיו אתה בא ומתהדר כאן בנושא.

עמר בר-לב: אז אל תתהדר.

עמר בר-לב: ולצערי, הסיבה היחידה שהחוק החשוב הזה של חבר הכנסת דב חנין, שכיבד אותי בהצטרפות להצעת החוק שלו – הסיבה היחידה שהוא עובר היא כי אנחנו לקראת בחירות, ולכן לממשלה הקפיטליסטית הזאת אין ברירה אלא לאשר אותו.

עמר בר-לב: אז אני שמח שהחוק הזה יעבור בקריאה ראשונה היום בכנסת.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מירי רגב – אינה נוכחת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי – – –

אראל מרגלית: אני פה, אני פה.

אילן גילאון: מירי רגב החברתית לא נוכחת?

יצחק וקנין: חבר הכנסת אראל מרגלית הגיע בדקה ה-99.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

אראל מרגלית: מה זה 99?

אראל מרגלית: יש 90.

אילן גילאון: הוא מדבר על קריקט.

אראל מרגלית: באנגליה 1,000 מהחברות הגדולות החליטו באופן חד-צדדי, אחרי שהממשלה לא השכילה לעשות את זה, להעלות את שכר המינימום בצורה משמעותית כדי לפתוח את הכלכלה של אנגליה.

אראל מרגלית: בארצות-הברית, משהו כמו שבע מדינות החליטו על העלאת שכר המינימום, וזה גרם בכל אחת מהמדינות האלה להתעוררות כלכלית אחרי מצב של האטה ומצב של מיתון שהיה בהן.

אראל מרגלית: יש אנשים שמדברים על שכר המינימום רק כנושא חברתי.

אראל מרגלית: אז קודם כול, במדינה שבה מספר כל כך גדול של אנשים מרוויחים כל כך מעט כסף אף שהם עובדים קשה, יש פה עניין מוסרי וחברתי גדול, אבל נוסף על כך יש גם עניין כלכלי.

אראל מרגלית: כדי להניע את הכלכלה הישראלית המקרטעת – ונפתלי בנט, כשר הכלכלה אתה צריך לדעת: אנחנו בשנה עם ההאטה הגדולה ביותר במשק מאז 2008.

אראל מרגלית: אל תסתכל רק על נתוני הצמיחה, תסתכל על נתוני ההשקעה ותסתכל על הנתונים האלה לפני "צוק איתן", לא אחרי כן; תסתכל על הירידה של ה-4.2% בהשקעות פרטיות חדשות במשק, ותראה שבעצם המגזר הפרטי לא יוצר מקומות עבודה חדשים מזה תשעה חודשים.

אראל מרגלית: 60,000 מפעלים, עסקים בינוניים ועסקים קטנים נסגרו בשנת 2014 והאנשים שעבדו בהם הלכו לדרכם.

אראל מרגלית: לא השכירים שמרוויחים את שכר המינימום או פחות ממנו מצליחים להתפרנס ולגמור את החודש ולא העצמאים.

אראל מרגלית: ראינו את "צוק איתן" ואת הקריסה של הדרום, אבל כל הארץ דרום מבחינת האווירה הכלכלית במשק.

אראל מרגלית: ועכשיו אני רוצה להגיד לך על ההתלהמות שהייתה לך קודם נגד ההסתדרות והעבודה המאורגנת.

אראל מרגלית: אני רוצה להגיד לך שהממשלה שנתניהו הוביל, ואתה חבר בה כאיש כלכלי – אתם הלכתם בצורה מסודרת ומאורגנת, בהסתה, בהתלהמות, נגד עבודה מאורגנת במדינת ישראל.

אראל מרגלית: לקחתם את הוועדים הגדולים והפכתם אותם לארכי-פושעים.

אראל מרגלית: ובמקום להבריא את הסקטורים האלה, אתם התנגחתם בהם והפכתם את זה לכלי לחתור בו ברמה הפוליטית.

אראל מרגלית: שים לב, הממשלה שאתה חבר בה הביאה את חברת החשמל הישראלית, חברת התשתיות הגדולה, למינוס של 80 מיליארד שקל.

אראל מרגלית: אין לזה שום קשר לעלות שכר העובדים; יש לזה קשר לשינוי מחירי הדלק בעולם ולזה שאתם דרשתם מהם להישאר במחיר מסוים.

יצחק וקנין: נא לסיים.

אראל מרגלית: אתם נוהגים בחברה ממשלתית התנהגות נפשעת.

אראל מרגלית: מפלגת העבודה, אני אגיד לך – זה קשה לך שאנחנו עומדים להוביל את המדינה, ההתעוררות קשה לך.

אראל מרגלית: מפלגת העבודה בהנהגתנו, עם הנהגה כלכלית רצינית, תיקח ותבריא ותעשה את הרפורמה שצריכים לעשות בשוק האנרגיה, בשוק החשמל, שצריכים לעשות בנמלים, אבל בלי להסית נגד העובדים כאילו הם הפושעים, ולקחת ולתת מתווה רציני של הבראת המגזר הציבורי במשק הישראלי.

אראל מרגלית: זה מה שאנחנו נעשה כשאתם תשבו באופוזיציה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חבר הכנסת יצחק כהן.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי, אני מצטרף לחברי לפני כן באיחולי החלמה לפצועים בפיגוע, ומי ייתן והאסימון ייפול איפה שהוא צריך ליפול – שצריך לחשוב אחרת, לפני שמאשימים על שמאל ועל ימין את השותף הפוטנציאלי שיכול להיות לנו בעתיד.

עיסאווי פריג': עכשיו לנושא שהתכנסנו בשבילו.

עיסאווי פריג': באתי יחד עם החברים לתמוך, להגיד לכם את האמת; דבר כזה מעודד.

עיסאווי פריג': אבל מה שהיה כאן וראינו, שכשדורכים למישהו על הרגל או על משהו שכואב לו, הוא צועק, ומתחיל להשתולל לפעמים.

עיסאווי פריג': אז עלה כאן השר לשעבר, יושב-ראש ההסתדרות לשעבר, וציין עובדות וציין אמת.

עיסאווי פריג': מה לעשות, כבוד השר בנט, שהאמת כואבת?

עיסאווי פריג': האמת שמגלה את השקרים כואבת.

עיסאווי פריג': פתאום כואב לכם ואתם צועקים.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי החליטו לגלות את השקר שלכם?

עיסאווי פריג': כי הממשלה שהלכה עם הססמה: שב ואל תעשה, בכל המובנים, רק תמשוך זמן, ועכשיו אתם מנסים לקחת את ההישג של האחרים, בעזות מצח, בלי בושה, ואתם מתגאים בזה, כי אתם רוצים את הקול של הבוחר עכשיו, ואחרי זה – ילך לפח.

עיסאווי פריג': למדתם מהבוס שישבתם אתו מסביב לשולחן, ראש הממשלה בנימין נתניהו, לחפש את הקולות, ואחרי זה לקחת את הקולות של האזרח הפשוט, לקחת את הכוח הזה – לזרוק, איך אמרו, לקרטלי ההתנחלויות.

עיסאווי פריג': זאת האמת.

עיסאווי פריג': האמת כואבת, מה לעשות.

עיסאווי פריג': אבל לפחות מטעמי יושרה – להגיד את האמת.

עיסאווי פריג': אני רק אזכיר לך: אתה עלית כאן ובכל הזדמנות התפארת בהישגיך ומעשיך, גם בחברה הערבית, ונשים ערביות, והכוון תעסוקתי – כולו שקר, כולו בָּלָבּוּש, אין בשטח כלום.

עיסאווי פריג': רק ססמאות וססמאות, ועשייה – זירו.

עיסאווי פריג': העשייה היא רק לאנשי שלומך, למתנחלים ולקרטלי המתנחלים למיניהם.

עיסאווי פריג': ואתה ממשיך, וחבריך, לצחוק על הציבור, לגזול את הכספים ולהעביר לשם, בשם הציונות, בשם סדר העדיפויות.

עיסאווי פריג': זה שקר אחד גדול.

עיסאווי פריג': ואל תנצל את ההישג של ההסתדרות וארגוני המעסיקים, ההישג החלקי, לזקוף אותו לזכותכם, למנף אותו להגיד: עשינו.

עיסאווי פריג': אתם לא עשיתם, לא עשיתם.

עיסאווי פריג': חלק גדול מדבריכם הוא דברי שקר.

יצחק וקנין: תודה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יצחק כהן – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת משולם נהרי, ואחריו – חבר הכנסת אמנון כהן, ואחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי, ודוד אזולאי אחר כך.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אם היו נותנים שכר כמו הדיבורים, אז המצב היה הרבה הרבה יותר טוב והיו פחות עניים.

משולם נהרי: דיבורים מקסימום ושכר מינימום, ועם זה צריך להתמודד ביום-יום, לפרנס משפחה, לגדל ילדים.

משולם נהרי: ולא פלא שאנחנו שומעים חדשים לבקרים אחוזי על העוני ההולכים וגדלים, לצערנו.

משולם נהרי: ולא מדובר במותרות.

משולם נהרי: כשמדברים על הגדלת שכר המינימום – שהוא היום מינימום וצריך להפוך אותו למקסימום – לא מדובר במותרות; מדובר בקיום היומיומי.

משולם נהרי: משפחות מחפשות חבל הצלה כדי לפרנס בכבוד את עצמן, לא להיות נטל על הציבור; הולכות לעבוד, עובדות קשה כדי לפרנס את המשפחה.

משולם נהרי: איך אמר יעקב אבינו כשביקש מהקדוש-ברוך-הוא?

משולם נהרי: לא ביקש וילה, לא ביקש שטחים, לא ביקש עושר: ונתן לי לחם לאכול ובגד ללבוש.

משולם נהרי: זה מה שהוא ביקש – לחם לאכול ובגד ללבוש.

משולם נהרי: שכר המינימום שיש היום לא נותן מענה.

משולם נהרי: האם ניתן לומר לילד קטן שמבקש בגד, שמבקש אוכל, שמבקש נעליים חדשות: תסתפק במינימום, כשלמול עיניו זורח המקסימום?

משולם נהרי: כשהוא הולך לבית-הספר ורואה את חבריו שיש להם, שמחליפים כל זמן מה לבגד חדש, נעליים חדשות; באים עם סנדוויץ' מושקע לבית-הספר – לא איזה שתי פרוסות יבשות אלא סנדוויץ' מושקע – ורואה ועיניו כלות.

משולם נהרי: איך אפשר לגדל ילד כזה?

משולם נהרי: איך ילד כזה יכול להתפתח ולגדול?

משולם נהרי: לכן חובה עלינו, אם באמת אנחנו מתכוונים למה שאנחנו אומרים, שצריכים לבער את העוני, שצריכים להתמודד אתו – אז לא בדיבורים; לא במקסימום של דיבורים אלא במקסימום של שכר.

משולם נהרי: ולהעלות ולא להסתפק בפעימות רחוקות, אלא כבר עכשיו להתחיל עם הפעימה השלישית, ולא למשוך את זה לאורך זמן, כי בלאו הכי הם סובלים.

משולם נהרי: וזה, אם באמת כוונותינו אמיתיות ואנחנו רוצים לבוא עם בשורה לציבור בימים האלה כשאנחנו מסתובבים בקרבו – אז זה צריך לבוא עם מעשים ולא עם דיבורים.

משולם נהרי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת משולם נהרי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אמנון כהן, ואחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לשלוח איחולי רפואה שלמה לכל הפצועים שנפצעו היום, שנפגעו היום בתל-אביב.

אמנון כהן: הקדוש-ברוך-הוא ישלח להם רפואה שלמה וייקום את דמם של אלה שנשפך.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, מצד אחד, אחרי שנתיים של עשייה של הממשלה, שבאמת התעלמה לגמרי מהאוכלוסיות החלשות והמוחלשות, ובאמת בעיניהם היו כשקופים לגמרי – כולם דיברו למעמד הביניים ומעלה – סוף-סוף אתה רואה שלקראת הבחירות יש ניצנים כלשהם.

אמנון כהן: בכלל היוזמה היא לא שלהם, לא של הממשלה.

אמנון כהן: היוזמה היא – מכאן אני רוצה לברך את יושב-ראש ההסתדרות אבי ניסנקורן, שהוביל את המהלך הזה, את המאבק הזה, המאבק הצודק ביותר, כאשר הממשלה על כל שריה הקשורים לנושא הזה לא החליפו אפילו אבן אחת בנושא הזה, וכל החקיקות שהבאנו אנחנו כאן, בבית הזה, בנושאים הללו, בנושאים החברתיים – אם מע"מ דיפרנציאלי או הורדת המע"מ על מוצרים מסוימים שראינו זאת לנכון, ותרופות מצילות חיים, להוריד מהן את המע"מ, באמת לתת טיפה מזור לאנשים, שלא ישקלו במה לשים את הכסף המועט שיש להם – כל הזמן קיבלנו פה תשובות שהממשלה לא תומכת בשום יוזמה שלנו.

אמנון כהן: הנה, יש בחירות.

אמנון כהן: ואני מברך – זה נושא חשוב – על כך ששכר המינימום יגדל.

אמנון כהן: אנחנו, כמובן, התחייבנו, כתנועה, שלא נשב בממשלה שלא תקבל את אותה יוזמה שמובילים כאן בכנסת, של 30 שקל לשעה שכר מינימום; שאם לא נכניס את זה להסכם הקואליציוני לא נשב עם הממשלה הזאת.

אמנון כהן: כמובן, אנחנו הולכים גם עם האג'נדה השנייה, גם למען השכבות החלשות.

אמנון כהן: דיברנו על מע"מ דיפרנציאלי.

אמנון כהן: אנחנו חושבים שצריכים לקבוע מוצרים בסיסיים שאנחנו לגביהם נוריד את המע"מ, אבל אין לנו בעיה שיעלו את המע"מ על רכבים יוקרתיים ודברים אחרים שהאנשים החזקים יותר או המרוויחים יותר יכולים באמת לממן.

אמנון כהן: על שני הדברים האלה אנחנו כמובן ניתן את הדגש החזק ביותר, כדי שזה יהיה במתווה של הממשלה הבאה, בעזרת השם.

אמנון כהן: ובנושא הזה אני קצת חושש, כבוד אדוני היושב-ראש, בגלל הניסיון שיש לנו.

אמנון כהן: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, שומעת?

אמנון כהן: יכול להיות שאת היוזמה הזאת כרגע מעבירים בחקיקה, אבל מייד אחרי הבחירות יהיו דיוני תקציב ויהיה חוק ההסדרים ופתאום יכולים להכניס סעיף – בגלל המצב בצפון עכשיו, בגלל המצב כי היה "צוק איתן" – שיישום החוק ייכנס לתוקף עוד שנתיים, עוד שלוש שנים.

אמנון כהן: עושים תרגילים כאלה.

אמנון כהן: יקבלו את הקולות עכשיו – – –

שלי יחימוביץ': לא יקום ולא יהיה.

אמנון כהן: נכון.

אמנון כהן: אנחנו צריכים להבטיח כאן, מהבית הזה, מהכנסת הזאת, שאנחנו, כתנועת ש"ס, לא ניתן לעשות סיבוב על אזרחי מדינת ישראל – לקבל כרגע את הקולות, כביכול שיקבלו את שכר המינימום בשלוש פעימות כאלה, ובדיוני התקציב הראשונים, בחוק ההסדרים, כבר יכניסו סעיף שהנושא הזה יהיה בתוקף בעוד שנתיים או שלוש או ארבע.

אמנון כהן: אז גם את זה, כמובן, לסמן כיעד, לשים על זה את הדגש, ובעזרת השם, שהקדוש-ברוך-הוא באמת יעזור למנהיגים, והבית הזה, או עם ישראל יזכה במנהיגים הראויים שהוא זקוק להם.

אמנון כהן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אמנון כהן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב מרגי, ואחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, מכובדי השר, סוגיית שכר המינימום עלתה בקדנציה האחרונה פעמים רבות, ובעשור האחרון – כמה פעמים.

יעקב מרגי: מזלנו שיש מערכת בחירות, כי אם לא הייתה מערכת בחירות, אני יכול לצייר מה היו התגובות בוועדת השרים, מה היו התגובות בישיבת הממשלה, כמה היו מהלכים עלינו אימים: שזה עלול לרסק את הכלכלה במדינת ישראל, ואת העסקים הקטנים, ואת העסקים הבינוניים.

יעקב מרגי: והנה, פתאום כל אלה שנאמו לנו את הנאומים חוצבי הלהבות נגד העלאת שכר המינימום, היום מובילים זאת.

יעקב מרגי: אז לפעמים דבר טוב יוצא מהקדמת הבחירות.

יעקב מרגי: שמענו הבוקר את מצעד נאומי הקרדיטים: מי הולך, מי הביא, מי יזם.

יעקב מרגי: אז אני יכול לומר לכם: אלה שיזמו זאת היום, מפני שהם בממשלה, לא היו בין אלה שהתכנסו באולם, בחדר ועדת העבודה והרווחה, כשדובר על 30 ש"ח לשעה.

יעקב מרגי: הם לא היו שם, נכון?

יעקב מרגי: ביבי גם לא – – –

שלי יחימוביץ': לא היו.

שלי יחימוביץ': אפילו לא אחד.

יעקב מרגי: אפילו לא אחד.

יעקב מרגי: וביבי לא בירך על כך.

שלי יחימוביץ': סליחה, חיים כץ היה.

יעקב מרגי: טוב, אני אומר, אלה שמובילים.

יעקב מרגי: היום חיים כץ הוא יושב-ראש הוועדה, ודאי שהוא הראשון שישמח לגבש את החוק ולסיים אותו.

יעקב מרגי: אז כל מצעד הקרדיטים הזכיר לי איך התנהלנו בשנתיים האחרונות בכנסת, בממשלה, איך התנהלה הממשלה בשנתיים האחרונות: אני, אתה, אני הקדמתי, אם לא – זה לא יהיה.

יעקב מרגי: אני יודע שהיה ויכוח ויש ויכוח ציבורי על הסרטון של גן-הילדים.

יעקב מרגי: חברתי חברת הכנסת שלי יחימוביץ, גם אני נגד להשתמש בילדים בקמפיין, אבל הגננת או הסייעת – איזה תואר שתחליטו לתת לו, למי שמופיע בסרטון – הוא היה חלק מאותו גן-ילדים.

יעקב מרגי: הוא היה חלק מאותו גן-ילדים.

יצחק וקנין: אז להחליף את הגננת, אתה אומר?

יעקב מרגי: תשמע, זו המסקנה המתבקשת, אולי.

יעקב מרגי: כי לא ייתכן – – –

מיקי לוי: יש פסיקה מאתמול.

יעקב מרגי: לא, זה על הילדים.

יצחק וקנין: זה לא להעלות את הסרטון.

יעקב מרגי: זה על הילדים.

יעקב מרגי: אני מדבר כרגע על הגננת.

קריאות: הוא מדבר – – –

יעקב מרגי: אני מבקש להוסיף לי זמן – – –

מיקי לוי: – – – שקל ישלם הוצאות.

יעקב מרגי: אני מדבר כרגע על הגננת, על הסייעת.

יעקב מרגי: כל אחד – איזה תואר שתרצו לתת.

משולם נהרי: – – – שולט בגן-הילדים.

יעקב מרגי: הרי באותו גן-ילדים הוא כיכב, הוא ניהל אותו.

יעקב מרגי: יש תרבות פה: הם אשמים, לא אנחנו.

יעקב מרגי: יש ראש ממשלה, ראש הממשלה נושא באחריות.

יעקב מרגי: אבל הוא אפשר את הגנון הזה, הוא אפשר את הפעוטון הזה, ואתה יודע מה?

יעקב מרגי: ראיתי את הסרטון, ויש לי קצת פרקטיקה במעונות-יום, בכל נושא הגיל הרך, ואני חושב שבמעונות העניינים מתנהלים יותר ברצינות מכפי שזה התנהל בממשלה והוצג בסרטון.

יעקב מרגי: אז בואו, עם כל הכבוד, אומנם אנחנו מחוקקים היום פעימה אחת, מחוקקים את חוק העלאת שכר המינימום בכמה פעימות ותעבור פעימה אחת, אבל זו שמחת עניים, סליחה שאני אומר את זה.

יעקב מרגי: עדיין הפערים בחברה הישראלית הם עצומים.

יעקב מרגי: כולם זוכרים את המאבק של עובדי הקבלן.

יעקב מרגי: חברת הכנסת שלי יחימוביץ הגדירה זאת לא פעם ולא פעמיים – "העבדות המודרנית".

יעקב מרגי: באמת מישהו רוצה להרים את זה?

יעקב מרגי: אנחנו מכירים את ההתבטאויות ואת ההצהרות של מקבלי ההחלטות דהיום, מה דעתם.

יעקב מרגי: יש החלטת ממשלה, עובדים כתף אל כתף.

יעקב מרגי: באיזה עצלתיים הם התחילו – –

יצחק וקנין: תודה.

יעקב מרגי: משפט אחרון.

יעקב מרגי: – – בעצלתיים, בטפטוף.

יעקב מרגי: אחד-אחד, והבעיה לא הסתיימה.

יעקב מרגי: והם לא היו בין הזועקים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דוד אזולאי.

יצחק וקנין: אני מדלג על עצמי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב – איננו; חבר הכנסת יואב בן צור – איננו.

יצחק וקנין: חברת הכנסת – טוב, חבר הכנסת ליטינצקי, אני אאפשר לך עכשיו לדבר.

קריאה: לא, היא נמצאת.

יצחק וקנין: כן כן, אבל – בסדר.

יצחק וקנין: לא, היא ידעה את זה; בשביל שלא לדלג עלייך אפשרתי לו.

לאון ליטינצקי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברות הכנסת, כבוד השר, קודם כול, איחולים לפצועים בפיגוע הדקירה של הבוקר.

לאון ליטינצקי: כולנו מבינים מי עומד מאחורי זה; אלה בדיוק אותם אנשים שעמדו מאחורי הפיגוע שהיה לא מזמן בירושלים – אבו מאזן.

לאון ליטינצקי: אבל אני רוצה להתייחס לסוגיה של שכר המינימום.

לאון ליטינצקי: אני, אדוני היושב-ראש, היום בבוקר בדרך לכנסת, חשבתי שהנושא הזה – השר שהביא אותו, את החוק של שכר המינימום, יברך את כל הצדדים שיזמו את החוק, שתמכו בחוק, כי יש תמיכה מקיר לקיר בכנסת, ואני היום מתבייש במה שראיתי ובמה ששמעתי.

לאון ליטינצקי: אני, מצד אחד, מברך על החוק; ואנחנו יודעים שיותר ממיליון תושבי מדינת ישראל זקוקים לכסף הזה, ויש נושאים שאינם שייכים לא לשמאל, לא למרכז ולא לימין, וזה, הנושא של שכר המינימום, בדיוק אחד מהנושאים האלה.

לאון ליטינצקי: אז איך אפשר להשתמש בשכר המינימום, שלא שייך לא לשמאל ולא לימין, ולתקוף האחד את השני?

לאון ליטינצקי: הרי זו בושה וחרפה לנו, לבית-המחוקקים, לחברי הכנסת.

לאון ליטינצקי: אני חושב שלומר את האמת לציבור היום מעל הבמה הזאת זה הדבר הכי נכון והכי נדרש.

לאון ליטינצקי: אדוני השר, אני פונה אליך.

לאון ליטינצקי: בזה שתקפת את הגוף שיזם ויוזם כבר שנים רבות – בית ההסתדרות, שיוזם את העלאת שכר המינימום, וזה לא מתפקידו, בסופו של דבר, מי שצריך לעשות את זה זו הממשלה, זה שר האוצר, שר הכלכלה.

לאון ליטינצקי: אבל לתקוף את ההסתדרות, שחלק מהבוחרים שלך נמצאים שם, בזה עשית דבר נורא, בעיני, ובטח כשבימים האלה השמאל, הימין והמרכז משתמשים ביוזמות להעלאת שכר המינימום לקמפיינים פוליטיים, וזה דבר נורא, זה דבר שמקומם אותי.

לאון ליטינצקי: אדוני חבר הכנסת איתן כבל, אתה בטח שומע את דברי, ואתה תומך בהם.

לאון ליטינצקי: אני מתבייש שלקחנו את הנושא שמשמאל ועד ימין יש לו תמיכה גורפת, להעלאת שכר המינימום למיליון תושבים, שביניהם יש גם תומכי מפלגת העבודה, ישראל ביתנו, הבית היהודי וכל המפלגות כמעט – אבל לתקוף את ההסתדרות, שהיא, במקום שר האוצר ושר הכלכלה, יוזמת את הנושא?

לאון ליטינצקי: זה דבר שלא ייאמן בבית-מחוקקים.

לאון ליטינצקי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה רבה לחבר הכנסת לאון ליטינצקי.

יצחק וקנין: חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה נוכח – חבר הכנסת באסל גטאס, ואם גם הוא לא יהיה נוכח – חבר הכנסת איתן כבל.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, איזה מזל שיש בחירות, הא?

תמר זנדברג: פתאום יש בחירות, כל הדברים הטובים קורים.

תמר זנדברג: הציבור הרבה פעמים מאשים אותנו פה, את הכנסת, שלא עובדים מספיק, וכל הזמן יוצאים לפגרות ומקדימים את הבחירות והן לפני הזמן.

תמר זנדברג: הנה, עלינו פה על משהו חדשני: אפשר כאן לעבוד כל הקדנציה, להילחם על הדברים הכי נכונים, הכי צודקים, הכי יעילים כלכלית, ולהיתקל באטימות, להיתקל בקירות, ובכלל לא מתחילים אפילו לרצות להבין על מה אתה או את מדברים, ובתקופת בחירות, פתאום הכול קורה.

תמר זנדברג: לפני כמה שבועות התכנסנו כאן אחרי שהממשלה ניסתה בכל כוחה לסגור את ערוץ 10, ופתאום באנו להצביע במהירות על הוראת שעה דחופה בתקופת בחירות: להציל את ערוץ 10.

תמר זנדברג: כמה זמן – ואולי אני כן אחזור, דווקא, לוויכוח שהיה כאן קודם עם עמיר פרץ, באמת אבי הרעיון הזה, של העלאות שכר המינימום, בהתחלה בהסכמים, לאחר מכן בחקיקה.

תמר זנדברג: אני חייבת לציין בהקשר הזה גם את הבוס שלי לשעבר, רן כהן, שהיה שותף, ועוד רבים מהבית הזה; מלחמות ארוכות שנים, עשרות שנים, כולל עכשיו; הצעת חוק פרטית של חבר הכנסת דב חנין, שנדמה לי יותר מחצי מחברות וחברי הבית הזה חתומות וחתומים עליה.

תמר זנדברג: והנה, באנו שוב לדיון מיוחד בהוראת שעה בתקופת בחירות לעשות את זה.

תמר זנדברג: אז אולי המסר לציבור הוא שצריך להיות בבחירות כל הזמן, כי אז קורים כל הדברים הטובים.

תמר זנדברג: ורגע, לגופו של עניין, כמובן הרבה פעמים כאן, מספסלי הקואליציה האשימו אותנו, האופוזיציה, שאנחנו, מנימוקים לא ענייניים מצביעים נגד, אף שהיה לכם רוב, ורוב דורסני, במשך כל הכנסת.

תמר זנדברג: כל פעם חזרנו לכך שהשמאל אשם בכל העוולות.

תמר זנדברג: והנה באנו היום לתמוך בהעלאת שכר המינימום, כי שכר המינימום והשכר באופן כללי הם הצד השני של הבעיה הכלכלית החריפה שקיימת כאן.

תמר זנדברג: הקדשנו הרבה מאוד מהשנתיים האחרונות לדיבור על יוקר המחיה ועל עליית המחירים, אבל הצד השני זה השכר הנמוך והשחיקה בשכר, והעובדה שהוא לא עולה, במיוחד בדרגות השכר הנמוכות, במיוחד בשכר המינימום ובשכר הנמוך והבינוני, כי שם המקום שבו כל שקל שנוסף לשכר יוצא באופן ישיר ומיידי לצריכה ומניע את גלגלי המשק דווקא בתקופה הזאת שבה אנו נמצאים באיזה דשדוש כלכלי.

תמר זנדברג: לכן אני שמחה שירדו מעל הפרק כל אותם טיעונים נגד עליית שכר המינימום, כל ההבהלה וההיסטריה של מה זה יעשה לתעסוקה ולעסקים הקטנים.

תמר זנדברג: אני שמחה על הדיונים שקיימנו כאן בוועדות בשלהי הכנסת, שבהם נציגי המעסיקים הקטנים עצמם תמכו בעליית שכר המינימום והפריכו ודחו על הסף את כל הטיעונים נגד.

תמר זנדברג: זה קרה ככה בכל ההזדמנויות, בכל הפעמים בעבר, משנות ה-80 ועד לשנים האחרונות, ובגאווה נצביע היום על עליית שכר המינימום, בתקווה שהכנסת והממשלה הרעה הזאת, בשלהי ימיה, תביא ולו בשורה אחת קטנה וחיובית לישראל.

תמר זנדברג: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חבר הכנסת באסל גטאס – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, רשמים פרלמנטריים, אדוני השר בנט, נפתלי בנט, אחרי ששמעתי את הדברים שלך – האמת היא, אולי אפשר לקבוע שתהיה באופן קבוע השר, שר הכלכלה.

איתן כבל: שמעתי אותך לא פעם בשנתיים האחרונות, ופתאום נגלה לעינינו איש העבודה – איש העבודה – בכלל אני חושב שאולי כדאי שתתמודד ליושב-ראש ההסתדרות.

אילן גילאון: יקראו לך א"ד בנט.

עיסאווי פריג': אין העברות תקציביות שם.

איתן כבל: נ' בנט.

יצחק וקנין: נא לא להפריע לדובר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', התעוררת?

עיסאווי פריג': הוא אמר משהו שמחייב תגובה.

איתן כבל: לא, באמת, זה היה מאוד מרגש.

איתן כבל: אני ככה הקשבתי, ואני אומר לעצמי: וואו, הזה נפתלי?

אילן גילאון: זה ברל כצנלסון.

איתן כבל: זאת אומרת, מה גרם לך – איך קרה שלפתע פתאום העובדים הם הציבור הכי חשוב לך?

איתן כבל: ואני שמעתי את חברי עמר בר-לב מנסה לבוא בדברים, כי לדעתי הוא הגיב מתוך הלם.

איתן כבל: ואני רוצה להזכיר לך ולחברים כאן, זה לא מתקופת מזוזואיקון תחתון, אפילו לא צריך ללכת למיקרופישים באוניברסיטה העברית, זה היה בקדנציה הזאת.

איתן כבל: מלחמה שהתחילה, צריך להיאמר, אצל חברי דב חנין, אף אחד לא ייקח את זה ממנו, גם לא אני עם 30 כפיפות סמיכה – נכון, אני חתום על החוק, וצריך לתת את הקרדיט הגדול לא פחות להסתדרות, שלאורך כל הדרך לא ויתרה, וניהלה מאבק איתנים כדי להעמיד ולהעלות את שכר המינימום ל-5,000 – במקור רצינו 30 שקל לשעה.

איתן כבל: וצריך שהדברים ייאמרו.

איתן כבל: נכון, מערכת בחירות, ובמערכת בחירות אפשר לקרוץ, אפשר לעגל פינות, אבל אי-אפשר לא להיות בכלל במדינה.

איתן כבל: השר בנט, אתה מציג פה מצג – הוא לא הגון אפילו, בחברות אני אומר לך עכשיו, בעניין הזה.

איתן כבל: אפשר לבוא ולהגיד: ואללה, אני השר, בתקופתי זה נעשה, אני הולך על זה – בסדר גמור.

איתן כבל: אבל לא בדרך לבוא ולמחוק כאילו אף אחד לא היה באמת.

איתן כבל: אילולא האנשים הטובים האלה – ולי הייתה זכות קטנה בתהליך הזה – הדברים לא היו נעשים.

איתן כבל: הדברים לא היו נעשים.

איתן כבל: ובאמצע אני רוצה להזכיר: יש לנו עוד חוב גדול לכל אותן משפחות שיש להן סייעת, סייע, או מישהו שמטפל בהן – ואני אומר את זה גם לחבר הכנסת מיקי לוי, עוד מהתקופה, בתקופת היותכם – צריך לתת לזה מענה, כי מצד אחד עשינו טוב, ועדיין ארוכה הדרך בכל הקשור לשכר המינימום.

איתן כבל: שלא נחשוב, כולנו יושבים פה ומתהדרים כל אחד בחלקו, אבל זה בסך הכול 5,000 שקל, שנזכור את זה, חבר הכנסת חיליק בר.

יצחק וקנין: נא לסיים.

איתן כבל: זה רק 5,000 שקל.

איתן כבל: וכמה באמת אפשר לחיות מ-5,000 שקל בימים אלה?

איתן כבל: ולכן זו התחלה, צריך לומר עליה תודה, ועדיין המאבק לא הסתיים.

איתן כבל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ואחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: אני תוהה אם זה הנאום האחרון שלך אם לא יהיה עוד איזה כינוס של המליאה.

ניצן הורוביץ: יכול להיות שזה בהחלט הנאום האחרון שלי בכנסת הזאת, וכנראה גם בכנסת הבאה.

עיסאווי פריג': עכשיו אתה חופשי ומשוחרר להגיד את הדברים.

ניצן הורוביץ: אז את הדברים האלה היום – – –

אברהם מיכאלי: יכול להיות שנקיים דיון פגרה נוסף.

ניצן הורוביץ: יכול להיות.

ניצן הורוביץ: את הדברים האלה היום, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לייחד לאתגר הגדול שעומד בפני כל בני הארץ הזאת, וביטוי לחומרת הדברים ראינו הבוקר בתל-אביב בדם שנשפך, ואנחנו רואים את זה כמעט יום אחר יום ושנה אחר שנה בארץ הזאת.

ניצן הורוביץ: האויב של כל בני הארץ הזאת הם אלה משני העמים שאומרים: כולה שלי.

ניצן הורוביץ: אותם אלה מקרב בני העם הערבי שלא רוצים לראות פה יהודים, ואלה מקרב בני עמנו, היהודים, שלא רוצים לראות פה ערבים, וחושבים אלה ואלה שאפשר יהיה להשיג את המטרה הבזויה הזאת באמצעים כוחניים.

ניצן הורוביץ: וכשיש אלימות מהצד הערבי, כפי שראינו הבוקר בתל-אביב, אני אומר – ואני אומר את זה גם לחברי הפלסטינים – זאת לא הדרך, וזאת לא המטרה.

ניצן הורוביץ: וכשיש פעולות כוחניות מהצד שלנו, וכשיש כיבוש נמשך ודיכוי ועוולות, אני אומר:

ניצן הורוביץ: זאת לא הדרך, וכך לא נשיג את המטרה.

ניצן הורוביץ: הארץ הזאת היא ארצם של שני העמים, ומשחר תולדות הציונות זה היה כך, משנות ה-20 וה-30 וה-40.

ניצן הורוביץ: וגם היהודים, אז, שבאו, ובאו בזכות, בעליות השונות, ממש כפי שבאו ההורים שלי ממזרח-אירופה, כשכאן היה המקום היחידי שהם יכלו לחיות בו כאנשים חופשיים, הם לא באו לארץ ריקה.

ניצן הורוביץ: הם באו הנה בזכות, כי זו ארצנו, וזו גם ארצו של העם הערבי הפלסטיני.

ניצן הורוביץ: והיום, אחרי 60 שנה, כשיש לנו מדינה, מדינת ישראל, כאן, בארץ הזאת, אנחנו סוף-סוף צריכים לעשות את הפשרה ההיסטורית ולהגיע להסדר עם שכנינו הפלסטינים.

ניצן הורוביץ: המתווה ברור, המטרה ברורה, וכל פיגוע כזה, כל סכין שנשלפת, כל כדור שנורה, כל עוצר, כל ירי – כל אלימות מהסוג הזה רק מוסיפה דם מיותר ומונעת מאתנו להגיע להסדר בארץ הזאת, שכולנו יודעים שהוא בלתי נמנע.

ניצן הורוביץ: זו ארץ שהיא ארץ של שני עמים – תמיד הייתה כזו, תמיד תהיה כזו.

ניצן הורוביץ: אומרים לי: אבל אין פרטנר, אבל אין עם מי לדבר.

ניצן הורוביץ: אני יודע בידיעה גמורה, ודאית, מניסיון אישי, מניסיון תנועתי ומניסיון היסטורי, שיש פרטנר, ותמיד היה פרטנר.

ניצן הורוביץ: ואני אומר את זה גם לאלה בצד השני, אצל השכנים שלנו, שאומרים את אותו הדבר, שאין אצלנו פרטנר ואין עם מי לדבר.

ניצן הורוביץ: נכון, בממשלה הזאת אין עם מי לדבר, אבל בעם היהודי שחי כאן, במדינת ישראל, בחברה הישראלית, יש ויש עם מי לדבר.

ניצן הורוביץ: והדיבור הזה היום הוא דיבור קונקרטי.

ניצן הורוביץ: אם לפני 60, 70 או 100 שנה הדיבור היה יותר ערטילאי, היום, כשיש לנו מדינת ישראל והיא מדינה חזקה, ויש לנו צה"ל ויש לנו מערכת כלכלית תומכת, הדיבור על פשרה הוא דיבור קונקרטי.

ניצן הורוביץ: והגיע הזמן שכולנו נחתור לפשרה, מטעם האינטרס שלנו, שהוא האינטרס הישראלי.

יצחק וקנין: תודה.

ניצן הורוביץ: ואני אומר את זה בכאב, כי, אדוני היושב-ראש, כל פעם יש איזה פיגוע, כל פעם יש איזה טיל, איזו מלחמה קטנה או מלחמה גדולה, ואז אומרים: אבל אי-אפשר לדבר על זה עכשיו, אבל אסור לדבר על זה עכשיו.

ניצן הורוביץ: חייבים לדבר על זה עכשיו, כי הדם שנשפך הוא כי אנחנו לא מדברים על זה עכשיו.

ניצן הורוביץ: וכל טיפת דם כזאת שנשפכת היא עוול – עוול – לשתי החברות, לשני העמים שחיים כאן בארץ.

ניצן הורוביץ: אני חושב – ואני מסיים – שיש רוב גדול – אני מאמין בזה, אני יודע את זה – בשני העמים, רוב גדול של פלסטינים ורוב גדול של ישראלים, ושל יהודים, שמאמינים בשלום, רוצים בשלום.

ניצן הורוביץ: וכאשר תהיה המנהיגות הנכונה, שתציב את השלום, שתחתור אליו כיעד אסטרטגי, מתוך באמת אמונה עמוקה במקום שלנו בארץ הזאת, רוב גדול בשני העמים ילך אחרי המנהיגות הזאת.

ניצן הורוביץ: אני מקווה שאנחנו נזכה למנהיגות כזאת כבר בקרוב, כי כל רגע וכל יום, אדוני, וכל חודש וכל שנה שאנחנו מתמהמהים בדבר הזה, שהוא הדבר הצודק והנכון, זה עוול לכולנו.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: אפשרתי לו לחרוג בזמן כי אני חושב שאולי זה הנאום האחרון שלו.

יצחק וקנין: בכל אופן, תודה לניצן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיקי לוי, ואחריו – חבר הכנסת יריב לוין, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: אחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, בתחילת דברי אני מבקש לשלוח ברכת החלמה מהירה לפצועים מהפיגוע היום בבוקר בתל-אביב ולשני הלוחמים מיחידת נחשון של שירות בתי-הסוהר, בני וסטס, שתפסו את המחבל, ובכך מנעו המשך פגיעה באזרחים ישראלים חפים מפשע ופיגוע קשה יותר.

מיקי לוי: אולי כאן המקום להזכיר, לפני ההתייחסות שלי לשכר המינימום, שבתקציב 2015, בבסיס התקציב הונחו 1.2 מיליארד שקלים כדי לחזק את המשרד לביטחון פנים, כדי לחזק את משטרת ישראל.

מיקי לוי: אין ספק, המשטרה היא משטרה קטנה, מותחת את איבריה עקב האירועים, הן בירושלים, הן ברהט, הן בגלל ההתרעות בצפון, חסימת כבישים, וראוי והגיע הזמן להוסיף תקציב למשטרת ישראל באופן ישיר כדי להגביר את הביטחון האישי של אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: אני מברך על העלאת שכר המינימום.

מיקי לוי: היה כאן שר הכלכלה, ובחלק מיושרו – לא כולו – אמר שהיה שותף למהלך הזה גם השר לפיד; כמובן, ההסתדרות, המעסיקים.

מיקי לוי: לא נותר לנו אלא באמת לברך, כי הגיע הזמן.

מיקי לוי: אבל, כמו חברתי קארין אלהרר וכמו חלק משאר הנואמים בבית הזה בנושא הזה, אני מבקש להתריע: אנחנו בעצם העברת החוק הזה, אדוני, הולכים לפגוע ב-150,000 אזרחים, אזרחים סיעודיים, מבוגרים אשר מעסיקים עובדים זרים, והתקציב שלהם לא יגדל בהתאם.

מיקי לוי: יש להם אפשרות לוותר על אותו העובד הזר, ואז מדרך הטבע הם ייפלו על כתפי משרד הרווחה, והנזק יהיה נזק גדול, ולא תהיה תשובה הולמת למדינת ישראל ולמשרד הרווחה.

מיקי לוי: ראוי כי ניתן דעתנו על הנושא הזה כדי שלא יהיה מאוחר מדי.

מיקי לוי: האנשים האלה ייפגעו בצורה חמורה מאוד.

מיקי לוי: ראוי להצמיד ולהתאים את שכר החיילים לשכר המינימום.

מיקי לוי: חבר הכנסת אלעזר שטרן, אשר הצטרף ליש עתיד – ברוך הבא – אמור לטפל בעניין הזה ולהכין איזו משוואה הגיונית כדי שלא להשאיר את המשרתים בצה"ל מאחור.

מיקי לוי: ואני מקווה שעם תחילת כינונה של הכנסת הבאה, חבר הכנסת שטרן ירים את הכפפה ויטפל בשכר החיילים, כי הם אכן ראויים לכך.

מיקי לוי: דבר קטן, אדוני היושב-ראש – אני מבקש לא יותר מעשר שניות: נדהמתי אתמול לגלות ספינים או פרסומים של הליכוד שבהם כל מיני הישגים שהשיג שר האוצר לפיד, מנכס הליכוד אותם לעצמו.

מיקי לוי: אני מחזיק כאן ואני מוכן להראות לך את זה, שתראה ותהיה שותף לעניין הזה.

עיסאווי פריג': – – – תקרא את זה – –

אילן גילאון: – – –

עיסאווי פריג': – – חבר הכנסת – – –

קריאה: – – –

מיקי לוי: בבקשה?

עיסאווי פריג': תקרא, נשמע.

קריאה: – – –

קריאה: – – –

מיקי לוי: אני מייד אומר.

מיקי לוי: הוא פרסם – – –

יצחק וקנין: רבותי, במערכת בחירות כולם מתהדרים בכול.

יצחק וקנין: אנחנו – – –

מיקי לוי: הוא פרסם בעמוד הפייסבוק של המפלגה שהליכוד יזם ועשה.

מיקי לוי: שר האוצר הנוכחי, המכהן, הביא להישגים של ירידה באבטלה בחודש אחד ב-5.6%; ירידה בעוני – מ-20% ל-18.6%; ירידה במחירים במשק – בקרוב גם במים ובחשמל; זה היה צריך לרדת כבר ב-1 בחודש.

יצחק וקנין: עשר שניות עברו.

מיקי לוי: נכון.

מיקי לוי: אינפלציה אפסית; ירידה במדד האי-שוויון; עלייה בשיעור התעסוקה של ערבים וחרדים – את כל זה – –

עיסאווי פריג': אבל אנחנו ידענו – – –

מיקי לוי: – – מפלגת השלטון עשתה.

אילן גילאון: – – –

מיקי לוי: אני רוצה להודות לשר האוצר הנוכחי על הישגים שהוא השיג ב-30 יום.

מיקי לוי: תודה רבה לו.

עיסאווי פריג': – – –

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ואחריה – חבר הכנסת אלעזר שטרן, וחיליק בר – אחריו, ואחרי כן – יואב בן צור.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לשלוח מפה ברכת החלמה לידידנו, חברנו, השר אורי אורבך.

נחמן שי: הוא חסר לנו, ואני מקווה שהוא ישוב, בעזרת השם, במהרה לבית הזה.

נחמן שי: שנית, בעניין הפיגוע שהיה היום – – –

יצחק וקנין: אני משתתף באיחולים.

נחמן שי: תודה.

אברהם מיכאלי: משתתפים כולנו.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: שנית, בעניין הפיגוע שקרה היום בתל-אביב.

נחמן שי: אז כבר כולם אמרו את כל מה שאפשר לומר, אבל המציאות היא יותר חזקה מהמילים האלה שנשמעו פה.

נחמן שי: כשאין ביטחון – אין ביטחון.

נחמן שי: אין ביטחון בבית, אין ביטחון בחוץ, אין ביטחון בגבולות, אין ביטחון בכבישים, אין גם ביטחון תזונתי, אין ביטחון לעניים.

נחמן שי: אין ביטחון.

נחמן שי: ואנשים מהלכים בארץ הזאת חסרי ביטחון.

נחמן שי: זה מה שקרה.

נחמן שי: ואני מקשר אחד לשני ולשלישי לא בגלל המילה ביטחון, אלא בגלל העובדה שמדובר באנשים שתולים את תקוותם בממשלה, מסתכלים עליה ואומרים, תעזרי לנו, והממשלה מפנה אליהם גב.

נחמן שי: ויש קשר, עד כמה שזה נשמע מוזר, בין הנושא שאנחנו מדברים עליו היום, בין חולשתם של אנשים שהממשלה מנסה עכשיו לעזור להם – אחרי שהיא קיבלה כמובן את הרוח הגבית של ההסתדרות; קודם כול של ההסתדרות ושל המעסיקים – לבין מה שקורה היום ברחובותינו.

נחמן שי: כשאנשים הם חלשים, הם חלשים כל הדרך, וכשהם יהיו חזקים כלכלית, וכשהם יוכלו לעמוד בהוצאות שלהם, וכשהם יוכלו לקיים את חייהם בכבוד, הם ידעו גם לעמוד בטרור.

נחמן שי: אבל כשהאוכלוסייה היא חלשה והציבור מרגיש שאין לו הכוח, אז הוא ייפול גם בסוגיה הכלכלית.

נחמן שי: אני רוצה, את הזמן הזה, חצי מזמני, להקדיש לאוכלוסיית הגמלאים, גמלאיות, קשישים, קשישות, במדינת ישראל, וזה חופף במידה מרובה את הדברים שאמרו גם חבר הכנסת מיקי לוי וגם חברת הכנסת קארין אלהרר.

נחמן שי: רבים מאוד באוכלוסייה הוותיקה במדינת ישראל, אוכלוסיית האזרחים הוותיקים, נזקקים לסיוע.

נחמן שי: תודה לאל, מדינת ישראל דואגת להאריך את חיי אזרחיה ואזרחיותיה, ואנחנו כל עשר שנים מגדילים את תוחלת החיים בשנתיים וחצי.

נחמן שי: זה נפלא.

נחמן שי: אבל השאלה היא גם, איזה חיים מחכים להם שם?

נחמן שי: האם נוכל להיטיב, אנחנו, באחריות שלנו, את חייהם בפרק הזה, האחרון אבל הארוך מאוד של חייהם?

נחמן שי: העלאת שכר המינימום, שאני מברך עליה ומודה עליה ומסכים לה ושמח עליה, אומרת גם משהו חמור מאוד מבחינתם.

נחמן שי: האם מדינת ישראל תטיל את כל העול הנוסף הזה עליהם, או שהיא תסייע בעדם?

נחמן שי: ואני לא ראיתי שהממשלה מבינה את המשמעות של זה.

נחמן שי: יש לזה משמעות עמוקה, ואני שמעתי, אנחנו שמענו את זה בשבועות האחרונים כשעסקנו בבחירות שלנו.

נחמן שי: אנחנו נשמע את זה עוד ועוד בחודשים הקרובים שנותרו לנו עד הבחירות: לסייע לאוכלוסייה הזאת, שחופפת בחלקה את האוכלוסייה שקארין דיברה עליה ובחלקה לא – נזקקים לסיוע.

נחמן שי: נזקקים לסיוע.

נחמן שי: וחייבים להביא בחשבון שלאנשים האלה אין מקורות כספיים חדשים שנולדו אתמול כדי לשאת בעול הזה.

נחמן שי: חייב להיות לכך פתרון.

נחמן שי: ואני מצפה שאם לא הממשלה הזאת תעשה את זה, תעשה זאת הממשלה הבאה.

נחמן שי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי, שהעלה נושא מאוד כאוב.

יצחק וקנין: אני חושב שאתה צודק בהחלט.

יצחק וקנין: חברת הכנסת שלי יחימוביץ תעלה, ואחריה – חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואחריו – חבר הכנסת חיליק בר.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, איחולי החלמה לפצועי הפיגוע, ורחשי כבוד והערכה ליחידת נחשון של שירות בתי-הסוהר על ההתנהלות המקצועית, הראויה לכל שבח.

שלי יחימוביץ': והערה קטנה – אני לא רוצה להעלות על דעתי בכלל מה היה קורה לו ראש הממשלה היה מהמרכז-שמאל, איזה מטעמים ואיזה אזהרות ואילו איומים ואילו הבטחות היו נשמעים מפיו של בנימין נתניהו לו היה באופוזיציה; וכבר היינו בימים האלה.

שלי יחימוביץ': אבל אנחנו אופוזיציה אחראית.

שלי יחימוביץ': עצוב מאוד שצריך "איום", במירכאות כפולות ומכופלות, של בחירות כדי לשלם לעובדים עניים כמה שקלים יותר.

שלי יחימוביץ': הרי החקיקה הזאת, שאנחנו מחוקקים היום בשמחה ובכוונה גדולה, וכהמשך לפעילות הפרלמנטרית הענפה של רבים מאתנו, היא בכלל תוצאה של הסכם שהושג בין ההסתדרות ובין התעשיינים.

שלי יחימוביץ': הם חתמו על הסכם לסקטור הפרטי בלי הממשלה, בלי חברי הכנסת.

שלי יחימוביץ': כל מה שהיה צריך זה צו הרחבה שיחיל את ההסכם הזה גם על העובדים העניים בשירות המדינה, ומשום מה, שר האוצר עד לפני שתי דקות, יאיר לפיד, לא חשב שזה נחוץ, ושר האוצר בפועל בנימין נתניהו לא חשב שזה נחוץ.

שלי יחימוביץ': עד שבאו בחירות.

שלי יחימוביץ': רק בבחירות הם נזכרים שלדל ולעשיר יש אותו פתק בדיוק בקלפי.

שלי יחימוביץ': בשאר ימות השנה הם קוראים למי שמשרת את הציבור הרחב, הרגיל, פופוליסט, כי הוא קשוב לעם.

שלי יחימוביץ': רק בבחירות נתניהו נזכר שלפתק של החבר שלו יצחק תשובה ולפתק של המנקה או עובדת הקבלן לקץ' מלקו יש בדיוק אותו משקל בקלפי.

שלי יחימוביץ': רק אז הוא נזכר.

שלי יחימוביץ': ההכרה הזאת בכך שיש לנו חובה עמוקה, יתרה, לבני-אדם רגילים, והיא קודמת לחובה המפוקפקת כלפי כמה בעלי הון פריבילגיים, היא אחד הדברים החסרים ביותר במערכת הפוליטית.

שלי יחימוביץ': וכואב לי עוד דבר: שפוליטיקאים לא מתעסקים יותר בעניים, רק במעמד הביניים.

שלי יחימוביץ': זה הדבר היחיד שבטרנד.

שלי יחימוביץ': השתרשה איזו נורמה שזה הציבור היחיד שצריך לדבר אליו, מעמד הביניים.

שלי יחימוביץ': אז נכון, מעמד הביניים הוא עמוד השדרה של המדינה, זה אנשים עמלים, הולכים בבוקר לעבודה, חוזרים בערב, מפרנסים ילדים, משלמים מסים, משרתים במילואים.

שלי יחימוביץ': הכול נכון; השכר נשחק, המחירים עולים, המדינה נעלמת.

שלי יחימוביץ': אבל אי-אפשר למחוק את העניים, אי-אפשר.

שלי יחימוביץ': אי-אפשר להיות עיוורים לחלוטין לעוני.

שלי יחימוביץ': לא יכול להיות שאנשים יעבדו מבוקר עד ערב ויישארו עניים.

שלי יחימוביץ': חצי מהעובדים הם עניים.

שלי יחימוביץ': עוני הוא לא פשע, זאת לא מחלה, זה מעשה ידי אדם, מעשה ידיה של מדיניות שמרחיבה פערים בכוונה תחילה.

שלי יחימוביץ': ומה שאנחנו עושים עכשיו, היום, החקיקה הזאת, הוא באמת המעט, המעט, שאנחנו יכולים לעשות, לא רק במובן הכלכלי – הרי כולם יודעים שזה הצעד הכלכלי הנכון ביותר שאפשר לעשות; הרי כוח הקנייה של אנשים עניים, ברגע שהוא גדל כתוצאה מההעלאה הזאת, שהיא באמת כבשת הרש, באמת מעות דלות, כוח הקנייה שגדל הוא לבדו מניע את המשק אלף מונים מכל מהלך אחר, אבל לא, לא רק כי כדאי, אלא כי זה נכון, כי זה מוסרי, כי זה צודק, כי יש לנו מחויבות עמוקה לאנשים שבגלל המדיניות של הממשלה הפכו להיות עניים.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואחריו – חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

יצחק וקנין: אחריו – יואב בן צור.

יצחק וקנין: יסכמו את הדיון השר בנט, שר הכלכלה, וגם סגן השר אופיר אקוניס, אם יהיה פה.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה פה אנחנו נעבור מייד להצבעה.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, ראשית, תודה על רשות הדיבור.

אלעזר שטרן: גם אני, ברוח האחדות של הדברים שעולים כאן היום, רוצה להצטרף באיחולי החלמה גם לפצועים מהפיגוע הבוקר וגם לשר, לחברנו וידידנו, השר אורי אורבך.

אלעזר שטרן: אני חושב שהדברים האלה, כמו הדיון עכשיו, טוב שהוא – בוודאי היום – מעבר למחלוקת פוליטית.

אלעזר שטרן: אני רוצה לדבר בקצרה רבה על הצד היהודי שבהחלטת החוק הזאת, ועל כך שהחשיבות שלה הרבה יותר גדולה מאשר אך ורק בהעלאת שכר המינימום.

אלעזר שטרן: בפרשת השבוע שקראנו, בשלוש המכות הראשונות – "וידבר ה' אל משה אמֹר אל אהרֹן"' – בדם צפרדע כינים – שואלים המפרשים: למה אמר "אמר אל אהרן", למה לא אמר: תכה ידך?

אלעזר שטרן: הרי משה, היו לו בעיות בפה.

אלעזר שטרן: ואומרים: על הכרת הטוב.

אלעזר שטרן: זאת אומרת, הכרת הטוב מול היאור שהציל אותך כששמו אותך בתיבה.

אלעזר שטרן: אתה לא יכול לקחת אותו ולהפוך אותו לדם או לצפרדעים, והחול שהציל אותך כשטמנת את המצרי, אתה לא יכול לקחת ולהפוך אותו עכשיו לכינים.

אלעזר שטרן: אז אנחנו שואלים: מה זה הכרת הטוב?

אלעזר שטרן: הנילוס זורם, זה לא אותם מים, והחול, רק בשירים שלנו זה "החול יזכור"; החול לא זוכר.

אלעזר שטרן: אז – מה רוצה לומר?

אלעזר שטרן: שלא משנה מה קורה לחול ולמים, אלא מה זה עושה לך.

אלעזר שטרן: רצה הקב"ה לשתול במשה את התכונה של הכרת הטוב כדבר שילך אתו כל הזמן – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אלעזר שטרן: נכון, צודקת, אורלי.

אלעזר שטרן: – – ואני אומר את הדברים האלה כיוון שאני חושב שמה שאנחנו עושים היום זה סוג של תיקון, גם בנושא של הכרת הטוב למי שנושאים את החברה הישראלית על הכתפיים שלהם, וזה בעיקר עובדי שכר המינימום.

אלעזר שטרן: ולכן אני חושב שהנושא הזה הוא נושא חברתי, והוא נושא יהודי.

אלעזר שטרן: ברשותכם, חברי חברי הכנסת, אני חושב שאת אותה הכרת טוב ואותה נשיאה על כפיים אנחנו חייבים גם כלפי חיילי צה"ל.

אלעזר שטרן: אני חושב שדמי הקיום שלהם, יש בהם משום עיוות וניצול.

אורלי לוי אבקסיס: לעג לרש.

אלעזר שטרן: אני חושב שבהזדמנות הזאת הזמן קצר מדי, אבל נכון שנחליט גם, כולנו יחד, שעם כינונה של הכנסת הבאה נטפל בנושא של אותו תיקון עוול כלפי עובדי שכר המינימום וכך נעשה גם כלפי חיילי צה"ל.

אלעזר שטרן: אנחנו מתחייבים כאן, אני אומר את זה בשם סיעת יש עתיד, אבל אני לא חושב שזה יהיה עניין רק שלנו, וברוח האחדות הזאת, שתשרה גם כשיחל המושב הבא – –

עמיר פרץ: – – –

אלעזר שטרן: הנה, עמיר כבר מציין.

יצחק וקנין: תודה.

אלעזר שטרן: – – אנחנו נקיים גם את הנושא של שכר חיילי החובה בצבא.

אלעזר שטרן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת חיליק בר, ואחריו – יואב בן צור.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יחיאל חיליק בר: שמע, אדוני היושב-ראש, אני חייב לומר לך שההצגה – נאום ההצגה הזאת שהיה פה לשר נפתלי בנט קודם על שכר המינימום היה ההצגה הכי עצובה, הכי שקרית, הכי פתטית ואפילו הכי חצופה שהייתה בעיר.

יחיאל חיליק בר: לא ראיתי דבר כזה.

יחיאל חיליק בר: ממש, הוא המושיע שבא והחליט להעלות את שכר המינימום.

יחיאל חיליק בר: כאילו דב חנין לא עשה שום דבר, כאילו עמיר פרץ לא עשה שום דבר, כאילו אנשים אחרים שהובילו את זה – הוא, שר הכלכלה, החליט פתאום לבוא ולהושיע ולעשות טובה לעם ישראל ולהעלות את שכר המינימום.

יחיאל חיליק בר: יותר מרבע מהישראלים מרוויחים שכר מינימום.

יחיאל חיליק בר: 55% מהעניים הם אנשים עובדים.

יחיאל חיליק בר: 700,000 איש בכלל לא מגיעים לסף המס.

יחיאל חיליק בר: 800,000 ילדים עניים.

יחיאל חיליק בר: אחד מכל שבעה ישראלים עני, ובא לכאן בנט בחוצפתו ומציג את עצמו כמושיע.

יחיאל חיליק בר: הוא שכח שהוא עובד אצל העם, ולא העם עובד אצלו.

יחיאל חיליק בר: ועצוב מאוד שאין פה שר, אדוני היושב-ראש, ואני מבקש, אני מבקש מאוד לתקן את זה.

יצחק וקנין: היה פה שר כרגע, היה פה כרגע שר.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה שתעצור לי – תוסיף לי זמן, בבקשה.

יצחק וקנין: זה שיטה – – –

יחיאל חיליק בר: לא, אני רוצה להגיד משהו לממשלה, בכל הכבוד לחוצפה שלהם.

יצחק וקנין: אין שום בעיה.

יצחק וקנין: אתה תגיד את כל מה שאתה צריך להגיד.

יצחק וקנין: לא נפסיק אותך לרגע.

יחיאל חיליק בר: אז אני ממשיך.

יחיאל חיליק בר: בא בנט בחוצפתו – והנה נציגי מפלגתו מגיעים, כאילו הם אלה שהובילו את הנושא ועושים טובה לעם.

יחיאל חיליק בר: ועוד אומר נפתלי בנט ב-ynet: היו מי שאמרו לממשלה לדחות את זה לממשלה הבאה, אבל ל-700,000 ישראלים – – –

עמיר פרץ: הם הצביעו נגד בישיבת הממשלה.

יחיאל חיליק בר: ודאי שהם הצביעו נגד.

עמיר פרץ: כל שרי הבית היהודי הצביעו נגד העלאת שכר המינימום.

יחיאל חיליק בר: מזכיר חבר הכנסת עמיר פרץ, ובצדק, שהם הצביעו נגד העלאת שכר המינימום.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת סלומינסקי, יושב-ראש ועדת הכספים, ובא יושב-ראש המפלגה שלך, ובצביעותו הרבה עושה טובה לעם ישראל ואומר: 700,000 ישראלים אין להם זמן לחכות – אומר נפתלי בנט ב-ynet.

יחיאל חיליק בר: אז למה, אדוני השר, חיכית עד עכשיו?

יחיאל חיליק בר: שנתיים היית שר הכלכלה.

יחיאל חיליק בר: איפה היית?

יחיאל חיליק בר: עם ישראל מחכה ומחכה – –

יצחק וקנין: אם אפשר – – –

יחיאל חיליק בר: – – והנה, מזל.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע מה – – –

יצחק וקנין: אני מבקש לקרא לשר בנט להיכנס.

יצחק וקנין: אם לא, אני אפסיק את הדיון.

יחיאל חיליק בר: אז מזל, אדוני היושב-ראש, שיש בחירות בישראל, כי בזכות הבחירות יש כנס חירום; בזכות הבחירות הם גילו ש-700,000 ישראלים לא יכולים לחכות.

יחיאל חיליק בר: ואולי אנחנו צריכים באמת להתנהל מחירום לחירום ומבחירות לבחירות, כדי שהממשלה של אופיר אקוניס ובנט תקדם רפורמות חשובות, ויעלו את שכר המינימום, שלא התעדכן משנת 2011.

יחיאל חיליק בר: חברי אופיר אקוניס, איפה הייתם עד עכשיו?

יחיאל חיליק בר: פתאום 700,000 ישראלים לא יכולים לחכות, ופתאום מציג את עצמו השר נפתלי בנט כאביר העובדים.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להגיד לשר אורי אריאל: השר אורי אריאל, אני מבקש ממך – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיליק בר, שלא – – –

יחיאל חיליק בר: אני מסיים.

יצחק וקנין: לא, לפני.

יצחק וקנין: אני נותן לך דקה מעכשיו.

יחיאל חיליק בר: אין בעיה.

יצחק וקנין: תסיים בדקה.

יחיאל חיליק בר: הצעה לאורי אריאל: תשמע, מאחר שאנחנו ראינו את יושב-ראש מפלגתך בנט – גם לחשו לי, אני אומר: אביר העובדים, סוציאליסט אמיתי – אני מבקש, בישיבת המרכז הבאה – הנה, נכנס השר בנט, שבחוצפתו מציג את עצמו כאביר העובדים והמעמד העובד.

יחיאל חיליק בר: נפתלי, יש לי בשבילך שם חדש.

יחיאל חיליק בר: מעכשיו אל תגידו: נפתלי בנט.

יחיאל חיליק בר: אמרו: נפתלי ברל, על שם ברל כצנלסון.

יחיאל חיליק בר: כי פתאום כל מה שאכפת לו זה המעמד העובד.

יחיאל חיליק בר: שנתיים היה שר הכלכלה, עבד על כולם בעיניים, ופתאום 700,000 ישראלים, הוא אומר ב-ynet, לא יכולים לחכות.

יחיאל חיליק בר: אז 700,000 ישראלים חיכו, חיכו וחיכו, ומזל שיש הבחירות האלה, כשבצביעותכם הרבה באתם והצגתם את זה כהישג שלכם, שדב חנין ועמיר פרץ לא עשו את זה לפני.

יחיאל חיליק בר: אז אני מבקש מעם ישראל לחכות עוד קצת.

יחיאל חיליק בר: לעם ישראל לא מגיע אתכם כממשלה שלו, ועם ישראל, בעזרת השם, לא יקבל אתכם כממשלה שלו.

יחיאל חיליק בר: אגב, אני שמעתי את קריאתך אתמול – – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

יחיאל חיליק בר: אני מסיים, אדוני.

יחיאל חיליק בר: פשוט אני חייב לו תשובה.

יצחק וקנין: לא, לא – – –

יחיאל חיליק בר: הוא קרא אתמול לנשיא יצחק נבון לא להצטרף לרשימתנו כי איבדנו את דרכנו ושכחנו מהי ציונות.

יחיאל חיליק בר: מזל שלא שמעת את תשובתו, כי הוא אמר – –

יצחק וקנין: תודה.

יחיאל חיליק בר: – – שהמפלגה שהכי קרובה לפוסט-ציונות בישראל היא אתם, שמובילים אותנו לספה של מדינה דו-לאומית, וזה סוף הציונות.

יצחק וקנין: תודה.

יחיאל חיליק בר: הפוסט-ציונות נמצא בבית היהודי, לא במפלגת העבודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חיליק בר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יואב בן צור, אחרון הדוברים, ואחריו יסכמו את הדיון השר נפתלי בנט וסגן השר אופיר אקוניס.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי אשא תפילה לרפואתם השלמה והחלמתם המהירה של פצועי פיגוע הדקירה הבוקר בתל-אביב, אזרחים תמימים אשר קמו לעמל יומם ועל לא עוול בכפם נדקרו על-ידי בן-עוולה, אשר ההסתה והשנאה שספג הביאו אותו למעשה אכזרי שכזה.

יואב בן צור: כמו כן, אבקש לברך את לוחמי יחידת נחשון על פעולתם המהירה והנחושה, אשר ללא ספק תרמה להצלת חיי אדם.

יואב בן צור: הקדוש-ברוך-הוא ישלם שכרם וישמרם מכל צרה וצוקה, אמן.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, אבקש בזמן הקצר שהוקצה לי לנסות ולפרט מהי המשמעות האמיתית של אדם העובד במשרה מלאה והוא בכל זאת עני.

יואב בן צור: זו משמעות נוראה ואיומה, כאשר בבוקר נדרש אותו אדם לעשות הכול כדי להגיע לעבודתו, על-פי רוב אצל קבלן, ובמקביל עליו לשלוח את עולליו הרכים לבית-הספר.

יואב בן צור: לא תמיד יש גבינה לבנה במקרר, ופעמים הלחם היבש שנותר מאתמול מגיע לפיו של הילד ללא ממרח.

יואב בן צור: דברים אלו אינם מליצה; זו מנת חלקם היומיומית של רבים מאזרחי המדינה, שנאלצים למצוא את עצמם יוצאים לעבודה במשרה מלאה, וכל זאת כדי להיתמך ולהיעזר בעמותות רווחה, העושות עבודת קודש, אבל בינתיים המדינה מסירה את האחריות מאותם עניים.

יואב בן צור: העלאת שכר המינימום של אותם אנשים שקופים, כפי שהיטיב לתאר את מצבם יושב-ראש תנועת ש"ס, הרב אריה דרעי, אשר מוצעת לפניכם, תשנה מהותית את מפת העוני של משפחות עובדות.

יואב בן צור: לשם ההשוואה, על-פי נתוני הביטוח הלאומי, אם חד-הורית לילד אחד העובדת במשרה מלאה ומשתכרת שכר מינימום כיום, מביאה את משפחתה ל-8% מתחת לקו העוני.

יואב בן צור: המשמעות של העלאת שכר המינימום עבור אותה אם חד-הורית לילד אחד תהיה שהמשפחה הקטנה הזאת תצליח לעלות ל-25% מעל קו העוני – עדיין מעט, אבל ניתן יהיה בהחלט להרגיש את השינוי בתנאי החיים של אותה אם חד-הורית.

יואב בן צור: האנשים השקופים האלה שעליהם אנחנו מדברים הם אנשים עובדים, אפילו עובדים קשה מאוד, אך עדיין הם עניים.

יואב בן צור: זו חרפה שאסור לנו כחברה מתוקנת לשאת על גבנו.

יואב בן צור: אני מודע לאיומים שתהליך כזה יגרום להעלאת יוקר המחיה.

יואב בן צור: לדעתי, טענה זו אינה נכונה.

יואב בן צור: אותם איומים הושמעו אף בעבר נגד היוזמה להעלות את שכר המינימום ל-1,000 דולר, וכאשר זה קרה השמים לא נפלו.

יואב בן צור: יוקר המחיה נובע ממונופוליזם, והורדת יוקר המחיה יכול שתהיה על-ידי אכיפה משמעותית יותר של הממונה על ההגבלים העסקיים, למשל.

יואב בן צור: האדם העמל לפרנסתו, אסור בשום אופן שיישאר עני.

יואב בן צור: חובה עלינו לעשות הכול לפעול להעלאת שכר המינימום לאלתר, וצר לי כי תהליך זה מתבצע בפעימות ולאורך זמן, שכן העוני נמצא כאן ועכשיו, וכאשר נותרת הכנסה פנויה במשקי-הבית הצריכה עולה, וזה תהליך אשר יעודד צמיחה, אך מעל הכול יש בו בהחלט כדי לתרום לצמצום פערים בחברה.

יואב בן צור: חייבים אנו, כנבחרי הציבור וכשלוחיו, עניים ובעלי הון כאחד, כחלק ממרקם חיים במדינה יהודית ודמוקרטית, לעשות כל הניתן לקיום מצוות הסיוע לחלש ולנזקק בדרך של כבוד.

יואב בן צור: ואני מקווה שלא נשכח לשפות את מקבלי הקצבאות – ימשיכו להעלות את שכר המינימום ולשלם את שכרם של העובדים שהם נזקקים להם – אנחנו חייבים למצוא את הדרך לשפות.

יצחק וקנין: תודה.

יואב בן צור: אף שפעמים רבות המציאות הביטחונית מטלטלת אותנו לסדר-יום ציבורי שאיננו חברתי, חברה חזקה ומתוקנת צריכה לעסוק ברווחה כאילו אין על סדר-היום שאלות ביטחון ולעסוק בביטחון כאילו אין שאלות רווחה.

יואב בן צור: וכאשר שני הנושאים האלה יישארו על סדר-היום ובשיח הציבורי, בלי לדחוק ולבטל דיונים בעקבות המצב, נוכל להגיע לאיזון המתבקש ולצמצם את ממדי העוני לכל הפחות לממוצע הקיים במדינות ה-OECD.

יואב בן צור: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יואב בן צור.

יצחק וקנין: יעלה שר הכלכלה נפתלי בנט.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס לכמה דברים.

נפתלי בנט: 1.

נפתלי בנט: נכון, אני נגד פעולה חד-צדדית בלי תיאום עם המעסיקים.

נפתלי בנט: התנגדתי ואמרתי: רוצים?

נפתלי בנט: לכו, תדברו עם המעסיקים, תביאו הסכם – נרחיב.

נפתלי בנט: זו גישתי.

נפתלי בנט: כי ההבדל ביני לבינך, עמיר פרץ, זה שהקמתי חברה, העסקתי עובדים.

נפתלי בנט: אתה לא מכיר את זה.

נפתלי בנט: אתם חושבים שכסף נופל מהשמים.

נפתלי בנט: לפי הלוגיקה שלך, עמיר פרץ, בואו נעלה את שכר המינימום ל-20,000, אולי 30,000.

נפתלי בנט: בואו נעביר חוק שכולם יקבלו 30,000, כי הרי אין מעסיקים בצד השני, אין רבבות ומאות-אלפי עסקים קטנים, כי אתה לא יודע מה זה לא לישון בלילה כשאתה לא יודע איך אתה גומר את החודש.

עמיר פרץ: – – – תשאל את המעסיקים כמה – – –

נפתלי בנט: זה ההבדל ביני לבינך.

נפתלי בנט: זו צורה מאוד ילדותית.

נפתלי בנט: אני לא במשחק הזה, אני לא פופוליסט כמוך.

עמיר פרץ: – – – מעסיקים וגם – – –

נפתלי בנט: 2.

נפתלי בנט: לגבי הנושא של חברת הכנסת קארין אלהרר – אכן, יש פה בעיה מאוד קשה.

נפתלי בנט: ביום שהודענו על הנושא של שכר מינימום, השר לפיד, חבר הכנסת לפיד, תמך ובירך את היועץ המשפטי לממשלה על בלימת שכר המינימום שעכשיו אתם מתברכים בו.

נפתלי בנט: אבל זה גרר צמצום של יכולת התזוזה כי היועץ המשפטי לממשלה אמר: אוקיי, זה נושא במחלוקת, ועכשיו אנחנו לא יכולים – –

קארין אלהרר: אתה יודע טוב מאוד שהוא לא אישר את זה – – –

נפתלי בנט: – – לטפל בדבר הזה.

נפתלי בנט: ועמד בפני – – –

קארין אלהרר: – – – הוא לא אישר את זה בגלל – – –

נפתלי בנט: – – – עמדה בפני דילמה מאוד גדולה.

נפתלי בנט: הדילמה היא כזאת: האם אני עוצר את כל המהלך או מתקדם – – – מבחינתי חלק ממנהיגות זה לקבל החלטות קשות, והחלטנו להתקדם.

קארין אלהרר: – – –

נפתלי בנט: נושא אחרון – נושא אחרון, חיליק בר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אראל – אראל – –

נפתלי בנט: נושא אחרון, חיליק בר.

יצחק וקנין: – – גם אם אתה תיתן לה את המיקרופון זה לא ייפתח, כי אם אני לא אגיד לפתוח אותו, היא לא תפתח אותו.

נפתלי בנט: חיליק בר, שהייתה לו בעיה עם הציונות – –

קארין אלהרר: בנט – – –

נפתלי בנט: – – בוא רק – אני אגיד לך מה יש למפלגת העבודה.

יחיאל חיליק בר: – – –

יצחק וקנין: חיליק בר – אל תפריעו.

יצחק וקנין: אמרתם את הדברים שלכם, אל תפריעו.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש – – –

קארין אלהרר: – – –

יצחק וקנין: נא לא להפריע.

יצחק וקנין: אדוני, אתה יודע שאני – כל מה שאני עושה זה – – –

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, אני שואל, איפה היו בן-גוריון וברל כצנלסון ואיפה אתם; יש לנו יוסי יונה, שאומר שצריך לאחד את יום השואה עם יום הנכבה.

נפתלי בנט: תתבייש.

יחיאל חיליק בר: זה הפרופגנדה – – –

קארין אלהרר: – – –

נפתלי בנט: יש לנו מרב מיכאלי – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיליק בר, די.

נפתלי בנט: – – שאומרת שבצבא כיבוש – לא לשלוח ילדים לצבא.

נפתלי בנט: תתביישי.

מרב מיכאלי: זה שקר.

מרב מיכאלי: זה פשוט שקר.

נפתלי בנט: יש לנו זוהיר בהלול, באותה מפלגת עבודה – –

אראל מרגלית: בשקרים לא קונים בחירות.

נפתלי בנט: – – שאומר שהזהות הפלסטינית גדולה מהזהות הישראלית.

נפתלי בנט: תתבייש.

נפתלי בנט: יש סתיו שפיר, שאומרת שהמנון "התקווה" זה המנון גזעני.

נפתלי בנט: תתביישי.

מרב מיכאלי: אתה עומד על דוכן הכנסת ומשקר.

יחיאל חיליק בר: שכחת להגיד שאימא של פרס ערבייה.

נפתלי בנט: יש בוז'י הרצוג, שאומר שמדינה יהודית זה ביטוי מוטעה לחלוטין.

נפתלי בנט: תתביישו.

נפתלי בנט: תראו מה נהייתם.

נפתלי בנט: נכון, איפה מפא"י, שהקימה את מדינת ישראל, ואיפה המערך היום, הפוסט-ציוני?

יחיאל חיליק בר: זאת מפא"י.

יחיאל חיליק בר: אתם פוסט-ציונים.

יחיאל חיליק בר: אתם – – –

נפתלי בנט: יש יוסי יונה, שאומר שטלי פחימה היא אישה אמיצה, גיבורה – –

אראל מרגלית: אתם מפלגים ואנחנו בונים – – –

יצחק וקנין: רבותי, אדוני השר בנט – –

נפתלי בנט: – – תתביישו – –

יצחק וקנין: – – אדוני השר – – –

נפתלי בנט: – – לאן הגעתם, לאיזה תהומות – –

יצחק וקנין: אדוני השר, אתה רוצה שאני אנתק את המיקרופון?

נפתלי בנט: – – איפה הציונות?

נפתלי בנט: תודה רבה.

יצחק וקנין: סליחה, רבותי, תנו לי לנהל את הישיבה.

יחיאל חיליק בר: אתה משקר.

יחיאל חיליק בר: כששר בישראל עומד ומשקר לפני כנסת שלמה, מוביל אותנו לעבר מדינה דו-לאומית, רוצה את הפלסטינים אזרחי מדינת ישראל – לעמוד ולשקר זה לא מדיניות.

יחיאל חיליק בר: לעבוד על הציבור בעיניים זה לא מדיניות.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו נמצאים בתקופה של בחירות, כל אחד מנצל את הבמה הזאת כמה שיותר לקלף את השני, לצערי הרב.

קארין אלהרר: אני רוצה להגיד משהו.

קארין אלהרר: אני רוצה להגיד משהו.

יצחק וקנין: רבותי, יסכם את הדיון סגן השר אופיר אקוניס.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש – – –

יחיאל חיליק בר: לשקר זה לא מדיניות.

יחיאל חיליק בר: להיות פוסט-ציוני כמו בנט זה לא מדיניות.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, השר בנט התייחס לטענתי, אני רוצה להגיב, יש לי זכות כזאת.

יצחק וקנין: רבותי, כל חברי הכנסת הוותיקים – אתם כבר ותיקים, יש פרוצדורה איך מקבלים את מה שאת מבקשת.

קארין אלהרר: אדוני יכול לאשר את זה.

יצחק וקנין: זה לא הולך בעל-פה, כן?

קארין אלהרר: אדוני יכול לאשר את זה.

יצחק וקנין: אני לא יכול לאשר את זה.

קארין אלהרר: למה אתה לא יכול לאשר?

יצחק וקנין: מכיוון שיש פרוצדורה איך אני מאשר את זה.

קארין אלהרר: אני לא יכולה לכתוב.

יצחק וקנין: על-פי התקנון אני לא יכול לאשר בקשה שלך.

קארין אלהרר: טוב, בסדר, אז אני אכתוב לך את זה, בסדר?

קארין אלהרר: נגישות בכנסת.

יחיאל חיליק בר: נכתוב לך, מה לכתוב?

יצחק וקנין: גם לא אחרי הצבעה, אם היא לא תגיש לי את זה בכתב.

יצחק וקנין: אם היא תגיש בכתב אני אתייחס, וזה לשיקול לדעתי עדיין.

קארין אלהרר: לא, זה פשוט חוסר הנגשה.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אדוני, הגיע הזמן לשים קץ לנשף המסכות הגדול ביותר של הפוליטיקה הישראלית.

אראל מרגלית: נאום הפרידה של אקוניס.

אופיר אקוניס: לנשף המסכות הזה קוראים, אדוני היושב-ראש, מפלגת העבודה.

אראל מרגלית: אה, אתם מודאגים, אתם מודאגים.

אופיר אקוניס: אני נראה לך מודאג?

אופיר אקוניס: אני נראה לך מודאג?

יחיאל חיליק בר: אתה נראה מודאג ובלחץ, כי העם הולך לפטר אתכם.

אופיר אקוניס: מוטב לכם להפסיק לצווח את ססמאות השקר והפופוליזם – –

יחיאל חיליק בר: העם הולך לפטר אתכם מתפקידכם, כי הרסתם את העם.

יחיאל חיליק בר: הרסתם את העם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיליק בר.

אופיר אקוניס: – – הססמאות הריקות מתוכן שלכם.

יחיאל חיליק בר: – – – המחנה הפוסט-ציוני בראשות בנט.

אופיר אקוניס: האג'נדה העלובה – רק לא ליכוד, נוריד את הליכוד.

אופיר אקוניס: אתם עלולים לרדת.

אופיר אקוניס: אתם והרשימה הפוסט-ציונית – – –

יחיאל חיליק בר: אתם המחנה הפוסט-ציוני ההרסני.

אופיר אקוניס: – – – הרשימה הפוסט-ציונית שנבחרה במפלגת העבודה בשבוע שעבר.

יחיאל חיליק בר: אתם תמיד פועלים למדינה דו-לאומית, ואתם פוסט-ציונים.

יחיאל חיליק בר: נמאסתם, לכו הביתה.

אופיר אקוניס: ואני רוצה להגיד משהו על יריב פוליטי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיליק בר, אנא ממך.

אופיר אקוניס: השר בנט, אנחנו מתחרים על אותם קולות.

אופיר אקוניס: אנחנו מתחרים על אותם קולות, לא על הקולות שלכם.

אופיר אקוניס: אתם מתחרים עם חד"ש.

אופיר אקוניס: אתם מתחרים עם חד"ש על הקולות – –

אראל מרגלית: איך עשית לנו, ככה?

אופיר אקוניס: – – ואנחנו מתחרים עם הבית היהודי.

יחיאל חיליק בר: אתם מתחרים עם כהנא.

אופיר אקוניס: אבל הבית היהודי – מה לעשות שהשר בנט אמר דברים בשם אומרם?

אראל מרגלית: איך עשית לנו, ככה?

אופיר אקוניס: אמר דברים בשם אומרם.

אופיר אקוניס: קשה המציאות, אדוני היושב-ראש, קשים הציטוטים.

אראל מרגלית: קשה המציאות לליכוד.

אופיר אקוניס: קשה להביא את האמת – האמת שלכם היא שקר אחד גדול.

יחיאל חיליק בר: ההפחדה שלכם כבר לא עובדת.

יחיאל חיליק בר: היא כבר לא עובדת.

יחיאל חיליק בר: העם לא מפחד יותר מכם.

אופיר אקוניס: עכשיו יחזרו בהם – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיליק בר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיליק בר, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אופיר אקוניס: קשה האמת.

אופיר אקוניס: היא קשה, היא קשה.

אופיר אקוניס: זה קשה, אני יודע.

אופיר אקוניס: כאשר אנחנו מביאים דברים בשם אומרם – –

אראל מרגלית: המפלגה שבנתה את המדינה תבנה אותה שוב.

אופיר אקוניס: – – כאשר יש – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אראל מרגלית, כמה אתה יכול להפריע?

אופיר אקוניס: אני מוכן ללכת עם חבר הכנסת מרגלית ולשבח את מפלגת העבודה על תרומתה האדירה לבניית המדינה, אבל אנחנו לא ניתן לכם להרוס את המדינה.

אופיר אקוניס: וזה מה שאתם חלילה – חלילה – – –

יחיאל חיליק בר: אתם הורסים את המדינה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו בנינו את המדינה, אתם הורסים את המדינה.

אופיר אקוניס: – – – אתם חלילה עלולים להביא לזה ברשימה פוסט-ציונית שמתחפשת, אדוני היושב-ראש, קוראת לעצמה "המחנה הציוני".

אופיר אקוניס: למה הם צריכים את החיזוק הזה?

אופיר אקוניס: משום שנבחרה שם רשימה פוסט-ציונית.

אופיר אקוניס: דוד בן-גוריון, ראש הממשלה הראשון, האיש שהביא לבית הזה את חוק השבות, מסתכל עכשיו על רשימתכם ורואה את יוסי יונה אומר לבטל את חוק השבות, שאיננו מאמין בציונות – –

אילן גילאון: – – –

אופיר אקוניס: – – רואה את חברת הכנסת סתיו שפיר אומרת ש"התקווה" הוא המנון גזעני.

סתיו שפיר: זה שקר.

יחיאל חיליק בר: אתה משקר.

אופיר אקוניס: אבל זה מצוטט.

סתיו שפיר: שקר.

סתיו שפיר: שקר.

אופיר אקוניס: אני לא המצאתי, גברתי.

סתיו שפיר: איך אתה לא מתבייש להפיץ שקרים?

אופיר אקוניס: אני לא מתבייש, משום שאני לא המצאתי.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר, אדוני סגן השר – – –

יחיאל חיליק בר: שקרן.

אופיר אקוניס: אני לא המצאתי כלום.

אופיר אקוניס: אני מצטט מספרים.

אופיר אקוניס: הספר המתאר את המחאה החברתית – לא אני כתבתי אותו.

סתיו שפיר: איך סגן שר בישראל מפיץ שקרים.

סתיו שפיר: שקר.

סתיו שפיר: כמו שהפצת שקרים לאורך כל המחאה.

אופיר אקוניס: אני קראתי אותו.

אופיר אקוניס: אני גם קורא מדי פעם.

אופיר אקוניס: נכון, אדוני, סליחה, לא.

יצחק וקנין: אני יכול לבקש ממך לקרר קצת את האווירה?

אופיר אקוניס: האווירה מאוד מקוררת, אבל אנחנו נחשוף מסכה אחרי מסכה, אישיות אחר אישיות, חבר כנסת אחר חבר כנסת – –

אראל מרגלית: הסתה אחרי הסתה.

אופיר אקוניס: – – ציטוט אחרי ציטוט, פוסט-ציונות אחרי פוסט-ציונות.

יחיאל חיליק בר: בשקרים והפחדות לא בונים בחירות.

יחיאל חיליק בר: העם עלה עליכם.

אופיר אקוניס: מה אתם מתביישים?

אופיר אקוניס: ההיסטריה שלכם אומרת הכול.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיליק בר.

אראל מרגלית: יש פוסט ויש ציונות.

אראל מרגלית: זה בפייסבוק וזה במדינה.

אראל מרגלית: אתה מתבלבל.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אראל מרגלית, תאפשרו לו לסיים.

אראל מרגלית: למה לאפשר לו?

אופיר אקוניס: לא לא, אני לא מתקרב לסיום.

אראל מרגלית: למה לאפשר לו?

אופיר אקוניס: אנחנו נחשוף את נשף המסכות של מפלגת העבודה עד תומו.

אופיר אקוניס: עד הסוף.

יחיאל חיליק בר: מושחתים, נמאסתם.

יחיאל חיליק בר: לכו הביתה.

יחיאל חיליק בר: שקרנים ומסיתים.

יחיאל חיליק בר: העם לא מפחד יותר מההפחדות שלכם.

אופיר אקוניס: מה לעשות, אני יודע, זה קשה.

אופיר אקוניס: זה קשה.

אופיר אקוניס: העם לא מפחד, הוא מפחד מהמציאות.

יחיאל חיליק בר: הוא לא מפחד יותר.

יחיאל חיליק בר: זה כבר לא עובד.

יחיאל חיליק בר: הסקרים מראים שזה כבר לא עובד.

אופיר אקוניס: הוא מפחד מהרכב הרשימה.

אופיר אקוניס: האם חברת הכנסת מיכאלי תגיד שהיא לא קראה לאימהות שלא לשלוח את ילדיהן לצבא הכיבוש?

מרב מיכאלי: כן, כן, היא אמרה.

אופיר אקוניס: אני ראיתי את זוהיר בהלול במו-עיני אומר בערוץ 2, יום אחרי בחירת הרשימה, שהוא איננו ציוני; שזהותו הפלסטינית גוברת, אדוני היושב-ראש, על זהותו הישראלית.

קריאה: הוא ערבי.

טלב אבו עראר: – – –

אופיר אקוניס: אני לא שאלתי אותך.

אופיר אקוניס: אתה מתחרה שלהם, לא שלי.

אופיר אקוניס: אבל הציבור צריך לדעת, והציבור ידע מה אמר זוהיר בהלול ומה אמר יוסי יונה ומה אמרה סתיו שפיר ומה אמרה מרב מיכאלי – –

יחיאל חיליק בר: הציבור כבר יודע שאתם שקרנים ומסיתים, ואתם תלכו הביתה.

אופיר אקוניס: – – ומה אמר בוז'י הרצוג ב"גלי צה"ל".

אופיר אקוניס: מה הוא אמר – –

עפו אגבאריה: תמציאו משהו חדש.

אופיר אקוניס: – – ואגב, אני רוצה להגיד לזכותו: נכון אמר.

קריאה: אופיר, אופיר – – –

אופיר אקוניס: נבחר ציבור איננו יכול לבחור – בדיוק.

אופיר אקוניס: נבחר ציבור, אמר יושב-ראש האופוזיציה בוז'י הרצוג, איננו יכול לשמור על זכות השתיקה.

אופיר אקוניס: ואכן, הוא צודק, אבל נאה דורש נאה מקיים.

אופיר אקוניס: עד היום הציבור איננו יודע מה היה בפרשת העמותות הבלתי-חוקיות שעליהן, אדוני היושב-ראש, אמר מבקר המדינה אליעזר גולדברג – – –

יחיאל חיליק בר: הציבור לא טיפש, הוא כבר לא קונה את זה.

אופיר אקוניס: לא אקוניס אומר את זה, לא הליכוד אומר את זה, לא הימין – מבקר המדינה אליעזר גולדברג:

אופיר אקוניס: העבודה קנתה שלטון בכסף.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר, אני חייב להגיד לך משהו.

אופיר אקוניס: ציטוט.

אופיר אקוניס: ציטוט מדויק.

יצחק וקנין: שלא תחשוב שזמנך בלתי מוגבל.

יצחק וקנין: זמנך מוגבל על-פי התקנון.

אראל מרגלית: זה גובל בהסתה – לקנות שלטון בכסף.

יצחק וקנין: אז אנא ממך, סכם את תשובתך כדי שנוכל להצביע.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אראל מרגלית, אתה באמת עובר כל גבול ומאשים את מבקר המדינה אליעזר גולדברג, שופט עליון, בהסתה.

אופיר אקוניס: אני ציטטתי, וזה אפילו לא כתוב פה, אני זוכר את זה בעל-פה.

אראל מרגלית: אני מאשים אותך בהסתה.

אראל מרגלית: אתה מסית ואתה מדיח.

אופיר אקוניס: מה לעשות, חבר הכנסת.

אראל מרגלית: אתה מסית ואתה מדיח.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מרגלית, מה אני אעשה?

אופיר אקוניס: שום דבר – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מרגלית.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר, אני מבקש, אתה מוביל את הדיון הזה לשום מקום.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש – – –

יחיאל חיליק בר: כמו הממשלה.

יחיאל חיליק בר: כמו הממשלה, בדיוק אותו דבר.

יצחק וקנין: תראה, אני מאפשר לך לדבר, אבל אתה מוביל את זה לכך שנתחיל להוציא פה אנשים, כי אין לי ברירה.

אופיר אקוניס: אדוני, קודם כול, אין צורך להוציא אף אחד.

אופיר אקוניס: עדיף שישמעו את האמת בפנים.

אופיר אקוניס: לא צריך לצאת לשום מקום.

יחיאל חיליק בר: שאתם שקרנים ומסיתים, ועם הסתה לא הולכים למכולת, ועם הסתה לא קונים דירה, ועם הסתה לא מורידים את יוקר המחיה.

יחיאל חיליק בר: העם כבר לא אוכל את זה.

יחיאל חיליק בר: העם כבר לא אוכל את זה.

אופיר אקוניס: חיליק, אנחנו לא מתנגשים.

אופיר אקוניס: אני יודע שזה מלחיץ אתכם.

יחיאל חיליק בר: לא, אתם בלחץ.

אופיר אקוניס: אני יודע שהציטוטים של סתיו שפיר ושל מרב מיכאלי ושל זוהיר בהלול ושל יוסי יונה – –

יחיאל חיליק בר: זה מה שיש לכם להגיד, לשקר?

אופיר אקוניס: – – ושל בוז'י הרצוג – זאת האמת.

אופיר אקוניס: זה שם המפלגה שלכם, אמת, ואתה זוכר מה היינו אומרים כשהיינו ילדים – –

יחיאל חיליק בר: שאימא של פרס ערבייה, גם את זה אמרתם.

אופיר אקוניס: אמ"ת – אנחנו משקרים תמיד.

אופיר אקוניס: זה מה שהיינו אומרים אנחנו כשהיינו ילדים.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת סטרוק ודאי זוכרת.

אראל מרגלית: אקוניס, שים לב, זאת – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אראל מרגלית, אנא ממך.

אופיר אקוניס: אדוני, אני רוצה להתייחס, ברשותך, לדבר אחד שאתה הערת לי, וגם היושב-ראש.

אילן גילאון: מה המסגרת של הדיון?

אילן גילאון: סליחה.

אופיר אקוניס: אנחנו בשיאו של שיח ציבורי מעוות, לא מאוזן, שמנסה להסתיר את האמת על הרכב הרשימה של מפלגת העבודה שנבחר, כשרוב או מרביתם של כלי התקשורת אינם מאפשרים – מדברים פה על סתימת פיות; היינו פה בחקיקה של סתימת פיות שהביא חבר הכנסת כבל, על סגירת עיתון בישראל.

אופיר אקוניס: הדמוקרט הגדול.

אופיר אקוניס: ומי עושה סתימת פיות עכשיו?

אופיר אקוניס: – חלק מכלי התקשורת הממלכתיים שאינם מוכנים לתת אפילו לדבר.

אופיר אקוניס: ולכן, הבמה הזאת שמשקפת את רצון הציבור, ואנחנו נדבר בה, גם אם הדברים אינם מוצאים חן בעיני חברי מפלגת העבודה.

אופיר אקוניס: ועכשיו, אדוני, לאמת, האמת על שכר המינימום.

אופיר אקוניס: יושבת הקבוצה המכנה את עצמה חברתית.

אופיר אקוניס: המציאו לעצמם ביטוי: החברתיים.

אופיר אקוניס: לא נקפו אצבע למען איש או אישה, ילד או ילדה במשך עשרות שנים.

אופיר אקוניס: האמת על שכר המינימום, אדוני היושב-ראש, שאין בלתה, חבר הכנסת פרץ: בשנת 2009, ב-31 בחודש מרס, קיבלה ממשלת הליכוד הקודמת את אמון הבית הזה, והוקמה ממשלה חדשה בישראל.

אופיר אקוניס: שכר המינימום, אדוני היושב-ראש, היה 3,700 שקלים.

אופיר אקוניס: זהו שכר המינימום שאתו קיבלנו את הממשלה הקודמת.

אופיר אקוניס: באחריות, בשיקול דעת ובקור רוח, חברת הכנסת שפיר, מה שאין לנבחרי מפלגת העבודה, העלינו את שכר המינימום בשתי פעימות לשיא של כל הזמנים – 4,100, 4,300.

אופיר אקוניס: והנה, היום, בעזרת השם, שכר המינימום יעלה שוב לשיא של כל הזמנים עד כדי 5,000 שקלים.

אופיר אקוניס: אתם קוראים לעצמכם חברתיים, אבל לא עושים כלום למען החברה.

אופיר אקוניס: אתם יודעים להטיף, אתם יודעים לזרוק ססמאות ולהטיח בוץ משום שאין לכם שום תוכנית, שום דבר.

אופיר אקוניס: ואנחנו נחשוף גם את התוכנית הזאת.

אופיר אקוניס: מעמידים מועמד לשר אוצר.

אופיר אקוניס: אגב, הוא לא יודע אם הוא מועמד לשר אוצר.

אופיר אקוניס: גם המועמד שלכם לשר הביטחון איננו יודע.

אופיר אקוניס: תגידו ביושר לציבור, חבר הכנסת פרץ – –

יחיאל חיליק בר: לא עשיתם עשירית לביטחון ישראל.

יחיאל חיליק בר: מה עשיתם לביטחון ישראל?

יחיאל חיליק בר: אלפי טילים על ישראל.

אופיר אקוניס: – – הציבור יעריך יושר, ואתה ידוע כאדם ישר.

אופיר אקוניס: אתה תגיד את האמת, כיצד מתכוונת מפלגת העבודה – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: – – – כיצד מתכוונת מפלגת העבודה לנהל את כלכלת ישראל.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני, הגדלת ההוצאה הציבורית משמעה הטלת מסים.

אופיר אקוניס: כל אחד ואחת ידע בבית שאתם מתכוונים – –

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: – – כדי להגדיל את ההוצאה הציבורית, כי זאת התפיסה הסוציאליסטית, הבולשביקית של כלכלות שפרחו מן העולם – –

יחיאל חיליק בר: אתם תסיתו, ואנחנו נגדל.

אופיר אקוניס: – – שאינן קיימות בשום מקום בעולם – –

יחיאל חיליק בר: ואתם תסיתו, ואנחנו נגדל.

אופיר אקוניס: – – למעט המפלגה הפוסט-ציונית שלכם – –

יחיאל חיליק בר: ואתם תסיתו, ואנחנו נגדל.

אופיר אקוניס: – – להעלות מסים ולהגדיל את הגירעון.

אופיר אקוניס: שמעתי אותך, חבר הכנסת בר.

יצחק וקנין: נא לסכם.

אופיר אקוניס: ובזה אני אסיים: מה עשתה העלייה של שכר המינימום עוד בממשלה הקודמת לדוח העוני האמיתי?

אופיר אקוניס: לא האלטרנטיבי ולא ההמצאות שלכם.

אופיר אקוניס: דוח העוני של הביטוח הלאומי – מה זה, חברת הכנסת מיכאלי?

אופיר אקוניס: האם קראת אותו, או האם נאחזת בדוח העוני האלטרנטיבי של עמותת "לתת"?

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני היושב-ראש, העלאת שכר המינימום בממשלה הקודמת, ובוודאי גם בממשלה הזאת, כפי שאנחנו עושים היום, מורידה ולא מעלה את מספר העניים במדינת ישראל.

אופיר אקוניס: אתם יודעים ש-200,000 ישראלים יצאו ממעגל העוני בין 2012 ל-2013, ובהם קשישים וילדים.

אופיר אקוניס: אבל, אדוני, הנתון הזה איננו נוח למפלגה הזאת, למפלגת העבודה.

אופיר אקוניס: כל הזמן שקרים, בדיות, חצאי אמת, הסתה של הציבור – –

יחיאל חיליק בר: עם קשקשנות לא בונים מדינה.

אופיר אקוניס: – – והציבור לא קונה את ההסתה שלכם.

יחיאל חיליק בר: עם קשקשנות לא בונים מדינה – – –

אופיר אקוניס: תתמודד עם העובדות פעם אחת.

יחיאל חיליק בר: – – – לא בונים מדינה.

יחיאל חיליק בר: אתם קשקשנים – –

אופיר אקוניס: קשקשן גדול.

יחיאל חיליק בר: – – אתם שקרנים, אתם מסיתים.

אופיר אקוניס: פעם אחת תתמודד.

אופיר אקוניס: פעם אחת.

יחיאל חיליק בר: העם לא קונה את זה יותר.

יחיאל חיליק בר: העם לא קונה.

אופיר אקוניס: אתה יודע מה אחוז האבטלה בישראל?

יחיאל חיליק בר: בגללכם.

אופיר אקוניס: תסלח לי, אני משתמש – אני נוצר את לשוני לא להגיד לך מילים גסות – – –

יחיאל חיליק בר: 800,000 ילדים רעבים.

יחיאל חיליק בר: הילדים שלך לא רעבים – – –

יצחק וקנין: עדיף שלא – – –

אופיר אקוניס: אתה יודע מה שיעור האבטלה?

אופיר אקוניס: אתה יודע?

יחיאל חיליק בר: אתה חי בנוחות.

אופיר אקוניס: 5.6%.

אופיר אקוניס: שיא של כל הזמנים.

יחיאל חיליק בר: – – – ילדים שאין להם כסף לאוכל לבית-ספר.

אופיר אקוניס: צעירי אירופה, אדוני היושב-ראש – –

יחיאל חיליק בר: תגיד את זה לילדים – – –

אופיר אקוניס: – – שאתם מטיפים לצעירים – –

יחיאל חיליק בר: – – הם רוצים אוכל לבית-ספר.

אופיר אקוניס: – – לצאת לשם, לברלין ולמדריד, ולרומא – 20% ו-25% – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

סתיו שפיר: – – ובספרד כמעט 40%, חברת הכנסת לוי.

יחיאל חיליק בר: ילד רעב, לא מעניין אותו לא ספרד ולא יוון.

אופיר אקוניס: כמעט 40% אבטלה בקרב צעירי ספרד.

יחיאל חיליק בר: תפסיקו עם הססמאות שלכם.

אופיר אקוניס: ובאים אלה המכנים את עצמם "המחנה הציוני" – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אופיר אקוניס: – – וקוראים לצעירי ישראל – קודם כול משקרים להם – – –

יחיאל חיליק בר: אפילו אורלי לוי לא מאמינה לך.

יחיאל חיליק בר: מה אתה מדבר.

אופיר אקוניס: קודם כול משקרים – – –

יחיאל חיליק בר: אתה לא מאמין לעצמך.

אופיר אקוניס: קודם כול משקרים.

אופיר אקוניס: לא יודעים את העובדות.

אופיר אקוניס: תלמד.

יחיאל חיליק בר: – – – אז מה אם אומרים שאתם – – –

אופיר אקוניס: פעם אחת תלמד את העובדות.

אופיר אקוניס: תלמד את הנתונים לפני שאתה עונה.

יחיאל חיליק בר: אתה – – – שחברי מרכז הליכוד יגידו לך שהם מתביישים להיות ליכודניקים.

אופיר אקוניס: תלמד את הנתונים.

אופיר אקוניס: האבטלה בישראל היא מהנמוכות בעולם המערבי.

אופיר אקוניס: והכבישים, והרכבות, וחינוך חינם, ורפורמת – – –

יחיאל חיליק בר: כן.

אופיר אקוניס: – – – ורפורמת הסלולר של הליכוד – –

יחיאל חיליק בר: כן, הילדים – – – אוכלים רכבות.

אופיר אקוניס: – – ואני אגיד את זה פעם אחר פעם, עוד פעם ועוד פעם עד שתבין, עד שייכנס לשכלך – –

יצחק וקנין: נא לסכם.

אופיר אקוניס: – – מהי הרפורמה הסלולרית ומי הביא אותה; הליכוד הביא אותה.

יחיאל חיליק בר: אתה ראית פעם ילד רעב אוכל כביש או רכבת?

אופיר אקוניס: ומי הביא אותה – –

יחיאל חיליק בר: אתה ראית ילד רעב אוכל כביש או רכבת?

אופיר אקוניס: – – וחינוך חינם לילדים.

יחיאל חיליק בר: תפסיק לקשקש ולשקר.

אופיר אקוניס: ואתם, אדוני היושב-ראש, תמשיכו בססמאות השקריות ובהטחת הבוץ, כי כלום חוץ מזה אתם לא יודעים לעשות.

יצחק וקנין: תודה לסגן השר אופיר אקוניס.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה, רבותי.

קארין אלהרר: רגע.

קארין אלהרר: לפני ההצבעה אני מבקשת הודעה.

יצחק וקנין: גם מה שאת מבקשת זה רק אחרי ההצבעה, אם גברתי יודעת את התקנון.

קארין אלהרר: אני יודעת את התקנון.

יצחק וקנין: התקנון מאפשר אחרי ההצבעה לאותם אלה שהגישו לי את הבקשות, ועדיין זה על-פי שיקול דעתי, אם אני אאפשר לכם לדבר – כיוון שקרוב לשבעה חברי כנסת רוצים, ואין מציאות כזאת, רבותי.

מיקי לוי: מגיעה להם רשות דיבור.

יצחק וקנין: רבותי, אני עובר להצבעה על החוק.

יצחק וקנין: נא שבו במקומותיכם.

יצחק וקנין: הצעת חוק שכר מינימום (העלאת סכומי שכר מינימום – הוראת שעה), התשע"ה–2015, בקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 49 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק שכר מינימום (העלאת סכומי שכר מינימום – הוראת שעה), התשע"ה–2015, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: בעד – 49, נמנע אחד, אין מתנגדים.

יצחק וקנין: הצעת החוק נתקבלה בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

קארין אלהרר: אדוני, אני מבקשת – – –

יצחק וקנין: רבותי, עכשיו אני רוצה להתייחס לאלה שהגישו לי את הבקשות.

יצחק וקנין: אני לא יכול לאפשר לכל השבעה.

יצחק וקנין: אני אתן לשלושת הראשונים שהגישו לי.

יצחק וקנין: חברת הכנסת סתיו שפיר, אני מאפשר לך שלוש דקות, לקארין אלהרר ולחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: שלושת

יצחק וקנין: כן תדברו כל אחת שלוש דקות, מכיוון ששמותיכן הוזכרו.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: זה יהיה לשיקול דעתי, העניין הזה.

קארין אלהרר: איפה השר?

יצחק וקנין: שלוש דקות.

קארין אלהרר: אדוני, איפה השר?

סתיו שפיר: תודה, כבוד היושב-ראש.

קארין אלהרר: עם מי נדבר?

קארין אלהרר: עם עצמנו?

מרב מיכאלי: אין שר במליאה, אדוני.

יצחק וקנין: רבותי, אני מבקש ששר תורן יישאר במליאה.

סתיו שפיר: היה רצוי שהשר בנט, שהעז לעלות על הבמה כדי להפיץ שקרים, שיהיו לו הכבוד והפנים – –

יצחק וקנין: השר אריאל פה.

סתיו שפיר: – – לעמוד פה מולנו ולענות על שאלות.

סתיו שפיר: חברים, חברי מהימין, הפחד ניכר מעיניכם.

סתיו שפיר: אתם פשוט מפחדים.

סתיו שפיר: אתם מפחדים מפני שבשנתיים האחרונות חשפנו את השחיתויות שלכם.

סתיו שפיר: חשפנו איך מאחורי המעטה האידיאולוגי אתם לקחתם את כספי הציבור הישראלי, את כספי המסים שהציבור עבד כל כך קשה בשבילם, והעברתם אותם לחברים שלכם לחלוקת ג'ובים, למקורבים, לפעילים, לעמותות פרטיות; איך מפלגת הבית היהודי, שמעמידה פנים שהיא יותר ציונית מבן-גוריון – איך המפלגה הזאת לקחה את כספי הציבור, ובמקום להעביר אותם למפעלים הקורסים בפריפריה, במקום להעביר אותם ל"פרי הגליל" ולערד, במקום להעביר אותם לבתי-החולים כדי להגדיל את מספר המיטות, במקום ללכת ולרווח את כיתות הלימוד, במקום לעשות פה תחבורה ציבורית מצוינת – לקחתם את הכסף שלנו וזרקתם אותו, חילקתם אותו במתנה לחברים שלכם, לעמותות פרטיות שבראשן עומדים אנשי הבית היהודי.

סתיו שפיר: איפה נפתלי בנט שיגיב על הפרשה של העברת מענק של 36 מיליון שקלים לעמותת מועצת יש"ע בשעה שהוא עמד בראשה, ובאופן לא חוקי דרך ועדת הכספים?

סתיו שפיר: איפה?

סתיו שפיר: תגיבו ותענו.

סתיו שפיר: אל תתווכחו אתנו על הציונות.

סתיו שפיר: כי ציונות אמיתית, חברים, זה לחלק את התקציב באופן שווה בין כל אזרחי המדינה; ציונות אמיתית זה לדאוג לחלשים; ציונות אמיתית זה סולידריות לא רק בקרב, אלא ביום-יום, לשמור האחד על השני.

סתיו שפיר: זאת ישראליות, זאת ציונות – לדאוג לעתידם של אזרחי ישראל בבית-החולים, בבית-הספר, בכבישים, ברווחה.

סתיו שפיר: זאת ציונות.

סתיו שפיר: ואתם לוקחים ומחריבים אותה.

סתיו שפיר: אתם לוקחים והופכים את הקופה הציבורית לסחר-מכר, לקומבינה פוליטית, בידיים שלכם, במקום לדאוג למדינה.

סתיו שפיר: אתם שכחתם מהנגב ומהגליל כדי להעביר 1.2 מיליארד שקלים להתנחלויות בבונוסים.

סתיו שפיר: אתם שכחתם את ישראל.

סתיו שפיר: אתם איבדתם את הציונות כבר מזמן.

סתיו שפיר: חברים, כשאנחנו שרים את "התקווה", אנחנו שרים אותו ומצייתים באמת להוראה של ההמנון: תקווה.

סתיו שפיר: פוליטיקה של תקווה, פוליטיקה שיש בה עתיד, פוליטיקה שמסתכלת קדימה ורוצה לעשות את החיים פה טובים יותר, בטוחים יותר, שרוצה לעשות שלום, שרוצה לתקן את היחסים הרעועים בין החלקים השונים בחברה הישראלית, שמאמינה בשוויון זכויות, בשוויון תקציבי, שחושבת שלכל אזרח ישראלי מגיע לקבל שווה בשווה, מגיע לחיות פה חיים טובים באמת.

סתיו שפיר: זו הציונות האמיתית, זו התקווה.

סתיו שפיר: אם נתניהו היה כותב את המנון המדינה, כנראה היה צריך לקרוא לזה המנון הייאוש.

סתיו שפיר: נגד הפוליטיקה שלכם אנחנו נלחמים, נגד ההכפשות ונגד השקרים, ובעד פוליטיקה של תקווה, של עתיד, של טוב.

סתיו שפיר: תודה.

אראל מרגלית: כל הכבוד.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

יצחק וקנין: דברים שיוצאים מן הלב נכנסים אל הלב.

יצחק וקנין: אני יכול להגיד שהיה שווה לתת לך שלוש דקות.

יצחק וקנין: חברת הכנסת קארין אלהרר, שלוש דקות.

קארין אלהרר: תודה, אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: נא לפתוח את המיקרופון.

קארין אלהרר: תודה, אדוני היושב-ראש, שאפשרת לי.

קארין אלהרר: אני מאוד מצטערת על כך שהשר נפתלי בנט לא נשאר לשמוע את התגובה שלי על ההשמצות שלו.

קארין אלהרר: בדברים שאמרתי קודם, לפני התגובה של השר בנט, השארתי סימן שאלה.

קארין אלהרר: שאלתי אותו מה הפתרון שהוא ייתן לאותם נכים סיעודיים, לאותם קשישים סיעודיים.

קארין אלהרר: כל מה שהיה לשר נפתלי בנט לענות לי זה שמי שחשב על זה קודם זה יאיר לפיד.

קארין אלהרר: אז התשובה האמיתית, שאותה הוא לא רצה לבוא ולומר, כי הוא רצה עדיין להישאר מגניב ולעשות על זה – – –

אורלי לוי אבקסיס: מה יאיר לפיד – – –

קארין אלהרר: – – – ולעשות על זה – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – מה זה גנבת דעת – – –

קארין אלהרר: אורלי, אל תפריעי לי.

קארין אלהרר: – – – ולעשות על זה סרטון, אם אפשר ברוטשילד.

אורלי לוי אבקסיס: אפשר לרמות פעם אחת, אבל אי-אפשר – – –

קארין אלהרר: יאיר לפיד לא קיבל את ההחלטה הזאת, מכיוון שלא ניתנו מענים לאותם סיעודיים.

קארין אלהרר: זו הייתה הסיבה האמיתית.

קארין אלהרר: אז לא נתת לי תשובה, השר בנט.

קארין אלהרר: אתה פחדן, וזה עלוב מצדך שלא נשארת אפילו לשמוע את הדברים שלי.

קארין אלהרר: כי אתה לא יכול להסתכל לי בעיניים, לא לי ולא לאנשים סיעודיים אחרים במדינת ישראל.

קארין אלהרר: אתה לא יכול להסתכל לנו בעיניים, אין לך פתרון.

קארין אלהרר: מה תספר ל"אחים" שלך?

קארין אלהרר: איפה הערכים שלך?

קארין אלהרר: איפה היהדות שאתה מתהדר בה?

קארין אלהרר: איפה הציונות שלך?

קארין אלהרר: היא נגמרת – מה, ביהודה ושומרון?

קארין אלהרר: איפה?

קארין אלהרר: חברת המפלגה שלך נהגה באומץ, אבל איפה אתה?

קארין אלהרר: אורית, אולי תלמדי את חבר המפלגה שלך לקבל החלטות שקולות יותר, נבונות יותר – – –

אורית סטרוק: – – – אין לזה קשר ליהודה ושומרון – – –

קארין אלהרר: אין לזה קשר?

קארין אלהרר: יש לזה קשר – –

אורית סטרוק: אין לזה שום קשר.

אורית סטרוק: תפסיקו – – –

קארין אלהרר: – – כי בשורה התקציבית הזאת, בתוספת לסיעודיים, אפשר היה אולי למכור איזה כביש לתפוח, או ליצהר, או לאיזה גבעה בבית-אל – – –

אורית סטרוק: תפסיקי לשקר – – –

קארין אלהרר: תתביישו לכם.

קארין אלהרר: היום אזרחי מדינת ישראל מסתכלים על הדיון הזה ופשוט מגחכים – ששר הכלכלה אומר לי: זו באמת בעיה קשה, אין לי פתרון.

קארין אלהרר: למה?

קארין אלהרר: הם לא אזרחים?

יצחק וקנין: תודה.

קארין אלהרר: הם לא אזרחי מדינת ישראל?

קארין אלהרר: תתביישו.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, שלוש דקות.

יצחק וקנין: וכדי שאראל מרגלית ירגיש שהוא בתוך – אתן לך שלוש דקות.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: הנה, אני עושה אפליה מתקנת.

יצחק וקנין: מרב, נא להתחיל.

מרב מיכאלי: מעניין שמר בנט, האיש שאמר בתוכנית טלוויזיה שיסרב פקודה אם היא תהיה קשה לו – חזר ואמר: יסרב פקודה, יסרב פקודה, יסרב פקודה, יסרב פקודה – סרבן, פשוט סרבן, שבסיעה שלו יש שיאני התלונות – השיאנים בהגשת תלונות נגד חיילים ושוטרים – –

אורי אריאל: איזה שיאנים?

מרב מיכאלי: – – שבמפלגה שלו יש אנשים שנעצרו על-ידי השב"כ בחשד לביצוע פיגועים נגד כוחות הביטחון.

מרב מיכאלי: עומד ומשקר.

מרב מיכאלי: פשוט משקר במצח נחושה, מסית, מלבה, מפיץ שנאה, פירוד ואלימות בעם ישראל.

מרב מיכאלי: זה לא "מפסיקים להתנצל", זה "לא מפסיקים לשקר".

מרב מיכאלי: אלוהים יודעת שיש על מה להתנצל בבית היהודי, יש כל כך הרבה על מה להתנצל.

מרב מיכאלי: חברתי סתיו שפיר מנתה פה חלק מהדברים שצריך להתנצל עליהם, חברת הכנסת קארין אלהרר מנתה ממש אפס קצהו ממה שהבית היהודי צריך להתנצל עליו, אבל זה כאין וכאפס לעומת מה שהבית היהודי עוד יצטרך להתנצל עליו.

מרב מיכאלי: אנחנו אומרות ואומרים את האמת.

מרב מיכאלי: והאמת היא שאנחנו מסתכלות ומסתכלים בעיניים של החיילים שנופלים, ואנחנו מחויבות ומחויבים גם לחיילים האלה, שלא יצטרכו ללכת למות, וגם לאימהות שלהם, שלא תצטרכנה לשלוח אותם ללכת למות, משום שאנחנו נעשה – – –

מיכל רוזין: גם לאבות.

מרב מיכאלי: וגם לאבות שלהם, שלא יצטרכו לשלוח אותם למות, משום שאנחנו מאמינות ומאמינים שזאת חובתה של כל ממשלה לעשות כל מאמץ למנוע הרג, למנוע שפיכות דמים, לחסוך חיים של ילדים וילדות, חיילים, אימהות ואבות.

אורית סטרוק: כמה חיילים – – –

מרב מיכאלי: ואנחנו נעשה כל מאמץ להגיע לזה.

מרב מיכאלי: אנחנו מחויבות ומחויבים לחיים – –

אורית סטרוק: אתם עשיתם – – –

מרב מיכאלי: – – ואנחנו מבצעים את מה שכתוב במגילת העצמאות שלנו:

מרב מיכאלי: זכותו הטבעית של העם היהודי לעמוד ברשות עצמו, כמו כל עם ועם, במדינתו הריבונית.

מרב מיכאלי: אנחנו נפעל לזה שהמדינה הריבונית שלנו תהיה מדינה עם גבול, ששומרת על חיי האזרחיות והאזרחים שלה.

מרב מיכאלי: ואנחנו אומרים את האמת.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: אחרון הדוברים – אראל מרגלית.

יצחק וקנין: שלוש דקות, ונמשיך, רבותי, בסדר-היום.

אראל מרגלית: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להציע לכם, לפני שיהיה מאוחר מדי, חברי הבית היהודי והליכוד, לרדת מהשיח המתלהם והבלתי-סביר בתוך החברה הישראלית.

אראל מרגלית: יש לנו – ואני אומר את זה גם לך, חבר הכנסת אופיר אקוניס – יש לנו מחלוקת לגבי האופן שבו אנחנו חושבים שצריכים להוביל את המדינה קדימה.

אראל מרגלית: אנחנו כועסים על המדיניות שלכם, ואתם אולי גם לא מקבלים את המדיניות שלנו.

אראל מרגלית: אני מציע, לכם ולנו, לא לקרוא האחד לשני "פוסט-ציונים"; לא לקרוא האחד לשני בכינויים שמוציאים אותנו מתוך הספקטרום של המפה הפוליטית, כי בסופו של דבר, אני אגיד לך משהו, זה מערער את הלגיטימציה של כל הכנסת הזאת.

אראל מרגלית: עכשיו, תראה, אנחנו חלוקים עליכם.

אראל מרגלית: קח את העניין של ירושלים, כי הרבה פעמים אתם מאשימים אותנו על ירושלים.

אראל מרגלית: אני חלוק עליכם.

אראל מרגלית: אני אוהב את ירושלים, בניתי פה אולי יותר חברות ומקומות עבודה מכל בן-אדם אחר, ותרבות, וחברה, וכו'.

אראל מרגלית: אני חלוק עליך, השר אורי אריאל, בנושא של ירושלים באופן הבא: כשאני עבדתי עם טדי קולק, ואנחנו היינו צריכים לאשר 200 יחידות דיור, 300 יחידות דיור, בגבעה-הצרפתית, בגילה ובגבעת-המטוס, אנחנו שבוע קודם פתחנו קליניקה בשיח'-ג'ראח.

אראל מרגלית: לא פינינו משם חמש משפחות.

אראל מרגלית: למה?

אראל מרגלית: כי אנחנו רוצים באמת גם לבנות את ירושלים, וגם דו-קיום.

אראל מרגלית: ואנחנו זהירים בתפקידנו כנציגי העולם בירושלים, וכמובן בירת העם היהודי.

אראל מרגלית: באיזה אופן?

אראל מרגלית: אנחנו מקבלים את העובדה שעוד דתות ועמים רואים בעיר הזאת, כמו בחזונו של הנביא ישעיהו, מוקד מוסרי בין-לאומי גם לעצמם.

אראל מרגלית: אבל אנחנו לא מדירים – – –

אורי אריאל: זה לא מה שאומר הנביא, אבל זה בסדר, אתה אומר.

אראל מרגלית: הנביא אומר: אור לגויים, ויתקבצו כולם ויהיו פה בעיר הזאת ויראו את אלוהינו כאלוהיהם.

אראל מרגלית: רגע.

אראל מרגלית: ככה האינטרפרטציה שלי.

יצחק וקנין: אין לך הרבה זמן, אדוני.

אראל מרגלית: רגע, רגע.

אראל מרגלית: אבל מה הבעיה?

אראל מרגלית: הבעיה היא שכשמושא הכול הוא פינוי חמש משפחות, שאפילו אם יש לך זכות – זכות חוקית כלשהי – לפנות אותן, העולם מתבלבל, והוא חושב שדין פינוי חמש משפחות ערביות מביתן הוא דין בנייה של 400 יחידות דיור בגבעה פתוחה.

אראל מרגלית: אנחנו בנינו את ירושלים לא פחות מכם.

אראל מרגלית: אני הייתי יד ימינו של טדי קולק – – –

יצחק וקנין: אדוני, משפט אחרון.

אראל מרגלית: משפט.

אראל מרגלית: אנחנו הלכנו ופינינו מוקשים מגבעת-המטוס כדי לקבל את הזכות לבנות שם מקומות דיור לעולים, ונתנו לבית-צפאפא גם כן אפשרות לבנות שם, כחלק מההסדר הכולל.

אראל מרגלית: אנחנו רוצים דו-קיום בעיר הזאת.

אראל מרגלית: היו לנו שנים קשות של שיסוע, שלא היינו יכולים לשלוח את הילדים שלנו לבית-ספר במרכז העיר.

יצחק וקנין: תודה.

אראל מרגלית: רגע.

יצחק וקנין: אין רגע, אדוני.

יצחק וקנין: אני מאפשר לך, אתה אומר לי רגע?

אראל מרגלית: רגע, עוד שנייה.

אראל מרגלית: הצלחנו לבנות איזשהו דו-קיום, ואנחנו זהירים, זהירים, זהירים.

אראל מרגלית: כדי לבנות את ירושלים יש להיות זהירים גם בכבודנו וגם בכבודם של אחרים, כדי שיהיה אפשר לבנות את זה לא על המלחמה, אלא על הדבר הטוב שירושלים יכולה לתת בכל העולם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 24(ב) לחוק-יסוד: הממשלה.

יצחק וקנין: את ההודעה ימסור סגן השר המקשר בין הכנסת לממשלה, חבר הכנסת סגן השר אופיר אקוניס.

יצחק וקנין: רבותי, מייד אחרי כן אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום.

יצחק וקנין: יש כמה דוברים: חברת הכנסת קארין אלהרר, שאיננה נמצאת פה, ויעקב מרגי.

יצחק וקנין: הייתי מבקש שיגיעו; אנחנו נצטרך לדלג אם הם לא יהיו פה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת מרגלית, הדברים מובאים בשם אומרם.

אופיר אקוניס: אתה לא מצוטט כאחד המצוטטים בדברים שאנחנו מביאים לידיעת הציבור.

אופיר אקוניס: אני מסכים אתך, משום שאני קראתי מעל הדוכן הזה ביום פיזור הכנסת לניהול מערכת בחירות שבה כל צד יציג את טיעוניו, את עמדותיו ואת תפיסותיו, וגם את תוכניותיו לעתיד, בצורה הכי טובה, הכי ברורה, ובלי להכפיש את היריב.

אופיר אקוניס: לצערי, זה לא בא מהצד שלכם, וכאשר אנחנו סופגים את המתקפות אנחנו גם משיבים, ואני מודיע שכך זה יימשך עד יום הבחירות.

אופיר אקוניס: אנחנו לא נהיה שק חבטות של השמאל, לא נהיה שק חבטות של האופוזיציה.

אופיר אקוניס: יש לנו המון הישגים שאנחנו מאוד גאים בהם.

אופיר אקוניס: אני יודע שרוב אמצעי התקשורת מטשטשים אותם, לא מביאים אותם; אתה יודע שאני צודק, אני יודע שאתה מסכים אתי.

אופיר אקוניס: אתה יודע שאין שיח ציבורי, אמיתי, יסודי, נוקב במרביתה – לא בכולה – של העיתונות הישראלית, ואנחנו נביא את זה לידי ביטוי.

אופיר אקוניס: ולגבי הציטוטים, הדברים נאמרו כפי שאתה יודע – קראנו אותם, וכפי שקראנו אותם בספרים – – –

יצחק וקנין: אדוני כבר הודיע את הודעת הממשלה, או עדיין לא?

אופיר אקוניס: לא, אני משיב לחבר הכנסת מרגלית.

אראל מרגלית: אתה באמת חושב שזה – – – במפלגת העבודה – – – זה סביר?

אראל מרגלית: אתה חושב שזה סביר?

אראל מרגלית: אני שואל אותך.

אופיר אקוניס: הדברים נאמרים.

אופיר אקוניס: אני חושב שכאשר אדם אומר שזהותו הפלסטינית גוברת על זהותו הישראלית, והוא במקום ה-17 במפלגת העבודה, יש פה בעיה של פוסט-ציונות.

אופיר אקוניס: וכאשר חברת הכנסת שעומדת עכשיו לידך אומרת ש"התקווה" הוא שיר גזעני – – –

יצחק וקנין: עוד הפעם אנחנו חוזרים.

סתיו שפיר: זה שקר.

אופיר אקוניס: אז בסדר, גברתי, אז תכחישי.

יצחק וקנין: אדוני יודיע את הודעת הממשלה, ונתקדם.

סתיו שפיר: זה שקר.

אופיר אקוניס: גברתי, תכחישי – אז תכחישי.

סתיו שפיר: אתה לא מתבייש לעמוד ולדבר על שקרים, שקרים והכפשות?

אופיר אקוניס: אני לא מתבייש.

אופיר אקוניס: אני קראתי את זה בספר על המחאה החברתית.

יצחק וקנין: אקוניס, זה לא הודעת הממשלה מה שאתה עושה.

אופיר אקוניס: לא אני כתבתי.

סתיו שפיר: מה אתה – – – איזו תקווה אתה מעביר?

סתיו שפיר: כל מה שאתה מדבר עליו זה ייאוש, ייאוש, ייאוש; הפחדה, הפחדה, הפחדה.

סתיו שפיר: כל מה שאתה עושה פה שנים זה רק לייאש ולהפחיד את אזרחי ישראל.

סתיו שפיר: אתה צריך להתבייש.

אופיר אקוניס: גברתי, אני לא כתבתי את הספר על המחאה החברתית.

אופיר אקוניס: גברתי, תתבעי את מי שכתב את הספר.

סתיו שפיר: אתה צריך להתבייש.

אופיר אקוניס: מי שכתב את הספר הוא מן המחנה שלך, איננו ממחנה הימין, איננו איש ליכוד.

יצחק וקנין: אדוני, כבוד סגן השר, אנא ממך, תודיע את הודעת הממשלה.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 24(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, שלפיה ממלא ראש הממשלה את מקומם של השרים שתפקידיהם מפורטים להלן, וזאת מהמועד שבו פסקה כהונתם בממשלה של השרים שמילאו תפקידים אלו: השר להגנת הסביבה – מיום י"ח בחשוון התשע"ה, 11 בנובמבר 2014; שר האוצר – מיום י"ב בכסלו התשע"ה, 4 בדצמבר 2014; שרת המשפטים – מאותו יום; שר המדע, הטכנולוגיה והחלל – מאותו יום; שרת הבריאות – מאותו יום; שר החינוך – מאותו יום; שר הרווחה והשירותים החברתיים – מיום י"ג כסלו התשע"ה, 5 בדצמבר 2014.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אופיר אקוניס, סגן השר.

יצחק וקנין: רבותי, הודעה זו אינה מצריכה לא הצבעה ולא דיון.

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: פיגוע הטרור בצרפת

יצחק וקנין: נעבור להצעות לסדר-היום מס' 4289 ו-4290 בנושא:

יצחק וקנין: פיגור הטרור בצרפת – הצעות לסדר-היום של חברי הכנסת קארין אלהרר ויעקב מרגי.

יצחק וקנין: אני מבין שהם אינם נוכחים במליאה.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו עוברים לנושא הבא, אותו נושא: פיגוע הטרור בצרפת – הצעות לסדר-היום מס' 4291 ו-4292 של חבר הכנסת ישראל אייכלר וחבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: לכל אחד, רבותי, עשר דקות.

יצחק וקנין: לרשותכם עשר דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, אנחנו פה עסוקים במערכת בחירות כאילו לא הייתה מלחמה, כאילו לא היה טרור, ואנחנו עסוקים בטרור ובמלחמה כאילו אין בחירות, ושני הדברים האלה בולטים מאוד בימים האלה, כאשר כולנו – כל עם ישראל הזדעזע מהפיגועים הנוראים שביצעו מרצחים שפלים בצרפת, בפריז, וזה הנושא לסדר-היום שאנחנו מדברים עליו.

ישראל אייכלר: והיום, עוד בטרם עלינו לדבר על הפיגוע בצרפת, כבר עכשיו נאבק על חייו נהג אוטובוס תמים שיצא בבוקר לעבודתו בתל-אביב ונדקר על-ידי מחבל, ואתו קבוצה של – אני לא יודע בדיוק כמה אנשים – שבעה או ארבעה אנשים פצועים קשה ושבעה פצועים קל.

ישראל אייכלר: שהקדוש-ברוך-הוא ישלח להם רפואה שלמה.

ישראל אייכלר: אנחנו רואים פה שהעולם המודרני, כביכול, הפך – חזר לימים – מה שנקרא ימי הביניים – של ברבריות, של שחיטת אנשים.

ישראל אייכלר: היה פה אתמול ראש ממשלת יפן.

ישראל אייכלר: מציגים לו שני אזרחי יפן ומולם סכין, ודורשים ממנו 200 מיליון שקל, ממש כאילו – 200 מיליון דולר – ממש כאילו אנחנו נמצאים בימים שקראנו עליהם בספרים, הימים של הברברים, שהיו שודדי דרכים ופיראטים, וכל מיני דברים כאלה שחשבנו שכבר מזמן לא קיימים בעולם, והנה אנחנו רואים שהם קיימים.

ישראל אייכלר: אנחנו קודם כול צריכים לחזור למה שאומר דוד המלך בתהילים כ"ב: "אלי אלי למה עזבתני רחוק מישועתי דברי שאגתי", וכו' וכו', "בך בטחו אבתינו בטחו ותפלטמו", "אליך זעקו ונמלטו בך בטחו ולא בושו", "כל רֹאי ילעִגו לי יפטירו בשפה יניעו ראש; גֹל אל ה' יפלטהו יצילהו כי חפץ בו", וכו' וכו'; אני לא אקריא את כל הפרק, אבל אנחנו רק נסיים את זה ב"כי לה' המלוכה ומֹשל בגוים", ו"זרע יעבדנו יספר לה' לדור יבואו ויגידו צדקתו לעם נולד כי עשה".

ישראל אייכלר: באשר לטרור האסלאמי, ולא רק האסלאמי, בכל הדורות, מאז היינו בגלות מצרים – עכשיו אנחנו קוראים את הפרשיות של הגאולה – ועד היום הזה, עם ישראל מעצם מהותו הוא מוקד לשנאת העמים.

ישראל אייכלר: למה נקרא שמו סיני, על-הר סיני נאמר?

ישראל אייכלר: שמשם ירדה שנאה לעולם.

ישראל אייכלר: העולם לא אוהב אנשים זרים.

ישראל אייכלר: יהודים היו תמיד זרים.

ישראל אייכלר: גם כאשר הם למדו תורה נפרדת ולא למדו את השכלת העמים; גם כאשר הם שמרו מצוות התורה ואכלו רק אוכל כשר, ולא אכלו במקומות אחרים; גם בבית-הקברות הם הלכו לבית-קברות נפרד, בכל המקומות טענו – עד שהגיעו אל העולם המודרני ואמרו: כל השנאה ליהודים היא כי הם שונים וזרים.

ישראל אייכלר: הבה נתבוללה, נהיה כמו כל הגויים.

ישראל אייכלר: ככל הגויים בית ישראל, ואז תיפסק האנטישמיות.

ישראל אייכלר: ומה שקרה – בדיוק הפוך.

ישראל אייכלר: השנאה של אומות העולם לישראל במקומות שבהם הם התבוללו הייתה גדולה יותר וחזקה יותר, והטיעונים פשוט התהפכו:

ישראל אייכלר: היהודים משתלטים לנו על הבנקים; היהודים משתלטים לנו על הכספים; היהודים שולטים בתקשורת; היהודים לוקחים לנו את הכול; היהודים הם זרים; היהודים הם פרזיטים; היהודים לא רוצים לעבוד; היהודים רוצים לעסוק רק במסחר, בהלוואות בריבית, ולנשל ולעשוק את הפריץ.

ישראל אייכלר: ושיילוק.

ישראל אייכלר: וזה נאמר בעיקר על יהודים שמאוד מאוד רצו להתבולל, כך שלא עזר לנו הרעיון של ההתבוללות והמודרנה.

ישראל אייכלר: הגיעו הקומוניסטים, אמרו: לא, אנחנו לא בסדר, אנחנו באמת צריכים להיות יצרנים, קונסטרוקטיביים, ואז נתבולל ונבטל את לאומיותנו היהודית ואת עצמאותנו הרוחנית ונבטל את כל המעמדות ויהיה מאבק בין הנעשקים והעושקים, בין המנוצלים והמנצלים, ואז היהודים יוכלו לתפוס את מקומם.

ישראל אייכלר: וליהודים זה מאוד קסם, כי היהודים היו כל כך נחותים בעיני המעמדות האחרים, שהם קיבלו את הרעיון הזה בהתלהבות והיו מראשי המהפכה הקומוניסטית.

ישראל אייכלר: מה שקרה בסוף, ואני לא אגולל עכשיו 70 שנות היסטוריה, שסטלין הרשע הרג דווקא את הרופאים היהודים ודווקא את הקומוניסטים היהודים.

ישראל אייכלר: אותם הוא רדף הכי הרבה.

ישראל אייכלר: ואז באו היהודים לצרפת.

ישראל אייכלר: צרפת הייתה הסמל של המהפכה הליברלית; נדמה לי שהיא הייתה הראשונה לתת זכויות אדם ליהודים – נדמה לי שגרמניה קדמה לה, אבל הבשורה יצאה מצרפת: vive la liberté, חירות, שוויון זכויות לכל אדם, וגם ליהודים מגיעות זכויות.

ישראל אייכלר: והיהודים בצרפת חשבו שהם כבר יהיו גוי ככל הגויים, יתבוללו בעמים ויהיו בסדר גמור.

ישראל אייכלר: לא עזר להם, הגיע משפט דרייפוס, והיה שם עיתונאי, מה ציריכֶר – וינֶר צייטונג, נדמה לי – או נויה ציריכר צייטונג, קראו לו תיאודור הרצל, והוא ראה ודיווח על המשפט, והוא הגיע למסקנה אחרת: לא יוכלו היהודים להתבולל בין הגויים ולזכות בשוויון; הם צריכים להקים מדינה עצמאית, היוּדנשטאט, ובתוך המדינה נהיה עם ככל העמים, גוי ככל הגויים, וזה ימנע את האנטישמיות.

ישראל אייכלר: גם זה לא מנע את האנטישמיות.

ישראל אייכלר: גם בארץ-ישראל עצמה – זה המקום שבו הכי הרבה יהודים נהרגו על היותם יהודים, גם בפיגועי טרור וגם במלחמות, כי העולם במזרח התיכון לא מכיר, מה שהם קוראים "הגוף הסרטני הזה באדמות הנביא"; לא כולם, יש כאלה שכן רוצים שלום, אבל רובם, אלה שיש להם ההגמוניה, לא מכירים במדינת היהודים.

ישראל אייכלר: לא זו בלבד שמדינת היהודים לא הביאה פתרון, אלא היא הייתה גורם ותירוץ נוסף.

ישראל אייכלר: כמו שהיו הרבה תירוצים על היהודים שמניתי קודם, הגיע תירוץ נוסף: היהודים הם כובשים, היהודים עושים פשעי מלחמה.

ישראל אייכלר: ושוב היהודים אשמים.

ישראל אייכלר: ולא לחינם הלך אותו מרצח ל"היפר כשר".

ישראל אייכלר: אחרי שהרוצחים באו למערכת העיתון שביזה את נביאם מוחמד העולם כולו התקומם נגדם, אז כדי להכשיר את עצמם הם אמרו: לא, לא, נלך גם ל"היפר כשר", וזה כאילו מטהר את הטרור.

ישראל אייכלר: כמובן, העולם לא קיבל את זה, וזה לא מטהר את הטרור.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, בדקות שנותרו לי – כל ההקדמה הזאת נועדה להגיע למסקנה.

ישראל אייכלר: כשאני שמעתי אתמול בלילה באחת מתחנות הרדיו ציטוט או הקלטה מאיזו תוכנית טלוויזיה על החרדים שלא רוצים לעבוד, "עוני בעזרת השם", פרזיטים, אנחנו מפרנסים אתכם, וכל הדברים האלה – בדיוק מה שאמרו הגויים בחוץ-לארץ אומרים כאן על יהודים חרדים.

ישראל אייכלר: חשבתי שזה כבר נשכח.

ישראל אייכלר: אתמול בלילה אני שומע את זה ברדיו, חרדי שהביא ציטוט או הקלטה מהטלוויזיה, אני לא יודע אפילו מאיזו תוכנית זה היה.

ישראל אייכלר: ריבונו של עולם, אני רואה בזה ששוב גורל היהודי, שזה הגורל שלנו, שכולם ישנאו אותנו על זה שאנחנו הולכים בדרך התורה.

ישראל אייכלר: אבל אם מדינת היהודים קמה כתשובה לאנטישמיות, אם אנחנו מדברים על הטרור בצרפת כתוצאה מהסתה במסגדים, וכל המלחמות שהיו של הצלבנים, וכל החמלניצקים וכל אלה שעשו את המרד נגד הפריצים ותמיד מצאו את היהודי אשם, אז תמיד מה אמרנו?

ישראל אייכלר: בגלל ההסתה, בגלל הדה-לגיטימציה.

ישראל אייכלר: אם מישהו בא בטלוויזיה הישראלית ואומר שיש פה קבוצה שחיה על חשבון האחרים, זאת הסתה שעלולה לגרום למה שקרה בצרפת, למה שקרה במקומות אחרים קודם, ואנחנו משחקים פה באש.

ישראל אייכלר: אגב, אני רוצה לומר שראיתי פה קודם את הוויכוחים ואת ההשמצות ההדדיות.

ישראל אייכלר: אני חושב בפירוש, וחבר הכנסת אראל מרגלית ציין את זה, שצריך להוריד את השיח הזה של "אתם פוסט-ציונים" ו"אתם לא ציונים".

ישראל אייכלר: להגיד על מפלגת העבודה "לא ציונים", זה הדבר הכי מצחיק שיש בעולם; כמו להגיד על הבית היהודי שהם לא לאומיים.

ישראל אייכלר: לכן אני אומר, אדוני היושב-ראש, אם רוצים להוריד את מפלס השנאה, כאשר אנחנו רואים שכל אומות העולם נגדנו, כשיהודי אוכל כשר בפריז והוא לא יכול ללכת עם כיפה בפריז, אנחנו צריכים לדאוג שפה בארץ-ישראל זה לא יקרה.

ישראל אייכלר: והתשובה הראשונה במלחמה – אמרתי שהעולם מסתובב פה בשתי מלחמות – המלחמה מול העולם הערבי; על זה יש עכשיו מתח בצפון ובדרום.

ישראל אייכלר: המלחמה הפנימית תהיה ביום הבחירות ולפני הבחירות.

ישראל אייכלר: אם חלילה וחלילה אנחנו לא נצליח לחיות ביחד פה בפנים, אל לנו לבוא בתביעה ובציפייה מהעולם המוסלמי שיקבל אותנו, או מהעולם הנוצרי שיהיה הגון כלפינו.

ישראל אייכלר: קודם כול, שהיהודים יהיו הגונים כלפי יהודים אחרים.

ישראל אייכלר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: הדובר הבא – חבר הכנסת אראל מרגלית.

נחמן שי: בבקשה, לרשותך עשר דקות.

אראל מרגלית: אבל אין פה שר.

אראל מרגלית: אם כך, אני עכשיו אדבר וכשיגיע השר אני אתחיל לספור לעצמי את הזמן.

נחמן שי: אני אתחיל ונחזיר לך את הזמן האבוד במנהרת הזמן.

נחמן שי: בבקשה.

אראל מרגלית: מי כתב?

אראל מרגלית: פרוסט.

נחמן שי: אתה ד"ר בפילוסופיה, זה לא פשוט.

נחמן שי: בבקשה.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היה קשה מנשוא לראות את מתקפת הטרור והאנטישמיות בצרפת, ולא היה אפשר שלא לחשוב ולחזור – אני אז הייתי עם משפחתי בניו-יורק, יחד עם בנותי, מתחת ל"מגדלי התאומים" – לא היה אפשר שלא לחשוב על מה שקרה באסון התאומים לפני 14 שנה.

אראל מרגלית: אירופה עוברת טלטלה גדולה.

אראל מרגלית: הטלטלה הגדולה היא של ארגונים אסלאמיים קיצוניים שפועלים בהרבה מאוד מקומות, גם נגד הנצרות ונגד מדינות שונות וגם כמובן נגדנו, נגד היהודים.

אראל מרגלית: אני חושב שאחד מהדברים שהעולם למד אחרי ה-11 בספטמבר זה לקרוא לרוע – רוע.

אראל מרגלית: תזכרו את התקופה של המלחמה בטרור לפני ה-11 בספטמבר 2001, שאז ישראל ואולי עוד איזה מדינה או שתיים נלחמו בטרור הבין-לאומי בצורה נחושה, אבל הרבה מאוד מדינות בעולם לא הפנימו את הסכנה שמתרחשת בחצר האחורית במדינות שלהם ובמקומות שונים שהיו גלויים לעין.

אראל מרגלית: ואחרי ה-11 בספטמבר הייתה מהפכה ומדינות שונות החלו לשתף פעולה סביב הנושא של המלחמה בטרור הבין-לאומי, והצליחו להאט את הקצב, שהיה אז קצב מטורף, של התפתחות הטרור במקומות שונים בעולם.

אראל מרגלית: היום אנחנו עומדים במצב דומה מבחינת תאים מיליטנטיים, גם אנטישמיים וגם אנטי-מערביים, באירופה.

אראל מרגלית: ישראל צריכה קודם כול למצוא את המכנה המשותף ואת היכולת לשתף פעולה עם כל גורם שמוכן להילחם בכל הכוח בקיצונים ובטרור.

אראל מרגלית: אני חושב שהדבר החשוב שצריך לשדר ולשתף בו פעולה עם ממשלת צרפת, עם ממשלת בלגיה, עם ממשלת הולנד, עם ממשלת אנגליה, עם ממשלות אירופה הצפונית האחרות ועם עוד הרבה מדינות בעולם, זה לזהות את התאים הטרוריסטיים, לזהות את גל הטרור שמתגבש מתחת לעיניים ולשתף פעולה במלחמה הנוקבת והחשובה מולו.

אראל מרגלית: כי כשאתה מוכן להילחם בכל הכוח נגד הקיצונים והטרוריסטים אתה חייב בד בבד להושיט את היד לאותם גורמים מתונים שמוכנים לשתף אתך פעולה ולהילחם בעצמם בקיצונים.

אראל מרגלית: אחד מהדברים הדרמטיים שקורים היום גם במזרח התיכון, אחד מהדברים הדרמטיים שקרו בקיץ, זה שבבת-אחת ראינו במלחמה הנוקבת שלנו ב"חמאס", שזה לא ערבים נגד יהודים.

אראל מרגלית: מצרים הייתה שם לצדנו באחת מהפעולות ההירואיות של סתימת המנהרות, לא המנהרות האסטרטגיות, אבל מנהרות ההברחה בין מצרים לעזה.

אראל מרגלית: במלחמה נגד ה"חמאס" מצרים הייתה שם לידנו, במלחמה הנוקבת שלה עם "אל-קאעידה" בסיני.

אראל מרגלית: ירדן נמצאת אתנו באיזו צורה במלחמה שלהם נגד "דאעש" מהמזרח ונגד גורמי טרור אחרים שמנסים להסית את המדינה לדרכי טרור, וגם הליגה הערבית בכלל, גם סעודיה, גם חלק ממדינות המפרץ – לא קטאר, כמובן, אבל מדינות אחרות – היו מוכנות להתגייס ולתת יד, לאו דווקא מול ישראל אלא מול גורמים קיצוניים, האחד אחרי השני.

אראל מרגלית: ואני אומר שהיכולת שלנו להפוך את המלחמה בקיצונים ובטרור לדבר שהוא גדול יותר מרק המלחמה שלנו, היא היכולת שלנו להתחבר, לא בפתרון הסכסוך הישראלי–ערבי, אלא בברית אזורית חדשה של אלה שמוכנים להילחם נגד הטרור והקיצונים ברחבי המזרח התיכון ובברית עם אירופה, מדינות אירופה, שמוכנים להילחם בטרור ובאנטישמיות ובגילויים האנטי-מערביים האחרים במדינות אירופה כולן ובמקומות אחרים.

אראל מרגלית: רבותי, ישראל צריכה להיות חכמה בנושא הזה.

אראל מרגלית: ואני רוצה לומר שאותה חוכמה מחייבת גם התנהגות שמבדילה בין אנטישמיות לבין ביקורת על המדיניות של ממשלת ישראל.

אראל מרגלית: לפני שבוע רצתה להגיע הנה שרת החוץ של שבדיה כדי לכבד אירוע של אחד מהלוחמים הגדולים באנטישמיות באירופה, ראול ולנברג.

אראל מרגלית: היה פה אירוע לציון הרבה מאוד שנים למותו.

אראל מרגלית: שרת החוץ של שבדיה רצתה להגיע לביקור ממלכתי.

אראל מרגלית: שר החוץ הישראלי אביגדור ליברמן וממשלת ישראל אמרו לה: אל תגיעי.

אראל מרגלית: הם אמרו לה אל תגיעי, מכיוון שבפרלמנט השבדי אישרו את הזכות של הפלסטינים למדינה.

אראל מרגלית: וישראל כל כך כועסת על המהלך הזה, שהיא עכשיו כמעט מחרימה את שבדיה.

אראל מרגלית: אני ראש השדולה הפרלמנטרית לידידות בין ישראל לשבדיה.

אראל מרגלית: יחד עם יושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין, ביקרנו שם לפני חמישה חודשים וראינו איך הפרלמנט השבדי הקדיש יום שלם לדיון בפרלמנט השבדי על חדשנות ושיתוף הפעולה בין ישראל לשבדיה כדרך לשיתוף פעולה כלכלי שיכול לעזור בגדול לשתי המדינות.

אראל מרגלית: וראינו סביבנו גם את אנשי הפרלמנט, גם את השרים, גם את 70 אנשי העסקים הבכירים בשבדיה, עומדים ומברכים על ההזדמנות לשתף פעולה עם ישראל ברמה הכלכלית.

אראל מרגלית: ובאותן שיחות הייתה לממשלת שבדיה גם ביקורת על חלק מהמדיניות של הממשלה.

אראל מרגלית: אני מציע לנו שכשאנחנו שומעים ביקורת, אם אנחנו מסכימים לביקורת הזאת ואם לא, שלא נסיט אותה באופן אוטומטי לאנטישמיות, ושלא נחרים כל מדינה שמבקרת אותנו, אלא להפך, נהדק אתה את היחסים, ניקח את המכנה המשותף הכלכלי או מכנה משותף אחר שיכול לעשות הרבה יותר שיתוף פעולה בין המדינות ונהפוך אותו לפורה יותר.

אראל מרגלית: וממשלת ישראל – נפתלי בנט, שהוא שר הכלכלה, התמחה בלסגור דלת אחרי דלת עם מדינות אירופה.

אראל מרגלית: ביקר כאן מי שהיה יושב-ראש הפרלמנט האירופי, שולץ, וכשהוא היה פה בכנסת קם נפתלי בנט, ויחד עם הסיעה שלו יצא במחאה, כי הוא העז לומר שמחיר המים בשטחים לערבים גבוה יותר ממחיר המים לישראלים שגרים בתוך גבולות הקו הירוק.

אראל מרגלית: רבותי, שלוש שעות מוקדם יותר, לפני שנכנסנו לכאן, לכנסת, ישבנו עם המשלחת האירופית ב"קינג דייוויד", והמשלחת האירופית הציעה מתווה, שאם ישראל תגיע להסכם עם הפלסטינים, אזי האיחוד האירופי מוכן להפוך את המדינה הפלסטינית שתקום ואת מדינת ישראל לחברות מן המניין כמעט באיחוד האירופי.

אראל מרגלית: וזה היה נותן הסכמי סחר יוצאים מן הכלל לישראל, זה היה נותן אפשרות לשיתוף פעולה מאוד גדול, וזה היה בעיקר ערובה לכך שהאיחוד האירופי ומדינות אירופה מוכן ומוכנות להיות שותפים שלנו בפתרון הסכסוך ובמתן גב לישראל כמדינות חברות, לא כמדינות אויבות.

אראל מרגלית: ואני חושב שמה שמפלגת העבודה, מה שממשלה בראשות הרצוג ולבני ומפלגת העבודה תעשה פה, קודם כול תחזיר את אותו רכיב שקשה מאוד לאמוד אותו ביחסים בין-לאומיים, אבל הוא מביא המון דיבידנד פוליטי וכלכלי.

אראל מרגלית: הוא נקרא: רצון טוב.

אראל מרגלית: את אותו אלמנט של רצון טוב צריך להחזיר לשיח על ישראל וגם על ממשלת ישראל ברחבי העולם.

אראל מרגלית: צריך להחזיר את שיתופי הפעולה, צריך להחזיר את הוויכוח הקונסטרוקטיבי ואת העבודה המשותפת ואת הידידות; צריך להחזיר את ישראל להיות מדינה שיש כלפיה רצון טוב בקרב האקדמיה ובקרב איגודי העובדים ובקרב האיגודים התרבותיים, ובקרב כל אותם גורמים.

אראל מרגלית: גם כשישראל צודקת ברבים מהמקרים שהיא מואשמת בהם, קשה מאוד להגן על תהליך שבו ישראל היא המדינה החזקה והיא לא מובילה את האזור פה לפתרון של שתי מדינות ופתרון אזורי כולל שישראל תהפוך לחלק ממנו ולא לאויב שלו.

אראל מרגלית: ואנחנו נמצאים בזמן מעניין; אנחנו נמצאים בזמן מעניין כי במזרח התיכון יש מדינות סוניות רבות שגם הן נלחמות בארגונים הקיצוניים והטרוריסטיים בקרבן, והן מוכנות לשיתוף פעולה ביטחוני ותיאום ביטחוני בין הגבולות.

אראל מרגלית: בואו נביא קצת תכנים אחרים לתוך שיתוף הפעולה הביטחוני הזה.

אראל מרגלית: בואו נביא את הפיתוח הכלכלי שישראל יודעת לעשות כל כך טוב, גם לאזור, גם לפרויקט של מים עם ירדן, גם לפרויקט של אנרגיה עם מצרים, גם לפרויקט של חקלאות מדבר עם מרוקו ומדינות המפרץ הפרסי, גם לפרויקטים של טכנולוגיה עם מדינה ערבית אחרי מדינה ערבית שמוכנות היום לשתף אתנו פעולה.

אראל מרגלית: אני מכיר את זה מתוך פרויקטים ספציפיים שחברות עסקיות עושות את זה בלי גיבוי של ממשלת ישראל.

אראל מרגלית: הגיע הזמן לגיבוי הזה.

אראל מרגלית: חברי דני עטר עובד על פרויקט גדול כזה בין הגלבוע לג'נין עם הרשות הפלסטינית.

אראל מרגלית: פה בירושלים אנחנו יכולים לעבוד על פרויקט גדול כזה בעטרות עם הרשות הפלסטינית כדי ליצור אזור תעסוקה.

אראל מרגלית: גם בשער-הנגב, הם מוכנים להוציא מהמגרות את התוכניות הגדולות של מחסום ארז ומחסום נחל-עוז – כן, כן, מחסום ארז ומחסום נחל-עוז, שהעסיקו 12,000 עובדים במעברי הגבול כדי להיות אולי שותפים במתווה אחר, גם אם עדיין יש לנו שם את בעיית ה"חמאס" וגם אם עדיין אנחנו לא רואים דרך ברורה לפתור אותה.

אראל מרגלית: אבל להביא חזון אחר לאזור וגם לאזור הספציפי ההוא.

אראל מרגלית: הגיע הזמן שמדינת ישראל, עם כל הבעיות, עם כל גילויי השנאה והטרור כלפיה, עם כל המכשולים שיש, גם במזרח התיכון וגם באירופה ובמקומות אחרים, עם כל האנטישמיות שאנחנו רואים לא פעם שמחברת בין ארגונים אסלאמיים קיצוניים לבין ארגונים אנטישמיים רגילים יותר, שמדינת ישראל תמצא את הנתיב, את הדרך, כדי לעורר את שיתופי הפעולה ואת הרצון הטוב להזיז את האזור ולהזיז את השיח על ישראל קדימה, ולא להיקלע לרגעים הקשים שמגדירים את ישראל בצורה הגרועה ביותר מבחינת חלק מהאנטישמים הגדולים או חלק מהטרוריסטים, ולזהות, גם במזרח התיכון, את אותן מדינות מתונות, את אותם גורמים מתונים, את אותם אישים מתונים, שאתם ממשלה חזקה בישראל תוכל לבנות חזון חדש ומתווה אחר לישראל ולכל האזור.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

נחמן שי: אני רואה שהממשלה מסכימה לדברים שנאמרו פה, כי הנציג שלה איננו.

נחמן שי: לא רק שהוא לא נכח בדיון, אלא הוא גם לא בא להשיב.

נחמן שי: חבל.

ישראל אייכלר: הצבעה.

נחמן שי: כן, אפשר להצביע.

נחמן שי: להעביר את זה – לאן נעביר את זה עכשיו?

נחמן שי: אז אנחנו יכולים או לדיון במליאה או לדיון בוועדה שלעולם לא תתכנס.

נחמן שי: בסדר, אז אנחנו נצביע בעד קיום דיון במליאה, אלא אם מישהו רוצה להציע ועדה – אף אחד.

נחמן שי: אז נצביע כולנו על לכלול בסדר-היום של הכנסת התשע-עשרה, כי בטח זה לא עובר לכנסת הבאה.

נחמן שי: מי בעד קיום דיון במליאה בנושא שעלה על סדר-היום – פיגוע הטרור בצרפת?

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: סיכום ההצבעה: בעד – 8, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נחמן שי: ובכן, הנושא עולה על סדר-היום של הכנסת התשע-עשרה.

נחמן שי: נראה אם עוד תהיה לנו הזדמנות לדון בכך.

נחמן שי: תודה רבה לכולם.

נחמן שי: האירועים האחרונים ברהט

נחמן שי: אני עובר לנושא הבא: הצעות לסדר-היום מס' 4293, 4294, 4295 ו-4296 בנושא: האירועים האחרונים ברהט.

נחמן שי: ההצעות לסדר-היום מס' 4293 ו-4294 הן של חברי הכנסת דב חנין וטלב אבו עראר.

נחמן שי: אני מתחיל בחבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת חנין, לרשותך עשר דקות; בעצם זמן בלתי מוגבל – –

דב חנין: כן, עד שיגיע שר.

נחמן שי: – – עד שיגיע שר.

דב חנין: עד שתהיה ממשלה בישראל.

נחמן שי: אבל נתחיל, בכל מקרה.

דב חנין: מאה אחוז.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני רוצה לפתוח את דברי בגינוי האירוע הנורא של הדקירה בתל-אביב.

דב חנין: פגיעה באזרחים היא פשע בלתי נסלח.

דב חנין: אני מאחל החלמה לפצועים; מקווה שההחלמה תהיה מהירה וקלה ככל הניתן.

דב חנין: אני מזהיר, אדוני היושב-ראש, מכניסה נוספת לעוד סחרור של מעגל הדם והשנאה.

דב חנין: אנחנו נמצאים בימים מדאיגים: ההתנגשות האחרונה שהייתה בסוריה, דברי האלוף במילואים גלנט, שאמר שמתוך אירועים בעבר אפשר ללמוד שהעיתוי יכול להיות קשור למערכת הבחירות, וגם את הפיגוע שהיה הבוקר כבר מנצלים למערכת הבחירות.

דב חנין: ראש הממשלה נתניהו כבר מוצא את הכתובת – הרשות הפלסטינית.

דב חנין: מבחינתו, הפיגוע הזה הוא עוד ארגומנט במערכת הבחירות.

דב חנין: ולא פחות חמורה האמירה הנוראה של שר החוץ ליברמן, שמחבר את הפיגוע בתל-אביב היום עם האזרחים הערבים ברהט.

דב חנין: כל אחד לוקח את זה לאג'נדה שלו: נתניהו לוקח את זה לאג'נדה של המלחמה בפלסטינים וליברמן לוקח את זה לאג'נדה של המלחמה בפלסטינים אזרחי ישראל הערבים.

דב חנין: אלה הם דברים חמורים ומסוכנים.

דב חנין: האירועים ברהט הם אירועים מאוד קשים.

דב חנין: אני הייתי אתמול יום ארוך ברהט, שמעתי עדויות קשות, נפגשתי עם אנשים, שוחחתי עם אב שכול, ח'אלד אל-ג'עאר, שבכה באוהל המשפחה, בבית המשפחה, על בנו סאמי בן ה-20, שנהרג בשבוע שעבר.

דב חנין: סאמי אל-ג'עאר נהרג בשבוע שעבר בירייה ממרחק 25 מטר, כשהוא עומד בחצר ביתו ואיננו חמוש.

דב חנין: סאמי, זיכרונו לברכה, היה עובד בחברת הברום, עוזר בפרנסת המשפחה, כמקובל בחברה הבדואית.

דב חנין: האבא שלו, ח'אלד, איש מבוגר, ישב מולי, אדוני היושב-ראש, ובכה על בנו.

דב חנין: ח'אלד, אגב, הוא אדם ששירת בצבא; שירת שלוש שנים בצבא, אפילו עשה מילואים במשך שנים רבות.

דב חנין: הוא אח שכול; האח שלו נהרג במלחמת ההתשה.

דב חנין: ואותו איש מבוגר דיבר בבכי על בנו, שבזרועותיו נושם את נשימותיו האחרונות ואומר לאבא: אבא, הרגו אותי.

דב חנין: תעזור לי, תציל אותי.

דב חנין: והתחושה הזאת של האב שמחזיק את בנו הפצוע ולא יכול לעשות דבר היא תחושה בלתי נסבלת.

דב חנין: אבל בזה הדבר לא מסתיים, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: שוטרים מסתערים על ח'אלד, מנסים לעצור אותו.

דב חנין: שבעה שוטרים, מכים אותו מכות רצח, שוברים את ידו השמאלית, אחד מהם אפילו מקלל אותו: יא חתיכת "חמאס".

דב חנין: הוא נעצר ונכבל באזיקים, ויותר מאוחר מובל לבית-החולים ברזילי באשקלון, ומשם הוא משוחרר למעצר-בית בביתו.

דב חנין: הכאב והעלבון היו מעורבבים על פניו – – –

טלב אבו עראר: – – – בבית-כלא.

דב חנין: כן כן, בהתחלה בכלא ואחר כך למעצר-בית.

דב חנין: והכאב והעלבון היו כל כך קשים על פניו, מעורבים בצער.

דב חנין: זה היה, אדוני היושב-ראש, מפגש שקשה קשה למחוק את התמונה שלו.

דב חנין: בעקבות ההרג הזה נהרג עוד אזרח ברהט.

דב חנין: אזרח בן יותר מ-40, סאמי א-זיאדנה, שנהרג בהלווייתו של סאמי אל-ג'עאר.

דב חנין: הוא נהרג לאחר שרכב משטרתי נכנס לאזור ההלוויה, בניגוד לסיכום המוקדם שהיה עם ראש העיר, ואז התפתחה שם מהומה שלמה, והשוטרים פתחו בירי חי, ירו כדורי גומי, התיזו גז פלפל.

דב חנין: אנשים, לפי העדויות שאני שמעתי, התחבאו מאחורי הקברים, אבל גם מאחורי הקברים גז הפלפל ירד עליהם כי זה גז שהוא כבד מהאוויר ויורד למטה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, כשאנחנו מסתכלים על התמונה הרחבה הכוללת, זו תמונה מחרידה.

דב חנין: מאז אוקטובר 2000 נהרגו 51 אזרחים ערבים בישראל.

דב חנין: 51 אזרחים ערבים בישראל נהרגו, רבים רבים מהם בכדורי משטרה ומשמר הגבול, ולכל אחד מהם, אדוני היושב-ראש, יש שם, ואנצל את הזמן שיש לי כדי להקריא את השמות האלה, של 51 אנשים.

דב חנין: אחמד ג'בארין, מוחמד ג'בארין, מוסלח אבו ג'ראד, אסיל עאסלה, עלאא נסאר, וליד אבו סאלח, עימאד גנאים, ראמי ג'רה, איאד לואבנה, מוחמד ח'מאיסה, ראמז בושנאק, ויסאם יזבק, עומר עכאווי – כל אלה, אדוני היושב-ראש, נהרגו באירועי אוקטובר 2000.

דב חנין: 1, 2, 3, 8 באוקטובר 2000.

דב חנין: אבל ההרג הזה לא פסק.

דב חנין: אחמד תראבין נהרג ב-19 באוקטובר 2000; מחמוד אחמד תראבין נהרג ב-15 בינואר 2001; הית'ם אבו סמהדאנה נהרג ב-29 באוקטובר 2001; מַנְהָל דראג'מה נהרג ב-21 בינואר 2002; בילאל בדראן נהרג ב-17 באפריל 2002; סומיה זידאן נהרגה ב-17 במאי 2002; ד"ר מחמוד זחאיקה נהרג ב-18 במאי 2002; באסם אבו סבית נהרג ב-23 במאי 2002; עימאד חמדון נהרג ב-15 באוגוסט 2002; סברי חמדאן נהרג ב-4 בדצמבר 2002; סדקי אדריס נהרג ב-25 בדצמבר 2002; באסם סמודי נהרג ב-6 בפברואר 2003; מורסי ג'באלי נהרג ב-22 ביולי 2003; נאסר אבו אלקיעאן נהרג ב-24 ביולי 2003; מחמוד אלסעדי נהרג ב-8 בדצמבר 2003; תאמר סרסור נהרג ב-15 בנובמבר 2004; דינא תורכי נהרגה ב-4 באוגוסט 2005; הזאר תורכי – ב-4 באוגוסט 2005; מישיל בחות', בשפרעם – ב-4 באוגוסט 2005; נאדר חאייק – ב-4 באוגוסט 2005; סמיר דארי – ב-9 בנובמבר 2005; נדים מלחם – ב-19 בינואר 2006; מחמוד ע'נאים – ב-4 ביולי 2006; איאד אבו רעיה – ב-4 באוקטובר 2006; ח'אלד אלאטרש – ב-13 בינואר 2007; תייסיר כראכי – ב-14 במאי 2007; עימאד ח'ורי – ב-5 בנובמבר 2007; סלמאן אלעסאיקה – ב-21 בפברואר 2008; סברי ג'רג'אוי – ב-3 ביולי 2008; סאמח קרואני – ב-18 ביוני 2009; חסין אלאטרש – ב-1 בספטמבר 2009; חאזם אבו דאבעאת – ב-14 בספטמבר 2010; מוחמד אחמד עיבד – ב-1 בנובמבר 2011; ראמי פכורי – ב-11 ביוני 2014; ח'יר חמדאן, שאנחנו זוכרים, שנהרג בכפר-כנא לא מזמן – ב-8 בנובמבר 2014, ואת הרשימה האיומה והקשה הזאת סוגרים סאמי אל-ג'עאר, שנהרג ברהט ב-14 בחודש הזה, וסאמי א-זיאדנה, שנהרג ברהט ב-18 בינואר השנה.

דב חנין: מתוך הרשימה הקשה הזאת, מתוך הרשימה הבלתי-אפשרית הזאת, 35 אזרחים נורו ונהרגו בידי שוטרים.

דב חנין: 35 אזרחים נהרגו בידי שוטרים.

דב חנין: ומה קרה?

נחמן שי: היו חקירות?

דב חנין: היו חקירות מעטות.

דב חנין: בסך הכול ארבעה כתבי-אישום הוגשו נגד שוטרים שירו באזרחים ערבים, מהם שלושה שוטרים הורשעו.

דב חנין: עונשי המאסר שהושתו עליהם – שישה חודשי מאסר.

דב חנין: יש מישהו שקיבל 30 חודשי מאסר, אבל המעצר שלו קוצר; הוא שוחרר מוקדם יותר.

דב חנין: המציאות הזאת, עמיתי חברי הכנסת, היא מציאות בלתי נסבלת.

דב חנין: ולא במקרה הציבור הערבי לא מוכן להסכים לה עוד.

דב חנין: לא במקרה הרוחות ברהט כל כך סוערות.

דב חנין: אי-אפשר להשלים עם מציאות כזאת, שדמם של אזרחים הוא הפקר, שדמם של אזרחים אינו נספר, שמותם של אזרחים אינו מוביל לחקירה, אינו מוליד כתבי-אישום ואינו מוביל לישיבת שוטרים עבריינים, שירו והרגו, בכלא.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כשזו הרשימה הבלתי-נסבלת, אנחנו לא יכולים לדבר עוד על חריגים, אנחנו צריכים לדבר על תופעה, תופעה שמחייבת בדיקת עומק וחקירת עומק.

דב חנין: אני קורא כמובן לחקור באופן מיידי ומעמיק את אירועי רהט.

דב חנין: אני מתקומם על אמירת מח"ש, שכבר הספיקה להגיד, זמן קצר אחרי הירי, שהיא לא מתכוונת בכלל לחקור את המוות של ההרוג ברהט – אין על מה לחקור פה.

דב חנין: זו אמירה מקוממת ומזעזעת.

דב חנין: ואני לא רוצה שדברי יובנו כאילו יש לי אמון במח"ש – אין לי אמון במח"ש.

דב חנין: הניסיון מלמד שגם החקירות שמח"ש מתחילה, היא לא מסיימת, או שהיא מסיימת אותן בלי תוצאות.

דב חנין: אבל האמירה שאפילו לא נחקור מוות של אזרח בירי או בפעולה משטרתית זו אמירה שאי-אפשר – אסור – לעבור עליה לסדר-היום.

דב חנין: הדרישה שלנו, אדוני היושב-ראש, היא שתוקם עכשיו ועדת חקירה ממלכתית, כמו ועדת אור, שתעשה בדיקת עומק של כל המקרים האלה, ובעיקר תבחן את המדיניות.

דב חנין: משהו מקולקל בממלכת משטרת ישראל; משהו מאוד עמוק חולה שם, ואת המחלה הזאת צריך לרפא לפני ההרוגים והפצועים הנוספים, לפני הנפגעים הנוספים בנפש ובבריאות.

דב חנין: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני קורא לחברי הכנסת לאמץ את הדרישה שלנו להקים ועדת חקירה ממלכתית כזאת.

דב חנין: אני מביע צער והתקוממות על כך שממשלת ישראל בוחרת להיעדר מהדיון הזה.

דב חנין: אחרי שהיה פה סגן שר שהשתלח באופוזיציה, ושר שהסביר למפלגת האופוזיציה כמה היא לא רצינית ולא פטריוטית, אני יכול לומר מעל הדוכן הזה שממשלה שבורחת מדיון כזה, ממשלה שבורחת מהצורך לתת תשובות על כך שכל כך הרבה אזרחים נהרגו, היא ממשלה שאין לה אחריות, אין לה מצפון ואין לה מצפן.

דב חנין: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין.

נחמן שי: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

נחמן שי: חברי הכנסת עיסאווי פריג' וגמאל זחאלקה, באותו נושא, יבואו אחר כך.

נחמן שי: אתה תהיה הבא אחריו, חבר הכנסת פריג'.

נחמן שי: חבר הכנסת טלב אבו עראר, גם לרשותך יעמדו עשר דקות, כמובן.

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: בעצם אתה יכול לדבר גם 100 דקות, כי הממשלה לא מתייחסת, אבל אנחנו נגביל את עצמנו.

נחמן שי: בבקשה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תחילה אבקש לעמוד דקת דומייה לזכרם של שני השהידים מרהט – סאמי אל-ג'עאר וסאמי א-זיאדנה.

טלב אבו עראר: (אומר משפט בערבית, להלן תרגומו: נקרא את סורת הפתיחה.

טלב אבו עראר: ) מכובדי היושב-ראש, משטרת ישראל רואה בערבים בישראל מטרות שנוהל הפתיחה באש לעברן גמיש וקל מאוד.

טלב אבו עראר: הערבי חשוד עד שיוכח אחרת, אם יוכח.

טלב אבו עראר: קשה להעלות על הדעת התנהלות דומה של המשטרה כלפי יהודים, ואין אפשרות להשלים עם מצב שבו כאילו טעויות משטרתיות מתרחשות בעיקר כשמדובר באזרחים ערבים.

טלב אבו עראר: גישת היד הקלה על ההדק כלפי ערבים זוכה לרוח גבית מפוליטיקאים מהימין, כמו ליברמן ואחרים, המבקשים להיפטר מהערבים בישראל בכפייה, או לצמצם את נוכחותם במרחב הציבורי.

טלב אבו עראר: משטרת ישראל הרגה בדם קר שני צעירים מרהט בשבוע האחרון.

טלב אבו עראר: ביום רביעי 14 בחודש הרגה את השהיד סאמי אל-ג'עאר.

טלב אבו עראר: כאשר הגיעה המשטרה לפעילות בשכונה שבה מתגוררת משפחת אל-ג'עאר היה דין ודברים בין המשטרה לקבוצת צעירים שם.

טלב אבו עראר: סאמי אל-ג'עאר, זיכרונו לברכה, היה בפתח ביתו לאחר שיצא לראות מה המהומות בחוץ.

טלב אבו עראר: רק יצא, המשטרה ירתה לכל עבר.

טלב אבו עראר: אחד השוטרים – המנוולים, הפושעים – אחד מהם ירה בסאמי בבטנו והרג אותו, בן-אדם חף מפשע, על לא עוול בכפו.

טלב אבו עראר: שיקר, מכובדי היושב-ראש, שיקר ממ"ז הדרום, מפקח מחוז הדרום, ניצב יורם הלוי, שאמר לתקשורת: ההרוג סאמי נעצר כשהוא ברכב עם סוחרי סמים.

טלב אבו עראר: סאמי לא היה דרוש למשטרה בכלל ולא היה עצור.

טלב אבו עראר: חשוב לציין, חברי דב חנין, שהיום, רק היום, צדקת במה שאמרת על מח"ש, ועד עכשיו אמשיך לא להאמין בהם, כי המשטרה חוקרת את עצמה.

טלב אבו עראר: אבל קראתי היום באחד העיתונים שיש גורמים במח"ש שאמרו: עולה חשד ממשי שבאירוע ברהט בוצע ירי שלא כדין.

טלב אבו עראר: המשטרה רצחה את סאמי בדם קר, ללא שום הצדקה, רק מפני שהוא ערבי.

טלב אבו עראר: אם היה במקומו יהודי, אני בכלל מאמין באמונה מלאה שלא היו חובטים בו אפילו או תוקפים אותו.

טלב אבו עראר: ובאותו רגע שסאמי שוכב על האדמה, על הרצפה, מת, באה המשטרה ועצרה את אביו.

טלב אבו עראר: אזקו לו את הידיים והרגליים.

טלב אבו עראר: לקחה אותו המשטרה לתחנה.

טלב אבו עראר: בחדרים של יחידות הבילוש ספג ח'אלד אל-ג'עאר, האבא של סאמי, מכות בכל חלקי גופו וגם קללות וקריאות גנאי כמו: אנחנו עוד נראה לכם יא-חמאסניקים.

טלב אבו עראר: נעצר לארבעה ימים עד יום לפני הלוויית בנו, ואז שוחרר בערבות ולמעצר-בית.

טלב אבו עראר: ביום ראשון, ב-18 בחודש, הייתה הלווייתו של סאמי אל-ג'עאר.

טלב אבו עראר: ארבעה ימים שהה באבו-כביר ושם גם התגלתה הסיבה – איך התבצע הירי, איך נהרג.

טלב אבו עראר: עיריית רהט ארגנה את ההלוויה לסאמי אל-ג'עאר וסיכמה עם המשטרה – שימו לב, חברים – סיכמו עם המשטרה שהעירייה תהיה אחראית לסדר ושוטרים לא יגיעו למתחם בית-העלמין.

טלב אבו עראר: הציר המקשר בין בית-קמה לבין משמר-הנגב – אין תנועה שם, כולל המשטרה, כדי להימנע מעימותים, מכובדי היושב-ראש, ומחיכוכים מיותרים.

טלב אבו עראר: אני הייתי שם.

טלב אבו עראר: אני השתתפתי בהלוויה.

טלב אבו עראר: בזמן שהיינו בטקס ההלוויה – השתתפו בה, חברי עיסאווי פריג', 40,000 משתתפים, לא פחות – והתחלנו לקבור את השהיד, הגיעה ניידת משטרה משוריינת – וזה היה בחושך, בלילה – שכנראה מראש ידעה שזה יגרום לעימותים ומהומות.

טלב אבו עראר: חשוב לציין, חברים, כי הניידת הזאת פרצה שני מחסומים, אחד מהם של סדרני העירייה, והשני של המשטרה הקהילתית ביישוב, בעיר.

טלב אבו עראר: זו עדות להתנהגות חסרת אחריות מצד השוטרים.

טלב אבו עראר: בתוך רגעים אחדים בבית-הקברות, בתוך רגעים, כמה דקות, הפך בית-הקברות ממקום ששרר בו שקט מופתי לשדה קרב של ממש: ירי אש חיה, גז מדמיע, גז פלפל, מסוק משטרתי מעל ראשינו.

טלב אבו עראר: פשוט מאוד, כמו במלחמה.

טלב אבו עראר: אני לא מבין, במדינה דמוקרטית ככה מתנהגים?

טלב אבו עראר: לא ייתנו להלוויה רק להסתיים?

טלב אבו עראר: והכוונה כאן לא הייתה להרוג אדם, אלא הכוונה כאן להרוג המון.

טלב אבו עראר: הדבר גם גרם להירצחו של סאמי א-זיאדנה.

טלב אבו עראר: בהלוויה הזאת נפגעו הרבה, נפצעו הרבה, ונהרג סאמי א-זיאדנה מגז מדמיע ששאף.

טלב אבו עראר: האמת, אני הייתי, שאפתי הרבה גז מדמיע מהמשטרה, ברוך השם, לא חסר לנו, בכל מיני מקומות ובהפגנות ומחאות.

טלב אבו עראר: אבל גז מדמיע בריכוז כזה לא ראיתי.

טלב אבו עראר: זה ממש חונק.

טלב אבו עראר: תאר לעצמך כמה זקנים השתתפו, כמה ילדים, כמה אנשים חולים השתתפו בהלוויה הזאת.

טלב אבו עראר: נפצעו שם מאות משתתפים, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: אין לי ספק שהמשטרה הגיעה למסקנה שדמנו זול.

טלב אבו עראר: הדם הערבי הוא דם זול.

טלב אבו עראר: ככה הסיקה המשטרה.

טלב אבו עראר: למה היא ממשיכה?

טלב אבו עראר: אם הייתה המשטרה באמת חושבת לנכון והייתה יושבת אחרי כל אירוע, אחרי כל פשע שהיא מבצעת, הייתה יושבת ועושה חשבון נפש ועושה, בודקת את עצמה, חוקרת את עצמה – אבל היא ממשיכה, לצערי.

טלב אבו עראר: ואז הדם הערבי זול ולא יקרה שום דבר אם יירצחו עוד ועוד אזרחים ערבים.

טלב אבו עראר: וזה כבר השהיד, אני אתקן אותך, חברי דב חנין, מספר 51.

טלב אבו עראר: 51.

טלב אבו עראר: ספרנו אותם.

טלב אבו עראר: באמת אין לי הזמן המספיק כדי לציין גם את שמותיהם, אבל יש 51 שהידים.

טלב אבו עראר: ברהט לבד ארבעה.

טלב אבו עראר: שניים לפני, בשבוע האחרון, ושניים ממשפחת אלקאבי, ולפני כן הייתה משפחת אבו ג'אווה, שנרצחו בידי המשטרה.

טלב אבו עראר: המשטרה, הגוף האמון על ציבור, על שלום הציבור, על ביטחונו, הוא הורג בו.

טלב אבו עראר: אתמול בערב היו עשרות צעירים גם בעצרת מחאה בעיר רהט.

טלב אבו עראר: באה ניידת, וזה מתועד – – –

נחמן שי: עוד הפעם?

טלב אבו עראר: – – –

נחמן שי: עוד הפעם באה ניידת?

נחמן שי: שוב?

טלב אבו עראר: אתמול, אתמול, אתמול.

טלב אבו עראר: כן, כן, אתמול בערב.

נחמן שי: כן.

טלב אבו עראר: הייתה, התאספו כמה צעירים, כמה בנות, במרכז העיר ליד העירייה, ואז באה ניידת משטרה, וזה מתועד, באה ניידת משטרה וממש נכנסה בהם.

טלב אבו עראר: דרסה את אחד הנערים שם, שהוא בן 17 נדמה לי, ונקרא הית'ם וליד אלקסס.

טלב אבו עראר: משפחת אלקסס היא ברהט.

טלב אבו עראר: אתה מכיר אותם, עיסאווי.

טלב אבו עראר: הוא מאושפז בבית-החולים עכשיו, בסורוקה.

טלב אבו עראר: דרסה אותו הניידת, ואז גם ירדו השוטרים אחרי הדריסה, התנפלו עליו, מכות, חבטות, גררו אותו לא פחות מ-30 מטר עד לתחנה.

טלב אבו עראר: שים לב.

טלב אבו עראר: זה אולי יחזק, אולי באמת הפשעים האלו יחזקו את האמון בין האזרח הערבי לבין המשטרה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, בפשעים האלו שמבצעת המשטרה אני מאשים את השר אהרונוביץ ואת ראש הממשלה נתניהו – בליבוי היצרים.

טלב אבו עראר: ואין זה אלא עוד תעמולת בחירות על גב חיי עמנו.

טלב אבו עראר: נתניהו ואחרים מהימין הקיצוני צוברים כוח פוליטי על חשבון הדם שלנו.

טלב אבו עראר: אנחנו משלמים את המחיר.

נחמן שי: תודה.

טלב אבו עראר: בסוף דברי – אבקש להקים ועדת חקירה עצמאית, נייטרלית, שיהיה בה שופט ערבי.

טלב אבו עראר: אני קורא לשר לביטחון פנים – אם הוא לא נוכח כאן הוא ישמע בכלי התקשורת – אני קורא לו להתבייש.

טלב אבו עראר: שהוא יתפטר לאלתר, ויחד אתו – מפכ"ל המשטרה, מפקד מחוז הדרום יורם הלוי, מפקד תחנת רהט, וגם מפקד יחידת יואב.

טלב אבו עראר: אף אחד מגורמי המשטרה, אף אחד מנציגי הממשלה, אף גוף ממשלתי או ממלכתי לא ירים טלפון אחד כדי להתנצל או כדי לנחם, מלבד נשיא המדינה, שהתקשר לראש עיריית רהט, הביע צער.

טלב אבו עראר: וכמובן, אני מבקש להעמיד לדין את השוטרים הפושעים, אלו שרצחו את אל-ג'עאר ואת א-זיאדנה, וכן את המעורבים כולם בתקרית בית-הקברות.

טלב אבו עראר: לסיכום – (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: תהילה וחיי נצח לשהידים שלנו החפים מפשע, ורפואה מהירה לפצועים שלנו וחופש לעצירים שלנו).

טלב אבו עראר: תודה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

נחמן שי: עדיין הממשלה לא מתייחסת כל כך לסוגיה הזאת, לצערנו הרב.

נחמן שי: אפילו שר, סגן שר – סתם אמירה של השתתפות בצער.

נחמן שי: בכל זאת, שני אנשים נהרגו.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת עיסאווי פריג', אתה הדובר הבא.

נחמן שי: גם לרשותך יעמדו עשר דקות.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי, ידידי חברי הכנסת אבו עראר וחברת הכנסת רוזין, אני, למען האמת – לקחת לי את הפתיח של דברי.

עיסאווי פריג': יש פתגם בערבית, אני אתן את התרגום המילולי – אצלנו בערבית אומרים: המכתב, אפשר לקרוא אותו על-פי הכותרת.

עיסאווי פריג': יש לנו כותרת.

עיסאווי פריג': כשאני רואה מעגל, חצי קשת, מולי, שאין בו אף נציג של הממשלה, כפי שאמרת – לא שר, לא סגן שר אפילו, כל הכיסאות הריקים, דיון כזה, ואני לא רואה חברי כנסת במליאה, זה עצוב.

עיסאווי פריג': זה עצוב, ובעצם אני לא צריך להרחיב בדיבורים.

עיסאווי פריג': ההתייחסות שלהם להרג, רצח, של אזרח במדינת ישראל, התייחסות כזאת אומרת דורשני; באמת אומרת דורשני.

עיסאווי פריג': לפני הדיון התקיים דיון לא פחות חשוב, והוא חשוב, לגבי שכר מינימום, שנוגע בכל אחד ואחד מאתנו.

עיסאווי פריג': האולם היה מלא.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי הציבור – דיברו לקולות של 17 במרס.

עיסאווי פריג': בדיון הזה, כנראה אין להם קולות.

עיסאווי פריג': לא מתאים לתעמולת הבחירות שלהם, אז הם לא כאן, וזה עוד יותר עצוב.

עיסאווי פריג': והעצוב מכול, שעולה שר הכלכלה, יושב-ראש הבית היהודי, נפתלי בנט, ומבקש מחבר כנסת לעתיד – מאשים אותו, שזו בושה שהזהות הפלסטינית הלאומית שלו קיימת.

עיסאווי פריג': הוא רוצה גם שיהיה ציוני.

עיסאווי פריג': זה מה שהשר אמר.

עיסאווי פריג': אני פונה אליך, אדוני היושב-ראש, ולאזרחי מדינת ישראל, לא בא לי לחזור על הדברים שחברי חבר הכנסת אבו עראר וחבר הכנסת חנין אמרו ותיארו.

עיסאווי פריג': הסצנריו הזה, עשרות פעמים אמרנו אותו, ונוכל, ומאוד קל, להאשים ולבקש.

עיסאווי פריג': אבל צר לי מאוד, כל עוד, מה לעשות, אין הרתעה לשוטר, ההרג יימשך, והיד על ההדק תמשיך.

עיסאווי פריג': עמד כאן חבר הכנסת דב חנין, הקריא שמות של 51 אזרחי מדינת ישראל, 35 מהם נורו על-ידי שוטרים, ושום דבר לא קרה.

עיסאווי פריג': צר לי מאוד, ואני חושש, ואני אומר את זה בעצב, כי יכול להיות שההרוג הבא יהיה אני, או בן משפחתי, בגלל השיוך שלי, וזה לא חסינות – חבר כנסת.

עיסאווי פריג': אני עברתי, גם כחבר כנסת ערבי, באירועים, במצבים, שגם התואר שלי לא נתן לי את ההגנה.

עיסאווי פריג': אני משויך, ואני לא מרגיש ביטחון.

עיסאווי פריג': זאת התחושה שקיימת אצל רוב אזרחי ישראל הערבים, כאילו החיים שם הם לא קדושים, וזה עצוב, כאילו אנחנו נמצאים במקום אחר.

עיסאווי פריג': עכשיו, אני רוצה להתמקד בגורם ההרתעה, כדי לחשוב על ההרג הבא, ואני אומר את זה, חברים: כל עוד אין גורם ואין הרתעה ואין ענישה של מבצעי ההרג הזה, השוטרים, היד על ההדק תמשיך.

עיסאווי פריג': וכשאנחנו מזכירים את מח"ש, זה צחוק בעיניים.

עיסאווי פריג': ראינו את הסרט מכפר-כנא, וראינו את התוצאה במח"ש.

עיסאווי פריג': יש סרטים על התנהלות, ואנחנו רואים את האמירות ואת התוצאה.

עיסאווי פריג': התגובה המשטרתית הראשונה על ההרג הראשון, של סאמי, בנגב הייתה בזמן ההלוויה ברהט, שמשתתפים בה רבבות ואלפים.

עיסאווי פריג': המשטרה, בעזות מצח ובחוצפה, מוציאה הודעה שהניידת נקלעה בטעות לתוך ההלוויה.

עיסאווי פריג': אוי.

עיסאווי פריג': משטרה, שאמורה לשמור על ביטחון הציבור, מתקיימת הלוויה של עשרות אלפים ביישוב, בגלל הרג משטרתי, והיא נקלעה לשם באקראי, מקריות.

עיסאווי פריג': זאת עזות מצח שאני לא שמעתי עליה.

עיסאווי פריג': ומח"ש באה ואומרת לי: יש חשד.

עיסאווי פריג': אני ראיתי את הסרט של ח'יר א-דין חמדאן; הייתי ברהט וראיתי.

עיסאווי פריג': יש אלימות, יש תגובה אלימה של הצעירים, ראינו את זה, בסדר.

עיסאווי פריג': אבל לא בכל מחאה או תהלוכה או הפגנה צריך להיות סיכוי גדול להרג.

עיסאווי פריג': למה כשערבים מוחים זה נקרא התפרעות או הפגנה וכשיהודי בגבעת-עמל – ובצדק – מוחה, או בכל מקום אחר, זה נקרא מחאה?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, למה?

עיסאווי פריג': עד מתי אני, כאזרח ערבי – אני שייך למפלגה ישראלית, שנשאל את השאלות האלה כל הזמן: למה אתה שם?

עיסאווי פריג': מה אתה עושה שם?

עיסאווי פריג': מקומך לא שם, אתה לא שייך לשם.

עיסאווי פריג': אני מבקש מכם, תנו לי תשובות שאני אעביר לצעיר הערבי.

עיסאווי פריג': לא, אנחנו מדינה אחת, אזרחים שווי זכויות, גורל משותף, תנו לי להגיד את זה.

עיסאווי פריג': את התשובה אני מקבל מהיעדרותם של כל השרים, משתיקת הכבשים של שרי הממשלה.

עיסאווי פריג': מהליברמנים, שמאשימים בכל דבר שקורה – טיבי, זועבי, ומתחילים עם הכותרות.

עיסאווי פריג': זה, ושק החבטות שנמצא, הרשות הפלסטינית.

עיסאווי פריג': מה עלינו לעשות?

עיסאווי פריג': תגידו לנו.

עיסאווי פריג': לגנות פיגועים?

עיסאווי פריג': היה פיגוע טרור היום בתל-אביב, ואנחנו מגנים, ומגנים אותו בתוקף.

עיסאווי פריג': כל פגיעה בכל אזרח, בעינינו היא פיגוע.

עיסאווי פריג': מה אנחנו צריכים לעשות יותר?

עיסאווי פריג': לעזוב את המקום הזה?

עיסאווי פריג': הרי לא נעזוב.

עיסאווי פריג': אז תנו לנו פתרון, מה אני אגיד לצעיר הערבי?

עיסאווי פריג': אני צריך עכשיו כל מקרה וכל סיפור – לתאר לכם את זה ואת רמת האנושיות שבמקרה הזה?

עיסאווי פריג': הרי גם האזרח הערבי אוהב חיים.

עיסאווי פריג': גם האזרח הערבי רוצה עתיד.

עיסאווי פריג': גם האזרח הערבי, יש לו חלומות.

עיסאווי פריג': למה אתם עושים את זה?

עיסאווי פריג': למה, אדוני ראש הממשלה, אתה עושה את זה?

עיסאווי פריג': למה השתיקה?

עיסאווי פריג': למה המדיניות?

עיסאווי פריג': אני מדבר אליך לכיסא הריק, אבל זה יגיע אליך.

עיסאווי פריג': זה יגיע אליך, אדוני.

עיסאווי פריג': ואף חבר כנסת – סליחה, מיכל, שאני – אף חבר כנסת יהודי, מלבד חברתי חברת הכנסת רוזין, לא הטריח את עצמו לבוא לכאן אפילו לשם הזדהות – חברים, אתם סובלים.

עיסאווי פריג': עד מתי נגיד את זעקתנו?

עיסאווי פריג': השולחן הזה, אם היה מדבר, ומוציא את כל הדברים והנאומים שהיו בעשרות השנים על הסבל הזה, היה מתפוצץ.

עיסאווי פריג': הדיסק היה מתמלא.

עיסאווי פריג': מה צריך לעשות?

עיסאווי פריג': אתה יכול להיכנס, אדוני, זה לא נורא, יראו בטלוויזיה שאתה משתתף ושומע דיון כזה.

עיסאווי פריג': לא נורא, לא נורא.

עיסאווי פריג': לא יכעסו עליך.

עיסאווי פריג': זה לא ירחיק מנדטים.

עיסאווי פריג': אתה יכול לשבת.

עיסאווי פריג': אז, אדוני, אני פונה מכאן לכל החברים, אני רוצה לסכם את הדיון.

לאון ליטינצקי: אין חברים.

עיסאווי פריג': מה לעשות; אתה רואה, אתה הצטרפת ונהיו כמה חברים.

עיסאווי פריג': אני פונה: כל עוד אלמנט ההרתעה לא קיים, ההרוג הבא לפנינו.

עיסאווי פריג': כל עוד תימשך שתיקת מקבלי ההחלטות במדינה, בלי שינוי מדיניות כלפי ההתנהלות והיחס של המשטרה כלפי האזרח הערבי, אנחנו נעמוד כאן ונגיד את צעקתנו.

עיסאווי פריג': אין לנו ברירה.

עיסאווי פריג': אבל, חברים, די, זה עובר כל גבול.

עיסאווי פריג': אנחנו גם אזרחים שרוצים לחיות, ומגיע לנו לחיות.

עיסאווי פריג': תודה לכם.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

נחמן שי: חבר הכנסת אחמד טיבי ביקש – מהצד, בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, תודה, אני עצוב בגלל שהמליאה נראית כך – –

נחמן שי: נכון.

אחמד טיבי: – – כאשר אנחנו דנים על הריגתם של שני אזרחים.

אחמד טיבי: אבל יש הסבר למליאה הריקה הזאת – אף לא שר אחד, אף לא חבר כנסת מהקואליציה; חברת כנסת יהודייה אחת ושלושה חברי כנסת ערבים.

נחמן שי: והיושב-ראש.

אחמד טיבי: מלבד היושב-ראש.

עיסאווי פריג': סליחה, אדוני.

עיסאווי פריג': איך אדוני ממשיך לקיים את הישיבה במצב כזה?

נחמן שי: אנחנו מפסיקים עכשיו – – –

עיסאווי פריג': אני שואל – – –

נחמן שי: זכותה של הממשלה לא להשיב, רק – אני רואה את זה באופן אישי, כחבר כנסת, בחומרה רבה – – –

אחמד טיבי: תן לי להשלים את זה, ומייד נסיק כולנו מסקנות יחד.

נחמן שי: כן, בבקשה, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: אמרתי – וגם הצטרף חברי דב חנין, שהיה כאן מתחילת הדיון – מאז הפגנות שנות 2000, אדוני היושב-ראש, סאמי א-זיאדנה, שנהרג לאחר סאמי אל-ג'עאר, הוא הקורבן ה-51, אזרח ערבי ישראלי שנהרג על-ידי כוחות הביטחון.

אחמד טיבי: כאשר יש הרוג או נרצח יש רוצח, יש מי שירה.

אחמד טיבי: אבל עונש אין, הרתעה אין, ולכן אל תצפה שלא יהיו עוד פשעים כאלה.

אחמד טיבי: הרוצח שהרג, ירה בדם קר בסאמי, הוא פושע עד שיוכח אחרת.

אחמד טיבי: איך יוכח אחרת?

אחמד טיבי: צריך להעמיד אותו בפני בית-משפט, לא באמצעות מח"ש, גם אם מח"ש אומרת שקרוב לוודאי שהמעשה הוא מעשה לא חוקי, שהירי הוא לא חוקי.

אחמד טיבי: נראה לכם שביישוב יהודי דברים כאלה מתרחשים – שניים נהרגים יום אחרי יום, על-ידי המשטרה, והדברים היו זורמים ככה, קולחים, כאילו כלום לא קרה?

אחמד טיבי: כאילו רהט היא איזה יישוב נידח במרכז אפריקה, אפילו שרהט היא חלק מהארץ הזאת, מהמולדת הזאת.

אחמד טיבי: תושבי רהט הם חלק מאתנו, הם אזרחים – כועסים, מתריסים, מתקוממים על תנאי חיים, כשמלכתחילה הם מוזנחים, מופלים לרעה.

אחמד טיבי: חיים בקושי, וגם את הבקושי הזה הופכים לחיים בלתי אפשריים?

אחמד טיבי: אין חיים.

אחמד טיבי: כאשר דורשים מאתנו דו-קיום, אנחנו זועקים: קודם קיום, ריבונו של עולם, קיום, חיים.

אחמד טיבי: והדבר הזה לא ניתן, לא ניתן לנו.

אחמד טיבי: לא לח'יר א-דין חמדאן בכפר-כנא, לא לסאמי ולא לסאמי.

אחמד טיבי: גזענות נגד יהודים מכונה כאן ובעולם אנטישמיות.

אחמד טיבי: גם גזענות נגד ערבים היא אנטישמיות.

אחמד טיבי: ולכן, מי שנוהג כך בחיים של ערבי הוא גזען.

אחמד טיבי: ואם הוא יהודי, הוא אנטישמי יהודי.

אחמד טיבי: (אומר בערבית ומתרגם לעברית:) סאמי וסאמי נהרגו על-ידי אנטישמי.

אחמד טיבי: זה נורא.

אחמד טיבי: זה אמור לדחוף אנשים להרגיש מבוכה, קצת בושה, אבל הבושה נעלמה, זה מצרך נדיר.

אחמד טיבי: זאת ממשלה ללא בושה, ממשלה ריקה, כאשר שניים מהאזרחים נהרגו ואף אחד לא פוצה פה.

אחמד טיבי: והיום מגיע שר החוץ, אדוני היושב-ראש, ואומר שהאחראים לפיגוע זה אנחנו, הוא נוקט שמות.

אחמד טיבי: ואני לתומי חשבתי שבזמן הפיגוע הייתי בבית, יש לי אליבי.

אחמד טיבי: אבל מי אומר את זה?

אחמד טיבי: אדם שכל הזמן מטיף להרג, לרצח, לגזענות.

אחמד טיבי: אני אחראי לפיגוע?

אחמד טיבי: אני אחראי להרג יהודים?

אחמד טיבי: היהודים היחידים – אכן, ידי מגואלות בדם של יהודים, אבל אלה ילדים שאני יילדתי.

אחמד טיבי: זה הדם היחידי.

אחמד טיבי: אחרים בבית הזה, ידיהם מגואלות בדם של ערבים ושל פלסטינים.

אחמד טיבי: אלה צריכים להתבייש.

אחמד טיבי: אני מבקש – (אומר משפט בערבית, להלן תרגומו: אני מבקש מאחַי לקרוא את סורת הפתיחה לעילוי נשמת השהידים).

אחמד טיבי: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לך, חבר הכנסת אחמד טיבי.

נחמן שי: אנחנו נעשה כרגע הפסקה.

נחמן שי: נפסיק את הישיבה עד לחידושה בהמשך – רגע, סליחה.

נחמן שי: נכון, סליחה, קודם כול נצביע על העלאת הנושא במליאה, או אם יש איזו הצעה אחרת.

נחמן שי: אתה רוצה להציע הצעה אחרת, אחמד?

אחמד טיבי: מליאה.

נחמן שי: מליאה.

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: אז נעשה קודם כול – סליחה – – –

עיסאווי פריג': אבל שוב מליאה ורק אנחנו נהיה כאן?

נחמן שי: אני יודע – – –

עיסאווי פריג': לפחות צריך לחייב ששרים יהיו כאן.

עיסאווי פריג': שיקשיבו לפחות.

עיסאווי פריג': המינימום – – –

נחמן שי: אני יודע.

נחמן שי: אתה לא תמצא בי אדם שיתנגד לך.

נחמן שי: אני חושב שזה חמור.

נחמן שי: אני אומר שלא צריך להסכים עם הדברים שנאמרו, אבל צריך לבוא ולהביע צער, לפחות, על מותם של שני אנשים בנסיבות שעדיין נחקרות.

נחמן שי: זה לא משנה, אנשים נהרגו ברהט, ביישוב בתוך מדינת ישראל.

נחמן שי: מישהו צריך לדבר על זה, זה לא יכול להישאר ככה.

עיסאווי פריג': אני לא רציתי לדבר על הצד ההוא.

עיסאווי פריג': אני מדבר גם על – – –

נחמן שי: אני מדבר על כל הכנסת.

נחמן שי: אני מדבר על כל הכנסת.

אחמד טיבי: אני מבקש לשנות את דעתי.

נחמן שי: אתה רוצה ועדה?

אחמד טיבי: אני רוצה ועדת הפנים, כדי להציע שם להקים ועדת חקירה או ועדת בדיקה.

נחמן שי: אוקיי, אז בסדר.

נחמן שי: האם יש הסכמה בין כולם?

נחמן שי: אתם מוכנים?

נחמן שי: אוקיי, אז אנחנו נצביע על העברת הנושא לוועדת הפנים, כדי – כפי שהציע חבר הכנסת טיבי – ליזום שם ועדת חקירה.

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: בבקשה, האם להעביר לוועדת הפנים או לא.

נחמן שי: בבקשה, חברים.

נחמן שי: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

עיסאווי פריג': מתי להערכת אדוני הדיון – – –

נחמן שי: עוד לא ידוע.

נחמן שי: אנחנו נזעיק אתכם.

נחמן שי: בסדר, אנחנו כרגע עושים הפסקה עד להמשך החקיקה, כן, הצעת חוק שכר מינימום.

נחמן שי: התוצאה של ההצבעה: בעד – 5, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נחמן שי: אני מודיע בזה על הפסקת הישיבה, ונודיע לחברי הכנסת על חידושה בזמן המתאים.

נחמן שי: תודה רבה לכולכם.

בשעה 15: מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

יצחק וקנין: רבותי, אני פותח את ישיבת המליאה.

יצחק וקנין: הצעת חוק שכר מינימום (העלאת סכומי שכר מינימום – הוראת שעה), רבותי, אחרי שוועדת העבודה והרווחה אישרה אותה בקריאה ראשונה ואישרה אותה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: אני נותן למזכיר הכנסת להודיע הודעה קודם.

יצחק וקנין: מייד אחרי כן אאפשר ליושב-ראש הוועדה להציג את הצעת החוק.

נאזם בדר: תודה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק שכר מינימום (העלאת סכומי שכר מינימום – הוראת שעה), התשע"ה–2015, כולל לוח תיקונים להסתייגות של חבר הכנסת אורי מקלב, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאזם בדר: כאמור, ועדת הכנסת אישרה בישיבתה הבוקר שחרור מחובת הנחה להצעת החוק הנ"ל גם בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

נאזם בדר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: [מס' מ/914; "דברי הכנסת", חוברת זו, עמ' 15249; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה חבר הכנסת חיים כץ יציג את הצעת חוק שכר מינימום (העלאת סכומי שכר מינימום – הוראת שעה) לקריאה שנייה ושלישית.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני עומד פה במושב מיוחד של כנסת ישראל ומעלה את החוק מס' 180 של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חיים כץ: 180 בקדנציה וחצי של נגיעה באוכלוסיות הכי חלשות, עם חברי ועדה מדהימים, שהתיישבו ועשו.

חיים כץ: ישבתי היום בחדר עם נציגי האוצר וראיתי את התנהלות המליאה, איך כל אחד קפץ ולקח קרדיטים, מי אמר ומי עשה, ואמרתי: תראה את אלה מתווכחים, ואני בכלל לא הולך להעלות את הצעת החוק לקריאה השנייה והשלישית.

חיים כץ: ההסכמה בין התעשיינים וההסתדרות על הצעת החוק יצרה מצב של תשלום שכר מינימום, העלאת שכר המינימום ל-5,000 שקל, שכל כך רציתי וכל כך רצינו, אבל זה היה מלא בחורים.

חיים כץ: אף אחד לא ראה מה קורה מסביב.

חיים כץ: והיו פה כמה חברי כנסת – ואני מהמפרגנים – קארין אלהרר ואורית סטרוק צלצלו ואמרו לי: תשמע, אתה מבין כמה נכים נפגעים?

חיים כץ: אותם נכים שמעסיקים עובדים זרים; אותם נכים או ילדים נכים שמעסיקים עובדים זרים, והם לא יקבלו את הגמלה ופתאום הם יצטרכו לשלם יותר לעובדים הזרים?

חיים כץ: אמרתי: אני לא מעביר את החוק הזה.

חיים כץ: והתחיל קרב.

חיים כץ: התחיל קרב על משהו שאני רוצה – ואני רוצה את הצעת החוק הזאת, ואני רוצה להעלות את שכר המינימום, ואני יודע כמה אנשים הולכים ליהנות מזה.

חיים כץ: ואני מבין שיש לנו פוליטיקה, ואני מבין שיש לנו בחירות.

חיים כץ: אבל לפני שאני אדבר על החוק אני רוצה להודות לראש הממשלה, שנתן 100 מיליון שקל היום כדי שהחוק הזה יעלה פה, כי אני לא הייתי מעלה אותו – אם לא הייתה נפתרת בעיית הנכים והילדים הנכים לא הייתי מעלה את החוק הזה, לא הייתי עומד פה עכשיו.

חיים כץ: אז אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה השנייה ולקריאה השלישית את הצעת חוק שכר מינימום (העלאת סכומי שכר מינימום – הוראת שעה), התשע"ה–2015, שיזמה הממשלה בעקבות הסכמה בין התעשיינים לאבי ניסנקורן, מזכ"ל ההסתדרות.

חיים כץ: גם בדברי התודות אני אגיד תודה לאבי ניסנקורן על המלחמה הגדולה, ועל ההתחייבות שהייתה לו אלי, שהוא ינסה בעתיד להוריד את תוספת השלמת השכר שמקבלים האנשים שמרוויחים בפועל שכר מינימום, אבל באמת הם מרוויחים פחות משכר מינימום.

חיים כץ: מוצע כהוראת שעה להעלות את סכום שכר המינימום, שעומד כיום על 4,300 שקל, בהדרגה, עד שביום 1 בינואר 2017 הוא יעמוד על סך 5,000 שקלים חדשים, וזאת כל עוד סכום שכר המינימום שהיה חל אלמלא הוראת השעה עולה על 47% מהשכר הממוצע המשק.

חיים כץ: שכר המינימום בכלל בנוי בעיוות אדיר, כי יש כל מיני מרכיבי שכר שלא נכללים בשכר המינימום.

חיים כץ: זה מתבטא בהסכמים הקיבוציים האחרונים, בהסדרים שנקבעו בהם תוספות שמטבען אמורות היו להיחשב בין רכיבי שכר המינימום אולם נקבע לגביהן במפורש כי יוחרגו משכר המינימום.

חיים כץ: מוצע במסגרת הוראת השעה להתגבר על החרגה זו ולקבוע כי תוספות אלה יובאו בחשבון לצורך חישוב שכר המינימום לפי הוראת השעה.

חיים כץ: על מנת שלא לפגוע בשכר שהיה משתלם לעובד שהיה זכאי לאותן תוספות אלמלא הוראת השעה, מוצע לקבוע כי עובד כאמור יהיה זכאי לקבל ממעסיקו הפרשי הוראת שעה בסכום השווה לסכום שהיה המעסיק משלם לו כהשלמה לשכר מינימום אלמלא החוק המוצע.

חיים כץ: במהלך הדיון בהצעת החוק בוועדה ולנוכח המצוקה שאליה נקלעו מי שנדרשים להעסיק עובדים בענף הסיעוד, סוכם כי יוקם צוות שיהיו חברים בו נציגים מהביטוח הלאומי, ממשרד האוצר, ממשרד המשפטים, ממשרד הרווחה ומההסתדרות הכללית.

חיים כץ: כל גוף יביא לא יותר משני נציגים, והם יגבשו המלצות על אופן חלוקת 100 מיליון השקלים החדשים שהבאנו היום ממשרד ראש הממשלה, שהוא שר האוצר, אשר תרם 100 מיליון שקלים.

אילן גילאון: תרם?

אילן גילאון: תרם?

חיים כץ: תרם.

חיים כץ: הביא לנו מהאוצר 100 מיליון.

חיים כץ: ואני לא עושה פוליטיקה.

חיים כץ: אילן, אתה מכיר אותי.

אילן גילאון: – – –

עיסאווי פריג': אתה עושה פוליטיקה.

חיים כץ: עזוב, אתה לא מכיר.

חיים כץ: אתה לא יודע.

חיים כץ: הוא יושב אתי.

עיסאווי פריג': – – –

חיים כץ: רגע, אילן, חברים.

חיים כץ: תגיד לו שיהיה רגוע מאחור, שלא יפריע לי.

עיסאווי פריג': מה זה "תרם"?

יצחק וקנין: עיסאווי פריג'.

אילן גילאון: – – – תרמנו במשרד.

חיים כץ: מאה אחוז, תרמנו במשרד.

חיים כץ: אבל לְמה לא ישחקו לנו?

חיים כץ: הקמנו ועדה שתזמן את הנכים ואת נציגי הנכים ותסיים את עבודתה עד 26 בפברואר, ותביא את מה שסוכם לאישור ועדת העבודה והרווחה, שנראה שהמטרות של הכסף הזה – שאכן ילכו לאן שרצינו שילכו.

חיים כץ: גם אני הייתי אמור להיות בוועדה הזאת, אבל משרד המשפטים אמר שמחשש שזה ייראה פוליטי אסור לי להיות שם.

חיים כץ: ואני אמרתי: אוקיי, אני מקבל, אני לא אהיה שם.

חיים כץ: אני סומך את ידי על אבי ניסנקורן שיעשה את עבודתו, כמו שהוא היה חלק מהבאת העלאת שכר המינימום.

חיים כץ: אז אני משכתי את שמי מהסיכום המוקדם.

חיים כץ: להצעת החוק הוגשו הסתייגויות – הסתייגות אחת מהותית וכמה הסתייגויות דיבור.

חיים כץ: ברור לי שזה שהגיש את ההסתייגות המהותית – והוא יגיד את זה, אני כנראה לא הדובר שלו – אמר שהוא יהפוך אותה, הוא יבקש לא להצביע עליה.

חיים כץ: בוועדה אמרנו שכל החברים בוועדה – מי שרוצה יקבל הסתייגות דיבור.

חיים כץ: אילן אמר: אני רוצה הסתייגות שתיקה.

חיים כץ: לצערי, לא כולם שמעו לו.

חיים כץ: אני ישבתי פה בצד עם נאזם ואמרתי לו: תשמע, מן הדין שתרשום את אילן, כי הוא ביקש והייתה פה אי-הבנה, והוא אמר שזה נוגד את נוהלי הכנסת.

חיים כץ: אז מבחינתי אין לי שום מניעה שתעלה ותגיד ותעשה פה את מה שאתה חושב כחלק מהוועדה, שנכח בוועדה, ומי שנלחם בשביל הנכים, והיה יושב-ראש תת-ועדה שנגעה בנגישות והקדיש מזמנו לפחות יום בשבוע, בכל שבוע, ותרם ועשה.

חיים כץ: אז אני בטח לא אהיה זה שתחשוב אפילו שיגיד: אל תבוא ותדבר את חמש הדקות.

אילן גילאון: – – –

חיים כץ: אם הוא יסכים – מבחינתי, אילן, אתה יכול לעלות ולדבר מה שאתה רוצה.

חיים כץ: אתה יודע למה?

חיים כץ: כי אתה ראוי.

חיים כץ: אתה מבין שאתה ראוי?

חיים כץ: לפחות אני חושב שאתה ראוי.

חיים כץ: מה לעשות, מהבחינה החברתית אתה ראוי; מהבחינה המדינית אנחנו קצת חלוקים.

חיים כץ: גם אתה, שאתה ראוי, אתה לא מושלם.

חיים כץ: אין מושלמים.

חיים כץ: פריג', צעק משהו.

אילן גילאון: די לחברתיות.

עיסאווי פריג': בגלל זה בחרנו אותו במרצ למקום ראשון.

חיים כץ: כן, כמו אסד הוא נבחר, שמעתי.

חיים כץ: מאחר שאנשים ביקשו להגיב ולדבר, אנחנו ניתן לאנשים להביע את ההסתייגויות שלהם.

חיים כץ: אני מקווה שההסתייגות המהותית אכן תרד, ונאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה והשלישית.

חיים כץ: אני מאוד רוצה לקוות שלא נעמוד פה; שאני לא אצטרך לעמוד פה ולהרגיש מרומה כי לא מיצינו ולא קיבלנו ולא פתרנו את הבעיות האמיתיות של הנכים, של הילדים הנכים, של הזקנים ושל ניצולי השואה שבעקבות העלאת שכר המינימום יצטרכו לשלם יותר לעובדים זרים.

חיים כץ: אין לנו כוונה לפגוע בהם.

חיים כץ: אנחנו רוצים לפתור להם את הבעיות, אנחנו רוצים שהם יקבלו את מה שמגיע להם.

חיים כץ: אני אשמור את הזכות שלי לעלות פעם נוספת ולברך אחרי שהצעת החוק תעבור.

חיים כץ: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת חיים כץ.

יצחק וקנין: הסתייגות מהותית של חבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: אדוני חבר הכנסת אורי מקלב, רשות הדיבור שלך.

יצחק וקנין: כמה זמן כבודו רוצה?

יצחק וקנין: חמש?

יצחק וקנין: עשר?

אורי מקלב: עשר.

יצחק וקנין: עשר.

אורי מקלב: עד עשר.

יצחק וקנין: אני נותן לך עד עשר דקות.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אני אקצר.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מכובדי חברי הכנסת, חברי חברי הכנסת, אני מתנצל מראש שבגלל פרוצדורה או תקנות של הכנסת לא יכולנו להפוך את ההסתייגות המהותית להסתייגות דיבור, אף שאני חושב שגם במצב היום ההסתייגות היא מהותית.

אורי מקלב: ההסתייגות מדברת על העלאת שכר – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יצחק וקנין: נצביע.

יצחק וקנין: אם הוא ימשוך אותה – הוא עדיין יכול למשוך את ההסתייגות.

יצחק וקנין: זה שהוא מדבר לא מחייב הצבעה.

אורי מקלב: אני לא יכול להגיד מראש שאני עתיד למשוך את ההסתייגות, אבל ברגע זה אני מסתייג.

אורי מקלב: חשוב גם לציין שההסתייגות מתייחסת להעלאת שכר המינימום למעסיקים של עובדים זרים בענף הסיעוד.

אורי מקלב: לא רק שאני לא מתנגד לחוק עצמו – החוק עצמו הוא חוק טוב ומיטיב לרבים; ואני גם לא מסתייג מהפעילות הרבה של יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת חיים כץ, שגם בנושא הזה של העסקת עובדים זרים השקיע מאמצים רבים.

אורי מקלב: התעכבנו בפתיחת הישיבה של ועדת הרווחה, ולו רק כדי שתהיה באמת תוספת תקציבית – עדיין לא ברור כמה – עבור העסקת עובדים זרים.

אורי מקלב: אבל עם כל זה אנחנו צריכים לדעת שבדרך הזאת, שאנחנו העלינו את שכר המינימום לעובדים ולמעסיקים, שהמעסיקים חייבים לתת שכר מינימום יותר גבוה – תדעו לכם שאנחנו פגענו בכאלה שגם ככה קשה להם וגם ככה הם צריכים להתמודד עם קשיים רבים בהעסקת עובדים זרים.

אורי מקלב: לצערנו, לפי ההגדרה, קשישים סיעודיים והורים לילדים נכים נחשבים למעסיקים.

אורי מקלב: מה הם מעסיקים?

אורי מקלב: כל ההעסקה שלהם זה עובד זר.

אורי מקלב: ולא זו בלבד, אלא שלפעמים הם לא מקבלים שכר מינימום; אלה שמעסיקים עובד זר אפילו לא מקבלים שכר מינימום, אבל להיקרא "מעסיק" הם נקראים, והם צריכים עכשיו לשלם שכר מינימום יותר גבוה.

אורי מקלב: ולהם אין על מי לגלגל את זה.

אורי מקלב: כל מעסיק, אני יוצא מנקודת הנחה, גם מעסיקים קטנים וגם מעסיקים גדולים, בסופו של דבר מעסיק אחרים במשהו יצרני, במשהו שמכניס, מחולל הכנסה, והוא יכול לגלגל, אם לא את הכול, הוא יכול לגלגל משהו.

אורי מקלב: אותו קשיש סיעודי, אותו אבא לילד נכה, הוא לא יכול – את מה שהוא צריך לשלם הוא לא יכול לגלגל.

אורי מקלב: ועכשיו תשאלו אותי למה זה נקרא שפוגעים כאשר הוספנו תקציב.

אורי מקלב: אז ראשית צריכים כולנו לדעת שיש רבים שמעסיקים עובדים זרים, במיוחד קשישים, וגם חולים, עדיין לא בהגדרה המלאה של 2.5 נקודות סיעוד.

אורי מקלב: הם מעסיקים – האנשים האלה מעסיקים כדי שיהיה אתם מישהו, מפני שהם לא יכולים להסתדר לבד.

אורי מקלב: אותו עובד זר, זה הדבר המינימלי כדי להמשיך להיות בבית ולא להיות במוסד.

אורי מקלב: הם לא מקבלים גמלת סיעוד, וממילא הם צריכים לשלם את מלוא העלאת שכר המינימום עבור אותו עובד זר.

אורי מקלב: אף אחד לא משפה אותם, אף אחד לא מפצה אותם.

אורי מקלב: ולפעמים הם בקושי יכולים להחזיק מעמד – על השקל – כדי להחזיק את אותו עובד זר, את אותו עובד סיעוד, ועכשיו הם צריכים, תוספת של קרוב ל-600 שקל מינימום, בפעימה הזאת, לשלם מכיסם.

אורי מקלב: מי ישפה אותם בעניין הזה?

אורי מקלב: איך אנחנו יכולים לקרוא ולהגיד להם: אתם מעסיקים ואתם כולכם צריכים לשלם?

אורי מקלב: 2.

אורי מקלב: גם בנוגע לאלה שהם מעסיקים שמקבלים גמלת סיעוד – ונציגי האוצר אמרו – או אלה שמקבלים קצבת שר"מ – ההסתייגות באה להגיד: עדיין לא נאמרה אמירה ברורה שהם יקבלו את כל השיפוי, בוודאי לא באופן מלא.

אורי מקלב: זה עדיין לא ברור, מכיוון שכאלה שמעסיקים לבד, גם אם הם זכאים לגמלת סיעוד, מה שנקרא "גמלה בעין" – שהם מועסקים על-ידי חברות הסיעוד – אבל מי שמעסיק באופן פרטי, עדיין לא מובטח לו שהוא משופה על אותו עובד זר ועל אותה העלאה במחיר, העלאת שכר המינימום; ואפשר לבדוק את זה.

אורי מקלב: בוועדה גם לא נאמר, אדוני, יושב-ראש הוועדה, דבר – – –

קריאה: – – –

אורי מקלב: הדבר הזה לא נאמר באופן ברור.

אורי מקלב: ולא זו אף זו, אנחנו גם צריכים להגיד להם, אני חושב שהם, גם העובדים – חלק מההסתייגות, ההסתייגות השנייה הייתה לחלופין – אותם הורים לילד נכה שאומרים להם: תהיה ועדה ב-20 ועד 26 בפברואר, הם היום, מרגע זה הם כבר מודאגים.

אורי מקלב: האמירה צריכה להיות ברורה עבורם, ולכן ההסתייגות באה ואומרת: כל זמן שאתה לא משפה אותי, אל תעלה לי.

אורי מקלב: אותו אבא שחזר, שומע היום אותנו מעלים את שכר המינימום ואומרים שתהיה ועדה שתדון בהעלאה ובשיפוי שלהם – זה לא מרגיע אותו.

אורי מקלב: איך הוא יתמודד בחודש הבא?

אורי מקלב: איך הוא יתמודד בעוד חודש?

אורי מקלב: הוא כבר שבע מהבטחות, הוא כבר קיבל הרבה הבטחות והרבה ועדות, והוא לא קיבל.

אורי מקלב: רק לאחרונה, אחרי מאמצים של חברת הכנסת אורלי לוי ועוד הרבה חברים, ודב חנין, העלינו לאותם הורים במאות שקלים, ב-1,000 שקל, או קצת יותר מ-1,000, את קצבת השר"מ.

אורי מקלב: אם הם לא יהיו משופים בה, או יקבלו את ההחזרים ומקבלים פיצוי על זה, במה הועלנו להם?

אורי מקלב: במה הועלנו להם?

אורי מקלב: זה 600 שקל לחודש עכשיו.

אורי מקלב: לכן אנחנו צריכים לומר אמירה, ולכן ביקשתי להעלות את ההסתייגות הזאת.

אורי מקלב: אבל לאור זאת שאני מבין שבסופו של דבר יש כאן תועלת גדולה מאוד, ואם אנחנו צריכים, במערכת האיזונים, לראות מי מרוויח, וכל כך הרבה אנשים – עשרות אלפים ומאות אלפים שמקבלים היום שכר מינימום, יגדל להם סכום שכר המינימום, תמיד צריך לדעת שהרוב הרבה יותר חשוב מאותו מיעוט שניזוק, אף שכל אחד זה משפחה בפני עצמה.

אורי מקלב: אבל האמירה שתיאמר פה היום – ואני מצפה גם מהיושב-ראש, כפי שהוא אמר את זה באופן הרבה יותר ברור בוועדה, אבל גם מעל דוכן הכנסת – שאנחנו לא נניח להם ואנחנו לא נזניח אותם; ואותם הורים לילדים נכים, אותם קשישים שמעסיקים – נמצא את הדרך, אם לא עכשיו, כשאנחנו לא עוצרים את החוק, לעת הזאת נמצא את הדרך שהם לא יופסדו ושהם לא ייפגעו מהעלאת שכר המינימום.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על הזמן שנתת לי.

אורי מקלב: אומנם היה לי גם חלק פוליטי, אבל את כל החלק הפוליטי אני מוחק.

אורי מקלב: ואם תשאל אותי על המשך ההסתייגות, אני אגיד את דברי כפי שאני אמרתי לך לפני הישיבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: רבותי, כאמור, יש בקשות דיבור של כמה חברי כנסת.

יצחק וקנין: אני אקריא את השמות: חבר הכנסת דב חנין – מוותר?

יצחק וקנין: לא מוותר.

יצחק וקנין: בבקשה, תעלה לדבר.

יצחק וקנין: אחריך – יעקב מרגי.

יצחק וקנין: אתה מוותר או רוצה לדבר?

יעקב מרגי: מוותר.

יצחק וקנין: קארין אלהרר – איננה.

יצחק וקנין: אורית סטרוק, את מוותרת?

יצחק וקנין: לא.

יצחק כהן: גם אני לא מוותר.

יצחק וקנין: רבותי, נא להקפיד, חמש דקות, לא יותר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

יצחק כהן: היושב-ראש, חבר הכנסת מרגי לא מוותר.

יצחק וקנין: רבותי, עזבו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת כהן, נא לא להפריע לי.

יצחק וקנין: כבודו עומד ומפריע לי לנהל את הדיון.

יצחק וקנין: סיעת ש"ס בהרכב מלא, אני מבין, אבל לא צריך – – –

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, עמיתי חברי הכנסת, אכן, הכנסת הזאת מסיימת את דרכה במעשה טוב, וצריך לברך על העלאה של שכר המינימום בכל שקל ששכר המינימום עולה, כי הוא משפר את מצבם של עובדים עניים ומוציא עובדים ממעגל העוני.

דב חנין: אנחנו רצינו, עמיתי חברי הכנסת, העלאה חדה יותר, רצינית יותר, מהותית יותר, של שכר המינימום, אבל אנחנו מברכים גם על ההעלאה הזו.

דב חנין: זה הזמן, אחרי דיונים רבים, להודות לאלה שצריך להודות להם על המהלך הזה.

דב חנין: קודם כול צריך להודות לעובדים שיזמו את הדרישה להעלות את שכר המינימום ל-30 שקל לשעה.

דב חנין: הדרישה הזו, רבותי חברי הכנסת, הגיעה מהתארגנויות עובדים, מארגון "כוח לעובדים”, הגיעה מלמטה.

דב חנין: אנחנו גיבשנו אותה להצעת החוק, והנחנו את הצעת החוק הזאת בכנסת, וכאן אני רוצה להודות לכל אותם אנשים ונשים, מתנדבים ומתנדבות, שהרימו את הקמפיין בתמיכה בהעלאת שכר המינימום ל-30 שקל לשעה.

דב חנין: אני רוצה להודות לעוזרים הפרלמנטריים שלי: לאלון-לי גרין, לאלה ידעיה, לשאדה עמר, שנלחמו, פעלו ועשו רבות כדי שהצעת החוק הזאת תקודם; אני רוצה להודות לחברי הכנסת שהצטרפו להצעת החוק הזו, 64 חברי כנסת, מספר מאוד גדול; אני רוצה להודות לשר היחיד שמתוך הממשלה הביע תמיכה בהצעת החוק הזו, השר עמיר פרץ; אני רוצה להודות לחברי כנסת מהקואליציה שהצטרפו להצעת החוק הזאת אף שזה לא היה על-פי המשמעת הקואליציונית – ונמצאים אתנו חברי הכנסת חיים כץ, אורלי לוי אבקסיס, מירי רגב, גילה גמליאל – כל הכבוד לכם על המעשה הזה וההתייצבות הזאת; אני רוצה להודות לחברי באופוזיציה שהצטרפו להצעת החוק הזו ולקמפיין הזה: חבר הכנסת איתן כבל, לא שכחנו את 30 שכיבות הסמיכה שלך, שאפילו היית צריך לעשות אותן פעמיים, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, חבר הכנסת אילן גילאון, חברת הכנסת מיכל רוזין, חבר הכנסת עיסאווי פריג', חבר הכנסת אורי מקלב, חבר הכנסת איציק כהן, סגן שר האוצר לשעבר, שהביע תמיכה בהצעת החוק הזאת, חבר הכנסת אברהם מיכאלי, חבר הכנסת נסים זאב, חבר הכנסת דוד אזולאי, אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת יצחק וקנין.

דב חנין: כל אלה עמיתי חברי הכנסת שחתמו אז והתייצבו אז – חבר הכנסת משולם נהרי – תומכים אמיתיים בהצעת החוק הזו.

דב חנין: אני מרגיש נוח עכשיו לדבר פה במליאה, כי אני רואה שכל המתנגדים לא הגיעו לדיון, כל אלה שהיו נגד.

אורלי לוי אבקסיס: יש כאלה מיש עתיד – – –?

דב חנין: לצערי הגדול, מיש עתיד לא הצטרפו להצעת החוק הזאת, אבל חבר הכנסת סולומון נמצא אתנו כאן, ובמקום שבו עומדים חוזרים בתשובה, כולנו צריכים כנראה לשבת.

דב חנין: אני רוצה להודות להסתדרות שהתגייסה, ליושב-ראש ההסתדרות אבי ניסנקורן, שהוביל את המאבק הציבורי בעניין הזה.

דב חנין: אבל אני רוצה לסיים, עמיתי חברי הכנסת, במי שאני מבקש לא להודות לו.

דב חנין: אז אני לא מודה לראש הממשלה, שהתנגד להעלאת שכר המינימום.

דב חנין: אני לא מודה לשר הכלכלה, שדיבר פה בכנסת והתגאה בחוק הזה – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – פופוליסטים.

דב חנין: כן, שהוא פתאום נזכר שצריך להעלות את שכר המינימום, אבל אני זוכר שבזמן אמת הוא הסביר לכולנו למה זה מוטעה להעלות את שכר המינימום.

דב חנין: אני רוצה לסיים, עמיתי חברי הכנסת.

דב חנין: זו רק ההתחלה.

דב חנין: אנחנו לא ויתרנו ואנחנו לא נוותר על העלאת שכר המינימום ל-30 שקל לשעה.

דב חנין: זה לא מספר שהתאהבנו בו כי הוא מספר עגול, זה מספר שעושה שינוי.

דב חנין: הוא מוציא עובדים ממעגל העוני; חברתית וכלכלית הוא באמת מגדיל את כוח הקנייה של העניים.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב מרגי, ואחריו – – –

קריאה: – – –

יצחק וקנין: יש לנו עוד שני דוברים.

יצחק וקנין: שלושה.

קריאה: יאללה, מרגי – – –

יעקב מרגי: ייקח לי עשר דקות להוריד את הפודיום.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אין ספק שזה יום – אפשר לקרוא לו יום בשורה, אבל החוק לא מושלם.

יעקב מרגי: צריכים להיות כנים ולומר שאם היית מדבר אתנו לפני חודשיים-שלושה ואומר שהממשלה הזאת תעביר את חוק העלאת שכר המינימום ל-5,000 ש"ח, היינו צוחקים לך בפנים: כאילו, אתה הזוי או תלוש מהמציאות?

יעקב מרגי: אבל מה לעשות – מה שמערכת בחירות יכולה לעשות, כנראה.

מירי רגב: אף פעם אל תצחק.

מירי רגב: אף פעם אל תצחק.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חז"ל כבר הקדימו אותך ואמרו: אל תאמר אי אפשי על מה שאפשי.

יעקב מרגי: אבל צריך את מערכת הבחירות ואת מצעד הפופוליזם.

יעקב מרגי: אילו – – –

מירי רגב: – – – והליכוד הביא את זה?

מירי רגב: זה מה שחשוב.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: הליכוד הביא את זה, הביא את זה – אני יכול לומר לך, אם יש קרדיט שאני אוכל להעניק אותו באהבה, ובנדיבות לב ובחפץ לב למישהו מהליכוד שהאמין בזה ודחף, וההישג שלו היום הוא לא פחות חשוב מהחקיקה עצמה, כי באמת היה תלוי דגל – לא רוצה להגיד לך שחור – מעל החקיקה – אפור – כי מצד אחד היינו מצ'פרים קבוצה מסוימת, ומקפחים קבוצה מוגבלת אחרת.

יעקב מרגי: אני חושב שהדיון, הפשרה, ההסכם שהביא הנציג שלנו, של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת חיים כץ, שכנראה חברי מרכז הליכוד לא יודעים להעריך אותו נכון – – –

יצחק וקנין: אני חושב – – –

יעקב מרגי: תשמעי, מירי, מה שאת אוהבת לשמוע: באותו ליכוד שאת גאה בו, כנראה לא יודעים להעריך אותו נכון, או שאולי מעריכים אותו נכון רק פוחדים וחוששים ממנו.

יעקב מרגי: ראינו זאת לפני כמה ימים.

יצחק וקנין: המזל הגדול, שהוא יושב-ראש הוועדה הזאת, אני אומר לך.

יצחק וקנין: אני יושב פה שעות על גבי שעות בימי שני, ורוב החקיקות – אני לא רוצה להגיד לך כמה חקיקה של חיים כץ אני צריך להעביר.

יצחק וקנין: אני קורא לו ומוריד אותו, קורא לו.

יצחק וקנין: חיים כץ, תשמעי, אשרינו שיש לנו שליחי ציבור כאלה.

יעקב מרגי: זה למרות הליכוד, מירי, למרות העמדות הכלכליות של ראש הממשלה.

יעקב מרגי: והצלחנו אנחנו, חברי הכנסת, בזכות כמה לוחמים חברתיים פה שלא עובדים על רייטינג ועל פופוליזם, שהאמינו בזה ודחפו אותו – כמי שכפאם שד להגיע להסכם מול ניסנקורן, יושב-ראש ההסתדרות, וגם פה צריך לומר מילה טובה, כי הרבה זמן לא הרגשנו הסתדרות, והתחלנו קצת להרגיש אותה.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מירי רגב: תמשיכו להגיד את זה.

מיכל בירן: לא בזמן בחירות אני מצטרפת לאמירה הזאת.

יעקב מרגי: אז שוב אני אומר, רבותי, זה המקום להודות לכל מי שיש לו האומץ לומר את מה שהוא חושב והוא פועל – כי ראינו שזה משתלם, אורלי, כי ראינו שזה משתלם.

יעקב מרגי: אם פעם חששנו לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שהמלחמות שלה יעלו לה ביוקר, המציאות הוכיחה לנו שגם זה לא בטוח, ואפשר לעשות גם וגם.

יעקב מרגי: אז לכל חברי הכנסת החברתיים בקדנציה הזו, אני מאחל לכם שתהיו כמובן גם בקדנציה הבאה, ונרים את הדגל החברתי, כולנו ביחד, בלי קנאת סופרים.

יעקב מרגי: מי ייתן וכל עם ה' נביאים.

יעקב מרגי: כל טוב.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת קארין אלהרר – איננה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת אורית סטרוק, חמש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: אם תקצרי, עוד יותר טוב.

יצחק וקנין: אורלי לוי אבקסיס אחריה.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, אורלי היא האחרונה?

יצחק וקנין: לא.

יצחק וקנין: יש לנו עוד את גילה גמליאל; אם היא תוותר אני אודה לה.

יצחק וקנין: עיסאווי לא רשום.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ובעיקר, בעיקר, בעיקר חברי יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת חיים כץ.

אורית סטרוק: חיים?

אורית סטרוק: עליתי בעיקר בשבילך.

אורית סטרוק: התקשרתי אליך בתחילת השבוע כדי להגיד לך על המצוקה, להצביע בפניך על המצוקה האיומה שאנחנו עומדים להכניס לתוכה את האוכלוסייה הסיעודית בארץ, ויחד התלבטנו מה אפשר לעשות.

אורית סטרוק: אמרת לי אז שאני מעירה אותך, אבל, חיים, התעוררת מהר, ועבדת פנטסטי, ואני עליתי לדוכן ולא ויתרתי על רשות הדיבור רק בשביל להצדיע לך.

אורית סטרוק: הבאת הישג ראוי מאוד, בצד ההישג החשוב של העלאת שכר המינימום, הישג לא פחות חשוב של שיפוי בשיעור של 100 מיליון שקל לאוכלוסייה הסיעודית, לאנשים הכי מסכנים, לאנשים הכי חסרי ישע.

אורית סטרוק: אנחנו לא משאירים אותם בצד הדרך.

אורית סטרוק: יש עוד הרבה מה לתקן לגבי האוכלוסייה הזאת, ומי כמוך יודע את זה, ונעשה את זה, בעזרת השם, בכנסת הבאה.

אורית סטרוק: אבל אני באמת מלאה התפעלות מההישג הזה של הרגע האחרון, שאני יודע שנלחמת עליו ללא חת.

אורית סטרוק: אני שמחה ומודה לה' שזכיתי להיות שותפה לך במשהו בהישג הזה, ואני, בפעם הזאת, בניגוד לקריאה הראשונה, אצביע בלב שלם בעד החוק.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת אורית סטרוק.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת אורלי לוי, והאחרונה – חברת הכנסת גמליאל גילה.

יצחק וקנין: האחרונה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אני חושבת שיום בשורה הוא היום.

אורלי לוי אבקסיס: גם לי היו כמה השגות בנוגע לחוק העלאת שכר מינימום.

אורלי לוי אבקסיס: במתכונתו המקורית, כפי שרצו להביא אותו, יש כמה עיוותים.

אורלי לוי אבקסיס: כמובן, נפגעים הסיעודיים שנאלצים לשלם ולהם לא תהיה העלאה – עד שהגענו לוועדה, והיושב-ראש, כמו שהוא יודע לעשות זאת, נלחם מול האוצר.

אורלי לוי אבקסיס: באיזשהו אופן, אולי טוב שהוא לא היה שר האוצר, לפחות לא זה שהיה לנו בשנתיים האחרונות, כי גם ההסכם הזה יכול להיות שלא היה מגיע.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להסביר לכם משהו.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת החוק, בניגוד להעלאות הקודמות של שכר המינימום – פה יש תרגיל מסוים.

אורלי לוי אבקסיס: התרגיל פה בעצם כלל סעיפים מסוימים שהיו מוחרגים לצורך חישוב הבסיס לשכר מינימום, מה שגורם לכך שבעצם הכנסת אותם סעיפים לחישוב הבסיס של שכר המינימום חסך למדינה 3 מיליארד דולר בהסכם הזה, בהצעת החוק הזו.

אורלי לוי אבקסיס: וכשאני חושבת על אותם ילדים, ילדים קטנים – שלפעמים הם לא כל כך קטנים, אבל הם קטנים בנפש – יש להם אולי נפש גדולה, אבל הם באמת נזרקים פעם אחר פעם אחר פעם מכל ההתייחסויות, מכל התקציבים החברתיים, מכל התקציבים בכלל, ולא מתייחסים אליהם, לא בשר"מ.

אורלי לוי אבקסיס: ואני מדברת על אותם ילדים שנולדו פגועים או שחלילה וחס נפגעו במהלך חייהם, וההורים, שלא רצו לזרוק אותם למוסדות שהיו עולים עשרות-אלפי שקלים בחודש למדינה, הפכו להיות העובדים הסיעודיים של אותם ילדים; העובדים הסיעודיים, כי המדינה לא משלמת להם, לא משלמת להם על עובד סיעודי.

אורלי לוי אבקסיס: והילד, ששקל 3.5 קילו עם היוולדו, אחר כך עולה ל-20 קילו – היום סיפרה אחת האימהות שהילד שלה כבר שוקל 70 קילו והיא צריכה לקלח אותו, והם צריכים להוציא מהכיס שלהם כסף.

אורלי לוי אבקסיס: משפחות מתפרקות, זוגות נפרדים, האם נשארת לא רק לכלכל ולטפל בילדים, אלא הופכת להיות בעצמה סיעודית, מאחר שהגב לא מחזיק מעמד הרבה זמן.

אורלי לוי אבקסיס: ולפעמים הם צריכים להיות ערים 24 שעות עם אותם ילדים; והם צריכים להוציא כסף כדי לשלם.

אורלי לוי אבקסיס: אז המדינה חסכה 3 מיליארד שקלים בכך שהיא הכניסה לתוך חישוב השכר הבסיסי סעיפים כמו העלאה במשק, ולכן תהיה זו קמצנות מצד האוצר לא להעביר חלק מהתקציב הזה לאותם ילדים, כדי שלהורים שלהם תהיה האופציה לתת להם את הטיפול המינימלי האמיתי הזה ולשלם לעובד הסיעודי.

אורלי לוי אבקסיס: כי הילדים, חבר'ה, עד גיל 18 לא מקבלים.

אורלי לוי אבקסיס: המדינה בונה על זה שההורים יהיו עובדים סיעודיים, שיכאב להם הלב לשים אותם במוסדות.

אורלי לוי אבקסיס: תארו לכם שיום אחד כל ההורים של הילדים האלה יתדפקו על דלת הממשלה ויגידו: קחו את הילדים למוסדות סיעודיים, אנחנו לא יכולים לטפל בהם.

אורלי לוי אבקסיס: תראו את המדינה קורסת.

אורלי לוי אבקסיס: לא רק שהיא תעלה להם את השכר, לא רק שהיא תשלם להם את העובד הסיעודי.

אורלי לוי אבקסיס: כי ברגע שילד נכנס למסגרת כזו, לא מוציאים אותו בגיל 18, כשכבר יש הטבה ואתה יכול להביא אותו הביתה, כי הוא כבר שם וכבר מתרגלים וכו'.

אורלי לוי אבקסיס: אבל ברגע שמנעת את הכנסת הילד לאותו מקום וגם דאגת למשפחה שלא תתפרק, תרתי משמע – גם תתפרק מבחינת זוגיות, כי זה מה שקורה לרוב הזוגות, לצערנו הרב, מישהו נוטש, אבל גם שלא יתפרקו תחת הנטל הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אני באמת רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה שנלחם, ונלחם בצורה קשה כמו שהוא יודע להילחם, באוצר ובכל הגורמים האחרים, והצליחו לשים 100 מיליון שקלים בצד רק לשר"מ.

אורלי לוי אבקסיס: ותהיה ועדה – עכשיו היועץ המשפטי אמר שחבר הכנסת כץ לא יוכל להיות חבר בוועדה הזאת, שתהיה מורכבת מצוות, אם אני לא טועה, שכולל את האוצר, את הביטוח הלאומי, את הרווחה ואת ועדת העבודה והרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: חיים, אם אתה לא תהיה שם עוד יכולים לעשות עלינו סיבוב.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אני מאמינה, וכך צריך להיות, שמעבר ל-100 מיליון השקלים האלה שהם למקבלי השר"מ – אותם הורים לילדים לא מקבלים את זה, כי עד גיל 18 לא מגיע להם.

אורלי לוי אבקסיס: ואנחנו מדברים על נכים קשים, אנחנו מדברים על 5,000 ילדים עם נכויות קשות, שההורים שלהם המשיכו והחזיקו אותם בבית.

יצחק וקנין: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא צריכים להעניש אותם על כך.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן, חיים, קודם כול, תודה רבה, ותמשיך להילחם.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו פה כדי לתת לך גם רוח גבית וגם חיילים במאבק הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אז תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת אורלי לוי.

יצחק וקנין: חברת הכנסת גילה גמליאל – אחרונת הדוברים.

יצחק וקנין: מייד אחרי כן, רבותי, נעבור להצבעה על ההסתייגויות, אם הן יישארו – – –

קריאה: – – –

יצחק וקנין: צריך מישהו להגיד לי ברגע שאני מתחיל.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך.

גילה גמליאל: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני חושבת שהיום בהחלט מדובר ביום בשורה, יום בשורה להרבה מאוד עובדים ועובדות במדינת ישראל שיזכו לקבל העלאה של שכר המינימום.

גילה גמליאל: אני חושבת שכאן אנחנו צריכים לברך את הממשלה, לברך את ראש הממשלה, וצריך לציין גם בכלל שאת כל ההעלאות של שכר המינימום – – –

מיכל רוזין: זאת פוליטיקת בחירות.

גילה גמליאל: חברת הכנסת רוזין – –

יצחק וקנין: רוזין.

גילה גמליאל: – – אתם תמשיכו לדבר, ואנחנו נמשיך לעשות.

מיכל רוזין: מזל שיש חוקי בחירות – – –

יצחק וקנין: מיכל.

אילן גילאון: – – –

גילה גמליאל: זה הדבר המבורך.

גילה גמליאל: עכשיו שאלה טכנית – – –

יצחק וקנין: מיכל, אני מברך אותך.

יצחק וקנין: אני מברך אותך על ההצלחה בפריימריז.

יצחק וקנין: אל תפריעי לחברת הכנסת גמליאל.

גילה גמליאל: אני מברכת את שניכם שתמשיכו מהאופוזיציה לבוא ולצעוק, ואנחנו נעשה.

גילה גמליאל: אני שואלת שאלה פשוטה: מי העלה את שכר המינימום מ-3,800 ל-4,300?

מיכל רוזין: אין גבול לציניות.

גילה גמליאל: מי?

גילה גמליאל: ראש הממשלה והממשלה שלנו.

גילה גמליאל: ועל כן אנחנו נמשיך לפעול על מנת לקדם את הזכויות של אזרחי ואזרחיות מדינת ישראל.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר יותר מזה – –

אילן גילאון: שידורי תעמולה עשיתם כאן.

גילה גמליאל: – – בחוק הקיים הייתה בעיה.

גילה גמליאל: היום הגיעו לכאן הרבה מאוד מהחברים והחברות שלנו שהם בעלי מוגבלויות ונעזרים ומסתייעים בסיוע סיעודי, והם העירו את תשומת לב ראש הממשלה בעניין, והוא קיבל את הנושא, על מנת שלא תהיה סיטואציה שבגמלה שמקבלים הנכים לא תעוגן גם תוספת כמו בשכר המינימום, כי צריך לשלם גם לכל העובדים הסיעודיים את העלאת השכר.

גילה גמליאל: זה דבר שבעיני מעיד בדיוק על מה שאנחנו תמיד מדברים, על אותה חמלה מדוברת שצריך להביא בחשבון.

גילה גמליאל: ולא בכדי אנחנו רואים שכשיש ראש ממשלה שהוא שר אוצר, וכשיש לך שר אוצר – –

מיכל רוזין: כל מה שאמרת – ראש הממשלה לא שמע אותך.

גילה גמליאל: – – שהוא מבין ושיש לו חמלה – –

מיכל רוזין: – – – תחזרי.

גילה גמליאל: – – גם התוצאה בסופו של יום היא תוצאה טובה.

מיכל רוזין: איפה הוא היה לפני שנתיים, שלוש שנים, ארבע?

מיכל רוזין: איפה הוא היה, גילה?

גילה גמליאל: זו שאלה טובה.

גילה גמליאל: אני אספר לך.

גילה גמליאל: לפני שנתיים – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: מיכל.

יצחק וקנין: מיכל.

גילה גמליאל: לפני שנתיים הוא העלה את שכר המינימום ל-4,300.

גילה גמליאל: זה היה לפני שנתיים.

מיכל רוזין: – – –

גילה גמליאל: שאלת, חברת הכנסת רוזין, מה היה לפני.

גילה גמליאל: השכר עלה.

גילה גמליאל: ומה קורה היום?

מיכל רוזין: אין גבול לציניות?

גילה גמליאל: השכר ממשיך לעלות.

גילה גמליאל: צריך גם לציין את העסקים הקטנים והבינוניים, שגם כאן אנחנו ניתן את המענה ואת כל הפלטפורמה על מנת שגם בהיבט הזה תהיה כל העזרה הרצויה והמתבקשת, על מנת לעגן את הדברים האלה בצורה נכונה, טובה ויעילה.

גילה גמליאל: הבשורה הטובה לעם ישראל, עם 5.7% אבטלה בלבד, יש הרבה מאוד עובדים שמשתכרים שכר מינימום, והבשורה היא שמהיום נדאג על-ידי כמה פעימות להעלות את השכר שלהם לשכר של 5,000 שקלים בסופו של תהליך.

גילה גמליאל: עדיין לא מספיק, ונדאג לקדם גם את הזכויות הנוספות שלהם במקביל.

יצחק וקנין: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת גילה גמליאל.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על ההסתייגויות בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: כן, חבר הכנסת מקלב, יש לך הודעה, אני מבין.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: רבותי, אני לא שומע את חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: כפי שאמרתי, אני מסיר את ההסתייגויות ואפשר להצביע – – –

יצחק וקנין: אתה מסיר את ההסתייגויות.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אם חבר הכנסת אורי מקלב הסיר את ההסתייגות שלו, אין הסתייגויות לחוק.

יצחק וקנין: אנחנו נצביע על הצעת חוק שכר מינימום (העלאת סכומי שכר מינימום – הוראת שעה), התשע"ה–2015.

יצחק וקנין: לשם החוק, רבותי, אין הסתייגויות, לסעיף 1 אין הסתייגויות, לסעיף 2 אין הסתייגויות.

יצחק וקנין: אין הסתייגויות לחוק.

יצחק וקנין: אנחנו מצביעים בקריאה שנייה על הצעת החוק.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

קריאה: – – –

יצחק וקנין: כהצעת הוועדה, ודאי כהצעת הוועדה.

אופיר אקוניס: איפה ראש האופוזיציה?

מירי רגב: – – –

קריאות: – – –

מירי רגב: הולך להתעסק ברווחה, ברווחה.

אופיר אקוניס: איפה בוז'י?

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, זה לא יפה באמצע הצבעה.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: אופיר אקוניס, זה לא מתאים.

איתן כבל: בוקר טוב, נזכרת – – –

יצחק וקנין: בטח לא באמצע הצבעה.

מירי רגב: עדיף להיזכר מאוחר מאשר בכלל לא.

קריאות: – – –

מירי רגב: ביבי אפילו לא נמצא פה.

אופיר אקוניס: מהקדנציה הקודמת – – – הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–2 – 30 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יצחק וקנין: רבותי, 30 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

אופיר אקוניס: איפה ציפי?

אופיר אקוניס: איפה בוז'י?

איתן כבל: איפה ראש הממשלה?

יצחק וקנין: דקה אחת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: איפה ביבי?

מירי רגב: הנה.

אופיר אקוניס: הנה – – –

איתן כבל: איפה?

איתן כבל: איפה?

איתן כבל: איפה?

קריאה: – – –

איתן כבל: איפה ביבי?

יצחק וקנין: אני אוסיף אותם.

איתן כבל: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת איתן כבל, אתה מפריע לי לנהל את הישיבה.

יצחק וקנין: דווקא ברגע הזה?

איתן כבל: איפה ביבי?

קריאות: – – –

יצחק וקנין: נו, ברצינות.

יצחק וקנין: סגן השר, זה לא מתאים לך ברגע הזה של ההצבעה.

יצחק וקנין: אני שוב הפעם מבקש ממך.

יצחק וקנין: רבותי – – –

מירי רגב: איתן כבל, תודה שהפסדתם הפעם.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: חבר'ה, מה קרה לכם?

מירי רגב: תודה שהפסדתם הפעם, כבל.

איתן כבל: איפה ביבי?

מירי רגב: הפסדתם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אני מבין שההצבעה שלך לא נקלטה, ושל מיכל.

יצחק וקנין: אני מודיע לפרוטוקול שאני מוסיף לפרוטוקול את הצבעתם של מיכל רוזין ושל עיסאווי פריג', שישבו פה לאורך כל הדיון בהצעת החוק, ולכן אני מוסיף.

ניסן סלומינסקי: לְמה?

ניסן סלומינסקי: אתה מוסיף לבעד?

יצחק וקנין: לבעד, ודאי.

יצחק וקנין: זה יהיה 32 בעד.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אני עובר לקריאה שלישית.

יצחק וקנין: אמרתי, החוק עבר בקריאה – בגלל הרעש שיש פה אז לא שמעו – החוק עבר בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אני עובר לקריאה שלישית, רבותי.

יצחק וקנין: הצעת חוק שכר מינימום (העלאת סכומי שכר מינימום – הוראת שעה), התשע"ה–2015, קריאה שלישית.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 33 נגד – אין נמנעים – אין חוק שכר מינימום (העלאת סכומי שכר מינימום – הוראת שעה), התשע"ה–2015, נתקבל.

יצחק וקנין: 33 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת חוק שכר מינימום (העלאת סכומי שכר מינימום – הוראת שעה), התשע"ה–2015, עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: אני מודה – רק רגע, רבותי.

יצחק וקנין: יושב-ראש הוועדה כבר עומד על הדוכן – אני מודה לכל אלה שעסקו בחקיקה החשובה הזאת, במיוחד ליושב-ראש הוועדה, שתכף יברך.

יצחק וקנין: אני מודה לכל חברי הכנסת שנכחו היום בדיונים.

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש הוועדה.

חיים כץ: אדוני דב חנין, שמעתי את דבריך, ואני אומר לך – אמרתי את זה בתחילת דברי – הצעת החוק הזו עלתה היום על-ידי הוועדה בגלל מעורבותו של ראש הממשלה.

חיים כץ: אדוני ראש הממשלה, אדוני ראש הממשלה, אני מדבר עליך.

חיים כץ: הצעת החוק הזאת עלתה בגלל מעורבותו.

חיים כץ: אני לא הייתי מעלה את הצעת החוק הזאת אם לא היו מגיעים היום 100 המיליון ופותרים את בעיית הנכים – –

איתן כבל: אתה יודע שיש בחירות.

חיים כץ: – – והסיעודיים.

חיים כץ: אני אומר לך, אתה יודע בדיוק.

חיים כץ: אמרתי את זה לפני.

איתן כבל: נו, באמת.

איתן כבל: יש – – –

חיים כץ: אין בחירות.

מירי רגב: – – –

איתן כבל: אין בחירות.

איתן כבל: אין, זה לא – אין בחירות – – –

מירי רגב: – – –

חיים כץ: איתן, אתה מכיר אותי יותר משבוע.

חיים כץ: אם זה לא היה – –

איתן כבל: אבל, חיים, לך אני מאמין.

חיים כץ: – – לא הייתי אומר.

חיים כץ: מאחר שהייתה מעורבות של ראש הממשלה, ואבי ניסנקורן חברך היה בחדר וקיבלנו את הכסף, ופתרנו – אני מקווה – פתרנו את הבעיה של מה שאמר מקלב, של המשפחות הסיעודיות, והתשלום בגין עובדים זרים הולך לעלות, וקיבלנו מזור וקיבלנו תשובה, העליתי את הצעת החוק הזאת.

חיים כץ: אז, אדוני ראש הממשלה, אני מודה לך בשמי ובשם הוועדה ובשם כל 700,000 האנשים שיקבלו את העלאת שכר המינימום.

בנימין נתניהו: אני מודה לך.

חיים כץ: אני מודה ליאיר פינס ממשרד האוצר, שהרגיש היום מאוד לא נוח במאבק על העלאת השכר, ואני מודה לאבי ניסנקורן, שהגיע להסכמה על העלאת שכר המינימום עם התעשיינים וגם היה שותף היום לכל המאבקים האלה; ותודה לצוות הוועדה – אתי, מעיין ואורי; ותודה ליועצת המשפטית נועה בן-שבת; ותודה לעוזרי הפרלמנטריים אילן מרסיאנו וקורל אבירם; ותודה בפעם ה-180 – 180 פעם עמדתי על הדוכן הזה ואמרתי תודה למנהלת הוועדה המיתולוגית וילמה מאור.

חיים כץ: 180.

חיים כץ: היום הפעם האחרונה – את יוצאת לפנסיה, את יוצאת לגמלאות – שנפלה בחלקי הזכות להגיד לך תודה.

חיים כץ: אז עוד הפעם אני אומר לך תודה על כל מה שנתת ב-40 פלוס שנות עבודתך בכנסת.

חיים כץ: תודה על תרומתך לציבור האזרחים במדינת ישראל והציבור המוחלש.

חיים כץ: היה לי כיף לעבוד אתך.

חיים כץ: תודה לכל אלה שעזרו להביא את הצעת החוק הזאת; תודה רבה לחברי הכנסת שהצביעו בעד הצעת החוק.

חיים כץ: תודה רבה.

איתן כבל: תודה, חיים.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חיים כץ.

יצחק וקנין: אני מודה לכל חברי הכנסת.

יצחק וקנין: רבותי, תם סדר-היום.

יצחק וקנין: ישיבה זו נעולה.