ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 185, 2014-12-02 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י' בכסלו תשע"ה, 2 בדצמבר 2014.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – תשובות שרת המשפטים חברת הכנסת ציפי לבני על מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת באסל גטאס, מרב מיכאלי, דב חנין, מיכל רוזין ופנינה תמנו-שטה בנושא: אכיפת תנאי שכר של עובדים פלסטינים בבקעת-הירדן, ועל מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בעקבות דיון מהיר בהצעתו של חבר הכנסת אחמד טיבי בנושא: הריסת בתים בעיר קלנסואה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כמדי יום שלישי, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה לצורך ההרשמה.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים אבקש מחבר הכנסת שמעון אוחיון לפתוח את הנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, תודה, כנסת נכבדה, היום הוא יום ציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב.

שמעון אוחיון: למעשה סיימנו היום שלושה ימי אירועים – הפתיחה הייתה במשכן הנשיא, נשיא המדינה.

שמעון אוחיון: יום זה בא בעקבות חקיקת חוק היסטורי, חוק שנועד לתקן את העוול שנעשה בסיפורם של יהודי ארצות ערב במשך עשרות שנים, מאז עלייתם ארצה.

שמעון אוחיון: קרוב ל-900,000 יהודים עזבו את ארצות ערב, והנה, תוך 25 שנים הסתיימה תקופה ארוכה של היסטוריה ויצירה תרבותית עשירה, הכוללת שנים ארוכות של מאבקי קיום ופעילות ציונית.

שמעון אוחיון: החלטת האו"ם בכ"ט בנובמבר ותגובת הליגה הערבית בעקבותיה נתנו את האות למסע שכלל פוגרומים, הוצאות להורג, הלאמת רכוש ואף ביטול אזרחות וגירוש.

שמעון אוחיון: המסע החל כבר ב"פרהוד" בעיראק ב-1941 ובטריפולי שבלוב ב-1945, משם לפרעות בעדן, באוג'דה שבמרוקו, במצרים, בסוריה ועוד.

שמעון אוחיון: כל האירועים הללו אינם באים לידי ביטוי בתולדות ההיסטוריה של עם ישראל, בתוכניות הלימודים הפורמליות והלא-פורמליות, ובוודאי אינם באים לידי ביטוי בצורה ראויה.

שמעון אוחיון: לחוק עצמו, שיזמנו, שלושה היבטים: ההיבט התודעתי, על-ידי הציון הרשמי באירועים וטקסים, כלומר עיגונו של היום בתודעה הישראלית הלאומית – היבט שעליו מופקד המשרד לאזרחים ותיקים.

שמעון אוחיון: ההיבט השני הוא ההיבט החינוכי, שבטיפול משרד החינוך, שהוציא חוזר מנכ"ל מיוחד המוקדש לנושא.

שמעון אוחיון: ההיבט השלישי קשור למשרד החוץ, האמור להניח על במות בין-לאומיות את סיפור רכושם של יהודי ארצות ערב.

שמעון אוחיון: אנחנו מצפים שאם נלמד את הסוגיה הזאת וננחיל אותה לבנינו, נשיג לכידות מלאה, שתוכל לחזק את תחושת השייכות של כל בני-הנוער לעמם ולארצם.

שמעון אוחיון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמעון אוחיון, אחד היוזמים של הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו גם מקבלים בברכה את הרב אלי עבאדי, מן הפעילים המרכזיים בעניין ההכרה בפליטים מארצות ערב.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש להזמין את חבר הכנסת נסים זאב – בבקשה, אדוני, דקה לרשותך, ואחריו – חבר הכנסת דוד רותם.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כבוד היושב-ראש, חברי חבר הכנסת שמעון אוחיון, במהלך היום קיימנו שלוש ישיבות ברצף – ועדת החינוך, ואחרי זה הוועדה המשותפת, שאני עמדתי בראשה, ולאחר מכן היה גם נושא השדולה, שמר שמעון אוחיון עומד בראשה, והכול בנושא אחד, ואני אומר לך, התפעלתי מאוד לראות את האנשים שבאו לדיונים במשך כל היום.

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אם היינו ממשיכים עוד כמה שעות, הם היו ממשיכים אתנו.

נסים זאב: זה מראה את הכאב העז שיש לאותם אנשים, וההזדהות.

נסים זאב: עצם העלאת הנושא – צריך לממש אותו הלכה למעשה – בתרבות, בחינוך, ואני מאמין שההשפעה שלנו בוועדות תעשה את שלה.

נסים זאב: אני רוצה להודות לכל המשתתפים, ובראשם הרב אלי עבאדי, שבא וכיבד אותנו בשלוש הישיבות האלה.

נסים זאב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זאב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד רותם – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השבוע אנחנו מציינים בפעם הראשונה – יום מיוחד לציון היציאה והגירוש של מאות-אלפי יהודים מארצות ערב ומאיראן בשנים הראשונות לאחר הקמת מדינת ישראל.

דוד רותם: קהילות שלמות של יהודים פליטי מדינות ערב, שעד כה לא זכו לספר את סיפור עלייתם ארצה בשום מסגרת פורמלית – זוכים עכשיו לראות את נכדיהם לומדים נושא זה כחלק מאותו יום ממלכתי.

דוד רותם: חוזר מנכ"ל בעניינו של היום לציון היציאה והגירוש יצא ממשרד החינוך לכלל בתי-הספר.

דוד רותם: שגרירויות ישראל ברחבי העולם יקיימו טקסים בנושא.

דוד רותם: בבית הנשיא קיימו השבוע טקס במעמד נשיא המדינה, שהשתתף בו גם יוזם החוק, חברי חבר הכנסת ד"ר שמעון אוחיון מישראל ביתנו.

דוד רותם: בכנסת התקיימו דיונים מיוחדים בוועדות שונות, וגם בשדולה לקידום הטיפול בנושא הפליטות היהודית מארצות ערב, שהתכנסה לכבוד המאורע.

דוד רותם: לא במקרה אנחנו מציינים את היום הזה יום לאחר כ"ט בנובמבר; מדינות ערב, שלא השלימו עם הכרזת האומות המאוחדות על הקמת מדינה יהודית, אילצו את היהודים הנמצאים בשטחן לעזוב את בתיהם כשהם משאירים מאחור את רכושם.

דוד רותם: היום הזה הוא בגדר תיקון עוולה היסטורית.

דוד רותם: אנו מחויבים כלפי אותם אזרחים ותיקים, פליטי המדינות שמהן הם ברחו.

דוד רותם: עלינו ללמוד ולספר את סיפורם, שלא נשמע עד כה.

דוד רותם: זהו ראשיתו של תהליך ריפוי של מגזרים מקופחים, שסבלו מדעות קדומות ומהתעלמות מההיסטוריה והתרבות של עדות המזרח.

דוד רותם: היום הזה הוא גם תמרור עבורנו:

דוד רותם: לזכור ולאמץ אל לבנו את אוצרות התרבות שנוצרו בקהילות ישראל – אני מדבר על ארצות ערב ואיראן.

דוד רותם: חשוב להכיר את חלקן המשמעותי והמפואר ביצירת העתיד המשותף הנרקם כאן היום, ובחיי מדינת ישראל כקולקטיב ישראלי מאוחד המורכב מזהויות שונות.

דוד רותם: אני שמעתי אתמול אחד מחברי הכנסת מדבר על כך שהפליטים היהודים יכולים לחזור לארצות ערב.

דוד רותם: השאלה היא רק – אם הם יחזרו לשם, מה יהיה גורלם?

דוד רותם: על זה הוא לא דיבר, והחשש שלי הוא שאף יהודי לא ירצה לחזור לארצות ערב, משום שאנחנו יודעים בדיוק איך יתנהגו כלפיהם.

דוד רותם: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דוד רותם.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שלי יחימוביץ – בבקשה, גברתי, ואחריה – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת שמעון אוחיון ביקשני לדבר על היום הזה, שבו אנחנו מציינים לראשונה את גירוש יהודי ערב, ונעניתי בהזדהות, וגם בהערכה רבה לפועלך, חבר הכנסת אוחיון.

שלי יחימוביץ': הסיפור הוא, בראש ובראשונה – בין אם מדובר במי שגורשו ובין אם מדובר במי שעלו ממניעים ציוניים עמוקים – הסיפור המרכזי הוא הנרטיב; של מי הנרטיב המכונן המשותף של החברה הישראלית, של היהודים במדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': ואנחנו חייבים לומר ביושר, שהנרטיב והסיפור סופרו בידי אשכנזים, ולא בידי מזרחים, וכך אנחנו מוצאים עדויות מאוד מפורטות, שעליהן גדלנו, לפרעות שנעשו ביהודים באירופה עוד לפני השואה, שהייתה אסונם הגדול של היהודים.

שלי יחימוביץ': אני בת של ניצולי השואה, ולכן יש לי בקיאות רבה בנושא השואה, ונדהמתי, רק לפני שנים מעטות, לגלות את שואת יהודי צפון-אפריקה, למשל.

שלי יחימוביץ': אומרים שהמנצחים הם שכותבים את ההיסטוריה, אבל כאן אין מנצחים ומנוצחים.

שלי יחימוביץ': כאן כולנו אזרחי מדינת ישראל, שבונים יחד את המדינה הזאת – עדיין, אף-על-פי שהיא כוננה כבר לפני עשרות שנים, ובתוך השיח הזה, ובתוך הזהות הקולקטיבית, מן הראוי, והגיע הזמן, שהזהות הזאת, של יוצאי ארצות ערב, תוטמע ותקבל חלק שווה ועוצמתי בתוך סיפורה של מדינת ישראל, והיום הזה בהחלט סולל את הדרך.

שלי יחימוביץ': אני רוצה לומר עוד מילה בהקשר הזה.

שלי יחימוביץ': הדור הראשון לא תבע את עלבונו, לא ביקש את מקומו בחברה הישראלית, קיבל עליו בהכנעה את התרבות שלפעמים נכפתה עליו.

שלי יחימוביץ': אני חייבת לומר שבדור השני והשלישי יש זקיפת ראש ונכונות לדבר על מזרחיות בגאווה, ולא בהכנעה, ולא מתוך כניעה לסטריאוטיפים הקיימים, ואולי מכך נצא חברה טובה ומחוזקת יותר.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אילן גילאון.

שולי מועלם-רפאלי: כבוד היושב-ראש, חברי השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, ביום הזה, שמציין את הגירוש והיציאה של היהודים מארצות ערב, אני מזכירה את משפחתי, שעלתה ארצה ממרוקו.

שולי מועלם-רפאלי: הורי חיו בקהילה היהודית בדמנאת – ומשפחותיהם – במשך מאות שנים.

שולי מועלם-רפאלי: שני סבים שלי וסבתא שלי נשארו קבורים שם, הם זכו לעלות לארץ רק עם סבתא אחת.

שולי מועלם-רפאלי: ביום הזה אני רוצה לפתוח באמירה של יגאל אלון, שמלווה אותנו בבניית הזהות שלנו כמדינה קולטת עלייה, מדינה שמגיעים אליה יהודים מכל העולם.

שולי מועלם-רפאלי: יגאל אלון אמר, שעם שאינו מכבד את עברו, גם ההווה שלו דל ועתידו לוט בערפל.

שולי מועלם-רפאלי: העבר של יהודי המזרח, שכולל בתוכו שנים של יצירה ספרותית ענפה, תורנית ענפה, יצירה של נשים משמעותיות בתוך הזהות הקהילתית בארצות המזרח, ותפילה תמידית, שלוש פעמים ביום, של "ותחזינה עינינו בשובך לציון", העושר – אני זוכרת בילדותי את הסיפורים של אמי, מה תיארו שיש כאן, בארץ-ישראל – שהתפוזים הם בגודל אבטיח, ואבטיח הוא בגודל של כדור גדול; את אימא שלי, שדוברת גם ערבית, כמובן, ואני בעקבותיה, וגם צרפתית, אבל בעיקר בעיקר עברית, מרדימה אותנו בשירי ערש של "דונם פה ודונם שם".

שולי מועלם-רפאלי: ככה חיו יהודים במרוקו עד שזכו לממש את התפילה הגדולה ולעלות לארץ.

שולי מועלם-רפאלי: דווקא מהמקום הזה, של אנשים שכשהם נחתו בשדה-התעופה בלוד הם ביקשו לגור בירושלים והובאו דווקא לעיר חיפה – כל חייו אבא שלי עוד שאף לעלות לירושלים, ואנחנו, שזכינו לזה, וגרים בקרבת מקום לירושלים, ואני, שזוכה להיות חברה בכנסת ישראל, מממשת את הזהות הנשית-יהודית-מזרחית שלי באופן מלא גאווה, באופן שמשלב באופן שלם את כל הזהויות שמהן אני באה, ובעזרת השם, אליהן אני, והחברה הישראלית כולה, הולכת.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, ראשית, ברכות לאורחינו אשר באו לרגל היום שמציין את גירוש יהודי מדינות ערב.

אילן גילאון: הממשלה, אדוני – אלא אם כן יקרה דבר פנטסטי בלילה; ואני, אגב, גם לא אפול מהכיסא אם יקרה כזה דבר, כבר היו דברים מעולם – נולדה באופן מיותר ומתפרקת באופן מיותר, ויותר מכל דבר אחר, אדוני, היא לא הייתה מונהגת בידי מנהיגים, אלא בידי פרזנטורים, יחצנים בשם עצמם, שכל אחד היה לו אגו כל כך גדול, שהשליחות שלו הייתה הרבה פחות חשובה מאשר הוא עצמו, וככה הדברים בסופו של דבר מסתיימים.

אילן גילאון: לכאורה אולי חבל, זה בזבוז כספי ציבור.

אילן גילאון: למעשה, אדוני, שום דבר טוב לא היה יכול לצאת מהממשלה הזאת מלכתחילה, זאת הייתה כרוניקה של התרסקות ידועה מראש.

אילן גילאון: לכן, כמו שנאמר, אדוני, יותר טוב מוקדם מאשר מאוחר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בועז טופורובסקי, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

בועז טופורובסקי: אדוני היושב-ראש, תודה, השבוע, מיום שלישי שעבר, 25 בנובמבר, ועד היום, 2 בדצמבר, נהרגו ארבעה בני-אדם עקב תאונות דרכים.

בועז טופורובסקי: ביום רביעי 26 בנובמבר נפצע באורח אנוש הולך רגל בן 85 שנדרס על-ידי אוטובוס ברחוב הרב עוזיאל בבת-ים; מאוחר יותר באותו יום הוא נפטר מפצעיו בבית-החולים וולפסון.

בועז טופורובסקי: ביום שישי 28 בנובמבר נהרג הולך רגל בן 50 מפגיעת רכב בצומת יאסיף שבצפון.

בועז טופורובסקי: ביום ראשון 30 בנובמבר מת מפצעיו בבית-החולים הולך רגל בן 40 שנפגע מרכב ב-30 באוקטובר ונאבק על חייו במשך חודש.

בועז טופורובסקי: אתמול לפנות בוקר נהרג צעיר בן 19 ושלושה צעירים נוספים נפצעו בצומת מעיליא שבגליל המערבי, לאחר שאיבדו את השליטה על הרכב שבו נסעו, התהפכו והתנגשו בעמוד.

בועז טופורובסקי: ביום חמישי האחרון נפתח בצרפת משפטם של קלוד חייט ואריק רובין, שני הנאשמים בדריסת לי זיתוני והפקרתה לפני כשלוש שנים בתל-אביב, בתאונת פגע-וברח.

בועז טופורובסקי: בשנים האחרונות נלחמים חבריה ומשפחתה של לי להביא את שני הנאשמים לפני שופט ולהשיג צדק במקרה המזעזע הזה.

בועז טופורובסקי: אני מאמין שהצדק סוף-סוף יצא לאור, אבל את לי כבר לא נוכל להשיב.

בועז טופורובסקי: מי שפגע וברח, עליו לשבת בכלא שנים רבות.

בועז טופורובסקי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בועז טופורובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת דב ליפמן.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, "אי של שפיות", אמר ראש הממשלה בתארו את המדינה, את מדינת ישראל.

אחמד טיבי: לאחרונה אנחנו עדים לדינמיקה של בחירות מוקדמות, לאחר 18 חודשים, לא בגלל בעיות תקציב, לא בגלל נושאים חברתיים כלכליים, לא בגלל המלחמה על עזה, לא בגלל נושאים ביטחוניים או מדיניים, נושאי שלום או מלחמה, אלא בגלל אגו-מניאקים.

אחמד טיבי: שני אנשים שהאגו שלהם מאוד מפותח – –

ישראל אייכלר: איך אומרים את זה בעברית?

אחמד טיבי: חולי אגו.

אחמד טיבי: – – וזה מוביל את המדינה להוצאה כספית אדירה.

אחמד טיבי: אני נציג האופוזיציה, אני חבר באופוזיציה שמאוד רוצה לקצר את חייה של הממשלה הזאת, אבל מדובר בתהליך הזוי, שאפילו אני, כחבר כנסת ותיק, לא מכיר מאז 1999 דינמיקה כזאת, של בחירות כל כך מוקדמות, בשל סיבה שהיא לא סיבה.

אחמד טיבי: אי של שפיות, אמר ראש הממשלה?

אחמד טיבי: זה אי, אבל אי-שפיות, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב ליפמן – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

דב ליפמן: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השר, לפני שבוע קראתי סיפור על בחורה בשם ג'ניפר, ואחרי זה התקשרתי אליה לדבר אתה.

דב ליפמן: היא סיפרה שהיא הגיעה לסוף הגיור שלה, ובעת הטבילה, בטעות, בטעות – בטעות, ואני מדגיש שבטעות – נכנסו הדיינים לחדר כשהיא עמדה שם ערומה.

דב ליפמן: היא סיפרה על הבושה שהיא הרגישה.

דב ליפמן: דיברתי אתה, ואחרי זה שוחחתי גם עם נשים אחרות שעברו גיור, על כל הסיפור, וגם הן סיפרו שאחרי שהן עברו את כל תהליך הגיור, והדגישו את ההלכות ואת הערך של צניעות, וקיבלו את זה עליהן, כל כך קשה ולא נעים להיות אפילו בטבילה בחדר כאשר יש גברים דיינים, אפילו כשהם לא רואים שום דבר.

דב ליפמן: אני התחלתי לקרוא בספרים, ומצאתי – הופתעתי – שיש פסיקות הלכה מהרב עוזיאל, מהרב שמואל סלנט, אפילו מהרב משה פיינשטיין, שמספרים שגם אם לכתחילה אנחנו עושים את הטבילה עם הדיינים בחדר, בשעת הצורך יש אפשרות לעשות את זה בלי שהדיינים עוברים בחדר.

דב ליפמן: לכן כתבתי מכתב לסגן שר הדתות וביקשתי ודרשתי שאנחנו נמשיך במדיניות שהדיינים נמצאים בחדר ולא מסתכלים, אבל לתת את האופציה, לנשים שרוצות בזה, לטבול בלי גברים בחדר.

דב ליפמן: זה הלכתי, וזה מסיר מהפרק את כל הבעיה בתהליך הגיור.

דב ליפמן: אני מקווה שסגן שר הדתות יקבל את ההמלצה, ונמשיך הלאה, וכל הנשים ירגישו נוח ונעים כאשר הן מגיעות לשיא של תהליך הגיור, כאשר הן הולכות לטבילה.

דב ליפמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב ליפמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מאיר שטרית – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה להודות לחבר הכנסת שמעון אוחיון, עמיתי, שיזם את כל האירוע של היום, ההכרזה על יום הגירוש והעזיבה של ארצות ערב.

מאיר שטרית: אני עליתי עם הורי ממרוקו בגיל עשר.

מאיר שטרית: אני זוכר היטב את כל תלאות העלייה.

מאיר שטרית: הרבה מאוד אנשים עזבו את מדינות ערב, נאלצו – חלקם גורשו, חלקם עזבו פשוט בגלל רצון לחיות בציון, אבל לא היו יכולים לצאת.

מאיר שטרית: לכן, למשל, העלייה ממרוקו הייתה עלייה בלתי לגלית.

מאיר שטרית: הדרך ממרוקו, מעיר ההולדת שלי, שקראו לה קסר א-סוק, עד ההגעה לארץ, לקחה לנו כמעט שנה.

מאיר שטרית: עברנו במחנות עולים שונים של הסוכנות.

מאיר שטרית: בשנה הזאת כמובן נשרפו כל החסכונות שהיו למשפחה; מאחר שהיציאה הייתה בלתי לגלית, ברור שלא היה אפשר למכור את הרכוש באופן גלוי, וגם מי שהיה יכול למכור היה צריך למכור בסתר למישהו, וכמובן לא קיבלו מחיר הולם.

מאיר שטרית: ההורים שלי, יחד עם רבים אחרים – כמיליון אנשים עזבו את מדינות ערב והגיעו לישראל – התחילו את החיים שלהם בעצם מאפס, ולפעמים אפילו ממינוס, כי הם לא היו יכולים לחזור לעבודה שהייתה להם בחוץ-לארץ, עבדו עבודות דחק, עבודות ייעור, מה שקראו בזמנו, במעברות, חיו במעברות, וכל התלאות שקרו.

מאיר שטרית: אני זוכר את אבי זיכרונו לברכה, כשבאחת התקופות הקשות מאוד שהיו בחיים בישראל שאלתי אותו: אבא, אתה לא מתחרט על זה שעלית לארץ?

מאיר שטרית: תשובתו הייתה מדהימה.

מאיר שטרית: הוא אמר: מה אתה מדבר?

מאיר שטרית: משה רבנו לא הצליח להיכנס לישראל, ואני הצלחתי.

מאיר שטרית: תפיסת העולם הייתה שישראל היא המטרה; כל פרט לא חשוב, המטרה יותר חשובה.

מאיר שטרית: ולשמחתי, היום, אחרי, הדור השני והשלישי של אותם עולים מארצות ערב, הם נמצאים היום באקדמיה, בפוליטיקה, בכלכלה, בצבא ובכל מקום.

מאיר שטרית: מדינת ישראל קלטה את העולים האלה, הם נקלטו כחלק אינטגרלי מהאוכלוסייה בארץ.

מאיר שטרית: אנחנו לא עשינו כמו מדינות ערב, שהנציחו את הפליטים כנשק נגד מדינת ישראל, במצבם כפליטים עד היום הזה.

מאיר שטרית: אונר"א, הארגון הזה של האו"ם, ממשיך עד היום הזה לשלם פיצויים – לא פיצויים, החזקה של כל הפליטים ברוב ארצות ערב, בני הדור השלישי והרביעי.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שכשר המשפטים הקמתי בשנים 2001 ו-2002 את היחידה – הקציתי לה 5 מיליון שקל, יחידה שהייתה אמורה לפעול לרישום הזכויות של יוצאי ארצות ערב.

מאיר שטרית: הקמנו יחידה בישראל, במשרד המשפטים, והוקמו סניפים בכל העולם, ורבים רשמו את התביעות שלהם, כי ישראל, לצערי, לא ביקשה אף פעם, לא העלתה אותן על השולחן.

מאיר שטרית: והיום נדמה לי שנעשה מעשה חשוב, שבעתיד, כאשר ידובר על זכויות פליטים ועל פיצויים לפליטי ארצות ערב, באותה נשימה צריך לדבר על פיצויים לאותם יהודים יוצאי ארצות ערב שהשאירו מאחוריהם את כל רכושם ובאו לארץ ללא כלום.

מאיר שטרית: בהצלחה לכולם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שטרית.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל אייכלר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עמרם מצנע.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, כבוד חברי הכנסת, גם אני מצטרף ליוזמה המבורכת של חבר הכנסת שמעון אוחיון.

ישראל אייכלר: אני רוצה לדבר על ההכרה בפליטים היהודים מארצות ערב.

ישראל אייכלר: אני רוצה לדבר לא רק על הדרישה הצודקת וההכרה בעוול שנגרם ליהודים שכל רכושם האישי, המשפחתי והקהילתי נלקח מהם – אבל לא נהיה שלמים עם עצמנו, אדוני היושב-ראש, אם לא נזכור שכסף הולך וכסף בא, אבל את נשמת ישראל אי-אפשר לקחת ואת אובדן התרבות והאמונה אי-אפשר להחזיר.

ישראל אייכלר: אנחנו חייבים להנציח את סיפורם של יהודי ארצות ערב לא רק בסיפורי פולקלור וטעמים של מאכלים, אלא גם, ובעיקר, בחינוך ובאמונה בדרך אבותיהם, כמו שנאמר: "שמע בני מוסר אביך ואל תִטֹש תורת אמך".

ישראל אייכלר: יש היום התעוררות גדולה מאוד, ומבורכת, של זכות השיבה של יהדות המזרח.

ישראל אייכלר: היא המובילה בשיבה לתורה, לאמונה, בהתחזקות בה' אלוקי ישראל.

ישראל אייכלר: יש לעודד מגמה זאת ולהוקיר אותה, ובוודאי שלא לפגוע בחינוך היהודי המקורי של יהודים יוצאי ארצות ערב ואלה שמחזיקים בדרך אבות; לעודד את החינוך הזה, כי זה חינוך שהוכיח את עצמו אלפי שנים, וזה החינוך שגידל לנו פה דור של פאר, של ילדים וצעירים ומבוגרים מחונכים בדרך אבות, דרך אברהם, יצחק ויעקב.

ישראל אייכלר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמרם מצנע – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת לאון ליטינצקי.

עמרם מצנע: אני רוצה גם כן לברך את חבר הכנסת שמעון אוחיון וחבר הכנסת נסים זאב, שיזמו את הצעת החוק, החוק לציון יום היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן, ואת היום המיוחד – היום זה היום הראשון או הפעם הראשונה שהיום הזה מצוין כאן בכנסת.

עמרם מצנע: זאת אחת מנקודות האור הבודדות שכנראה יירשמו בספר ההיסטוריה של הכנסת התשע-עשרה והממשלה הנוכחית, וטוב שהצלחתם בכך.

עמרם מצנע: הוועדה בראשותי, ועדת החינוך, קיימה הבוקר מפגש, ורבים מאלה שנמצאים כאן היום אתנו במליאה היו במפגש הזה – מפגש מעניין, מרגש, ואילו היה אפשר לספר את סיפוריהם של כל מי שנכחו במפגש או נמצאים פה, היינו צריכים לשבת כאן ימים ארוכים ובאמת להתרשם מהעלייה הכל-כך מבורכת הזאת, כל כך עשירה בחוכמה, בדרך-ארץ, בציונות.

עמרם מצנע: טוב שהחוק נחקק, חשוב מאוד שבמערכת החינוך תהיה הרבה יותר מודעות, כדי ללמד, ללמוד, להתחנך ולהרים את הראש בגאווה על מי שהגיעו באותן שנים ממדינות ערב ואיראן.

עמרם מצנע: הם לא רק גורשו, אלא הציונות, שהייתה חלק בלתי נפרד מהדם שזרם בעורקיהם, הביאה אותם למדינת ישראל, בין אם על כנפי נשרים ובין אם בדרך לא דרך, והיום הם קהילה איתנה וחזקה, עם רבים מבניה שהגיעו למשרות בכירות מאוד, גם במערכת הביטחון, וגם במערכות החברתיות, החינוכיות, המדעיות והאחרות במדינת ישראל.

עמרם מצנע: בהצלחה לכולנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמרם מצנע.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת לאון ליטינצקי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

לאון ליטינצקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קודם כול, אני מברך את חבר הכנסת מסיעתי שמעון אוחיון; עצם העובדה שהוא העלה את הנושא הזה ביום לא פשוט כמו היום – ומי כמוני, עולה חדש לשעבר מברית-המועצות לשעבר, גאה לדבר על יום לזכר גירוש ספרדים ממדינות ערב.

לאון ליטינצקי: אני חושב שזה הדבר הכי נכון שיכול להיות, והכי טבעי, למדינה שנחשבת קיבוץ גלויות, שהאשכנזים גאים בספרדים, שהספרדים גאים באשכנזים, שנמצאים במדינה הזאת, כי בסופו של דבר מדינת ישראל התברכה באותן שנים בקהל – כמו שאמרו פה כבר לפני – מאוד תרבותי, מאוד שומר מסורת.

לאון ליטינצקי: אני גם לא יודע, אני חושב שהספרדים, שבזמנם גורשו והגיעו לארץ, מקדמים ומפתחים את תהליכי שמירת המסורת היהודית לא פחות אלא אפילו לפעמים יותר מהאשכנזים; יותר, לפעמים.

לאון ליטינצקי: אני גם לא אשכח – יש קוריוזים שלפעמים קורים, אדוני היושב-ראש, למשל אני זוכר את הבן שלי, שפעם, כשהיה יותר צעיר, יצא עם בחורה שהגיעה ממרוקו לארץ, וכשאני פניתי אליו ואמרתי: רוני, למה אתם לא באים אלינו?

לאון ליטינצקי: כל הזמן אתה שם, אצלם, זה לא נעים.

לאון ליטינצקי: אז הוא ענה לי: אבא, יותר חם לי שם, אנשים יותר חמים, יותר מלטפים, הוא אומר, לא כמו אצלנו, הרוסים, קשים.

לאון ליטינצקי: אני מרשה לעצמי לצחוק על זה, כי אני מדבר על חלק מהאנשים שאני נמצא – אז אני מברך על כך.

לאון ליטינצקי: אני חושב שאנחנו התברכנו בספרדים, כי יש לספרדים משהו שאין לאשכנזים, והשילוב הזה הוא המנצח; יש חוכמת חיים, ידע איך לנהל סחר, איך לנהל משאים-ומתנים, יש הרבה דברים ללמוד: איך לפתח – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

לאון ליטינצקי: אני מאוד מודה לך, שמעון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת לאון ליטינצקי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתי, גם אני מצטרף לברכות לעמיתינו שמעון אוחיון ונסים זאב על היוזמה החשובה של היום לציון היציאה והגירוש.

אלעזר שטרן: אולי באופן סימבולי, ובהמשך למה שנאמר גם קודם, היום התקיים בשדולה למען ניצולי השואה דיון מיוחד לכל הארגונים.

אלעזר שטרן: אני חושב שהחיבור הזה, שבאותו יום שאנחנו מציינים קיבוץ גלויות וגירוש – אם אנחנו רוצים, ממקום אחד, אנחנו מציינים יחד גם את קיבוץ הגלויות או את הגירוש משואת אירופה, או מגלות אירופה.

אלעזר שטרן: אני רוצה לומר גם שבאמת זכו אותם מגורשים ופליטים מכל קצות העולם שהנכדים שלהם והנינים שלהם, שבטי ישראל כולם, יבואו כאן במקום אחד.

אלעזר שטרן: ברשותך, אני מצאתי פסוק שאני חושב שהוא באמת משלב את הדברים האלה, בישעיהו י"א י"א: "והיה ביום ההוא יוסיף אדני שנית ידו לקנות את שאר עמו אשר ישאר מאשור וממצרים ומפתרוס ומכוש ומעילם ומשנער ומחמת ומאיי הים ונשא נס לגוים ואסף נדחי ישראל ונפוצות יהודה יקבץ מארבע כנפות הארץ".

אלעזר שטרן: אשרינו שזכינו.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחרון הנואמים יהיה חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, חברי, חברותי, חברות הכנסת, חברי הכנסת, גם אני מצטרפת לברכות על החוק החשוב הזה, חוק לציון יום היציאה והגירוש.

עליזה לביא: ברכות לכם, חבר הכנסת שמעון אוחיון, חבר הכנסת נסים זאב.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, שנים רבות הרגשתי שגנבו לי את ההיסטוריה שלי.

עליזה לביא: גנבו לי את ההיסטוריה שלי כאישה יהודייה.

עליזה לביא: הרבה לא ידעתי על קודמותי, והלכתי לחפש, לחפש תשובות על שאלות שלי כאן כאישה ישראלית, יהודייה, אימא, סבתא עכשיו, ולא מצאתי.

עליזה לביא: כשהלכתי לחפש, מצאתי הרבה מאוד נשים שמעולם לא שמעתי על אודותיהן:

עליזה לביא: על פרחה בת רבי אברהם, על אסנת מזרחי לבית ברזאני, על שמעה בתו של רבי שלום שבזי.

עליזה לביא: אני גם שאלתי יותר את סבתא שלי, סבתא שלי שעלתה מאפגניסטן.

עליזה לביא: והסיפור שמלווה אותי כל חיי, אצל סבתא שלי, שהיא מודל לחיקוי בחיי, הוא שכשהיא הלכה לבית-החולים כשהילד שלה הרגיש לא טוב, לא הבינו אותה – והזלזול שהיא חוותה, והמקום הזה, שהיא לא קיבלה סיוע ועזרה, ובסופו של דבר התינוק שלה נפטר.

עליזה לביא: הכאב, העלבון הזה, והזלזול הזה, שליוו אותה כל ימי חייה, היו כוח ודלק בחיי, לבוא ולמצוא את סיפור החיים – שלי ושל נשים אחרות שלא זכו שהסיפור שלהן יושמע, ובטח נשים מתרבות ערב, המזרח, שהמחקר זלזל בהן: איך יכול להיות שהן ידעו לקרוא, לכתוב, להביע, להתפלל לאלוהים?

עליזה לביא: אני רוצה לספר לכם בקצרה על אישה אחת, על אסנת מזרחי לבית ברזאני, שהייתה בת למשפחת רבנים חשובה במאה ה-17.

עליזה לביא: אבא שלה, שמואל, הקים ישיבה במוסול.

עליזה לביא: היא הייתה חכמה, למדנית, משוררת, וזכתה להערצת יהודי כורדיסטן, כמו אבא שלה, ולכינוי "תנאית".

עליזה לביא: היא נישאה לרבי יעקב מזרחי, שהיה רב קהילת עמדיה, ולימדה בישיבה שבראשה עמד בעלה.

עליזה לביא: במות אביה של אסנת החליף אותו בעלה בראשות הישיבה.

עליזה לביא: אחרי פטירתו שלו עמדה אסנת עצמה בראש הישיבה בכורדיסטן.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, אני לא למדתי עליה בבית-הספר, לא נבחנתי לבגרות על השירים שלה ועל שירים של נשים רבות אחרות, ממזרח וממערב, וגם את זה צריך לשנות.

עליזה לביא: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אברהם מיכאלי – בבקשה, אדוני.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, גם אני מצטרף ומברך את חברי שמעון אוחיון ונסים זאב על כך שהיום ציינו לראשונה בכנסת את יום היציאה והגירוש של יהודים מארצות ערב ואיראן.

אברהם מיכאלי: אני חייב להזכיר פה, למען ההיסטוריה, חבר הכנסת נסים זאב, שהביא לנו ב-2009 את החוק לוועדת העלייה והקליטה, בסוגיה הזאת, של הפיצויים לפליטים ויוצאי מדינות ערב – את החוק הזה אישרנו שם – נכון, חלקית, כי הממשלה בזמנו התנגדה לאיזשהו חלק מסוים בו.

אברהם מיכאלי: אבל, אדוני היושב-ראש, החוק שנסים זאב החל בזמנו היה פשוט מאוד בהמשך להחלטה של הקונגרס האמריקני, שעברה פה-אחד ב-2008.

אברהם מיכאלי: ההחלטה הזאת של הקונגרס נועדה בזמנה לתקן את העוולות ההיסטוריות שנגרמו ליהודים יוצאי מדינות ערב, וזה עולה בקנה אחד עם החלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם, שקוראת לפתרון צודק של בעיית הפליטים ללא כל הבחנה או הפליה בין פליטים פלסטינים ופליטים יהודים.

אברהם מיכאלי: אז כשאנחנו חוקקנו את החוק וקידמנו את החוק, עמד בינינו אותו נושא פתוח, ולצערנו עד היום זה לא הסתיים.

אברהם מיכאלי: אני זכיתי לגור בעיר בישראל שנקראת אור-יהודה.

אברהם מיכאלי: יש שם שני מרכזים מאוד מאוד חשובים של יהודים יוצאי מדינות ערב.

אברהם מיכאלי: יש לנו שם מרכז מורשת יהדות עיראק, שבראשו עומד מר מרדכי בן-פורת, איש מעש, שר לשעבר, חבר הכנסת לשעבר, ויש לנו מרכז מורשת יהדות לוב, שבראשו עומר מר מאיר כחלון.

אברהם מיכאלי: אני מברך אותם על הפעילות שהם עושים שם, ואני חושב שחובה על כל אחד מאתנו ועל כל אחד מילדי ישראל לבקר במוזיאונים האלה כדי להתרשם ולראות את העבר המופלא של היהודים שיצאו מהמדינות עיראק ולוב.

אברהם מיכאלי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עכשיו נעלה שני חוקים לקריאה ראשונה, לאחר מכן נעבור לסדרת הצעות לסדר-היום בנושא היום לציון גירוש יהודי ארצות ערב – יהודי ארצות ערב ואיראן, כשמו הרשמי.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, כ/580).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת מירי רגב להציג לנו את הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון מס' 8) (דחיית מועדים), התשע"ה–2014, לקריאה ראשונה, כפי שאמרתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, תודה רבה לך, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, כבוד האורחים שהגיעו היום לכנסת, ביום כזה, כשכולם עסוקים בבחירות – כמו שאתם רואים, כנסת ריקה – הכנסת עושה דברים חשובים.

מירי רגב: ברכות יישר כוח לשני החברים, חבר הכנסת אוחיון, חבר הכנסת נסים זאב, שהביאו והציעו, והיום מציינים בכנסת את יום היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב.

מירי רגב: תודה רבה לכם על החשיבות שאתם בעצם מקנים לנושא חשוב זה, ועל כך שבעצם אפשרתם לנו, חברי הכנסת, לעשות פסק זמן מהנושאים הפחות-חשובים ולהתעסק בנושאים החשובים.

מירי רגב: אני מתכבדת להביא בפניכם את הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון מס' 8) (דחיית מועדים), התשע"ה–2014, לקריאה ראשונה.

מירי רגב: הצעת החוק המונחת בפניכם היא בהמשך לתיקון הקודם של חוק תאגידי המים.

מירי רגב: לפני כשנה תוקן חוק תאגידי המים ונדחה מועד ההתאגדות בעוד שנה, קרי עד 30 בדצמבר 2014.

מירי רגב: חשבנו שעד מועד זה הצוות הבין-משרדי שמינו השר סילבן שלום והשר יאיר לפיד יביא את הצעתו לביטול תאגידי המים.

מירי רגב: לצערי, הצוות לא סיים את עבודתו, וכדי לא לכפות על ראשי ערים שהן לא מתואגדות תאגיד מים, אנחנו בעצם מביאים את הארכה הזאת בשנה נוספת, לשנה הזאת.

מירי רגב: תקום ממשלה חדשה, ואני מקווה שגם היא תתעסק בנושא החשוב הזה.

מירי רגב: כידוע לכנסת, חתמו על הצעת חוק ביטול תאגידי המים, אני חושבת, חברי כנסת רבים מהאופוזיציה ומהקואליציה, כי אנחנו מבינים שתאגידי המים הם בעצם פרה חולבת של הציבור, אך עד לרגע זה לא הצלחנו לשכנע את האוצר לבטל את תאגידי המים, כי מי ששולט בתאגידי המים זה האוצר.

מירי רגב: חבל מאוד שהגענו לרגע הזה, שהכנסת מתפזרת ומתפרקת וחוק תאגידי המים לא בוטל.

מירי רגב: זה שר האוצר יאיר לפיד שדיבר על יוקר המחיה.

מירי רגב: באנו אליו עם הצעה ברורה: בוא נבטל את תאגידי המים.

מירי רגב: לצערי לא הצלחנו לעשות את זה.

מירי רגב: לפחות, בחוק הזה, קואליציה ואופוזיציה כאחד, נאפשר לאותן ערים שהן לא מתואגדות, שלא יכפו עליהן את התאגוד ולא יטילו עליהן סנקציה – על תאגוד.

מירי רגב: את החוק הזה נביא, בעזת השם, לאישור בקריאה שנייה ושלישית ביום שני הקרוב.

מירי רגב: אני רוצה בהזדמנות הזאת להודות לשר התשתיות, השר סילבן שלום, ולהודות גם לשר לפיד, שאפשר לנו את ההארכה הזאת – צריך גם להגיד מילים טובות כשמגיע להגיד מילים טובות; לכל חברי חברי הכנסת שסייעו בחוק הזה, והיו שותפים לחוק הזה; למנהלת הוועדה לאה, לשוש, לצוות הוועדה, ליועץ המשפטי של הוועדה, לתומר, לגלעד, על הסיוע.

מירי רגב: תודה רבה לכם.

מירי רגב: אני מבקשת מהכנסת כולה, מכל חברי הכנסת שנמצאים פה, אופוזיציה וקואליציה כאחד, לתמוך בהצעת החוק החשובה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירי רגב.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה ראשונה – יש לנו רשימת דוברים.

מירי רגב: אין הצבעות עכשיו?

יולי יואל אדלשטיין: לא יודע.

יולי יואל אדלשטיין: אם אנשים ירצו לדבר, הם יוכלו לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: מנחם אליעזר מוזס, תמר זנדברג, נחמן שי, זהבה גלאון, עיסאווי פריג', ניצן הורוביץ, אראל מרגלית, יפעת קריב.

יולי יואל אדלשטיין: ישראל אייכלר – חבר הכנסת אייכלר, מעוניין לדבר?

ישראל אייכלר: כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

איתן כבל: בינתיים הם יכינו את הנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: הם כרגע ספונים בלשכותיהם ומכינים את הנאום, כן.

מירי רגב: טוב מאוד, שיכינו נאומים וגם חליפות.

מירי רגב: טוב מאוד.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, החוק לביטול תאגידי המים הוא חוק גדול וחשוב מאוד, ואם יזכו הכנסת הזאת ויושבת-ראש ועדת הפנים חברת הכנסת רגב לבטל את הגזירה הכלכלית הנוראה על אזרחי ישראל עוד בכנסת הזאת, והיה זה שכרנו.

ישראל אייכלר: אני לא צריך לפרט לצופים בבית ולחברי הכנסת מה העוול והסבל שנגרמו מהחלטה ביורוקרטית, שכוונתה ההתחלתית הייתה רצויה – הייתה טענה שהעיריות לוקחות את הכסף של מחלקות המים לכל מיני צרכים, ולא מתחזקות את מערכות הביוב, וגם הייתה טענה של העדפות והנחות וכל מיני דברים כאלה.

ישראל אייכלר: אז עשו, כמו שעשו בסדום, שלאף אחד לא יהיה.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, גם עני, גם עשיר – אישה אלמנה, ענייה, זקנה, צריכה לשלם את אותו סכום, אותו מחיר מים, כמו אדם עשיר שאפילו לא מרגיש את זה בחשבון הבנק.

ישראל אייכלר: והקימו תאגידי מים, שהם ינהלו בצורה מקצועית את מה שחברי העיריות וראשי הערים הפוליטיים, שחשודים באופן אוטומטי בכל רע שבעולם, לא הצליחו.

ישראל אייכלר: מה שקרה, כמו שקורה בכל מנגנון, לפי חוק מרפי ועוד חוקים שנקבעו, שברגע שאתה בונה מנגנון ביורוקרטי, הוא מתחזק את עצמו, והם התחילו להפוך את המים ממצרך עממי פשוט כמעט כמו אוויר למצרך יקר כמעט כמו מכונית.

ישראל אייכלר: הדבר הזה צריך לבוא לידי סיום על-ידי שני תיקונים: א.

ישראל אייכלר: ביטול תאגידי המים; ב.

ישראל אייכלר: החזרת מחיר המים לפיקוח ועדת הכנסת, ועדת הפנים או ועדת הכספים – נדמה לי שוועדת הפנים קבעה את המחירים, וצריך להוציא את זה מרשות המים, שהיא שוב גוף ביורוקרטי שאין לו שום לב, באופן טבעי.

ישראל אייכלר: גם אם האנשים שעובדים שם הם אנשים בעלי לב, המנגנון, כמנגנון, אין לו לב.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אי-אפשר ביום כזה לדבר רק על תאגידי המים, אנחנו צריכים לדבר גם על התאגיד שנקרא הכנסת.

ישראל אייכלר: יש תאגיד, שהעם שולח 120 אנשים לבניין הזה, נותנים להם יושב-ראש, מנכ"ל, תנאים, משכורת, כדי לשרת את העם במשך ארבע שנים.

ישראל אייכלר: מה שקרה, שבתהליך של שנים הכנסת הפכה לפחות ופחות רלוונטית, ומי שקבע את הטון זה אנשי התקשורת, שקבעו לחברי הכנסת מה להגיד, ומערכת המשפט – שבכוונת מכוון היה מי שהעביר את סמכויות השלטון לבתי-המשפט.

ישראל אייכלר: אני רוצה לצטט שר שאמר לי לפני 20 שנה, אחרי שש"ס עלתה ל-17 מנדטים: הדמוקרטיה הזאת לא יכולה להמשיך.

ישראל אייכלר: אנחנו חייבים לעשות אחד משני דברים: או לעשות מהפכה צבאית ולהעביר את השלטון לצבא – ואת זה אנחנו לא רוצים – או להעביר למערכת המשפט, כי אנחנו לא סומכים יותר על העם; העם יכול להביא לנו 17 מנדטים לש"ס.

ישראל אייכלר: ומאז יש תהליך עקבי להעביר סמכויות לבית-המשפט.

ישראל אייכלר: אפילו בוועדות הכנסת אני שומע אנשים אומרים: בית-המשפט קבע שזה סביר.

ישראל אייכלר: סליחה, בית-המשפט צריך לקבוע אם זה חוקי, משפטי, הוא לא יכול לקבוע אם זה סביר או לא סביר.

ישראל אייכלר: בשביל זה שלחו אתכם, חבר הכנסת והשר, שתקבעו מה סביר בשם העם; אתם נבחרתם.

ישראל אייכלר: לכן, אדוני היושב-ראש, לפני שיוצאים פה לבחירות – – –

מירי רגב: – – – מה קרה לך?

מירי רגב: שופט בפסק-דין של בג"ץ קבע שצריך לדאוג לבני-זוג למסתננים.

מירי רגב: מה זאת אומרת לא סביר?

ישראל אייכלר: אז אם כך, אני רוצה שיהיו בחירות.

יולי יואל אדלשטיין: לא, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אתה יודע שזמנך מזמן עבר, אז נא לסיים.

יולי יואל אדלשטיין: משפט סיכום.

ישראל אייכלר: לכן אני לא עונה.

ישראל אייכלר: אני רק אומר – אני רוצה, אדוני היושב-ראש, שלפני שיוצאים לבחירות לכנסת, שיהיו בחירות לבית-המשפט העליון, ואחר כך לבתי-המשפט המחוזיים, ואחר כך למערכות התקשורת, ואחרי זה, אם הם יחליטו להקים איזה "דומה", שנקרא כנסת, שאנשים יברברו שם, שגם לזה יהיו בחירות.

ישראל אייכלר: אבל לא ייתכן שעושים בחירות רעשניות לכנסת, ומי ששולט זה בתי-המשפט ותאגידי המים.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת דב חנין, משה גפני, איציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נסים זאב – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני אספר לכם סיפור קצר.

נסים זאב: לפני כ-20 שנה באה אלי אישה ממררת בבכי, שניתקו לה את המים, זה בסדר, אבל לקחו את בעלה לכלא מול 11 הילדים שלה, עם אזיקים.

נסים זאב: היא אומרת: איזה ביזיון היה.

נסים זאב: בשכונת הר-נוף, אגב.

נסים זאב: שאלתי אותה: על מה?

נסים זאב: אמרה לי: לא שילמנו מים וארנונה.

נסים זאב: שאלתי אותה: מים או ארנונה?

נסים זאב: אמרה: תראה, מים אין לנו כמעט בכלל חוב, אולי כמה מאות שקלים; ארנונה אנחנו על-פי חוק זכאים לפטור, או לפחות להנחה של 80%-70%.

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, התרגיל הזה, שהיה, לחבר את החוב של הארנונה עם המים, היה תרגיל מכוון כדי להפעיל את המכבש על אותם אזרחים תמימים שלא יודעים מה הזכויות שלהם.

נסים זאב: בסופו של דבר, אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, באתי לכלא – זה היה פה, במגרש-הרוסים – באתי להוציא אותו משם ולחתום ערבות, שאני אחראי, כיושב-ראש ועדה לפטור, ואני מתחייב שהוא זכאי.

נסים זאב: כשראיתי אותו בערב הוא שואל אותי: תגיד לי, למה גם אתה עצור פה?

נסים זאב: אמרתי לו: לא, אני באתי לשחרר אותך.

נסים זאב: הוא לא האמין שאני באתי בערב להוציא אותו, והוא היה פטור.

נסים זאב: עכשיו, למה אני אומר את כל העניין הזה?

נסים זאב: כי כל הנושא של תאגידי המים בא לפגוע קודם כול במסכנים האלה, שהיו זכאים להנחות, וגם – כי הייתי ממונה על התיק הסוציאלי – היינו עושים להם הנחות על-פי חוק, ואפילו הלשכה הסוציאלית הייתה משתתפת באיזשהו חלק מהסכום שהיה מגיע לאותן משפחות ברוכות ילדים.

נסים זאב: היום באו התאגידים – לא אכפת להם; יש נזילה תת-קרקעית, תת-ימית, על-קרקעית, כל נזילה – מחלקים את זה בין השכנים.

נסים זאב: פשוט גזל בעליל.

מירי רגב: ראית מה קרה עכשיו באשקלון?

מירי רגב: העלו את כל מחירי המים לתושבים כשהייתה שם בעיה בביוב, עם צנרת המים.

נסים זאב: נכון.

נסים זאב: אני אומר, כל תקלה, כל תקלה – לא משנה, אפילו תהיה רעידת אדמה ואיזה צינור יתפוצץ, ויש נזילת מים, והרבה מים הולכים לביוב, ולא משנה אם הביוב חוזר לאותם מאגרים – מי שצריך לשלם את הנזק זה אותם התושבים, וזה לא משנה באיזו שכונה.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, צריך לעקור את זה מהשורש, ותודה רבה לך, חברת הכנסת מירי רגב, שאת מקדמת את החוק הזה.

נסים זאב: צריכים לעקור את כל הנושא של תאגידי המים, שלדעתי כל הורתו שלא בקדושה, בלשון המעטה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מאיר שטרית – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בזה סיימנו עם הדוברים בהצעת החוק הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: מייד אחרי דברי חבר הכנסת מאיר שטרית נקיים הצבעה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כמי שהיה שר הפנים בזמן התארגנותם של תאגידי המים, והוויכוח החריף בין הממשלה לבין השלטון המקומי – אנחנו אז עשינו כל מיני הנחות כדי להבטיח את הקמת תאגידי המים – אני רוצה להסביר שני דברים שלצערי הרב קיבלו עיוות בדרך וחברת הכנסת מירי רגב מנסה לתקן אותם.

מאיר שטרית: עד להקמת תאגידי המים בעצם הרשויות המקומיות היו גובות את אגרות המים ישירות לכיס הרשות המקומית, ולא בהכרח משתמשות בכסף שהיו גובים על אגרות המים והביוב דווקא למים ולביוב; היו משתמשים בזה לכל דבר אחר ברשות המקומית, ונוצרו ברשויות המקומיות תשתיות של מים וביוב מאוד מקולקלות, עם המון נזילות, עם המון אובדן של מים, בלי פיקוח.

מאיר שטרית: הקמת תאגידי המים מהבחינה הזאת שיפרה בצורה דרמטית את המצב הזה כי העובדה היא שכל הכסף שמגיע מהתושבים על המים והביוב אכן הולך למערכות האלה.

מאיר שטרית: אלא מה?

מאיר שטרית: בדרך מישהו הוסיף מע"מ.

מאיר שטרית: המע"מ על מים, שלא היה קודם, מגדיל את מחיר המים ב-18%.

מאיר שטרית: הוסיפו – – –

מירי רגב: אני יכולה להגיד עליך שאתה תמים.

מירי רגב: הייתם צריכים לחשוב על זה לפני, כשהבאתם את הצעת החוק הזאת.

מאיר שטרית: הצעת החוק עברה הרבה אחרי, לצערי.

מאיר שטרית: הוסיפו 18% מע"מ, שלא היה קודם.

מאיר שטרית: דבר שני, הקימו מנגנונים מאוד גדולים בתאגידי המים.

מאיר שטרית: הקימו חברות, ולכל חברה כזאת נכנסו הרבה מאוד עובדים, בשכר די גבוה, דבר שהעלה עוד יותר את הדרישה להעלות את מחיר המים.

מאיר שטרית: ודבר שלישי הוא שרשות המים מצפצפת על כולם וקובעת מחיר מים בלי לשאול אף אחד, אפילו בלי בקרה של הכנסת.

מאיר שטרית: וועדת הכספים ניסתה להתערב.

מאיר שטרית: אני אומר גם היום, אדוני היושב-ראש, מה שיהיה נכון לעשות זה לא לבטל את תאגידי המים, אלא להוריד את העלויות שלהם, להוריד את המע"מ מהמים, להוריד את מחיר המים ולהפוך אותו למחיר נורמלי.

מאיר שטרית: זה לא הגיוני בעיני שאדם שמשתמש, נגיד, ב-8 מ"ק במקום ב-4, ישלם על 1 מ"ק נוסף בין 12 ל-16 שקל למ"ק, כשהמדינה קונה את המ"ק הזה ב-52 סנט.

מאיר שטרית: הדבר הזה הוא מוגזם.

מאיר שטרית: אני חושב שזה מחייב תיקונים, זה מחייב היערכות מחדש, זה מחייב טיפול בהורדת מחיר המים בצורה דרסטית.

מאיר שטרית: אם זה יקרה, זה יהיה יותר רך מאשר ביטול תאגידי המים, כי, אגב, בחלק מהרשויות יש בעיה גדולה מאוד.

מאיר שטרית: למשל בחלק מהרשויות הערביות, שאצלן אין תשתית מים רצינית, אין להם מכוני שאיבה לביוב, אין להם מכוני טיהור לביוב – שם בכלל לא מתקיים כלום.

מאיר שטרית: החיבור שלהם לתאגידי המים יוצר מצב שגם הביוב שלהם מטופל, גם יש טיפול בתשתיות המים שלהם.

מאיר שטרית: יש יישובים גדולים שאצלם אין ביוב בבתים, ומערכות המים מאוד בעייתיות.

מאיר שטרית: תאגידי המים שיפרו במידה רבה וניכרת את המצב הזה.

מאיר שטרית: לכן זה לא לגמרי שלילי.

מאיר שטרית: אבל צריך לבדוק ולטפל בסוגיה המרכזית, שמקוממת גם אותי וגם את חברתי חברת הכנסת מירי רגב, ואנשים נוספים, שמחיר המים הוא לא הגיוני.

מאיר שטרית: מים צריכים להיות במחיר שווה לכל נפש; שאנשים יכולים לא לעשות חשבון אם לעשות מקלחת נוספת או פחות מקלחת אחת.

מאיר שטרית: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מאיר שטרית.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון מס' 8) (דחיית מועדים), התשע"ה–2014, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק היא של חברת הכנסת מירי רגב, שגם יזמה את ההצעה וגם נימקה אותה כאן.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 17 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון מס' 8) (דחיית מועדים), התשע"ה–2014, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 17, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: רשמנו שחברי הכנסת מכל הסיעות מעוניינים במקלחת במחיר טוב, אז כולם הצביעו בעד החוק.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדת הכלכלה לצורך הכנתה – – –

מירי רגב: לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

מירי רגב: כבר הודענו – – –

יולי יואל אדלשטיין: איפה היא הוכנה לראשונה?

מירי רגב: בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, הצעת החוק תועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה לצורך הכנתה לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להודעה של מזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 24), התשע"ה–2014, שהחזירה ועדת הכספים; הצעת חוק החוזים האחידים (תיקון מס' 5), התשע"ה–2014, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת הכספים לגבי צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 14), התשע"ד–2014.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול הצעת חוק למניעת הסתננות ולהבטחת יציאתם של מסתננים ועובדים זרים אחרים מישראל (תיקוני חקיקה והוראות שעה), התשע"ה–2014.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/583).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת החוק הבאה היא הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 46) (שינויים בתקציב הביטחון), התשע"ה–2014, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מרב מיכאלי: אדוני, תודה רבה, חברי, חברותי חברות הכנסת, אני מתכבדת להציג מטעם ועדת החוץ והביטחון את הצעת החוק שיזמנו חברי יריב לוין, זאב אלקין, עפר שלח ואני – תיקון לחוק יסודות התקציב (שינויים בתקציב הביטחון).

מרב מיכאלי: יש לומר שחוק יסודות התקציב מבנה את האופן שבו ייעשו שינויים בתקציב, או התחייבויות עתידיות, או התאמות שנדרשות בתקציב, ויש לו פרק נפרד שמסדר את האופן שבו הדברים האלה נעשים בתקציב הביטחון.

מרב מיכאלי: כך, נקבע שאותן העברות או התחייבויות שבכל משרד רגיל דורשות אישור בוועדת הכספים מעל סכום של 1,940,000 שקלים, בתקציב הביטחון הסכום הזה הוא 89 מיליון שקלים, צמוד למדד, שזה מביא אותו היום לסכום של בערך 120 מיליון שקלים, והממשלה רשאית להחליט על סכום נמוך ממנו, שכל העברה שנעשית בסכום שמעליו, נדרש לה אישור של הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון ולוועדת החוץ והביטחון.

מרב מיכאלי: אנחנו מוצאות ומוצאים שכדי לשפר את הפיקוח הפרלמנטרי, להפוך אותו לאפקטיבי, ליעיל, וגם כדי למצות את תקציב הביטחון ולעשות אותו באמת מיטבי, יש לשנות את גובה הסעיפים.

מרב מיכאלי: ברור לנו שתקציב הביטחון, יש לו באמת ייחוד, ויש לו דרישות אחרות מאלה של תקציבים אזרחיים.

מרב מיכאלי: לכן אנחנו מבקשות לשנות את הסכום – בשונה ממה שיש לכל משרד רגיל, 1,940,000, אנחנו מדברות על 20 מיליון שקלים.

מרב מיכאלי: כל העברה או הוצאה מעל 20 מיליון שקלים, יידרש לה אישור של הוועדה המשותפת.

מרב מיכאלי: נוסף על כך, השינוי יהיה מכל תוכנית לתוכנית, ולא רק מתחום פעולה לתחום פעולה כמו שכתוב בחוק היום; נוסף על כך, הממשלה תוכל לקבוע סכום שממנו נדרש אישור של הוועדה המשותפת גם להוצאות שנעשות במטבע חוץ.

מרב מיכאלי: כאמור, החוק מובא לפניכם לקריאה ראשונה, ואנחנו נשמח על תמיכתכם.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: היא הציגה הצעת חוק, כידוע, מטעם ועדת החוץ והביטחון, כפי שהיא גם ציינה.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה ראשונה, ולכן יש אפשרות לדוברים לעלות לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: דב חנין, זהבה גלאון, נחמן שי – אני מזמין את חבר הכנסת נסים זאב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: גם חבר הכנסת מאיר שטרית נרשם.

יולי יואל אדלשטיין: בזה אנחנו סוגרים את רשימת הדוברים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, טבעם של דברים, שתקציב הביטחון שונה מתקציבים אחרים, גם בגלל הצרכים, גודל ההוצאה בכל נושא ונושא, והעברה מסעיף לסעיף – אלה דברים שנעשים בכל יום, ואי-אפשר לבוא כל פעם לאישור מחדש של 2-1 מיליון שקלים, שבאמת בתקציב הביטחון אין לזה משמעות.

נסים זאב: לכן ההצעה הזאת היא מתחייבת, וברור שזה בתיאום עם שר האוצר ושר הביטחון.

נסים זאב: זה לא כאילו מגדיל, אולי, את תקציב הביטחון, או מקטין אותו, זה במסגרת התקציב הקיים, שמאושר, פשוט סדר פנימי יותר נכון, יותר ראוי, יותר מתקבל.

נסים זאב: אבל אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, מה שמעניין, בכל נושא תקציב הביטחון היה ויכוח אם להוסיף 6 מיליארד, או פחות, או יותר, בעקבות מבצע "צוק איתן", והייתה הסכמה.

נסים זאב: אני לא זוכר שפעם עבר ברוב כל כך גדול תקציב המדינה בוועדת שרים; 21 שרים, 20 מהם הצביעו בעד התקציב של המדינה.

נסים זאב: רק אחד התנגד, עמיר פרץ, והוא פרש.

נסים זאב: בכנסת, בקריאה ראשונה – אני הייתי פה כבר בחמש ישיבות, חמש קדנציות, זו הכנסת החמישית – תמיד היה – קראו לזה פיליבסטר – לפחות יממה של דיונים הייתה.

נסים זאב: אני כבר לא מדבר – שבכלל כל ספר התקציב הונח אולי שעתיים לפני כן על שולחן הכנסת.

נסים זאב: אבל גם כן, בארבע-חמש שעות העבירו את כל נושא התקציב של המדינה.

נסים זאב: פתאום כל הנושא הזה נעצר – "ויעמד השמן".

נסים זאב: מה קרה?

נסים זאב: יש פתאום חוק הלאום, השמום, פתאום יש חוק מע"מ אפס.

נסים זאב: כל הנושא הפוליטי הזה, הבזוי הזה, אדוני היושב-ראש – מה יגידו לעם ישראל, למה הולכים באמת לבחירות?

נסים זאב: מישהו יכול להבין?

נסים זאב: מישהו מחברי הכנסת יכול להסביר או לשכנע את הציבור, לא את עצמו?

נסים זאב: כולם משוכנעים אולי בתוך תוכם שצריכים לרוץ לבחירות, כי כל אחד חושב שצריכים לעשות שינויים, והוא אדון העולם, וכל אחד חושב: בשבילי גם נברא העולם.

נסים זאב: אבל הציבור לא מבין מה הבהלה, מה המהירות והפזיזות – "פחז כמים אל תותר" – איך יכול להיות שאחרי שנה וחצי הכנסת מתפרקת?

נסים זאב: אין שום עילה.

נסים זאב: אנחנו מתעלמים מהמצב הביטחוני, מהמצב הכלכלי הירוד, מכל הנושא של המשפחות ברוכות ילדים, מהמצב של העוני במדינה – מתעלמים מהכול וכולם כאילו אחזם בולמוס, ורצים כולם קדימה: אנחנו חייבים בחירות.

נסים זאב: אז אני אומר שהקדחת הזאת של הבחירות, אין מי שיעצור אותה, לצערי הרב, כי אין מנהיג למדינה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

איתן כבל: נשארו לך 13 שניות.

נסים זאב: אני אשלים אותן.

יולי יואל אדלשטיין: הפעלתי לו את השעון באיחור, וחבר הכנסת נסים זאב, בתור הנואם המצטיין, הבין – אצלו מצלצל משהו פנימי אחרי שלוש שניות.

יולי יואל אדלשטיין: ישראל אייכלר, חבר הכנסת ישראל אייכלר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, כבוד חברי הכנסת, אני מבין את המחוקקים שרוצים פיקוח של הוועדה על תקציב הביטחון, אבל זה לא מובן כאשר אנחנו מעבירים 400 מיליארד שקל בקופסה שרוב חברי הכנסת, אם לא כולם, לא קראו אותה.

ישראל אייכלר: אין לנו שום מושג איזה כסף הולך לאן, ודווקא במשרד הביטחון צריך יותר פירוט.

ישראל אייכלר: זה טוב מאוד, אני לא נגד זה, רק יש איזו סתירה לוגית בין שני הדברים – בין העברת תקציב של 400 מיליארד בלי פיקוח לבין דווקא תקציב הביטחון עם פיקוח.

ישראל אייכלר: אז זה בסדר.

ישראל אייכלר: אבל שאל שאלה חבר הכנסת הרב נסים זאב: על מה יוצאים לבחירות?

ישראל אייכלר: באמת אין תשובה לוגית, שכלית, הגיונית, לכל מה שקורה פה.

ישראל אייכלר: לכן אני נדרש, בלית ברירה, להנהגה אלוקית, שאנחנו אומרים בתפילה, אדוני היושב-ראש, "שוועת עניים אתה תשמע צעקת הדל תקשיב ותושיע".

ישראל אייכלר: הממשלה הזאת, בגלל הרכבה, בגלל האנשים שעומדים בראשה, לא שמעה לשוועת עניים ולא שעו לזעקת הדל, ואנשים, מיוקר המחיה ויוקר הדיור – ששניהם נעשים אך ורק על-ידי הממשלה, וכבר אמרנו את זה וניחר גרוננו מלדבר על זה, שעצם המסחור של קרקעות המדינה והפיכת מינהל מקרקעי ישראל למשאב של האוצר הריצו את מחירי הדיור באופן שאף זוג צעיר לא יכול לקבל את זה.

ישראל אייכלר: ואותו דבר ביוקר המחיה, המסים והארנונה.

ישראל אייכלר: סיפר פה חבר הכנסת שטרית עכשיו על המע"מ שהוטל על המים.

ישראל אייכלר: יש עוד אלפי דברים כאלה.

ישראל אייכלר: פשוט המדינה – השלטון מייקר את זה, לדעתי, בלי שהשרים מודעים לזה אפילו.

ישראל אייכלר: ולכן אני רוצה לטעון שיש פה מהלך אלוקי לפרק את הממשלה הזאת ולתת לעם לעשות חישוב מסלול מחדש.

ישראל אייכלר: היום לכל נהג יש Waze, שעושה לו חישוב מסלול מחדש – צריך לחשב מחדש מה קרה שיאיר לפיד קיבל 19 מנדטים.

ישראל אייכלר: כשמפלגת העבודה הכניסה את הגברת סתיו שפיר ואיציק שמולי מהמחאה החברתית, היה באופן טבעי כל הציבור הזה צריך להצביע בשביל מפלגת העבודה, כי הם מביאים את המסרים של המחאה החברתית.

ישראל אייכלר: בא סטרט-אפיסט במימון המיליארדרים והטייקונים מתל-אביב והפנה את הצינור, כמו תאגידי המים, את כל הקולות האלה אליו, והוא קיבל 19 מנדטים.

סתיו שפיר: זה לא יקרה בפעם הבאה – – –

דב ליפמן: – – –

ישראל אייכלר: אני מאוד מקווה שזה נכון שזה לא יקרה בפעם הבאה, כי הציבור כבר פקח עיניים, ויכול לראות שהיה פה רעיון גאוני – לקחת את החרדים – ולא הייתי נדרש לזה אם הם לא מנסים לעשות את זה עוד פעם, ולעשות איזה ערפל קרב כזה ולהגיד: העם, אל תחשבו על הדירות, אל תחשבו על יוקר המחיה, אל תחשבו על תעסוקה, אל תחשבו על ביטחון, לא על מדיניות – יש חרדים שמאיימים על הכיס של מעמד הביניים, הם יושבים, כאלה קטנים, שחורים, שיושבים בכיס של מעמד הביניים ומכרסמים בשקלים ולוקחים את הכסף שלהם.

מרב מיכאלי: רק לא כל כך קטנים.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

ישראל אייכלר: הם לא כל כך קטנים, בעזרת השם.

ישראל אייכלר: הם יהיו עוד יותר גדולים.

ישראל אייכלר: אבל אני רואה בזה ממשלה שלא נפלה על "צוק איתן", לא נפלה על קריסה מדינית, לא נפלה על הפיגועים והטרור – נופלת על ישראל אתמול.

ישראל אייכלר: זה לא יאומן אבל זה יסופר, שמי שפוגע בעניי ישראל, בתורת ישראל, לא יחזיק מעמד בארץ-ישראל.

ישראל אייכלר: ויהי רצון שהציבור ידע לבחור את הבחירה הנכונה ותקום ממשלה בישראל, כמו שנאמר: "ומלאה הארץ דעה את ה' כמים לים מכסים".

ישראל אייכלר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת מאיר שטרית, אחרון הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: סברתי לתומי שהאופוזיציה צריכה לשמוח בנפילת הממשלה והקואליציה, אבל איכשהו מסתבר לי, כן, ש...

קריאה: – – –

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, בכל שנותי בכנסת, כמעט 30 שנה, אני נוהג לדבר על החוקים לגופו של עניין, אבל לא יכולתי – אחרי ששמעתי את הרב אייכלר מדבר, את חבר הכנסת אייכלר, והוא סיים בתפילה כלשהי, אני לא יכול להתעלם מהמצב בלי להגיד: אתה אומר, אתה מוציא פסוק אחד, אני מוציא פסוק אחר: "בימים ההם אין מלך בישראל איש הישר בעיניו יעשה".

מאיר שטרית: גם זה כתוב בתורה, ולכן אנחנו מגיעים לבחירות.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק שמונחת לפנינו היא הצעה חשובה ביותר.

מאיר שטרית: הייתי ראש הוועדה לתקציב הביטחון הרבה שנים, ואני אומר בצער, למרות התיקון שאנחנו עושים עכשיו – ואני תומך בו בשתי ידיים – שאני חושב שאנחנו עדיין רחוקים מאוד מלומר שיש לנו באמת פיקוח אמיתי ומלא על תקציב הביטחון – גם אם, אגב, הפירוט של תקציב הביטחון, כשהוא נדון בוועדה לתקציב הביטחון, הוא הרבה יותר גדול, הרבה יותר מפורט, מדיון בתקציב המדינה בוועדת הכספים, כי באמת נכנסים בעובי הקורה, ובודקים דבר דבר, אבל השליטה בתקציב היא מאוד מזערית.

מאיר שטרית: זה בא לתקן, ובצדק, דבר חשוב.

מאיר שטרית: במקום המצב הנוכחי היום, שצה"ל יכול להעביר מתוכנית לתוכנית עד 89 מיליון שקלים, מורידים את הסכום ל-20 מיליון שקל שצריכים את אישור הוועדה.

מאיר שטרית: עד היום רק סכום שמעל 89 מיליון שקל הם צריכים להביא לאישור הוועדה.

מרב מיכאלי: מעל 120 – – –

מאיר שטרית: כן.

מאיר שטרית: הנכון הוא שהיו צריכים ליצור החלטות שבהן משרד הביטחון והאוצר בעצם יעבדו בתקציב הביטחון בדיוק כמו בתקציבים האחרים; במילים אחרות, כל העברה תקציבית צריכה לעבור לאישור הוועדה.

מאיר שטרית: כי איך בדיוק אפשר לעלות על דברים?

מאיר שטרית: כאשר מביאים העברות תקציביות.

מאיר שטרית: הנה, חברתי לכנסת סתיו שפיר הצליחה תוך כדי העבודה שלה בוועדת הכספים לגלות הרבה דרך ההעברות שהוגשו, הרבה מאוד בעיות בשקיפות של התקציב, ובאמת הציגה, הביאה לאור, הוציאה לאור, הרבה מאוד דברים שלא היו יוצאים אילולא היו העברות תקציבים.

מאיר שטרית: אני חושב שמערכת הביטחון צריכה לעבור את זה.

מאיר שטרית: לכן, אני מברך על התיקון.

מאיר שטרית: הוא לא מספיק.

מאיר שטרית: אני גם חושש – אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שאני חושש שמשרד הביטחון לא בדיוק תומך בחוק הזה, ואני מקווה שהוא לא יצליח לטרפד אותו בהמשך הדרך.

מאיר שטרית: זה עדיין לא נסגר, ואני מקווה שהוא לא יטרפד אותו בהמשך הדרך.

מאיר שטרית: אבל אני חושב שהפעולה היא נכונה.

מאיר שטרית: אני מברך את אלה שיזמו את החוק.

מאיר שטרית: אני חושב שהדבר הזה הוא גם הודות ליועצת המשפטית של הוועדה, שגם פעלה בעניין הזה הרבה שנים, עו"ד מירי פרנקל.

מאיר שטרית: זה לא היה קורה אחרת, ואני חושב שזה צעד בכיוון הנכון.

מאיר שטרית: אבל כדי להירגע צריך לומר: אנחנו לא שם עדיין.

מאיר שטרית: היום ועדת החוץ והביטחון לא יכולה לזמן את מי שהיא רוצה לוועדה.

מאיר שטרית: יכולים לבוא רק אם שר הביטחון שולח את האיש, בהסכמתו, או שהוא יכול להופיע במקומו, אם הוא לא בא על-פי תקנון הכנסת.

מאיר שטרית: אגב, יש הצעת חוק שלי, עם ראשי הסיעות, שגם חתמו עליה – ולצערי משרד הביטחון מתנגד לה – לחייב להופיע בפני הוועדה את כל מי שהוועדה מזמינה.

מאיר שטרית: לצערי, גם זה לא עבר.

מאיר שטרית: אז החוק הזה לפחות הוא צעד בכיוון הנכון.

מאיר שטרית: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מאיר שטרית, כמו שאמרתי כבר, היה אחרון הדוברים בהצעת החוק הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה – הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 46) (שינויים בתקציב הביטחון), התשע"ה–2014, כפי שהציגה אותה חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 46) (שינויים בתקציב הביטחון), התשע"ה–2014, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, התוצאה היא 11 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק אושרה בקריאה ראשונה ותוחזר לוועדת החוץ והביטחון לצורך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים כרגע לציון יום היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב, הצעות לסדר-היום מס' 4207, 4243 ו-4258, ביוזמתו הברוכה של חברנו חבר הכנסת שמעון אוחיון.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד בנושא יציאתם וגירושם של היהודים מאיראן ומארצות ערב.

יולי יואל אדלשטיין: אני שמח על קיומו של הדיון החשוב הזה, ולמרות שיש הסבורים שהוא מעט מדי ומאוחר מדי, ואולי גם יש ממש בטענה הזאת, מובן כי מוטב מאוחר מאשר כלל לא – כפי שלצערי היה, אך לא עוד.

יולי יואל אדלשטיין: למרות חשיבותו הגדולה לדיון המתמשך בסכסוך הישראלי–ערבי, לצערי הרב נושא זה נדחק על-פי רוב לשוליו, ועל-פי רוב זוכה להתעלמות מהדהדת, כנראה לא במקרה.

יולי יואל אדלשטיין: כמעט בכל ויכוח על שאלת ההסדרה הראויה בינינו לבין האוכלוסייה הערבית באזור, חוזר ונשנה המרכיב של הפליטים, אותם ערבים שהתגוררו בעבר בערים ובכפרים שבתחומי ישראל דהיום, ובעיקר לפני מלחמת העצמאות, וברחו או גורשו מהם.

יולי יואל אדלשטיין: ההנהגה הפלסטינית איננה מרפה מדרישתה להכרה בהם, דרישה שסיכלה עד היום כל משא-ומתן אפשרי, גם כשהיו כאן ממשלות שהביאו בפניה הצעות מפליגות ביותר.

יולי יואל אדלשטיין: גם יוזמת השלום הערבית, היא התוכנית הסעודית, איננה פוסחת על מימוש מה שמכונה "זכות השיבה" של פליטים למקומות מוצאם, קביעה שמשמעותה המעשית היא כמובן חיסולה של ישראל כמדינת העם היהודי.

יולי יואל אדלשטיין: אבל מופרזת והזויה ככל שתהיה, דרישה זו גם גורמת עוול בכך שהיא מתעלמת מן הצד השני של אותה משוואה, מן הפליטים היהודים שהתגוררו במדינות ערב וגורשו משם.

יולי יואל אדלשטיין: אלה הנתונים, המדברים בעד עצמם: בשנת 1948 התגוררו במדינות ערב וצפון-אפריקה יותר מ-850,000 יהודים בקהילות רבות.

יולי יואל אדלשטיין: בתוך 19 שנים בלבד, עד שנת 1967, נעלמו כמעט כליל כל הקהילות האלה.

יולי יואל אדלשטיין: רוב הפליטים היהודים נעקרו, אם כן, מאדמות מולדתם, שבהן התגוררו במשך מאות שנים, עוד מלפני הכיבוש המוסלמי, דהיינו בטרם באו הערבים לאזורים האלה במאה השביעית לספירה.

יולי יואל אדלשטיין: קשה להתעלם מכברת הדרך שעברה האוכלוסייה היהודית בארצות ערב במרוצת הדורות: עד למאה העשירית לספירה התגוררו 90% מיהודי העולם באזורים שהיום הם מדינות ערב, ועד שנות ה-70 של המאה הקודמת נעלמו רוב הקהילות היהודיות בארצות אלה, ורק אלפים בודדים נותרו.

יולי יואל אדלשטיין: ועוד לא דיברנו על רכוש בהיקפים אדירים, שבלית ברירה זנחו יהודים רבים מאחוריהם ולא זכו לפיצוי בגינו.

יולי יואל אדלשטיין: אלה עובדות שנוטים אצלנו לשכוח, או אולי מדויק יותר יהיה לומר: להשכיח.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, מן הראוי כי בבואנו לקיים דיון רציני ומקיף על זכויות היסטוריות וטבעיות, כשמקוננים על נישול ועל פליטים, זה לא יכול לבוא רק מן הצד האחד.

יולי יואל אדלשטיין: אי-אפשר לשכתב ללא הרף את ההיסטוריה ולצפות שהעולם כולו יבלע את הפיתיון.

יולי יואל אדלשטיין: אם דנים ברצינות בפיצוי מוסרי והיסטורי של מי שסבל מגירוש, נישול וקיפוח – בבקשה, הבה נעלה לדיון גם את גורלם של מאות אלפי היהודים יוצאי מדינות ערב, איראן וצפון-אפריקה.

יולי יואל אדלשטיין: יש לדון בכך באומץ וביושר, וזה מה שאנחנו מתחילים, בפעם הראשונה, לפחות לעשות כאן היום במסגרת זו.

יולי יואל אדלשטיין: יישר כוח לכל יוזמי הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: כבר ציינתי את חבר הכנסת שמעון אוחיון, גם חברי כנסת נסים זאב ואחרים יבואו על הברכה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת שמעון אוחיון, ראשון המציעים הצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו ידברו חברי הכנסת איתן כבל וג'מאל זחאלקה.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אז איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת איתן כבל, וישיב השר לאזרחים ותיקים, חבר הכנסת – – –

איתן כבל: שמעון ראשון.

יולי יואל אדלשטיין: זה מה שאמרתי.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי שאני מזמין את חבר הכנסת שמעון אוחיון, ואחריו – איתן כבל, ואחר – – –

איתן כבל: זה נראה כמו הטעיה.

יולי יואל אדלשטיין: מה?

איתן כבל: זה נראה כאילו אתה עושה לנו הטעיה, לא הבנו.

איתן כבל: איך אפשר לדבר לפני שמעון אוחיון?

יולי יואל אדלשטיין: ניסיתי, אבל קטונתי.

יולי יואל אדלשטיין: קטונתי.

יולי יואל אדלשטיין: קטונתי.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב השר לאזרחים ותיקים, וגם מי שממונה על העניין, השר אורי אורבך.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, אני רוצה גם להודות לנשיאות הכנסת, שנענתה ואפשרה לנו לקיים את האירוע, את היום הזה, בכנסת, וכמובן במסגרתו גם להעלות את ההצעה לסדר וגם בנאומים בני דקה בצורה מרוכזת.

שמעון אוחיון: ביום ראשון שעבר חל ל' בנובמבר, ואז ציינו בטקס מיוחד במשכן הנשיא את יום היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב.

שמעון אוחיון: ויש סמליות ומשמעות לקביעה ל' בנובמבר.

שמעון אוחיון: אולי, אדוני השר, למֵד בנובמבר – למד את הנושא, למד אותה, בבחינה זאת, באמת, את דברי השירה הזאת.

שמעון אוחיון: הוא בוודאי צמוד לכ"ט בנובמבר, יום ההצבעה באו"ם על הקמת מדינת ישראל.

שמעון אוחיון: בטקס פתח הנשיא, מר ראובן ריבלין, את דבריו והתוודה ואמר: חטאנו, עווינו, בדחיקת הסיפור של היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב, ואין לך דבר יותר קשה וכואב מאשר מחיקה של היסטוריה שלמה וייחודית של קהילות שלמות.

שמעון אוחיון: והנה, החוויות שחוו אוכלוסיות שלמות עם הגירתן וגירושן מארצות ערב אינן מתועדות ואינן מסופרות בסיפורו של עם ישראל, בתולדותיו, בצורה הראויה.

שמעון אוחיון: חל שינוי קיצוני ודרסטי במצב של הקהילות האלה עם קום המדינה, וכשהן שהגיעו לכאן הן חשו בניתוק הרציפות של תולדותיהן, כאילו נקטע הקשר – כל זאת לנוכח העובדה שבתוך 20–25 שנים נתחסלו הקהילות היהודיות, והנה בא הקץ על מה שנקרא הקהילות הספרדיות בארצות האסלאם.

שמעון אוחיון: אבל החוק שיזמנו בא לתקן את העוול, והנה שלושה משרדים מבורכים – המשרד לאזרחים ותיקים, משרד החינוך ומשרד החוץ קיבלו על עצמם לקדם את הסוגיה הזאת, של המודעות – והטיפול ביוצאי ארצות ערב, וכמובן סוגיית הרכוש.

שמעון אוחיון: באמת יישר כוח למשרד לאזרחים ותיקים על המעמד הממלכתי המכובד שפתח את הטקסים שלנו, ומי ייתן שהסוגיה הזאת תלך ותעצים משנה לשנה.

שמעון אוחיון: אני רוצה להודות למשרד החוץ, שהשנה הוא מקיים לא פחות מ-23 מפגשים בעולם – בקהילות ובערים שונות בעולם – באירופה, בארצות-הברית ובאמריקה הלטינית.

שמעון אוחיון: אני רוצה באמת להודות למשרד החינוך על חוזר המנכ"ל כדי שהסוגיה תילמד בבתי-הספר.

שמעון אוחיון: אבל נשארה הסוגיה של התיעוד, התיעוד של הרכוש, אדוני השר, ואני יודע שהמשרד שלך עושה עבודה נאמנה ברישום ובתיעוד, אלא שאנחנו חוששים שהזמן יכלה והתיעוד לא יסתיים.

שמעון אוחיון: ולכן עלה היום בדיונים במסגרת השדולה ובמסגרת הוועדות – שאולי נפנה לחברה בין-לאומית שמסוגלת לעשות שמאות כללית, על-פי הנתונים שבידיה, ונוכל להציב את המספרים, את הנתונים, על הרכוש של היהודים בארצות ערב, משום שאין לנו היום גישה לכל מקום ולכל ארץ, לבדוק בארכיונים ובמקומות אחרים את הרישום.

שמעון אוחיון: אבל זה איננו סותר, אפשר לעסוק בשני הדברים, גם כאן וגם זה.

שמעון אוחיון: ולכן אני חושב שכדאי להזדרז בנקודה הזאת.

שמעון אוחיון: למשרד החינוך אני פונה – שיגלה נכונות רבה יותר, גם בתוכנית שהוא הציע.

שמעון אוחיון: לצערנו, שמענו שרק 110 בתי-ספר לקחו חלק בתוכנית שהוא הכין.

שמעון אוחיון: אנחנו היינו רוצים שכלל בתי-הספר בארץ ייכנסו לתוכניות הלימודים, ועל כן אני פונה למשרד החינוך – להמשיך ולהעמיק בתוכניות הלימודים האלה.

שמעון אוחיון: כמובן, פנייתי למשרד לאזרחים ותיקים, לבדוק את סוגיית השמאות הכללית הבין-לאומית של הרכוש של היהודים מארצות הרב.

שמעון אוחיון: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה רבה לחבר הכנסת שמעון אוחיון, יישר כוח.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים לדובר הבא – חבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי השר, אני מתנצל, זאת כנראה, אולי, הפעם האחרונה שאני אקרא לך פה אדוני השר.

איתן כבל: אני אומר את זה באהבה.

אורי אורבך: בקדנציה הזאת.

איתן כבל: בקדנציה הזאת, כן, כן.

איתן כבל: הכול נוגע בקדנציה הזאת – באמת חברי, אורי אורבך.

שמעון אוחיון: – – –

איתן כבל: אתה יודע?

איתן כבל: סבתא שלי, זכרה לברכה, אמרה לי: אלוהים לא זורק אבנים מהשמים.

איתן כבל: היא תרגמה את זה, שאין סומכים על הנס.

איתן כבל: זה תרגום.

איתן כבל: אותו דבר אני אומר כאן.

איתן כבל: נכון לרגע זה, איך שהדברים נראים – בדיוק שלי ואני דיברנו, אולי – יש כל מיני דברים.

פנינה תמנו: אולי מה?

פנינה תמנו: זאת השאלה.

אורי אורבך: אני אומר, כאילו, אם זה חלוט.

אורי אורבך: אני אומר, כפרשנים, ולא – לאן הדברים הולכים.

אורי אורבך: גברתי הרשמת, אני ברשותכם, חברי חברי הכנסת, רוצה לספר לכם כך.

אורי אורבך: כששמעון פנה אלי, ובאמת ניתנה לי הזכות לדבר היום – אני רוצה לספר לכם קצת על המשפחה שלי.

אורי אורבך: משפחתי באה מתימן ב"מרבד הקסמים".

אורי אורבך: בתחילת המאה הקודמת המשפחה שלי רכשה – רכשה, שימו לב, חבר הכנסת שמעון אוחיון – עם משפחה ערבית בשם משפחת אלוחישי – רכשה בטאבו יישוב, ובו התחלק האזור במחוז שנקרא מחוז בלאד אנס, שזה בערך 40-30 קילומטר דרומית לצנעא הבירה.

אורי אורבך: אז לכל אלה שתמיד שואלים אותי אם אני עדני – אני לא.

אורי אורבך: הם רכשו בכסף מלא.

אורי אורבך: היה להם נחל באזור שהוא מאוד מאוד פורה, והמשפחה, גם הגרעינית, אבל גם המשפחה המורחבת, שהיא החמולה, שגרה בבלאד, במחוז אנס, הייתה משפחה אמידה – מובן שהכול בכלים או בתפיסה שנכונה לתימן, זאת אומרת, עשיר הוא מי שכבר אמר בתימנית – אני אומר את זה: "כאן מענה מדפן מלאן ביר" – מי שיש לו מחסן תבואה מלא חיטה כבר נחשב עשיר אדיר.

אורי אורבך: את מבינה מה זה – – –

פנינה תמנו: "ביר" אני יודעת מה זה.

פנינה תמנו: ביר זה כסף.

איתן כבל: אצלנו "ביר" זה בר.

איתן כבל: אומר בכנות ששנים רבות – המשפחה קמה ועזבה, קמה ועזבה את הכול.

איתן כבל: זאת אומרת, נכון, זה לא היה, אבל זה פשוט – אלפי שנים.

איתן כבל: יש מישהו שמספר שיהדות תימן לא עלתה לבית שני, וישבו שם כמה אלפי שנים, והשאירו את כל עולמם מאחוריהם פשוט ברגע – ברגע.

איתן כבל: שלא לדבר על העובדה שהשאירו מאחוריהם דברי קודש.

איתן כבל: הם לקחו אתם מה שהיו יכולים לקחת.

איתן כבל: שלא לדבר על אלה שאמרו להם שכדאי להם לעלות קלים למטוס, כדי שהמטוס לא ייפול.

איתן כבל: זה דיון אחר, על זה נדון בסיפור אחר לגמרי.

איתן כבל: העניין הזה, שיהדות שלמה – והיו כאלה כמה משפחות בצנעא, הבירה, צנעא, שהייתה עיר הבירה של צפון תימן.

איתן כבל: יש הרבה שטועים ולא יודעים שעדן היא עיר הבירה של דרום תימן.

איתן כבל: בדרום שלטו האנגלים ובצפון שלטו הטורקים שנים רבות.

איתן כבל: עד לא מזמן תימן הייתה מחולקת לשתי מדינות.

איתן כבל: ישבו בצנעא עשירים בסדר גודל שאנחנו כן מדברים עליו, עשירים בכסף, זהב ואדמות.

איתן כבל: זה לא דבר של מה בכך בתימן.

איתן כבל: מעטים מהם, אם בכלל, הצליחו להוציא זאת כשהצטרכו לקום ולעלות לארץ-ישראל.

איתן כבל: הייתה תקופה קשה מאוד.

איתן כבל: נכון, ברוך השם, לא חוו את השואה, ברוך השם.

איתן כבל: אבל, חבר הכנסת שטרית, כשהגיעה העת למימוש הערגה לארץ-ישראל, שחלמו עליה אלפי שנים, זה בכלל לא היה שאלה – עזבו את הכול ועלו.

איתן כבל: האמת, אני לא יודע אם אפשר להוציא עוד משהו מתימנים.

איתן כבל: אדוני השר אורי אורבך, זה דיון בפני עצמו, מה אפשר להוציא מתימנים.

פנינה תמנו: תיזהר בלשונך, זאת שעת צפיית שיא של תימנים.

יואב בן צור: אל תשמיץ, אל תשמיץ.

נסים זאב: יש פה עוד תימנים.

איתן כבל: חבר הכנסת בן צור – אני לא אמנע מחבר הכנסת סלומינסקי לשאת את נאומו האחרון כיושב-ראש ועדת הכספים.

איתן כבל: אני יכול לומר שבעזרת השם, חבר הכנסת שמעון אוחיון, זה מסוג הדברים שנראים חזון למועד, אבל בעזרת השם יבוא יום ומה שאתה אומר ודיברתם ועסקתם בזה כל היום אכן יתממש.

איתן כבל: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת כבל.

פנינה תמנו: יעלה השר אורי אורבך להשיב על ההצעות לסדר-היום: ציון יום היציאה והגירוש של יהודים מארצות ערב.

פנינה תמנו: בבקשה.

אורי אורבך: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, "בשוב ה' את שיבת ציון היינו כחֹלמים"; זאת שורה משיר המעלות.

אורי אורבך: למשרד שלנו יש זכות גדולה לארגן את יום הציון ליציאה ולגירוש של יהודי ערב, שיזמו – תחילה נסים זאב, והשלים את המלאכה חבר הכנסת שמעון אוחיון.

אורי אורבך: אני חושב שמובן שעיקרו של היום איננו דווקא בטקסים, אלא במה שהטקסים מבטאים, התוכן שאנחנו נצטרך ליצוק במשך השנים כדי שילדינו ונכדינו ואנחנו עצמנו נדע את ההיסטוריה של העם היהודי, מנין באנו ולא רק איפה אנחנו נמצאים, אלא מהי ההיסטוריה שלנו.

פנינה תמנו: בהחלט.

אורי אורבך: אני חושב שאחת התלונות המוצדקות – שלא למדו את ההיסטוריה בבתי-הספר; לא למדו ואולי עדיין לא לומדים די הצורך את ההיסטוריה של היהודים מארצות ערב.

אורי אורבך: איכשהו הייתה תפיסת הגמוניה של ההיסטוריה, שלאשכנזים יש היסטוריה, למזרחים יש מסורת; לאשכנזים יש עבר, למזרחים יש פולקלור.

אורי אורבך: כאילו תרבות זה מופלטה, ומוזיקה, כמו באיזה מערכון שראיתי בתוכנית סאטירית, "היהודים באים", לעשות שמח, וכל הדברים שהם כיפיים ונחמדים.

אורי אורבך: שוב, אלו רק סמלים, זה לא רק אדוות קצף על פני המים.

אורי אורבך: בעומק, במעמקים, יש היסטוריה, היו קהילות, נכתבו ספרים, היו חיים של יום-יום, של בעלי מלאכה, של פרנסים, של רבנים, של משכילים, אבל זה לא נתפס בהגמוניה ששלטה פה כל כך הרבה שנים.

אורי אורבך: הם נתפסו כעולים מארצות המזרח, והם בונים את ערי הפיתוח, ומה שהיה היה.

אורי אורבך: אני חושב שזה עוול שראוי מאוד לתקן, וציון של יום כזה הוא בהחלט ציון דרך, כי זאת הזדמנות להרבה ילדים ובני-נוער לשאול: מה קרה?

אורי אורבך: מה היה?

אורי אורבך: בכלל לא ידענו, בכלל לא שמענו.

אורי אורבך: זה לא משנה מאילו עדות ישראל היו הילדים האלה.

אורי אורבך: לפני שבועיים הייתה לי חוויה אישית משפחתית מעניינת.

אורי אורבך: בביקור עבודה בגרמניה, שקשור לזכויותיהם של עובדי הגטאות, ניצלתי כמה שעות כדי לנסוע לעיירת הורי, העיירה שבה נולד אבי המנוח, הלברשטאט, במזרח-גרמניה.

אורי אורבך: לא ערב ולא איראן, אני מודה; אשכנזי המון דורות אחורה.

אורי אורבך: אני לא יודע לגבי קדימה, כי זה מתחיל להתערבב, אבל אחורה אנחנו אשכנזים.

אורי אורבך: אבל חשבתי, כשעמדתי שם בבית-הקברות ואמרנו קדיש על קברו של סבא-רבא אביעזרי אויערבך ואביו צבי בנימין אויערבך – אלה שמות שממשיכים להתגלגל במשפחה, אצל האחים שלי, אצל בני דודים – חשבתי על זה שאומנם שואת יהודי אירופה הייתה נוראה יותר, והצרות היו קשות, אבל בגלל המצב המדיני דהיום, והמצב של המדינות באירופה, שרובן דמוקרטיות, אפשר למצער לעלות לקברי אבות, ללמוד על הדורות של פעם, מה שנמנע מיוצאי ארצות ערב, שלא יכולים בדרך כלל, ברוב המקומות, בין במדינות שיש עמן יחסי שלום וודאי במדינות שאין – אפילו אי-אפשר לעלות לבקר בקהילות האלה.

פנינה תמנו: זה קושי בפני עצמו.

אורי אורבך: כן.

אורי אורבך: לעלות, להניח אבן על קבר, לומר קדיש, לראות איפה חיו.

אורי אורבך: וחשתי מאוד הזדהות, דווקא כשהייתי שם, במקום כל כך רחוק באירופה, בגרמניה, עם המון יהודים, אחינו ואחיותינו שאין להם היכולת והזכות הזאת לציין, ולו בדרך הסמלית הזאת, את העבר הזה.

אורי אורבך: אתם יודעים, בדרכי קניין, באחת הגמרות, איך קונים בהמה, למשל, אומרים: קוראים לה והיא באה, מכישים אותה במקל והיא רצה.

אורי אורבך: בעצם, מצבם של היהודים בכל הארצות, לא רק בארצות המגרב, שנקראות "המזרח" בטעות, גם בארצות אירופה, היו שתי צורות שהיהודים הגיעו לארץ: היו כאלה שקראו להם והם באו; הציונות, ההתעוררות הלאומית, הכיסופים לציון, קראו להם והם באו.

אורי אורבך: אבל היה לעתים קרובות בכל הארצות האלה גם את הצורך ב"מכישים אותה במקל והיא רצה", שהצרות ששם עוררו אצלם את הרצון לצאת, והכיסופים לציון משכו.

אורי אורבך: אסור לשכוח, וזה נאמר גם בבית הנשיא על-ידי המנכ"ל שלנו:

אורי אורבך: אסור לשכוח לא את המגנט שמשך אותם לכאן, לציון, את הכיסופים של דורי דורות, את התפילות של "ותחזינה עינינו בשובך לציון" וקבץ פזורינו מארבע כנפות הארץ, ואסור גם לשכוח את המקל שגירש אותם משם.

אורי אורבך: גירש קרוב למיליון יהודים מארצות ערב בתהליך קצר מאוד מבחינה היסטורית, של עשרות שנים בודדות, והעיקר היה כמובן בתחילת שנות ה-50.

אורי אורבך: ויש זכויות.

אורי אורבך: זכויות, אמרתי.

אורי אורבך: זה לא רק פולקלור, ולא רק כפיים, ולא רק לעשות שמח, ולא רק מנגינות ולא רק טעמים.

אורי אורבך: זכויות, נכסים, כסף.

אורי אורבך: אני יודע, הסיכוי הוא לא גדול, להוציא.

אורי אורבך: הרי גם את מי ששודדים הבוקר בעיראק, לא מחזירים לו את הרכוש שלו.

אורי אורבך: אז מה נבוא על לפני 70 שנה?

אורי אורבך: אבל כשיום אחד יהיה שלום – קצת מדע בדיוני מותר לערב בדיוני הכנסת?

אורי אורבך: – אבל כשיום אחד יהיה שלום, התביעות שיהיו פה לכולם, לכל האנשים באזור, התביעות הן גם של היהודים מהארצות שהם גורשו מהן ורכושם נגזל והם נושלו, חלקם נרמזו לצאת וחלקם ממש בכוח, בהחלטות של הליגה הערבית והמקומות שבהם הם חיו.

אורי אורבך: ולכן, היום הזה, באמת, צריך ממש להיזהר שהוא לא יהיה רק יום של מסורת, ושמח, או עצוב, או פולקלור, או מופלטות; בשביל זה יש חגים אחרים.

אורי אורבך: זה יום של תביעה.

אורי אורבך: אנחנו מכאן, עם ישראל מכאן, הוא גם מהאזור הזה, ולא רק מארצות אירופה ואמריקה.

אורי אורבך: זאת תביעה שיש לה משמעות מדינית.

אורי אורבך: זה התחיל באמת במשרד המשפטים, ועבר אלינו, התיעוד של הזכויות ושל הנכסים.

אורי אורבך: וכמובן, גם הסיפורים של המשפחות ושל הקהילות, כפי שאנחנו מרבים לעשות בפרויקטים שונים במשרד לאזרחים ותיקים.

אורי אורבך: ואני חושב שהיום הזה, אנחנו חייבים ליצוק בו תוכן במשך השנים, כדי שהנוער והדורות הבאים ידעו מה קרה; ידעו על פרעות שהיו, ה"פרהוד" בעיראק, היה טבח ביהודי עדן.

אורי אורבך: חלק מהדברים במאות קודמות – אבל במאה ה-20, עם הקולוניאליזם המתפרק, ועם עליית התנועות הלאומיות השונות, ועם הקמת מדינת ישראל, והיחס ליהודים אף פעם לא היה מציאה גדולה – אני יודע שמתגעגעים לפעמים, אני שומע: היינו במרוקו, היה לנו טוב; כשהיינו בתימן היה נפלא, ושם היינו עשירים.

אורי אורבך: גם הנוסטלגיה זה לא מה שהיה פעם, ואני לא רואה המוני אנשים מחפשים את דרכם לחזור לארצות האלה.

אורי אורבך: טוב שבנינו כאן ארץ ומדינה.

אורי אורבך: טוב שידענו במדינת ישראל מה לעשות עם הפליטים שלנו, עם אלו שגורשו משם על לא עוול בכפם.

אורי אורבך: הם לא איימו על הריבונות שם, ועל הערבים בארצות ערב, בניגוד למה שהיה פה ב-1948, שהיה עימות בין שתי קהילות: קהילה יהודית וקהילה ערבית, והקהילה הערבית קמה עלינו לכלותנו.

אורי אורבך: שם לא היה – לא הייתה המציאות הזאת, אבל יש להם בהחלט זכויות, והזכות לתבוע קיימת ועומדת, ואני מקווה שיום אחד, בהסדרים הכוללים, גם זה יבוא לביטוי.

אורי אורבך: אני רוצה לברך את חברי הכנסת, כאמור, זאב ואוחיון ואחרים, על כך שהם עוזרים להנחיל את המורשת ואת ההיסטוריה הזאת, ואת תביעת הזכויות הזאת, ואני חושב שלא עלינו המלאכה לגמור, אבל אי אנחנו רשאים להיבטל ממנה, וזה צעד קטן.

אורי אורבך: ואני מודה לכם גם על כל שיתוף הפעולה הזה, שנותן למשרדנו עוד עניין לענות בו.

אורי אורבך: אנחנו עושים את זה ברצון – אני לא יודע אם המילה "בשמחה" – אבל בהחלט מתוך תחושת שליחות, כי אנחנו חושבים שזה תפקידה של ממשלת ישראל, ואני מברך את כולכם.

פנינה תמנו: תודה רבה לך, השר אורי אורבך.

פנינה תמנו: אנחנו נאפשר עמדה נוספת לחבר הכנסת נסים זאב, מי שפעל בכנסות קודמות ובכנסת הזאת כדי לקדם את נושא יהודי ארצות ערב, וכמובן – – –

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, זאת באמת הזדמנות להודות לך באופן אישי על הפעילות שלך בנושא הזה.

נסים זאב: אני יודע מה המשמעות ומה העול שיש על המשרד שלך, אני מכיר את האנשים, את הנפשות הפועלות.

נסים זאב: מי שראה היום את ראשי הארגונים, באו יותר מ-150 איש, במהלך שלוש הישיבות, יחד עם חברי חבר הכנסת שמעון אוחיון, ראה כמה כאב, כמה רצון – להכיר בהם.

נסים זאב: הם פשוט זועקים: מה, אנחנו שונים מאותם יהודים יוצאי אירופה, ששם הכירו בבעיית הפליטות שלהם ובבעיית הנכסים, שנישלו אותם, ובנו לא מכירים?

נסים זאב: ולכן, גברתי היושבת בראש, העניין, שהאו"ם מתעלם במשך שנים.

נסים זאב: יש 150 החלטות או"ם, וכל הנושאים הם רק בנושא הפלסטינים והזכויות שלהם כפליטים, ואפילו החלטה אחת – לא התקיים דיון אחד בנושא של הפליטים היהודים, אף-על-פי שיש החלטה מ-2008 שכן מכירים ביהודים יוצאי מדינות ערב כפליטים.

נסים זאב: ולכן חשוב להעלות את הנושא, אבל להוביל אותו ולקדם אותו בכל התחומים האפשריים.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת זאב.

פנינה תמנו: דומני שהצלחתם בכנסת הזאת לקדם את זה ביתר שאת.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון – האם אתם מסתפקים בתשובת השר?

פנינה תמנו: כן.

פנינה תמנו: [מס' כ/573; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ז, עמ' 12738; נספחות.

פנינה תמנו: ]

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 24), התשע"ה–2014, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

פנינה תמנו: זה קיבל פטור מחובת הנחה כפוף להנחה על שולחן הכנסת.

פנינה תמנו: מי שיציג את הצעת החוק, יושב-ראש ועדת הכספים ניסן סלומינסקי, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אני שמח להודיע שיש לנו עכשיו הזדמנות לתקן עוול היסטורי גדול, שהיה קיים.

ניסן סלומינסקי: יש לנו אתרי הנצחה, שהם למעשה אתרי מורשת, שבהם אנחנו מנציחים את זכר ילדינו, יקירינו, אותם גיבורים שנפלו במלחמות ישראל או בפיגועי איבה, וזה דבר כל כך חשוב, גם למענם, שמסרו את נפשם, וגם למעננו, ובעיקר לדורות הבאים.

ניסן סלומינסקי: הפלא הגדול, שהחוק מחייב את אותם אתרים לשלם ארנונה לרשות המקומית שבתחומה הם נמצאים.

ניסן סלומינסקי: האתרים האלה בדרך כלל מוחזקים על-ידי עמותות של מתנדבים, הרבה פעמים הורים של אותם חיילים שמונצחים.

ניסן סלומינסקי: אין להם כסף, הם מנסים לשמור על המקום – איך אומרים – בשארית כוחותיהם, ועושים את זה, ופתאום באה הרשות, על-פי חוק, ואמורה לחייב אותם בארנונה, שזה דבר נורא.

ניסן סלומינסקי: האמת היא – שיהיה גילוי נאות – הרשויות המקומיות לא רוצות לחייב אותם בארנונה.

ניסן סלומינסקי: פרט לרשות אחת, כל הרשויות האחרות לא רוצות, כי הן מבינות שזה דבר שלא יכול להיות, אבל החוק מחייב, ואנחנו יודעים שבגלל כל מה שנעשה בזמנו עם הארנונה, שנתנו הנחות למקורבים וכו', היום יש חוק, וראש רשות חייב לממש את החוק.

ניסן סלומינסקי: זה לא תלוי ברצונו.

ניסן סלומינסקי: ואם יש חיוב ארנונה, הוא חייב.

ניסן סלומינסקי: ראשי הערים לא רוצים, וככה מצטברים חובות, וזה לא לכבוד לא לנו ולא לרשויות.

ניסן סלומינסקי: לכן אני משבח מאוד את ידידי חבר הכנסת מאיר שטרית, שלקח יוזמה והחליט לטפל בנושא הזה, ועשה את זה במסירות נפש גדולה, ולמרות שמסביב ייהום הסער, ולמרות שיש כל כך הרבה עננים ואי-בהירויות, הוא דחף, והיום בוועדת הכספים אישרנו פה-אחד את הנושא הזה, והוא הצליח באמת לגלגל – לקבל פטור מחובת הנחה ולהביא את זה עכשיו לאישור בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

ניסן סלומינסקי: צריך רק לדעת שכשאנחנו מתכוונים לאתרים, אנחנו מתכוונים לאתרי הנצחה.

ניסן סלומינסקי: אם יש במקום – וקורה לפעמים שעמותה מקימה במקום גם איזשהן חנויות, או דברים כאלה, שתהיה קצת הכנסה שתעזור להחזיק את המקום; כל אותם עסקים שקיימים כן חייבים בארנונה, והם לא פטורים, וזה בסדר גמור.

ניסן סלומינסקי: בדרך כלל הם גם לא במסגרת העמותות שמנהלות את זה.

ניסן סלומינסקי: הם יהיו חייבים בארנונה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נותנים את הפטור רק לאתרים עצמם.

ניסן סלומינסקי: עכשיו ראשי הערים יהיו פטורים מהנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: הוספנו עוד דבר, בוועדת הכספים, ולכן אני אומר את זה, אפילו שזה לא מופיע בחוק.

ניסן סלומינסקי: אנחנו בוועדת הכספים משתדלים שלא לחוקק חוקים רטרואקטיביים.

ניסן סלומינסקי: זה יוצר הרבה מאוד בעיות.

ניסן סלומינסקי: פה הייתה לי דילמה גדולה, כי מצד אחד הצטברו חובות לכל העמותות, כי ראשי רשויות לא רצו להפעיל.

ניסן סלומינסקי: החוק יחול רק מהיום, בעזרת השם, או מהפרסום מחר – מה עושים עם כל החובות האלה?

ניסן סלומינסקי: אז באמת פנינו פנייה נרגשת דרך הפרוטוקול, ואני פונה גם עכשיו, לראשי הרשויות, שישבו עם הייעוץ המשפטי, עם העמותות, ויסתמכו על החוק שאנחנו מעבירים היום, בעזרת השם, וגם על הבקשה שלנו, וימצאו את הדרך הנאותה כן להקל ואולי לנסות לשחרר מחובות עבר על אתרי הנצחה.

ניסן סלומינסקי: זהו.

ניסן סלומינסקי: שוב אני רוצה להודות לך, ידידי מאיר, ואני מקווה, חברי – זה דבר ש – לא צריכים להרבות במילים – שנאשר את זה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, ונסיר כתם מעלינו.

ניסן סלומינסקי: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

פנינה תמנו: חברי הכנסת הנכבדים, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה, ולאחר מכן – להצבעה בקריאה שלישית.

פנינה תמנו: אין הסתייגויות.

פנינה תמנו: הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה – בבקשה, מי בעד?

פנינה תמנו: מי נגד?

פנינה תמנו: הצבעה מס' 4 בעד סעיף 1 – 7 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

פנינה תמנו: שבעה חברי כנסת בעד הצעת החוק, אין מתנגדים.

פנינה תמנו: כאמור, אין הסתייגויות.

פנינה תמנו: החוק התקבל בקריאה שנייה.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית על הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה.

פנינה תמנו: בבקשה, חברי הכנסת, מי בעד?

פנינה תמנו: מי נגד?

פנינה תמנו: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 7 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 24), התשע"ה–2014, נתקבל.

פנינה תמנו: שבעה חברי כנסת בעד הצעת החוק, אין מתנגדים.

פנינה תמנו: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית.

פנינה תמנו: מזל טוב.

פנינה תמנו: אנחנו נאפשר, כמובן, לחבר הכנסת מאיר שטרית, שקידם את הנושא, לעלות ולברך.

פנינה תמנו: בבקשה.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, ביום הסוער הזה בכנסת ובממשלה נעשה פה, ובהצלחה רבה, מעשה שאני מאוד גאה עליו, הודות להרבה מאוד אנשים שנתנו יד למעשה.

מאיר שטרית: ראשית, אני מודה לידידי וחברי ניסן סלומינסקי, חבר הכנסת ויושב-ראש ועדת הכספים, שקבע את זה לסדר-היום להיום.

מאיר שטרית: הוא יודע, וגם אני יודע, וגם אלוהים יודע, שאנחנו לא תכננו שום דבר שיקרה היום.

מאיר שטרית: חשבנו שהמהלכים הם כסדרם, וסוף-סוף נקבע היום.

מאיר שטרית: אלא מה?

מאיר שטרית: כשקרה מה שקרה, חשבנו שזה הפך להיות דחוף יותר.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר קודם כול תודה לכל אלה שנתנו יד לכל המהלך הזה: לגברת מירי פרנקל, היועצת המשפטית של ועדת החוץ והביטחון, שעזרה לי בניסוח החוק ובהכנתו; לניסן סלומינסקי – הודיתי; לשלומית ארליך, היועצת המשפטית של ועדת הכספים, שבלעדיה לא היינו מצליחים להביא את החוק היום לקריאה שנייה ולקריאה שלישית בעקבות ההחלטה היום בוועדת הכספים; לדפנה ברנאי, המנסחת של הכנסת, שנתנה לנו יד וסייעה בניסוח מהיר ובהכנה של זה להיום; ליריב לוין, יושב-ראש ועדת הכנסת, שהסכים לכנס את ועדת הכנסת כדי לתת פטור מחובת הנחה; ליושב-ראש הכנסת וליושב-ראש הקואליציה, שנתנו את הסכמתם להכלילו בסדר-היום; למזכירת הכנסת ירדנה מלר, שסייעה לי באמת גם בעניין הזה, להכניס את זה לסדר-היום; לאיתן כבל, יושב-ראש האופוזיציה, שגם הוא חתום על החוק, שגם סייע לי כראש האופוזיציה בהסכמה להכניס את זה לסדר-היום היום, ולחברי שחתומים על הצעת החוק – –

אברהם מיכאלי: – – –

מאיר שטרית: – – אלעזר שטרן, איתן כבל ועמר בר-לב, וגם לידידי חבר הכנסת מקלב, שבא לדיון גם בוועדת הכספים וגם היום.

מאיר שטרית: כולם יבואו על התודה והברכה.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, אני חושב שזה רק לגאווה למדינת ישראל.

פנינה תמנו: נכון.

מאיר שטרית: בעיני זו הייתה בושה שהרשויות המקומיות חייבו את אתרי ההנצחה לשלם ארנונה כללית.

מאיר שטרית: אני שמח שהכתם הזה, כמו שציין יושב-ראש ועדת הכספים, הוסר מעלינו.

מאיר שטרית: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה רבה לחבר הכנסת שטרית.

פנינה תמנו: תם סדר-היום, חברי כנסת נכבדים.

פנינה תמנו: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"א בכסלו התשע"ה, 2 בדצמבר 2014, בשעה 11:00.

פנינה תמנו: ישיבה זו נעולה.