ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 184, 2014-12-01 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ט' בכסלו תשע"ה, 1 בדצמבר 2014.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק למניעת הסתננות ולהבטחת יציאתם של מסתננים ועובדים זרים אחרים מישראל (תיקוני חקיקה והוראות שעה), התשע"ה–2014.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 46) (שינויים בתקציב הביטחון), התשע"ה–2014, של חבר הכנסת יריב לוין וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/2900/19 וכלה בהצעת חוק פ/2916/19 – הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הקדמת מועד תחילת הבירור), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת אלכס מילר, דוד צור, יואל רזבוזוב, גילה גמליאל, ניצן הורוביץ, אברהם מיכאלי, דב חנין, תמר זנדברג ויחיאל חיליק בר; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הכרה בתורם אבר כמתנדב), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת אורית סטרוק, איילת שקד, שולי מועלם-רפאלי, דב חנין, פנינה תמנו-שטה, יואב בן צור, עמר בר-לב, אברהם מיכאלי, שמעון אוחיון ומירי רגב; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – הנחה בארנונה לסטודנטים), התשע"ה–2014, מאת חבר הכנסת ניצן הורוביץ; הצעת חוק הגבלת מימון מפעלים מזהמים (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ ומיכל רוזין; הצעת חוק לתיקון פקודת תעריף המכס והפטורים (העלאת רף הפטור ממכס על חפצים ל-500 דולר), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן ומאיר פרוש; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – תגמולים למשרתים במילואים בגין ביטול או שינוי מועד השירות), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת זאב אלקין, עפר שלח, מרדכי יוגב, רוברט אילטוב ואיתן כבל; הצעת חוק חופשת הסתגלות לעובד שמשרת במילואים, התשע"ה–2014, מאת חבר הכנסת שאול מופז; הצעת חוק-יסוד: מדינת ישראל, מאת חברת הכנסת רות קלדרון; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – ייצוג עסקים קטנים ובינוניים באזור פריפריה במכרז), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת רינה פרנקל, פנינה תמנו-שטה, עליזה לביא, קארין אלהרר, רוברט אילטוב, חמד עמאר ואראל מרגלית; הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון – דוח שנתי מטעם מדור נפגעי עבירות), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת חנין זועבי, ג'מאל זחאלקה ובאסל גטאס; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – איסור התניית עסקה באופן תשלום), התשע"ה–2014, מאת חבר הכנסת ניצן הורוביץ; הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון – איסור הפליה מחמת גיל), התשע''ה–2014, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, יפעת קריב,

ירדנה מלר-הורוביץ: פנינה תמנו-שטה, זבולון כלפה, דב חנין, נחמן שי, איתן כבל, אורית סטרוק, עליזה לביא, איילת שקד ויריב לוין; הצעת חוק שירות המילואים (תיקון – התאמות למי שנקרא לשירות מילואים בקריאת פתע), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת נחמן שי, יחיאל חיליק בר, איתן כבל, אבישי ברוורמן, יפעת קריב, ניצן הורוביץ, אלעזר שטרן, יוני שטבון, אילן גילאון, יואל רזבוזוב, מירי רגב, רוברט אילטוב, מרדכי יוגב, דב ליפמן, עפר שלח, רונן הופמן, בועז טופורובסקי, שמעון סולומון, משה מזרחי, איציק שמולי ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינה דמוקרטית ושוויונית, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – בדיקת תלות בידי רופא), התשע"ה–2014, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק למניעת מפגעים (תיקון – איסור שימוש במערכת כריזה בבתי-תפילה), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב, דוד רותם, שמעון אוחיון ואלכס מילר; הצעת חוק הענקת אזרחות כבוד לחללי מלחמת הקוממיות (תיקון – הענקת אזרחות ישראלית), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן, עמרם מצנע, שולי מועלם-רפאלי, זבולון כלפה, גילה גמליאל, דוד רותם, יעקב אשר, איציק שמולי, דוד צור, קארין אלהרר, עדי קול, חמד עמאר, רינה פרנקל, רוברט אילטוב, יואל רזבוזוב, עפר שלח, מיכל רוזין, ניצן הורוביץ, יצחק וקנין, אמנון כהן, נסים זאב, יוני שטבון, אברהם מיכאלי, איילת שקד, רונן הופמן, שמעון אוחיון, אלכס מילר, מאיר שטרית, יריב לוין, מרדכי יוגב, ניסן סלומינסקי, בועז טופורובסקי, דב ליפמן, שמעון סולומון, שלי יחימוביץ, מיכל בירן, נחמן שי, מאיר פרוש, ישראל אייכלר, אורי מקלב, יפעת קריב, אבישי ברוורמן, זהבה גלאון, עליזה לביא, דוד אזולאי, דני דנון, עמר בר-לב, מנחם אליעזר מוזס, פנינה תמנו-שטה, חיים כץ, מיקי רוזנטל, אורלי לוי אבקסיס, יעקב מרגי, אילן גילאון, רות קלדרון, אראל מרגלית, יצחק כהן, משה מזרחי,

ירדנה מלר-הורוביץ: יחיאל חיליק בר, סתיו שפיר, מרב מיכאלי, איתן כבל וזאב אלקין.

ירדנה מלר-הורוביץ: תשובת שר החינוך שי פירון על מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת איציק שמולי, יעקב מרגי, באסל גטאס, מנחם אליעזר מוזס וגילה גמליאל בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: דוח טאוב לשנת 2014 חושף את כשלי הממשלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החוקה, חוק ומשפט בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מירי רגב, אברהם מיכאלי, אחמד טיבי ואורי מקלב בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: בחינות הסמכה של לשכת עורכי-הדין.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בעקבות דיון מהיר בהצעתו של חבר הכנסת חנא סוייד בנושא: כישלון מתמשך במפעל המים והביוב בדאלית-אל-כרמל.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שנעבור להצעות אי-אמון, אני רק מפנה את תשומת לב חברי הכנסת לכך שהמזכירות הפיצה או תפיץ, גברתי, את לוחות הזמנים לישיבות הכנסת במהלך חג החנוכה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, יהיו שינויים במועדי תחילת הישיבה וסיום הישיבה על מנת לאפשר לכלל חברי הכנסת הדלקת נרות עם בני המשפחה – ודאי למי שיהיה מעוניין בכך.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה לא מטפלת ברווחה וישראל תקועה בתחתית הדירוג של ה-OECD;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה מתפרקת ולא מתפקדת;

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור לסדרת הצעות אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן – מטעם סיעת העבודה: הממשלה לא מטפלת ברווחה וישראל תקועה בתחתית הדירוג של ה-OECD.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יצחק הרצוג, וינמק את ההצעה חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אבישי ברוורמן: אדוני יושב-ראש הכנסת, ידידי – תרשה לי לקרוא לך ידידי – השר יעקב פרי, סגן השר מיקי לוי, חברי הכנסת, אני מציע את האי-אמון הזה כשאני מסתכל סביבי ואני רואה בוקה ומבוקה ומבולקה.

אבישי ברוורמן: אני בגילה של מדינת ישראל, ובניסיון החיים שלי ראיתי איך קורים דברים חיוביים ואיך קורים אסונות.

אבישי ברוורמן: כשאתה רוצה ליצור משהו אתה צריך דרך, אתה צריך צוות ואתה צריך מוביל.

אבישי ברוורמן: אני רוצה לדבר על הדרך, אני רוצה לדבר על הצוות ואני רוצה לדבר על המוביל.

אבישי ברוורמן: העם היהודי, להבדיל ממיעוט קיצוני פנאטי שחושב כך, איננו הגזע העליון.

אבישי ברוורמן: העם היהודי הוא פרופוזיציה, הוא הצהרה.

אבישי ברוורמן: כך הצהיר משה רבנו וכך הצהירו בן-גוריון וז'בוטינסקי.

אבישי ברוורמן: זאת הצהרה להיות אור לגויים, שלעניין הזה, כמו שאמרו ירמיהו, ישעיהו ועמוס, יש אך ורק ביטוי אמפירי, לא הצהרות נבובות.

אבישי ברוורמן: ואור לגויים, חברת מופת, זה כלכלה צודקת, חברה הוגנת, מנהיגות מוסרית, חתירה לשלום ולשוויון.

אבישי ברוורמן: לישראל אין דרך.

אבישי ברוורמן: ישראל רצה למדינה דו-לאומית, מעבירה חוקים שגם בן-גוריון וגם ז'בוטינסקי – כמו שאמר ורמז הנשיא המכהן וכמו שדיבר בצורה עוד יותר ברורה הנשיא הקודם – אני חושב, מתהפכים בקבריהם.

אבישי ברוורמן: אבל אני שואל את עצמי לגבי המוביל; האם ראש הממשלה מוביל או מובל?

אבישי ברוורמן: אם הוא לא מוביל, אז יש פה אנרכיה.

אבישי ברוורמן: אבל אם הוא מוביל בכיוון הזה, אז זה עוד יותר גרוע.

אבישי ברוורמן: כי לא רק שיש פה מדינה ששופכת לנו חוקים – אני יוצא מחר לאירופה; אני יוצא לפרלמנט האירופי בתור ראש המשלחת, עם חבורה, והולך להיפגש עם נשיא הפרלמנט האירופי, ואני שואל את עצמי איך אני יכול להסביר את החוקים הטיפשיים האלה, כשיש מגילת עצמאות כזאת נהדרת וכאשר העם היהודי הגדיר את עצמו שהוא בא לארץ מולדתו כדי להיות במדינה של העם היהודי; אבל מדינה דמוקרטית עם שוויון שלא לוקחת את השוויון – איך אני אופיע באירופה?

אבישי ברוורמן: אבל אני הולך על הנושא השני, שהקדשתי לו את כל חיי: כלכלה צודקת, חברה הוגנת ומנהיגות מוסרית.

אבישי ברוורמן: כלכלה, ששר האסטרטגיה, שר האוצר לשעבר שטייניץ, וראש הממשלה – גם הייתי שר בעבר – התהללו: איזה יופי, ה-OECD קיבל אותנו.

אבישי ברוורמן: וכל הדוחות של ה-OECD, האחד אחרי השני, מצביעים: צפיפות בגנים; דוח החינוך אומר שתלמידים לומדים פה בתנאים הנחותים ביותר; ישראל נותרה המדינה בעלת שיעור העוני הגבוה יותר ב-OECD; מתחרה באי-שוויון עם ארצות-הברית, מקסיקו וצ'ילה.

אבישי ברוורמן: ואמרתי לסגן השר מיקי לוי: כשבאים ואומרים שלישראל הכלכלה מהטובות בעולם – חצי אמת יותר גרועה משקר.

אבישי ברוורמן: כי כשאני הובלתי כלכלה וחינכתי בכלכלה, תמיד לימדתי את התלמידים שכלכלה זה לא רק איך ליצור עוגה, אלא איך מחלקים אותה לתושבים.

אבישי ברוורמן: וכאשר תושבי המדינה שמתיימרת להיות חברת מופת – 50% מהאוכלוסייה מקבלים פחות מ-6,000 שקל – שכירים; 4,500 לעצמאים; כאשר בריאות, חינוך ורווחה הם בתחתית הדירוג של העולם המפותח – כשאני גדלתי ויעקב פרי גדל ומיקי גדל, היינו בצמרת שם.

אבישי ברוורמן: ולכן, יש דרך אחרת.

אבישי ברוורמן: הדרך הזאת אומרת: עושים מהפכה במיסוי על החזקים ביותר ועל 50 המיליארד של הרמאים שלא משלמים, למען יראו וייראו.

אבישי ברוורמן: הדרך הזאת סוגרת סוף כל סוף את החזון הציוני מכלכלת אקזיט לכלכלה של פיתוח, לכלכלה שבונה צעד שני, שמורידה את הרגולציה מאותם עסקים קטנים ובינוניים שפשוט מתרסקים.

אבישי ברוורמן: היום העברנו סוף כל סוף חוק – חוק היסטורי – בוועדת הכלכלה, שהשוטף 30–60, ממשלה – רשויות יצטרכו לשלם אותו.

אבישי ברוורמן: אבל עדיין, עודף רגולציה.

אבישי ברוורמן: מצד שני, בריאות, חינוך ורווחה אין, ותעשייה לא בונים.

אבישי ברוורמן: אז מה זה משנה שקוראים לך Start-up Nation?

אבישי ברוורמן: Exit Nation – כי אף אחד – לוקחים את החדשנות פה, השקענו מיליארדים באוניברסיטאות, בצבא; כמה חבר'ה מבריקים, עם אותם 50 שיש להם הכסף, עושים אקזיט, הכסף יוצא: ארצות-הברית, הודו, סין.

אבישי ברוורמן: איפה החזון הציוני לבנות חברה עם צמיחה לכל אזרחיה?

אבישי ברוורמן: ואפשר לעשות זאת.

אבישי ברוורמן: מדוע זה לא קורה?

אבישי ברוורמן: כי גם אין צוות.

אבישי ברוורמן: אתה הובלת, אתה היית מפקד סיירת מטכ"ל, אתה הובלת – "אחרי".

אבישי ברוורמן: אם אין צוות – תסתכלו, שר האוצר לא מדבר עם ראש הממשלה.

אבישי ברוורמן: אין מדינה בעולם ששר האוצר וראש הממשלה בכלל לא מדברים; ששר האוצר ממציא איזה קשקוש של מס ערך מוסף, שאין כלכלן אחד מימין ומשמאל בישראל שמאמין בו, וזורק על זה 20 מיליארד שקל לשבע שנים למדינה שאין לה בריאות, חינוך ורווחה, שלא בונה תעשייה.

אבישי ברוורמן: לא מדברים.

אבישי ברוורמן: כל אחד לעצמו, ואלוהים לאף אחד.

אבישי ברוורמן: אין פה צוות.

אבישי ברוורמן: ומי המוביל?

אבישי ברוורמן: אם המוביל, כמו שהוא אומר, שהוא לא מדבר עם אף אחד, והוא תקוע, אז האנרכיה הזאת היא בושה וחרפה, וצריך לפרק אותה מייד.

אבישי ברוורמן: אבל אם הוא מוביל כלכלה שהיא בתחתית העולם השלישי באישורי בנייה, בבלגן בעסקים ובשחיתות, עם צמרת מושחתת; כן, בישראל הצמרת היא מושחתת, מכל המפלגות.

אבישי ברוורמן: כבר אמרתי את זה.

אבישי ברוורמן: ואם אנחנו לא מטפלים בזה, אז שתתפטר מייד.

אבישי ברוורמן: ואני פונה פעם אחרונה אליך, אדוני ראש הממשלה – ואדוני שר האוצר, שלא נוכח פה: נפגשתי אתך, אדוני ראש הממשלה, לפני שבוע לשיחה.

אבישי ברוורמן: אחד הנושאים שהעליתי בפניך היה נושא הגז.

אבישי ברוורמן: אמרתי לך: אדוני ראש הממשלה, קיבלת מתנה – מדינת ישראל – של גז.

אבישי ברוורמן: "תמר" ו"לווייתן" הם מונופול.

אבישי ברוורמן: הם מונופול.

אבישי ברוורמן: אתה, האיש שמדבר אתי על קפיטליזם נאור, שגיבור התרבות שלך זה תיאודור רוזוולט, שנלחם ב"ברונים השודדים"; אמרתי לך: הלוא יש פה מונופול.

אבישי ברוורמן: מונופול.

אבישי ברוורמן: אני נגד רגולציה בדרך כלל.

אבישי ברוורמן: אם יש מונופול, שבור אותו באמצעות תחרות.

אבישי ברוורמן: אבל "תנין" ו"כריש", לדעת ד"ר יוסי לנגוצקי, ויעקב פרי מכיר ומוקיר אותו, זה לא רק סרדין; לפי ההערכות הטובות ביותר זה 10%.

אבישי ברוורמן: ואמרתי לך, ואתה הסכמת, שמונופול של 90% ומונופול של 100% זה אותו דבר, כי ה-90% קובע את המחיר, וה-10% אחריו.

אבישי ברוורמן: ואמרתי לך שהכלכלנים הטובים – הכלכלן הטוב בארצות-הברית באנרגיה, בוב פינדייק, הלך ולקח את ג'ף סמית וחישב על 100 פרויקטים שיעור תשואה, ושיעור התשואה כאן על עלות של דולר עד דולר וחצי לכל היותר – ב-2.34 דולר ליחידת חימום אתה מקבל 9%.

אבישי ברוורמן: אמרתי לך: בוא ניקח 3.5 דולר.

אבישי ברוורמן: זה 13%.

אבישי ברוורמן: פרויקטים של פיתוח – 13%?

אבישי ברוורמן: אין מי שלא עושה בהם – כי יודע ד"ר שטייניץ שלפתח גז – ועשית את זה יפה אז, בדוח ששינסקי – לפתח גז זה לא 100 מיליון הדולר בהתחלה, של החיפוש.

אבישי ברוורמן: זה – ניתן לך.

אבישי ברוורמן: אחרי זה אלה המיליארדים, זה לא בעיה.

אבישי ברוורמן: אחרי שמצאת אתה הולך לבנקים, אתה מקבל את זה ב-4%–5%.

אבישי ברוורמן: קח את זה ב-4, תקבל 17% – אין פרויקטים בעולם.

אבישי ברוורמן: אמר לי ראש הממשלה: אז מה המחירים אצלנו?

אבישי ברוורמן: אמרתי לו: 5.6 דולר לחברת החשמל, 6 דולר ליצרנים פרטיים; ולתעשייה, שמתרסקת בארץ, ולא תהיה צמיחה שמתקנת שוויון בלי שהפריון, התפוקה לעובד, יעלה; בלי התעשייה – 6.5, 7.5, 8.

אבישי ברוורמן: אמר לי ראש הממשלה: זה הגיוני.

אבישי ברוורמן: צלצל אלי יועץ אחד שלו, למישהו שני, קבענו פגישה; אני לא יודע אם היא תהיה.

אבישי ברוורמן: אדוני, אתה ממסה במיליארדים את רוב האוכלוסייה.

אבישי ברוורמן: יש לך הזדמנות, אם יש מונופול, מיקי לוי, שר האוצר הולך על חלב סויה, הולך על חלב "עתיד", הולך על מס ערך מוסף – שטויות.

אבישי ברוורמן: הנושא הזה של הגז – ואני תמיד הייתי בעד קפיטליזם נאור, של תחרות, אבל כשאין תחרות, כל כלכלן בר-דעת אומר לך: תפקח.

אבישי ברוורמן: וזה נותן לך מיליארדים, ואתה נותן לתעשייה boost, וגם יוקר המחיה יורד פי-אלף – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, אדוני יסיים.

אבישי ברוורמן: ואני מסיים.

אבישי ברוורמן: ולכן – אין מלך בישראל, איש הישר בעיניו יעשה, אין דרך, אין צוות, ולכן צריך לפרק את הממשלה הזאת, ללכת לבחירות, ולבנות לעם ישראל תקווה למדינה שתהיה מחדש אותה מדינה שנוצרה כדי ליצור תקווה לעם היהודי כחברת מופת עם כלכלה הוגנת, חברה צודקת, מנהיגות מוסרית, חתירה לשלום, וכן, מגילת עצמאות שמדברת על שוויון.

אבישי ברוורמן: לך לבחירות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ברוורמן, שהציג הצעת אי-אמון מטעם סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה מתנכרת – הממשלה מתנכרת – לא, חשבתי, חבר הכנסת ברוורמן, שמא – – –

אבישי ברוורמן: מה?

יולי יואל אדלשטיין: לא, חשבתי, חזרת להמשיך, אז קצת – – –

אבישי ברוורמן: יולי, כשאתה תציע לי להקים את הממשלה הבאה עם חברי, אני אחזור.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: יש ביום רביעי, אם אני לא טועה, הצבעות על החוק לפיזור הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: שם כולם ידברו עם הכפתורים.

יולי יואל אדלשטיין: נראה.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני, נער הייתי וגם זקנתי וראיתי הצבעות מוזרות בתחום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה מתנכרת לעושק שליש מן העובדים השכירים וממאנת להיענות לתביעות הצודקות לחלצם ממעגל המצוקה באמצעות העלאת שכר המינימום, מטעם סיעת ש"ס – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דרעי הוא גם המועמד להרכיב את הממשלה הבאה.

אריה מכלוף דרעי: תודה רבה.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי הכנסת, אני עומד כאן לפניכם ומבקש בכל לבי: בואו נניח את המחלוקות ואת הציניות לרגע אחד מאחור.

אריה מכלוף דרעי: בואו נניח בצד את דיבורי הבחירות ואת המריבות הפנימיות.

אריה מכלוף דרעי: מיליון אזרחים, יותר ממיליון אזרחים, מסתכלים עלינו ועליכם עכשיו.

אריה מכלוף דרעי: מיליון אזרחים בלי תקווה, שקמים כל בוקר לעבודה, עובדים קשה, מצאת החמה ועד צאת הנשמה, ובסוף חוזרים הביתה לילדים עם שכר מביש, שלא מספיק לכלום.

אריה מכלוף דרעי: הגיע הזמן לנסות לתת לאזרחים הללו, יותר ממיליון איש, תקווה.

אריה מכלוף דרעי: חייבים לעזור להם, להעלות את שכר המינימום ל-30 שקל – ל-30 שקלים לשעה.

אריה מכלוף דרעי: אל תדאגו, חברי הכנסת, הם לא יהיו עשירים גדולים.

אריה מכלוף דרעי: גם לחופשה בחוץ-לארץ הם לא יוכלו לנסוע בשכר הזה.

אריה מכלוף דרעי: אבל אולי הם יוכלו לקנות עוד קצת אוכל לילדים שלהם.

אריה מכלוף דרעי: אולי הם יוכלו לקנות בגד לילדה, או לחמם את הבית בחורף, או לחבר את המקרר לחשמל ולהכניס בו קצת מצרכים, מה שהם לא עושים היום, לצערי הרב, בלי לפחד מהעלויות.

אריה מכלוף דרעי: הם עובדים, הם רוצים להתפרנס בכבוד.

אריה מכלוף דרעי: רבותי, מדובר ביותר ממיליון איש ואישה בישראל, שעובדים בשכר מינימום.

אריה מכלוף דרעי: לא מדובר במובטלים.

אריה מכלוף דרעי: מדובר באנשים חרוצים, 30% ויותר מהעובדים בישראל, שנשארו ללא תקווה.

אריה מכלוף דרעי: ממשלת ישראל, לצערי, הפקירה את האנשים הללו.

אריה מכלוף דרעי: כנראה הם לא מספיק חשובים.

אריה מכלוף דרעי: הם לא הצביעו יש עתיד, הם גם לא קבלני קולות בליכוד.

אריה מכלוף דרעי: שנה וחצי ממשלת ישראל, ממשלת הכול דיבורים, לא נקפה אצבע לעזור לאותם מיליון איש.

אריה מכלוף דרעי: איפה שר הכלכלה?

אריה מכלוף דרעי: איפה שר האוצר?

אריה מכלוף דרעי: איפה ראש הממשלה?

אריה מכלוף דרעי: דאגתם כרגיל רק למעמד הביניים ולעשירונים העליונים.

אריה מכלוף דרעי: הפקרתם את אלו שבאמת צריכים עזרה.

אריה מכלוף דרעי: אני מתחייב כאן ועכשיו, אדוני היושב-ראש: מפלגת ש"ס, תנועתי, לא תיכנס לשום ממשלה עתידית אחרי הבחירות – אני מדגיש את זה, כיוון שאני הודעתי:

אריה מכלוף דרעי: שום – אנחנו לא ניתן יד לשום ממשלה חלופית בלי בחירות; לא מימין ולא משמאל.

אריה מכלוף דרעי: אם – אנחנו בעד שהקואליציה, שהממשלה הזאת תתפרק כמה שיותר מהר, היא ממשלה רעה, אבל רק בבחירות, בהליך שקוף, ולא בתרגילים פרלמנטריים כאלה או אחרים.

אבישי ברוורמן: יישר כוח.

אריה מכלוף דרעי: אני מתחייב, ועכשיו: מפלגת ש"ס לא תיכנס לשום ממשלה שלא תתחייב להעלות את שכר המינימום ל-30 שקל לשעה.

אריה מכלוף דרעי: מי שרוצה אותנו – מי שרוצה אותנו יצטרך להתחייב לתנאי הזה, ולתנאי נוסף, חבר הכנסת, יושב-ראש ועדת הכלכלה.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו טוענים – כל הזמן ביקשנו שהמע"מ לא יהיה שווה על כל המוצרים.

אריה מכלוף דרעי: אמרו לנו שאין אפשרות כזאת.

אריה מכלוף דרעי: אבל לפני כמה חודשים שר האוצר השתכנע ואמר שהוא – מע"מ אפס על דירות.

אריה מכלוף דרעי: אני בעד.

אריה מכלוף דרעי: חלילה, אנחנו צריכים לעזור לזוגות הצעירים.

אריה מכלוף דרעי: אבל כשיש לנו עוגה כזאת קטנה, כשיש לנו עוגה קטנה והמשאבים מוגבלים, אז קודם כול יש טיעון של כל אנשי המקצוע שמע"מ אפס על דירות לא רק שלא יוזיל את הדירות, אלא ייקר את הדירות, וייפתח כאן שוק שחור ושוק שמתחת לשולחן.

אריה מכלוף דרעי: מי יקנה את הדירות?

אריה מכלוף דרעי: ההיצע הוא קטן מאוד והביקוש יהיה עצום.

אריה מכלוף דרעי: מה שיקרה, המחירים יעלו ויתחיל להיות סחר-מכר לא בריא, ומי שיפסיד מזה בסוף – אוצר המדינה יפסיד כמה מיליארדי שקל כל שנה, והאזרחים לא ירוויחו שום דבר.

אריה מכלוף דרעי: אבל אני אומר, גם אם נניח שזה היה עוזר, אני חושב שמצד פיקוח נפש, מצד חייך קודמים, מה יותר דחוף לתת לאנשים כשאין לך כסף?

אריה מכלוף דרעי: לתת להם אוכל לאכול, או לתת להם דיור שאין להם אפשרות אפילו לחלום עליו?

אריה מכלוף דרעי: ברור שיש סדרי עדיפויות.

אריה מכלוף דרעי: ולכן, אם כבר הולכים על מע"מ אפס – אנחנו, תנועת ש"ס, תובעים שאת מע"מ אפס, את הסכום הזה לא לקחת.

אריה מכלוף דרעי: שוועדה בראשות שופט, ועדה הכי אובייקטיבית, תקבע מה הם מוצרי היסוד במזון, 25, 30, 35 מוצרי מזון, החל מעוף קפוא ועד חלב – אני לא מדבר עכשיו על לחם באגט או על לחם מבתי-מאפה ולא על חלב מסוג כזה או אחר – שקית חלב הכי פשוטה, לחם הכי פשוט, שמן, ביצים, כל מוצרי היסוד, טיטולים, כל מה שמשפחה צריכה – להוריד את המע"מ.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו רואים במדינות אירופה – יש לי מחקר על זה – המדינה שבה המע"מ הכי גבוה על מוצרי יסוד במזון זו אנגליה – 5%.

אריה מכלוף דרעי: ברוב מדינות אירופה יש מע"מ אפס על מוצרי יסוד.

אריה מכלוף דרעי: למה כשאנחנו כבר הולכים על העיקרון של מוצרי יסוד, אדוני סגן שר האוצר, למה אנחנו צריכים ללכת ישר, לכוון – שזה חשוב – אבל ישר למעמד הביניים, לאיזו קבוצה מסוימת ולהוריד להם מע"מ על דיור?

אריה מכלוף דרעי: למה לא נוריד את המע"מ קודם כול על מוצרי היסוד?

אריה מכלוף דרעי: אני חושב ששני הדברים האלה ביחד, חברי, מצד אחד העלאת שכר המינימום ל-30 שקל לשעה – ועוד מעט אתייחס, אם הזמן יאפשר לי, לטיעונים שכביכול ברגע שאתה מעלה את שכר המינימום אתה תגרום לאבטלה, אתה תגרום לפיטורים, אתה תגרום ליוקר המחיה; אני עוד מעט אעלה ואראה שמהניסיון שלנו עד היום – הרי שכר המינימום היה 3,300, היום הוא 4,500, באחוזים זה למעלה משליש – זה לא גרם לפיטורים.

אריה מכלוף דרעי: ההפך, אדוני – נמצא כאן שר האוצר הקודם, והרבה בזכותו גם, האבטלה ירדה.

אריה מכלוף דרעי: ההפך, ארבע פעמים העלו את שכר המינימום, ומאז, ראה פלא, האבטלה רק הולכת ויורדת.

אריה מכלוף דרעי: יוקר המחיה הוא לא בגלל שכר מינימום, זה קורה מסיבות אחרות, בגלל שלא נלחמו בריכוזיות ובשל דברים אחרים.

אריה מכלוף דרעי: חוץ מזה, ממיליון העובדים הללו שמרוויחים מתחת לשכר המינימום – הממשלה היא המעסיקה הגדולה ביותר.

אריה מכלוף דרעי: למעלה מ-20% מהעובדים הללו הם עובדי ממשלה.

אריה מכלוף דרעי: אז מה יגידו?

אריה מכלוף דרעי: מה?

אריה מכלוף דרעי: מה אומרים: אם אתה תעלה את שכר המינימום כל המעסיקים יעברו לחוץ-לארץ.

אריה מכלוף דרעי: מה, הממשלה – הלוואי שהממשלה הזאת הייתה עוברת לחוץ-לארץ, היה יותר טוב, אולי שם תשלטו, תשאירו כאן את המקום לאנשים שיעבדו באמת.

אריה מכלוף דרעי: אבל מה, תגידו לי, איזה טיעון?

אריה מכלוף דרעי: הממשלה?

אריה מכלוף דרעי: משרד הפנים?

אריה מכלוף דרעי: וכל אלה שיש להם שם חלק גדול מהעובדים בשכר מינימום, מה הם יעשו?

אריה מכלוף דרעי: יותר מזה, 300,000 עובדים ברשתות השיווק, עובדים בניקיון, באבטחה ובאחזקה.

אריה מכלוף דרעי: מה, הם ייקחו את כל העובדים האלה וילכו לחוץ-לארץ ויעשו שם עבודות ניקיון?

אריה מכלוף דרעי: ילכו לחוץ-לארץ, רשתות השיווק?

אריה מכלוף דרעי: הם מרוויחים מספיק יפה והם יישארו כאן.

אריה מכלוף דרעי: הם צריכים לספק פה את המזון ואת השיווק.

אריה מכלוף דרעי: לכן זה טיעון מופרך; שמענו אותו כל השנים האחרונות והוא טיעון מופרך.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר, שני הדברים האלה, אדוני היושב-ראש, מצד אחד העלאת שכר המינימום ל-30 שקל לשעה, מה שיאפשר לאנשים להתפרנס בכבוד; ומצד שני, הורדה אוטומטית – וזה לא הצעד היחידי, אני יודע שיש טיעונים, אפשר להוריד את יוקר המחיה עוד – אבל קודם כול הממשלה חייבת להוריד את המע"מ, את ה-17%, מעל מוצרי המזון הבסיסיים.

אריה מכלוף דרעי: שני הדברים האלה ביחד סוף-סוף יביאו להרבה מאוד משפחות, למיליוני איש, יורידו אותם ממעגל העוני.

אריה מכלוף דרעי: עם שני הנתונים הללו, לפי המחקרים שאנחנו עשינו – אני הזמנתי את המחקרים הללו – כמה מאות-אלפי איש באופן אוטומטי, אם שני הצעדים הללו ייעשו, יצאו ממעגל העוני.

אריה מכלוף דרעי: כמה תקווה אנחנו ניתן למשפחות, כמה תקווה ניתן לילדים.

אריה מכלוף דרעי: ואלו שני דברים שאפשר לעשות אותם מייד, בלי הרבה ועדות, בלי הרבה ריכוזיות ובלי כל מיני עוד מחקרים ועוד מחקרים.

אריה מכלוף דרעי: אלה הדברים הראשיים.

אריה מכלוף דרעי: אני חוזר ואומר שבלי קבלת שני התנאים הללו אנחנו לא נצטרף לאף קואליציה.

אריה מכלוף דרעי: כששואלים אותי: במי תתמכו בבחירות הבאות?

אריה מכלוף דרעי: הנה, אני אומר:

אריה מכלוף דרעי: מי שילך אתנו על שני הדברים הללו ויוכל לגבש קואליציה, אבל בצורה אמיתית, אנחנו נלך ביחד אתו.

אריה מכלוף דרעי: כיוון שאלה שני הדברים המרכזיים.

אריה מכלוף דרעי: הגיע הזמן סוף-סוף להוציא את האנשים – לא רק לדבר דיבורים, אלא לעשות צעדים אופרטיביים, מעשיים, להוציא את האנשים ממעגל העוני, חד-משמעית.

אריה מכלוף דרעי: אי-אפשר כל הזמן רק במליצות, בוועדות, בדיבורים: אנחנו עושים, אנחנו עושים.

אריה מכלוף דרעי: הנה, אלה שני הדברים הישירים שאפשר לעשות.

אריה מכלוף דרעי: לא צריך בשביל זה חקיקה, לא צריך בשביל זה הרבה דברים.

אריה מכלוף דרעי: זו החלטה קודם כול של מדיניות של ממשלה, אבל ההחלטה הזאת תבוא רק אם תהיה רגישות.

אריה מכלוף דרעי: ומי שלבו אטום, מי שאין לו רחמים, מי שלא יודע מה זה מצוקה, מי שלא יודע מה זו משפחה שאין לה, ששני ההורים עובדים וביחד לא מצליחים להביא שכר ממוצע הביתה, לא מבין מה זה עוני.

אריה מכלוף דרעי: עכשיו, רבותי, שלא ידברו אתי מליצות.

אריה מכלוף דרעי: נכון, עוני, לחם – לכולם יש לחם לאכול, אבל מה, זה נקרא עוני?

אריה מכלוף דרעי: רק הלחם?

אריה מכלוף דרעי: הורה שלא יכול לתת לילד שלו את התנאים המינימליים של בגד ללבוש, של לחמם את הבית, לתת לילד קצת דמי כיס, לטיול או לדברים אחרים, זה לא נקרא עוני?

אריה מכלוף דרעי: ילד כזה, יש לו תקווה לגדול בחברה תחרותית כל כך היום?

אריה מכלוף דרעי: אנחנו לא מחפשים, לא נסיעות לחוץ-לארץ, אף שזה דבר לגיטימי; לא מחפשים דברים של מותרות.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו מחפשים קודם כול שאנשים שעובדים באמת יוכלו להתפרנס בכבוד.

אריה מכלוף דרעי: וכפי שאמרתי, אדוני, אלה שני התנאים שאנחנו עומדים עליהם.

אריה מכלוף דרעי: ולכן הממשלה הזאת, לצערי הרב, שבמשך כל תקופת כהונתה הייתה אטומה באופן מוחלט לשכבות החלשות, למגזרים החלשים – חבל, הזמן קצר, הייתי מוכיח גם עד כמה הממשלה הזאת, שדיברה על כך שהיא מעודדת את התעסוקה של המגזר החרדי, הייתי מראה לכם נתונים, לצערי הרב, שלהפך, שנסוגונו לאחור.

אריה מכלוף דרעי: תקציבים שהיו בממשלה הקודמת בנושא העסקת החרדים – יכול להיות שהאוצר הקצה אותם, אבל במשרדי הממשלה לא מבצעים את זה, ואנחנו רק הולכים ונסוגים אחורה גם בנושא של העסקת חרדים.

אריה מכלוף דרעי: גם בזה אנחנו נסוגים אחורה, לצערי הרב.

אריה מכלוף דרעי: לכן אני מבקש, מציע לחברי הכנסת: דינה של הממשלה הזאת לעבור מן העולם, ויפה שעה אחת קודם – חלילה, אני לא מדבר במונחים אחרים, אני מדבר מבחינה פוליטית – וצריך ללכת לבחירות.

אריה מכלוף דרעי: אני מקווה מאוד שהכנסת, ביום רביעי, לא בתרגילים כאלה או אחרים, אלא ביום רביעי תתאחד סביב הצעות חוק לפיזור הכנסת שהגשנו, ונוכל ללכת לבחירות בהקדם האפשרי.

אריה מכלוף דרעי: אני יודע שבחירות זה דבר מיותר, אבל אין ברירה אחרת.

אריה מכלוף דרעי: עדיף שיהיו בחירות ולהוציא כסף על זה ולהביא ממשלה שתשלוט ותהיה רגישה לשכבות החלשות, מממשלה שלא שולטת – לצערי הרב, לא שולטת – וגם אטומה לכל השכבות החלשות.

אריה מכלוף דרעי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: הוא מבקש גם לשים לב לסיפה שלו לגבי ההקדם האפשרי, אם כבר הולכים לבחירות.

יולי יואל אדלשטיין: כבר ראיתי כאן בכנסת שבעה חודשים ללא ממשלה וללא קואליציה וללא אופוזיציה, כי לא אצה הדרך לאף אחד ללכת לבחירות.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה, אני מזמין אותך להשיב על שתי הצעות האי-אמון.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, למרות ההמולה הפוליטית שנמצאת מסביבנו אנחנו ממשיכים לעבוד, לדאוג לעניינים החשובים באמת, ומנסים להתעלם מכל ההמולה הזו.

מיקי לוי: אתמול העבירה הממשלה הצעת החלטה מרגשת ובעלת משמעות רבה, שגיבשו אותה שר האוצר ונציב שירות המדינה, עורך-הדין משה דיין, להגדלת אחוז העובדים בעלי המוגבלויות המועסקים בשירות המדינה.

מיקי לוי: על-פי ההחלטה, אחוז בעלי המוגבלויות המועסקים בשירות המדינה יעלה עד שנת 2017 מכ-1% כיום ל-3% לפחות.

מיקי לוי: בהמשך תבחן המדינה העלאה נוספת, ושירות המדינה יקלוט כ-2% נוספים של עובדים בעלי מוגבלויות מכלל העובדים הנקלטים עד שנת 2019.

מיקי לוי: זוהי דוגמה אחת מני רבות של דברים שחשובים באמת לציבור, אשר הוזנחו במשך שנים רבות ואנחנו מקדמים אותם.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, נושא אחר שמטריד אותנו הוא ללא ספק השכר הנמוך במשק.

מיקי לוי: לפני כמה חודשים, כן, כבר לפני כמה חודשים, התחלנו לדון באוצר, ביחד עם התעשיינים והמעסיקים במשק וגורמים אחרים, על מתווה להעלאת שכר המינימום לעובדים החלשים במשק.

מיקי לוי: בתקופה האחרונה הצטרפה ההסתדרות לדיונים, ואני מברך על כך, ברוכה הבאה.

מיקי לוי: לכולנו ברור שלא ניתן להתקיים משכר נמוך – חבר הכנסת דרעי, עוד יותר נמוך ממה שאתה אמרת – של 4,300 שקלים בחודש, וכי יש להעלותו לאלו שמרוויחים את השכר הנמוך ביותר במשק.

מיקי לוי: זה צודק מאין כמותו וזה גם נכון כלכלית.

מיקי לוי: כי בסופו של עניין, כשיש לאנשים יותר כסף בכיס, זה מה שעוזר להניע את גלגלי הכלכלה והצמיחה.

מיקי לוי: אני מקווה ומאמין שנצליח להגיע להסכמה ולמתווה שיהיה מקובל על כל הצדדים ונימנע משביתה מיותרת שעלותה מאות-מיליוני שקלים למשק.

מיקי לוי: יש לנו את השבוע הזה, אנחנו עובדים יום ולילה, אנחנו נמצאים בהידברות, ואני מאוד מקווה שהתוצרים יבואו לכדי ביטוי ואנחנו נימנע ביום ראשון – –

אריה מכלוף דרעי: ראש הממשלה עוזר לכם?

מיקי לוי: – – משביתה כללית במשק.

מיקי לוי: אנחנו עובדים, חבר הכנסת אריה דרעי ידידי, אנחנו עובדים קשה מאוד.

מיקי לוי: אני כשלעצמי בפגישות, שר האוצר בפגישות, הממונה על השכר – –

אריה מכלוף דרעי: שאלתי – – –

מיקי לוי: – – ראש אגף התקציבים, כולם מגויסים לטובת העניין.

אריה מכלוף דרעי: אתם מעדכנים אותו?

אריה מכלוף דרעי: – – –

מיקי לוי: צריך לזכור שהמשק מתאושש בחודשים האחרונים מהפגיעה הכלכלית שחווה בעקבות מבצע "צוק איתן".

מיקי לוי: בהחלט הייתה פגיעה במשק בעקבות "צוק איתן", וזה הזמן, לדעתנו, לנהוג באחריות.

מיקי לוי: כאמור, גם אנחנו יזמנו את המהלך, בעצמנו, כך שאין, אבל ממש אין, צורך בשביתה שתגרום נזק ישיר למשק.

אריה מכלוף דרעי: אתם – – –

מיקי לוי: באשר לטיעונים שנשמעו מסיעת העבודה, אני חייב לומר שאני ממש תמה.

מיקי לוי: יושב-ראש האופוזיציה היה בעצמו שר הרווחה עד לפני כמה שנים, והוא יודע היטב שתקציב הרווחה – כן, הוא יודע היטב שתקציב הרווחה שאנו מביאים הוא הגדול ביותר בעשור האחרון.

מיקי לוי: אני אומר את זה באחריות, ניתן לבדוק את זה, שום דבר לא מוסתר שם.

מיקי לוי: בראש ובראשונה, אחרי שנים של הזנחה העברנו תוכנית מפורטת לרווחתם של ניצולי השואה, שתוקצבה בכמיליארד שקלים בכל שנה, כדי לסיים אחת ולתמיד את החרפה הזו שליוותה אותנו.

מיקי לוי: ניצולי שואה מקבלים תרופות חינם וקצבאות גדולות יותר ישירות לחשבון הבנק שלהם, וזוכים לביקורים בביתם ולטיפולים פסיכולוגיים, כפי שצודק ומוסרי שיהיה.

מיקי לוי: אך רווחתם של כלל האזרחים הוותיקים שחיים בישראל חשובה לנו, ולכן במסגרת תקציב 2015 משרד הרווחה יפעיל את תוכנית "להזדקן בכבוד" בעלות של מאות-מיליוני שקלים.

מיקי לוי: התוכנית הזאת תוציא כ-200,000 אזרחים ותיקים ממעגל העוני.

מיקי לוי: ובנוסף, תקציב משרד הרווחה יגדל בחצי מיליארד שקלים נוספים שישמשו למימון החוק למען אנשים אוטיסטים, לצורך הרחבת התוכנית לביטחון תזונתי לילדים ולטובת התוכנית "נושמים לרווחה" שתיתן ליווי למשפחות נזקקות.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, גם הרחבת הקייטנות לתלמידי כיתות ג'-ד' בחופשת הקיץ והורדת מחירי החשמל המתוכננת לינואר 2015 בסדר גודל של שתי ספרות לפחות באחוזים, מעל 10%, יסייעו לרווחתן של משפחות במדינת ישראל.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, תקציב 2015 הוא תקציב חברתי מן המדרגה הראשונה, וצריך להעביר אותו בכנסת לטובת הציבור בישראל.

מיקי לוי: כולי תקווה שכך אכן יהיה.

מיקי לוי: לפיכך, אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אני מבקש מן הכנסת לדחות את הצעות האי-אמון בממשלה.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לסגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי.

אברהם מיכאלי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר האוצר השיב על הצעות האי-אמון מטעם סיעת העבודה וסיעת ש"ס.

אברהם מיכאלי: הממשלה מלוכדת – – –

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור להצעת האי-אמון הבאה: הממשלה מתפרקת ולא מתפקדת.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, בניגוד לדבריו של חבר הכנסת מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: יהדות התורה ומרצ הגישו את ההצעה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורי מקלב ינמק את ההצעה, ובהמשך השר יובל שטייניץ ישיב מטעם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, אני לא יודע אם יש כאן אווירה של בחירות או אין פה אווירה של בחירות.

אורי מקלב: אני לא חושב שזה משפיע, אווירה או לא-אווירה, על המהות, שהיא תפקוד הממשלה בחודשים האחרונים.

אורי מקלב: יש דברים שלא צריך לא חוק לפיזור כנסת, ולא להיות פרשן, כדי להבין.

אורי מקלב: רואים את זה, זה משהו דה-פקטו – רואים דברים שלא ראו.

אורי מקלב: ולמה רואים דברים שלא ראו?

אורי מקלב: מכיוון שמשברים קואליציוניים כאלה ואחרים, ממשלות חוו; זה לא דבר שהוא חדש.

אורי מקלב: אבל האם יכול להיות על דבר, על דברים עקרוניים – כן הסכם שלום, לא הסכם שלום, בתקציב רוצים לתת inputs כאלה, דגשים כאלה, יש ויכוח על רפורמה כזאת או רפורמה אחרת – אבל כאן, כשהאחד עם השני, בבין-אישי, לא משבר קואליציוני, משבר בתוך ממשלה.

אורי מקלב: ממשלה צריכה להיות גוף שחייבים לעבוד בו האחד עם השני; המשרדים – האחד עם השני.

אורי מקלב: כשאומר שר הביטחון על שר האוצר, לא רק בוויכוחי תקציב, על דברים של טרפוד, על דברים שפוגעים בביטחון מדינת ישראל; אומר שר הביטחון שיושב אתו ליד אותו שולחן – איך אומר סגן השר אקוניס?

אורי מקלב: סגן השר אקוניס מזמין את השר הזה להתפטר; עם עוד כמה שרים, להתפטר.

אורי מקלב: התיעוב והסלידה שיש לאחד מהשני הגיעו לרמות ולממדים שלא היינו רגילים ולא היו בעבר ברצף כזה, באופן כזה.

אורי מקלב: ועל מה?

אורי מקלב: שהאחד רוצה בכישלון של השני.

אורי מקלב: אתם הרי רואים את זה בחוש, אף אחד לא רוצה בהצלחתו של השני.

אבישי ברוורמן: כולם רוצים להיות ראש ממשלה.

אורי מקלב: רוצים להיות ראש ממשלה, רוצים להזיק לשני.

אורי מקלב: כל אחד רוצה אולי לחטוף כמה מנדטים מהשני.

אורי מקלב: בזה עסוקים.

אורי מקלב: יותר ביחסי ציבור.

אורי מקלב: ומנגד מי עומד? הציבור.

אורי מקלב: עכשיו, אנחנו שואלים, אי-אמון, אני מחפש מי כן מאמין.

אורי מקלב: אני עוד לא מחפש עכשיו אי-אמון, כן הצבעה.

אורי מקלב: מי כן מאמין בממשלה הזאת, כשהממשלה עצמה והעומד בראשה מבקש ואומר שככה אי-אפשר לתפקד ואנחנו לא יודעים מה יהיה הלאה?

אורי מקלב: ואם יהיה – אנחנו לא יודעים; כן פגישה של שעתיים – זה אומר שבשעתיים הוא יכול לסגור את הכול וזה אומר שיש כאן משבר עמוק.

אורי מקלב: מה שיהיה היום או לא יהיה היום, אני לא חושב שזה יהיה – – –

אבישי ברוורמן: – – –

אורי מקלב: ודאי שזו השפעה.

אורי מקלב: השפעה אם יש בחירות או אין בחירות.

אורי מקלב: אבל על תפקוד הממשלה זה לא ישפיע.

אורי מקלב: למה?

אורי מקלב: איך שלא יהיה, הממשלה הזאת מדברת – גם האופק שלה זה אופק של הישרדות.

אורי מקלב: זה אופק של הישרדות, לא יותר מזה, לא יכול להיות יותר מזה.

אורי מקלב: כולם יודעים כמה זמן, אם עכשיו זה העיתוי הטוב לו או שהעיתוי לא נוח לו.

אורי מקלב: מעבר לזה אין שום דיבור מהותי שבאמת תהיה אפשרות ומישהו מאמין שהממשלה הזאת תוכל להיכנס לאיזה מסלול שלה עצמה, בהבנה האחד עם השני, בשיתוף פעולה, באחריות.

אורי מקלב: גם המילה אחריות עוד שווה משהו, יש עוד ערך למילה אחריות.

אורי מקלב: מכיוון שאחרי זה, גם אם אנחנו יודעים שאנחנו נצא היום, אנחנו נבוא ונגיד שהגיעו לאיזו הבנה מסוימת או לא מסוימת, אנחנו ניתן לזה מכונת החייאה.

אורי מקלב: זה לא יותר ממכונת החייאה שתיתן לזה אורך ימים.

אורי מקלב: נכון, אני גם מאמין באופן אישי שהיא תשרוד, הממשלה.

אורי מקלב: ממשלה שאין לה ערכים, שהיא עובדת על טורים מאוד מאוד נמוכים של דברים עקרוניים וערכיים, יכולה גם קצת להמשיך.

אורי מקלב: מעמידים חוק אחד, יגידו שהחוק הזה הוא החוק שהכי חשוב לה, ובן-לילה יכולים לרכך אותו.

אורי מקלב: מה זה לרכך?

אורי מקלב: גם לדברי המחוקקים זה בעצם לעקר אותו מתוכן.

אורי מקלב: כל הריכוך הזה, ריכוך ועוד ריכוך, לא אומר שום דבר.

אורי מקלב: אנחנו גם ידענו קודם לכן שאין צורך, זה מזיק, לא יצא מזה שום דבר.

אורי מקלב: אפשר להביא הרבה דוגמאות של דברים כאלה שלא יצאו ולא הועילו.

אורי מקלב: יש חוק ירושלים ויש הרבה חוקים של מדינת ישראל – ירושלים, מה קורה עם עיר הבירה?

אורי מקלב: יש מדינה אחת שמכירה בעניין הזה.

אורי מקלב: זה לא שאני לא חושב שיש דברים חשובים.

אורי מקלב: אני חושב שבאמת יש דברים חשובים, ומי שעבר יודע, ומי שיודע את מה שקרה לעם היהודי חושב שצריך איזה מקום שהוא יכול לשבת בו בביטחון.

אורי מקלב: אפשר להגיד שעם ישראל, העם היהודי, מי שמגיע ממקומות רחוקים מרגיש ביטחון, או שבוקר אחד הוא יכול להתפלל עטוף בטלית ותפילין ויטבחו בו, מישהו שהוא שכן שלו, שיש לו תעודת זהות כחולה ושלרכב שלו מספר רישוי צהוב והוא עובד לידו והם חיים ביחד, ויום אחד יכול לקרות שמישהו טבח בו?

אורי מקלב: אנחנו לא יכולים לבוא ולהגיד שהמדינה נתנה מענה לתושביה, לא היהודים ולא האחרים.

אורי מקלב: איך אפשר לבוא ולהגיד שמדינת ישראל צריכה להיות הבית הלאומי לעם היהודי?

אורי מקלב: באיזה בית לאומי לעם היהודי – כשמפלים פה 20% או רבע מהתושבים היהודים, שוללים מהם זכויות בסיסיות, שוללים מילדים, שוללים מסטודנטים, שוללים מאימהות לילדים?

אורי מקלב: אתם יכולים להבין מה זה הבית הלאומי לעם היהודי כשאומרים לאישה יהודייה שעובדת שהיא לא זכאית למעון, ואם היא זכאית זה רק במחיר גבוה?

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: למה היא לא זכאית בעם, במדינה היהודית?

אורי מקלב: למה היא לא זכאית?

דוד רותם: – – –

אורי מקלב: למה היא לא זכאית?

אורי מקלב: מפני שאם בעלה עובד או לא עובד זה המבחן?

אורי מקלב: כאן מרגישים ביטחון כשיש ילדים שמקבלים ויש ילדים שלא מקבלים?

אורי מקלב: וזה נקרא, לכל העם היהודי?

אורי מקלב: אז קודם כול צריך ליטול קורה מבין העיניים.

אורי מקלב: אני חושב שאנחנו צריכים טוב-טוב להבחין בין הדברים, ולפני שאנחנו יוצאים בהכרזות, קודם כול להסתכל בבית פנימה.

אורי מקלב: אבל מכיוון שאני רואה בזווית עיני שהיושב-ראש מסתכל על השעון וכנראה הזמן עובר – – –

משה גפני: אתה אומר שזה לא בית של הלאום היהודי?

אורי מקלב: זה נקרא שיש פה ביטחון?

משה גפני: נכון.

אורי מקלב: כשמפלים חלק כזה גדול מתוך היהודים?

אורי מקלב: אני לא מדבר עוד על דברים אחרים.

אורי מקלב: זה נקרא שהוא מרגיש שכאן הוא בדמוקרטיה וכאן הוא שווה-זכויות?

אורי מקלב: איזה שווה-זכויות?

אורי מקלב: תסתובבו ותראו כמה אנשים מרגישים – אנשים שרודפים אותם בעליל, מפלגות שרודפים אותן בעליל, כשזה כל המוטו וזה העיקר.

אורי מקלב: אבל עכשיו, ואנחנו נגיד מעבר לזה, ואני לא חושב שאנחנו מגזימים, אבל בוודאי זה גם ברור מאליו מה מאחד את כל הקואליציה ואת כל הממשלה הזאת.

אורי מקלב: לכל דבר צריך איזה דבק שמאחד אותו.

אורי מקלב: דבק של שנאה, דבק של פירוד, דבק של רדיפת האחר, להסית נגד ציבור שלם – זה היה הדבק, זה היה הנושא המרכזי שאיחד.

אורי מקלב: בשאר הדברים יש תהום פעורה בהשקפת העולם.

אורי מקלב: ראינו איפה התאחדו ומה החזיק מעמד.

אורי מקלב: דבר כזה בסופו של דבר מתפורר.

אורי מקלב: שנאה, רוע, לא יכולים להחזיק מעמד, זה דבר שמתפורר.

אורי מקלב: הוא מתפורר, מתייבש ומתפורר, לא יכול להחזיק, אנחנו מאמינים בזה.

אורי מקלב: אצלנו כל ילד קטן, מאז שהוא לומד את התורה, יודע שיש דברים שמאחדים ויש דברים שלא מאחדים.

אורי מקלב: מה מאחד?

אורי מקלב: רק דברים ערכיים.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שהדבר הראשון שהילד לומד בחומש בראשית – בפרשת השבוע שקראנו, אני אגיד את זה בקצרה, מדברים על כך שכשיעקב רצה לישון כשהיה בדרך לחרן הוא לקח אבנים ושם מתחת לראשו.

אורי מקלב: חבר הכנסת ברוורמן, תמיד אתה אוהב לשמוע את דברי התורה – "ויקח מאבני המקום וישם מראשתיו".

אורי מקלב: הוא קם בבוקר, כתוב "וישכם יעקב בבקר ויקח את האבן".

אורי מקלב: כולם שואלים: הוא התחיל עם אבנים, עם רבים, עם כמה אבנים, והוא גמר עם אבן אחת, מה קרה באמצע?

אורי מקלב: אומר רש"י: המקום, בעצם האבנים רבו ביניהן.

אורי מקלב: היו אבנים, האבנים רבו ביניהן, ומה אמרו?

אורי מקלב: עלי צדיק יניח ראשו, עלי.

אורי מקלב: מה עושים?

אורי מקלב: יש מריבה, כל אחד רוצה לעצמו.

אורי מקלב: בסוף התאחדו האבנים ונהייתה אבן אחת, ואז כבר לא הייתה מריבה.

אורי מקלב: יש כאלה ששואלים: בסדר, יש אבן אחת גדולה, אבל בסוף הצדיק שם את ראשו על פינה אחת, אז למה המריבה פסקה?

אורי מקלב: התשובה היא תשובה אחת: כשיש אחדות, אין מחלוקת.

אורי מקלב: כשמאוחדים, ביחד, אין מחלוקת.

אורי מקלב: מה יכול לאחד?

אורי מקלב: כשכל אחד אומר: צדיק יניח עלי את ראשו.

אורי מקלב: כולם, המטרה שלהם – כל אחד יכול לרצות לעצמו, אבל כל אחד רואה את הדבר הערכי, המטרה שלהם משותפת ואחת, כולם לא חולקים על הצדיק, כולם יודעים על מי הם רוצים; אבל כשאין אחדות כזאת, כשכל האחדות היא פירוד וכל אחד עסוק במה לא יהיה לשני, הם לא מתאחדים, וממילא זה לא יכול להחזיק מעמד ואין אבן אחת.

אורי מקלב: אנחנו רואים וחשים מה הביא את ראש הממשלה לשנות את המדיניות שלו שהייתה עד עכשיו.

אורי מקלב: מה קרה?

אורי מקלב: ממה הוא נפגע?

אורי מקלב: כולנו יודעים, הוא נפגע פעם אחת מהחוק של "ישראל היום", כשהוא יצא מפה פגוע, ופעם שנייה – בא ומלין איך יכול להיות שראש ממשלה מכהן ומישהו בא לכבוש את המלכה עמו בבית, שזה דבר שאי-אפשר להכיל אותו.

אורי מקלב: זה היה פלא בעיניך; וכי עד עכשיו זה לא היה?

אורי מקלב: יום אחד יש ברית עם אח כזה, וכשזה לא מסתדר עוברים לליברמן, פתאום יש איזו אחדות ביניהם.

אורי מקלב: כשזה לא מסתדר עוברים לציפי לבני, וכשזה לא מסתדר, לפעמים שניהם ביחד, עוברים ממקום למקום.

אורי מקלב: אז מה יש?

אורי מקלב: אז אסור גם לבדוק אופציות אחרות?

אורי מקלב: למה כשנמצאים בפנים זה בסדר, וכשזה מגיע לקואליציה או לא – מה הפגיעה הגדולה בראש הממשלה שכל כך נפגע מהעניין הזה?

משה זלמן פייגלין: תודה.

אורי מקלב: זו הייתה ההתנהלות הטבעית כל הזמן.

אורי מקלב: לכן ברור דבר אחד, שבסופו של דבר באופן מקצועי – ותמיד יבוא גם היום, אין בעיה להגיד: כולם יודעים שהמחלוקות על מע"מ אפס ולא מע"מ אפס, ועל "ישראל היום" ועל חוק הלאום, אבל מי אשם בסוף?

אורי מקלב: החרדים.

אורי מקלב: באיזה סוג הצלחה?

אורי מקלב: אני לא יודע.

אורי מקלב: אני יושב וחושב לעצמי – אני כבר מסיים – איך אפשר את הדבר הזה, קצת להרעיד אותו, את הדימוי הזה.

אורי מקלב: בסופו של דבר, תראו, אני לא יודע מה יהיה, אבל אם היום יהיו בחירות אתם תראו שוב שהחרדים – – –

דוד רותם: – – –

אורי מקלב: כל תינוק יודע שהדברים הם מחלוקות על משהו אחר, אבל החרדים אשמים.

אורי מקלב: אנחנו לא עשינו שום דבר גם במקרה הזה, גם לא דברים לגיטימיים שהיה מותר לנו לעשות.

אורי מקלב: היה מותר לנו להיכנס לממשלה הזאת?

אורי מקלב: בשונה מהרבה מפלגות באופוזיציה שידעו מראש שאין להן שום קשר לראש הממשלה, הן לא הלכו על הקו הזה, הן הלכו נגד ממשלת הימין.

אורי מקלב: באו לבוחרים ואמרו: אנחנו שונים.

אורי מקלב: אנחנו לא אמרנו את זה, אותנו הדירו ולנו אמרו לא.

אורי מקלב: הייתה זכותנו גם לעשות את זה, זכותנו לעשות כל הסכם עם ראש הממשלה.

אורי מקלב: לנו אסור, מדוע?

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: ישיב השר יובל שטייניץ.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

מנחם אליעזר מוזס: אורי, שכחת לומר: עם ראש ממשלה כמוני, הכול ישתנה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול כבוד הוא לי להשיב על הצעת אי-אמון שהועלתה על-ידי פרלמנטר כל כך מוכשר, רהוט ואינטליגנטי כמו חבר הכנסת אורי מקלב.

יובל שטייניץ: אז אני מודה לך על נאומך הרהוט, שלא הסכמתי עם רובו, אבל בהחלט עשית מלאכתך נאמנה כאופוזיציונר חריף.

יובל שטייניץ: אין לי ספק שאם חבר הכנסת מוזס, לפי הצגת האי-אמון שלכם, יעמוד בראשות הממשלה, הכול יהיה בשובה ובנחת, כי אני מכיר את אופיו הנוח והרגוע.

יובל שטייניץ: אני לא לגמרי בטוח לגבי ניסיונו בתחומי הביטחון הלאומי, המדיניות הבין-לאומית, הכלכלה הלאומית – –

דב חנין: יש לו שכל ישר.

יובל שטייניץ: – – אבל אני בטוח לגבי מזגו הטוב וכוונותיו הטובות.

אורי מקלב: אבל יהיה לו שר שיוכל – – –

דוד רותם: האם זהבה גלאון טובה יותר?

דב חנין: אסטרטגיה – – –

יובל שטייניץ: עכשיו מילה של רצינות, כי אין ספק שאי-אפשר להסתיר, זה לא סוד, שאנחנו מצויים בתקופה סוערת וגועשת, מתיחות בין מרכיבי הקואליציה, משבר, ומכאן אנחנו נדע בתוך זמן קצר, בתוך ימים ספורים, האם פנינו להידוק מחודש של הממשלה ושל הקואליציה.

ישראל אייכלר: – – –

יובל שטייניץ: מבחינתי האישית, הייתי שמח גם להרחיב.

יובל שטייניץ: אני אף פעם לא פסלתי את החרדים, חבר הכנסת מקלב.

יובל שטייניץ: ואני רוצה לומר לך שכשר האוצר, שניים שעזרו לי יותר מכול להוריד את האבטלה, להביא את המשק לצמיחה הכי גבוהה במערב כולו, גם בצמיחה לנפש הכי גבוהה במערב כולו, ולהיות המדינה שהורידה את האבטלה יותר מכל מדינה אחרת ושהעלו לה את דירוג האשראי – רק לפני שנתיים-שלוש כל זה קרה; מי עזר לי בדבר הזה?

יובל שטייניץ: שני חברי כנסת חרדים: סגני היקר, איש רב-פעלים חכם ונבון, חבר הכנסת איציק כהן מש"ס, ויחד אתו יושב-ראש ועדת כספים מבריק, חברכם חבר הכנסת גפני מיהדות התורה.

יובל שטייניץ: אז אני כשר האוצר מאוד נהניתי משיתוף פעולה עם סגני החרדי ועם יושב-ראש ועדת הכספים, ואני חושב שההישגים, שהיו מאוד בולטים, הם גם בזכות שיתוף הפעולה הזה.

איציק שמולי: הם עדיין לא בממשלה.

יובל שטייניץ: דיברתי על החרדים, לא עליכם.

יובל שטייניץ: עליכם תכף אני אדבר.

איציק שמולי: אני מזכיר לך שהם עדיין לא בממשלה – אולי בממשלה הבאה.

איציק שמולי: זה קצת ניצול, מה שקורה פה.

יובל שטייניץ: אני בעד – – –

אורי מקלב: יש מצווה מיוחדת, להחזיר גרושתו.

יובל שטייניץ: מר מקלב, חבר הכנסת מקלב, אני בעד ממשלת אחדות רחבה, עם חרדים, עם העבודה, עם הבית היהודי, עם יש עתיד, עם התנועה ועם כל מי – – –

עפו אגבאריה: ובלי ערבים.

יובל שטייניץ: מה?

עפו אגבאריה: ובלי ערבים.

יובל שטייניץ: ועם ערבים ודרוזים שמגדירים את עצמם כתומכי המפעל הציוני.

יובל שטייניץ: הם לא חייבים להיות ציונים בעצמם.

עפו אגבאריה: ציונים, נכון?

יובל שטייניץ: לא אמרתי ציונים, אמרתי: מגדירים את עצמם כאוהדים של המפעל הציוני.

עפו אגבאריה: אז מה זה?

אורי מקלב: תומכים בחוק הלאום.

יובל שטייניץ: דרך אגב – – –

באסל גטאס: כן.

באסל גטאס: – – – לא ציוני.

באסל גטאס: אצלם לא תומכים בחוק הלאום.

יובל שטייניץ: אוהדים, אוהדים.

יובל שטייניץ: טוב – – –

באסל גטאס: לא אוהדים – – –

יובל שטייניץ: ברשותכם, חברי, הכול בנעימים, אבל אני רוצה להמשיך בדברי.

באסל גטאס: – – –

יובל שטייניץ: אבל אני מבקש את רשותך – – –

באסל גטאס: – – –

יובל שטייניץ: חברי המלומד, אני מבקש את רשותך להמשיך בדברי.

יובל שטייניץ: ועכשיו רגע של רצינות.

יובל שטייניץ: כשר לעניינים אסטרטגיים ומודיעין – והיום אנחנו – אני מקווה שהכנסת תתמוך באיחוד שני המשרדים הללו, שיגיע לדיון בעוד שעה קלה – קיימתי היום בבוקר דווקא דיון שבו הועלו כמה מהבעיות הבוערות של מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: ואני רוצה להזכיר לכולם עם מה אנחנו מתמודדים – עם בעיות ביטחון לאומי וכלכלה לאומית קשות ומורכבות ביותר.

יובל שטייניץ: מצד אחד יש ניסיון לחולל ריב, מדנים ואלימות בין יהודים לערבים, בין יהודים למוסלמים, בתוככי מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: אני מגנה בתוקף את הקיצונים ואת האלימים, גם האלימים פיזית וגם האלימים בשפה ובהשתלחות, משני הצדדים.

יובל שטייניץ: גם כשפוגעים במסגד זה מעשה פשע נורא וגם כשפוגעים בבית-כנסת זה מעשה פשע נורא – –

עפו אגבאריה: ובבית-ספר.

יובל שטייניץ: – – ובבית-ספר, נכון; וכל דבר כזה, ראוי לעוקרו מן השורש.

יובל שטייניץ: אבל אנחנו רואים את הניסיונות האלה, אנחנו רואים את הניסיונות להבעיר את ירושלים ולהשתמש בטרנד הג'יהאדיסטי ולקרוא לפלסטינים מוסלמים להגן על אל-אקצא מפני היהודים, כאילו מישהו תוקף את אל-אקצא.

יובל שטייניץ: וזה כשראש הממשלה מכריז פעם אחרי פעם שהסטטוס-קוו יישמר.

יובל שטייניץ: אנחנו מאוימים עדיין מרצועת-עזה בטילים ורקטות ומנהרות; קבוצות ג'יהאד שמזוהות עם "אל-קאעידה" יושבות ברמת-הגולן הסורית בסמוך לגבולנו הצפוני; איראן עדיין מנסה וחותרת להגיע להסכם טוב מבחינתה ורע מבחינתנו ומבחינת העולם כולו, שישאיר אותה כמדינת סף גרעינית.

יובל שטייניץ: הצלחנו למנוע חתימה על הסכם גרוע לפני שבוע, אבל לא לעולם חוסן.

יובל שטייניץ: אנחנו צריכים לעמוד על המשמר ולנסות – הסכם טוב לא יצמח פה – אבל לנסות למזער נזקים ולדאוג שההסכם שייחתם, אם ייחתם בסוף, יהיה גרוע פחות, או סביר קצת יותר.

יובל שטייניץ: יחד עם זאת, באותו זמן, מתוכננת כלפי מדינת ישראל מתקפה מדינית קשה.

יובל שטייניץ: הרשות הפלסטינית מודיעה שהיא הולכת לפנות לאו"ם ואולי אחר כך גם לבית-הדין הבין-לאומי; ועדת שייבס, שמדינות כמו לוב וסוריה ואיראן היו בין המחליטות עליה – וזה אחד הדברים המגוחכים והבלתי-הוגנים ביותר בעולם – מנסה לתפור דוח כלפי מדינת ישראל, והיא תגיש אותו כנראה באזור מרס או אפריל.

יובל שטייניץ: כל זה מתקרב, כל זה עכשיו.

יובל שטייניץ: כל זה בתחום הביטחוני והמדיני.

יובל שטייניץ: בתחום הכלכלי יש לנו גם כן אתגרים לא פשוטים.

יובל שטייניץ: אנחנו, אחרי צמיחה שהייתה הגבוהה במערב, חווינו ירידה בצמיחה, אפילו צמיחה שלילית לנפש, והממשלה כולה – ראש הממשלה, שר האוצר, סגן שר האוצר שיושב כאן – כולנו ביחד צריכים להתמודד עם הדבר הזה.

יובל שטייניץ: יש סימנים ברורים של האטה, יש מגמה של הורדת דירוג, וזה אומר שגם בתחום הביטחון הלאומי וגם בתחום הכלכלה הלאומית, בשני התחומים המרכזיים הללו אנחנו חייבים לפעול וחייבים להתמודד וחייבים להתגבר, כולנו ביחד עד כמה שאפשר.

יובל שטייניץ: זה אומר עוד דבר.

יובל שטייניץ: כשמסתכלים על כל הדברים הללו – על מה שקורה בזירה המדינית הבין-לאומית, על מה שמנסים לחולל מולנו בזירה הזאת, באו"ם, בוועדת שייבס, בבית-הדין הבין-לאומי, וכל זה קורה עכשיו ובחודשים הקרובים; כשמסתכלים על המשא-ומתן עם איראן, שבחודשים הקרובים יגיע לשיאו ויוכרע לכאן או לכאן; כשמסתכלים על האתגרים הכלכליים ועל הצורך שלנו למנוע מיתון ולהתגבר על ההאטה ולחזור לצמיחה מהירה, לצמיחה של 4%, 5%, כמו שהייתה רק לפני שנתיים-שלוש – כל הדברים האלה אומרים דבר אחד: שהדבר הכי לא רציונלי מבחינת מדינת ישראל הוא בחירות עכשיו.

יובל שטייניץ: כי בבעיות הללו צריך לטפל.

יובל שטייניץ: אבל אני אומר בה בעת, אדוני היושב-ראש, שצריך לטפל בהן על-ידי ממשלה וקואליציה שמתפקדת; על-ידי ממשלה וקואליציה שמכבדת את המנהיגות של מי שעומד בראש, של ראש הממשלה, שהאחריות בסוף, גם לביטחון הלאומי וגם לכלכלה הלאומית – אומנם היא מוטלת על כל השרים, על כולנו כקולקטיב, אבל קודם כול על כתפיו של ראש הממשלה.

יובל שטייניץ: והשותפות הקואליציונית כולן צריכות להבין את הדבר הזה ולהפסיק לשחק משחקים.

יובל שטייניץ: אני מקווה – ראש הממשלה עושה מאמץ לבוא בדברים עם כל השותפות הקואליציוניות, עם מנהיגי המפלגות, עם יאיר לפיד, מנהיג יש עתיד; עם נפתלי בנט, מנהיג הבית היהודי; עם איווט ליברמן, מנהיג ישראל ביתנו, ועם ציפי לבני, מנהיגת התנועה; ואני מקווה שבשעות הקרובות, בימים הקרובים, תימצא הדרך להחזיר את ההרמוניה הנדרשת לעבודת הממשלה, כדי שנוכל להתמודד עם הבעיות הללו.

יובל שטייניץ: הדבר האחרון שמדינת ישראל צריכה זה חוסר יציבות פוליטית, חוסר משילות ובחירות כל שנה-שנתיים.

יובל שטייניץ: אני אומר, דרך אגב, במאמר מוסגר, אדוני היושב-ראש, שזה לא במקרה שאחרי עשרות שנים של בחירות מוקדמות פעם אחרי פעם – אומנם לא אחרי שנה וחצי או שנתיים, אלא בדרך כלל אחרי שנתיים וחצי בממוצע – הממשלה הקודמת הייתה הממשלה היחידה, אני חושב, מאז סוף שנות ה-80 או תחילת שנות ה-90, שהחזיקה מעמד ארבע שנים מלאות, ממרס 2009 עד מרס 2013.

יובל שטייניץ: ארבע שנים, עם שני תקציבים דו-שנתיים.

יובל שטייניץ: כי תקציב דו-שנתי הוא לא רק מייצב כלכלי ומנוע צמיחה – ואני הבעתי את דעתי גם בעבר שחבל לי שוויתרנו עליו בקלות כזו – הוא גם מייצב פוליטי-מדיני ונותן אורך נשימה; ואורך הנשימה הזה דרוש לא לממשלה, אלא למדינת ישראל.

יובל שטייניץ: לכן אני מציע לכנסת לדחות את הצעת האי-אמון הזו, אף שהיא נומקה בצורה כל כך רהוטה ויפה על-ידי חבר הכנסת אורי מקלב.

יובל שטייניץ: לדחות את ההצעה.

יובל שטייניץ: חבר הכנסת מוזס – אני בטוח שהוא יכול להתאפק עוד כמה שנים לפני שהוא יכהן כראש ממשלה.

יובל שטייניץ: הוא עושה עבודה יפה כחבר כנסת.

יובל שטייניץ: לגלות רצינות, להביע אמון בממשלה, ולקוות כולנו ביחד – דרך אגב, גם בתור אופוזיציה – אתם לא יכולים לומר את זה, אבל הייתי מקווה שתקוו זאת, ואני גם משוכנע שחלקכם מקווים זאת – שהממשלה הזו תתעשת, תתאחד, תפעל ביחד תחת מנהיגותו הברורה, המנוסה והתקיפה של ראש הממשלה נתניהו, כדי להתמודד עם אתגרי הביטחון הלאומי – –

באסל גטאס: – – –

יובל שטייניץ: – – והכלכלה הלאומית הגדולים שניצבים לפתחנו.

יובל שטייניץ: אני קורא לכנסת לדחות את הצעת האי-אמון הזאת, ואני מאחל לראש הממשלה ולידידי ראשי הקואליציה שתימצא הדרך לחדש את ההרמוניה, לשפר את עבודת הממשלה, את התיאום הפנים-ממשלתי, ולהתמודד עם האתגרים שיש לנו בכל המישורים, ובראשם אתגרי הביטחון הלאומי ואתגרי הכלכלה הלאומית.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר יובל שטייניץ, שהשיב על הצעת האי-אמון מטעם הסיעות יהדות התורה – מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון הבאה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין לכאן את חבר הכנסת חנא סוייד לנמק את הצעת האי-אמון מטעם חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד: חוק הלאום – כישלון נוסף של ממשלת נתניהו.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יובל שטייניץ: מי משיב על זה?

יולי יואל אדלשטיין: השר יובל שטייניץ, שאני מקווה שאתה נמצא אתו בהיכרות קרובה, ישיב מטעם הממשלה על ההצעה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, תודה, רבותי השרים, חברי הכנסת, באמצע ספטמבר נערך בסקוטלנד משאל עם, שבו התבקשו אזרחי סקוטלנד להחליט אם הם רוצים עצמאות או רוצים להישאר במסגרת הממלכה המאוחדת.

חנא סוייד: וזכורים לי, בטח לכולם, העמדה והפניות שעשה דייוויד קמרון, ראש ממשלת בריטניה, לאזרחי סקוטלנד.

חנא סוייד: איך אומרים – הוא יצא מכליו – He went out of his way, איך שאומרים, בפנייתו לאזרחי סקוטלנד: אנא, תישארו במסגרת הממלכה המאוחדת.

חנא סוייד: אתם אזרחים שווים.

חנא סוייד: אתם רוצים עוד סמכויות לפרלמנט שלכם, לאוטונומיה שלכם?

חנא סוייד: – ניתן.

חנא סוייד: בואו ניעזר אחד בשני, נעשה אינטגרציה של כל המרכיבים של הממלכה.

חנא סוייד: וכמובן, אזרחי סקוטלנד החליטו כפי שהחליטו, בסוף, להישאר במסגרת בריטניה ולדחות את העצמאות.

חנא סוייד: אני משווה את זה להצהרות שראש הממשלה השמיע בשבוע שעבר כאשר דנו במסמך העמדות לגבי חוק הלאום.

חנא סוייד: והוא דיבר על האזרחים, אזרחי מדינת ישראל, והוא פנה ואמר שיש הרבה אזרחים ערבים בגליל שרוצים אוטונומיה, רוצים לברוח, רוצים להיפרד מהמדינה, דבר שכמובן הוא לא נכון.

חנא סוייד: אני מזכיר כאן את העמדות של האזרחים הערבים במשולש, בנחל-עירון – ואדי-עארה – באום-אלפחם, שכשהם שומעים על האפשרות שרוצים להיפרד מהם ולספח אותם לרשות הפלסטינית הם דווקא אומרים: לא, לא, לא, לא, אנחנו רוצים להישאר אזרחים של מדינת ישראל.

חנא סוייד: במובן זה, מדובר באזרחים שמחפשים דווקא אינטגרציה.

חנא סוייד: לא מחפשים, כמו המיעוט בסקוטלנד, שהתברר שהם רוצים להיפרד, אלא רוב מוחלט רוצים להישאר אזרחים של מדינת ישראל.

דוד רותם: – – –

חנא סוייד: כמובן, אנשים עם שכל חולה יכולים לתת לזה פרשנויות שונות.

חנא סוייד: אני נותן לזה פרשנות אחת ויחידה, שמדובר באזרחים שרוצים להישאר אזרחים שווים במסגרת מדינת ישראל.

חנא סוייד: אני חושב שחוק – ואני מייצג את כל החברה הערבית, והרבה אנשים מתקדמים במדינת ישראל – חוק הלאום הוא התרסה נגד האזרחים הערבים במדינת ישראל.

חנא סוייד: הוא מין ניסיון להעניש את האזרחים הערבים במדינת ישראל.

חנא סוייד: זו התעללות, זו כריתת גט, זה צו גירושין שהמדינה רוצה לזרוק בפני האזרחים הערבים, דבר שלא מתקבל על הדעת, דבר שרוב האוכלוסייה הערבית מתנגדת לו.

חנא סוייד: כדי להבין מושגים מסובכים אני בדרך כלל עושה אנלוגיה לדברים קלים, פשוטים, שאני מבין אותם.

חנא סוייד: פה מדובר – אני עושה את האנלוגיה עם בעלות על קרקע – פה יש ויכוח על דבר מסוים, על המדינה.

חנא סוייד: בא ראש הממשלה, והתומכים של חוק הלאום אומרים: זה שלנו, המדינה היא בבעלותנו, ואתם, כאזרחים ערבים, יש לכם זכות שימוש, זכות משנית שהיא לא שווה לזכות של הבעלות.

חנא סוייד: אנחנו המחליטים, אתם מספר שתיים.

חנא סוייד: אין לכם אותן זכויות.

חנא סוייד: זו המדינה של העם היהודי.

חנא סוייד: אני שומע את הדבר הזה וקורא ב-Times of Israel, בשבוע שעבר, על רבי מקהילת טינק בניו-ג'רזי.

חנא סוייד: הרבי שמו פרוזנסקי, סטיב פרוזנסקי.

חנא סוייד: הוא אמר: The Arabs in Israel must be vanquished.

חנא סוייד: vanquished – הכוונה היא להדביר אותם.

חנא סוייד: זה בעלים של מדינת ישראל, הוא בעלים של מדינת ישראל יותר ממני.

חנא סוייד: הוא רוצה להדביר אותי.

חנא סוייד: אני, שזו המולדת שלי, שאני נאבק על האזרחות השווה שלי, אדון סטיב פרוזנסקי, הבעלים של הארץ הזאת, רוצה להדביר אותי כליל.

חנא סוייד: איך ייתכן דבר כזה?

חנא סוייד: איך אפשר לתת לאנשים כאלו, ויש הרבה אנשים שחושבים ככה – איך אפשר לתת להם באמת בעלות?

חנא סוייד: איך אפשר לתת להם זכויות שיקדמו לזכויות – שעולות על הזכויות שלי?

חנא סוייד: אומרים: זכויות אישיות אתם תקבלו.

חנא סוייד: חבר'ה, אני בקנדה יכול לקבל זכויות אישיות, אני בנורבגיה יכול לקבל זכויות אישיות.

חנא סוייד: היהודי בקנדה יכול לקבל זכויות שוות, ויש לו יסוד סביר להניח שבישראל הוא יקבל יותר זכויות.

חנא סוייד: אני אותו דבר.

חנא סוייד: לי יש יותר זכויות מזכויות אישיות שאני יכול לקבל בקנדה.

חנא סוייד: איזה מין מושג זה?

חנא סוייד: איזה מין חשיבה זו, שאני במולדת שלי אומרים לי: אתה תקבל זכויות שוות כמו שאתה יכול בקנדה?

חנא סוייד: אני כופר בגישה הזאת.

חנא סוייד: אני חושב שכמולדת שלי, אני זכאי כאן לזכויות יותר גדולות.

חנא סוייד: איך מסדירים את זה?

חנא סוייד: לא במריבה, בוודאי.

חנא סוייד: בוודאי לא במריבה.

חנא סוייד: לא במהלך של הסתה, שאנחנו עדים לו.

חנא סוייד: לא במצב שבו עכשיו מכינים את הקרקע כדי שהעניין של חוק לאום יהיה הנושא של הבחירות הבאות.

חנא סוייד: בוודאי שאי-אפשר להסדיר את העניינים ככה.

חנא סוייד: אני אומר לכם, בארצות-הברית יש ויכוח, אם צריך להכריז בארצות-הברית על מה שנקרא Established Church.

חנא סוייד: 90% ויותר מהאזרחים בארצות-הברית הם נוצרים, וה-Tea Party וכל אנשי הימין האוונגליקנים נאבקים בשביל שארצות-הברית תהיה מדינה נוצרית.

חנא סוייד: מי מתנגד לזה?

חנא סוייד: מי בעיקר מתנגד לזה?

חנא סוייד: הארגונים היהודיים.

חנא סוייד: המיעוט היהודי בארצות-הברית אומר: לא יקום דבר כזה.

חנא סוייד: איך אתם יכולים להכריז על מדינה כמדינה נוצרית כאשר אנחנו מיעוט ואנחנו חיים כאן ואנחנו חלק מההווי האמריקני?

חנא סוייד: אז מה, מה שטוב בארצות-הברית לארגונים הציוניים והיהודיים לא טוב לערבים כאן, שאומרים: אנחנו רוצים ליהנות מהאזרחות שלנו כאן כאזרחים שווים?

חנא סוייד: אז מה יגידו האמריקנים?

חנא סוייד: והם מתחילים להשמיע הערות על העניין הזה.

חנא סוייד: מה יגידו הדרוזים?

חנא סוייד: אני מאמין שבישראל אין ישראלים; יש יהודים, יש ערבים.

חנא סוייד: בית-המשפט העליון לא הכיר בכך שיש ישראלים.

חנא סוייד: יש ישראלים למחצה, שהם הדרוזים, בני העדה הערבית הדרוזית, שמשרתים בצבא.

חנא סוייד: אלו, אני מרגיש, הכי חושבים ומרגישים כישראלים, כי יהודי, אחרי קצת לחץ, אומר לך: אני יהודי.

חנא סוייד: ערבי, קצת לחץ, אומר לך: אני ערבי.

חנא סוייד: הם הישראלים.

חנא סוייד: מה הם אומרים?

חנא סוייד: אומרים: הופכים אותנו לאזרחים סוג ב'.

חנא סוייד: איך יכול להיות דבר כזה, כשאתם דורשים מאתנו להתגייס?

חנא סוייד: אני כמובן לא מצדיק את העמדות שלהם, שיהיה ברור, אבל הם אומרים: מה, מה, השתגעתם?

חנא סוייד: אתם הופכים אותנו לאזרחים סוג ב' על כורחנו?

חנא סוייד: מצד אחד, אתם אזרחים ואתם בני העדה, וברית דמים, וזה – זה ביד ימין, וביד שמאל אתם אומרים לנו: אתם אזרחים סוג ב'?

חנא סוייד: אין דבר כזה.

חנא סוייד: מעמד השפה הערבית.

חנא סוייד: אנחנו, כפי שאמרתי, זו המולדת שלנו.

חנא סוייד: השפה הערבית היא חלק – הרחובות, הערים, היישובים, ההרים, העמקים, כולם יש להם שמות בערבית.

חנא סוייד: אומנם עכשיו, עם המעמד של השפה הערבית, אתה מסתכל על שלט ורואה שבמקום "חיפה", שזה בחי"ת, אומרים "ח'יפה", בח'י"ת.

חנא סוייד: אף שהערבית היא שפה רשמית היום, עושים בה שפטים ועושים שטויות עם כתיבת השמות בערבית – "ח'יפה" בח'י"ת, זה דבר שמבייש באמת, שזה "חיפה".

חנא סוייד: אז תחשבו על המעמד של השפה הערבית, אם באמת יגידו בסופו של דבר שהשפה הערבית היא שפה בעלת מעמד מיוחד.

חנא סוייד: איזה מעמד מיוחד?

חנא סוייד: אם היא, כשפה הרשמית, לא מכבדים אותה, אז מה יהיה כשעושים under-grading, כשמשפילים אותה עוד יותר?

חנא סוייד: מדברים על שוויון על-פי כל דין.

חנא סוייד: על-פי דין של אלקין?

חנא סוייד: על-פי איזה דין אני יכול לצפות לשוויון?

חנא סוייד: על-פי הדין של פייגלין?

חנא סוייד: על-פי דין – איזה דין?

חנא סוייד: איזה דין?

חנא סוייד: יש דין כלפי האזרחים הערבים במדינת ישראל?

חנא סוייד: אנשים שמתעמרים באזרחים הערבים וכל יום ממציאים עוד חוק נגד האזרחים הערבים.

חנא סוייד: זה מפצה אותי שאומרים לי "אתה תקבל שוויון על-פי כל דין"?

חנא סוייד: אני כופר בדינים האלו שמביאים לנו כל יום על מנת להוסיף יותר ויותר על המצב שלנו ועל האפליה נגד האזרחים הערבים.

חנא סוייד: לכן, לסיכום דברי אני אומר: זה חוק שאינו מתקבל על הדעת.

חנא סוייד: המצב כיום הוא לא מצב ורוד, אבל הוא מצב עמום.

חנא סוייד: כל אחד חושב שהוא יכול לחיות עם המצב הנוכחי.

חנא סוייד: הוא עמום.

חנא סוייד: לכן אני אומר, זה לא אידיאלי, אבל זה עמום.

חנא סוייד: אתה יכול לחשוב כפי שאתה רוצה, אני יכול לחשוב כפי שאני רוצה, המדינה מתנהלת – אומנם דיברו על בעיות כלכליות כאן, אבל אפשר להתמודד.

חנא סוייד: אם החוק הזה יהפוך – אם ההצעה הזו באמת תהפוך לחוק, נכון, במזרח התיכון תהיה מדינה יהודית אחת, אבל בוודאי לא תהיה מדינה דמוקרטית כפי שטענו קודם, שהמדינה הדמוקרטית היחידה במזרח התיכון זו מדינת ישראל.

חנא סוייד: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חנא סוייד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר יובל שטייניץ להשיב בשם הממשלה על הצעת האי-אמון של חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, לפני כמה דקות, כשעניתי על הצעת האי-אמון של חבר הכנסת מקלב, של יהדות התורה ומרצ, הסברתי מה האתגרים העצומים שעומדים בפני מדינת ישראל ממש עכשיו: אתגרי הביטחון הלאומי והכלכלה הלאומית, המדיניות, איראן, שעומדים בפנינו.

יובל שטייניץ: והנה עוד הצעת אי-אמון, והפעם הצעת אי-אמון על בסיס חוק, שבאמת, צריך לומר, אני מבין את חבר הכנסת סוייד; החוק הזה עורר מהומה כל כך גדולה, שאני מבין את ההתרגשות של חבר הכנסת סוייד.

יובל שטייניץ: אבל אתה יודע, מעבר למהומה הציבורית והתקשורתית, בסוף בסוף יש גם עובדות.

יובל שטייניץ: העובדות מראות שהחוק הזה, בוודאי בגרסת ראש הממשלה, כל הדברים שנאמרו פה פשוט אינם כלולים בו.

יובל שטייניץ: אין בו שום פגיעה באזרחי ישראל הערבים, אין בו שום פגיעה בזכויות האזרח של שום אזרח.

עפו אגבאריה: מתעלם מהם, כאילו לא קיימים.

יובל שטייניץ: לא כל חוק צריך להזכיר את כל קבוצות האוכלוסייה, או אפילו איזו קבוצת אוכלוסייה.

חנא סוייד: – – –

יובל שטייניץ: אין בו – סליחה, בוא נשמור על טיפה נימוס.

יובל שטייניץ: אני הפרעתי לך, חבר הכנסת סוייד, כשדיברת?

יובל שטייניץ: האזנתי לך בצורה מנומסת.

יובל שטייניץ: בוא נשמור על זה.

חנא סוייד: אומנם יצאת במחצית דברי, אבל אני מוחל על זה.

יובל שטייניץ: קראו לי – וחזרתי.

יובל שטייניץ: חזרתי וכיבדתי אותך דווקא.

יובל שטייניץ: ישבתי וכיבדתי אותך.

חנא סוייד: אני, אין לי טענות.

יובל שטייניץ: תכף תראה שאפילו הקשבתי קשב רב, לפחות לחלק נכבד מדבריך.

חנא סוייד: פשוט חסר, לא רק שלא תאזין – – –

יובל שטייניץ: ברור, כי אני אגיב עליהם, דבר דבור על אופניו.

יובל שטייניץ: בחוק הזה אין שום פגיעה, לא חוקית וגם לא הצהרתית, בזכויות האזרח, בזכות לשוויון של כל אזרח בישראל – יהודי, ערבי, מוסלמי, דרוזי, נוצרי, עולה חדש, זכר, נקבה; הוא תואם לחלוטין את רוח מגילת העצמאות.

יובל שטייניץ: כמו חוקי-יסוד אחרים שחוקקו קודם, חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, למשל, שבאו לעגן בחקיקה, לחדד קצת ולהבהיר מה פירוש ה"דמוקרטית" במונח "יהודית ודמוקרטית" שמופיע במגילת העצמאות, כך החוק הזה בא לחדד ולהבהיר מה פירוש ה"יהודית" ב"יהודית ודמוקרטית".

יובל שטייניץ: לכן, כמו שחוקים אחרים, חוקי-יסוד, פיתחו יותר את נושא ה"דמוקרטית", החוק הזה מפתח יותר את נושא ה"יהודית".

יובל שטייניץ: אבל מכאן המסקנה שכאילו פירוש הדבר דרדור הדמוקרטיה או מעמדה לדרגה ב' או למדרון אחורי, מבחינה לוגית היא מסקנה שאין לה שום תקפות.

יובל שטייניץ: זה שיש בישראל, למשל, חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, שאינו מדבר על האופי היהודי של המדינה, אלא מדבר על האופי הדמוקרטי, זה לא פוגע בהכרח באופי היהודי, למרות שחוק כבוד האדם וחירותו מוקדש בעיקר, או כמעט אך ורק, לפיתוח האופי הדמוקרטי של ה"יהודית ודמוקרטית".

יובל שטייניץ: כך גם זה שיש חוק-יסוד אחר, או יובא ויוצבע כאן חוק-יסוד אחר, שמפתח את הנושא של ה"יהודית" ב"יהודית ודמוקרטית", לא פוגע ב"דמוקרטית".

יובל שטייניץ: אתה יכול בשני חוקי-יסוד – באחד להבהיר ולחדד מה הכוונה ב"יהודית", בשני להבהיר ולחדד מה הכוונה ב"דמוקרטית", ומבחינה לוגית אין כאן סתירה אלא שניהם חיים ביחד בכפיפה אחת ואין זה גורע מזה.

יובל שטייניץ: אין ה"יהודית" גורע מה"דמוקרטית" – – –

חנא סוייד: יש לי שאלה אליך.

יובל שטייניץ: רגע, תכף אני אענה על שאלות ששאלת כבר, אחר כך תשאל.

יובל שטייניץ: אחר כך.

חנא סוייד: אתה מדבר על כך שחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו בא על מנת להסביר את הפן הדמוקרטי.

חנא סוייד: שם, "דמוקרטיה" מוזכרת פעם אחת ו"מדינה יהודית" מוזכרת פעם אחת.

חנא סוייד: למה אתה חושב שהדיבור שם על זכויות אדם הוא דווקא על הדמוקרטיה ולא כולל את היהדות?

יובל שטייניץ: הבנתי את השאלה.

חנא סוייד: כי זו הבעיה.

יובל שטייניץ: חבר הכנסת סוייד, עכשיו זה כבר הופך להפרעה.

יובל שטייניץ: שאלת שאלה במסגרת הנימוס ההדדי, עכשיו תקשיב לתשובה ואל תתפרץ עוד הפעם.

יובל שטייניץ: כמות האזכורים של המילה "יהודית", או "דמוקרטית", היא לא רלוונטית בכלל למשמעות החוק, לא מבחינה חוקית ואפילו לא מבחינה הצהרתית.

יובל שטייניץ: לכן הבדיקה של הכמויות, כמה פעמים נאמר "דמוקרטית" וכמה "יהודית" ובאיזה סעיף ה"יהודית" ובאיזה סעיף ה"דמוקרטית" – כל זה, אדוני היושב-ראש, עלבון לאינטליגנציה.

חנא סוייד: זה אתה אומר.

יובל שטייניץ: כן, אני אומר.

יובל שטייניץ: בדיוק כמו שהיה לגיטימי לפתח דברים שקשורים לאופי הדמוקרטי של המדינה בכמה וכמה חוקי-יסוד, הזכרתי רק אחד מהם, כך לגיטימי לפתח דברים שקשורים לאופי היהודי של המדינה.

יובל שטייניץ: הזכיר חבר הכנסת סוייד, השתמש בדוגמה של ארצות-הברית, ואני אגיע לדוגמה הזו.

יובל שטייניץ: אני חושב שאתה קראת אותה לא נכון, ואולי תשתכנע מדברי.

יובל שטייניץ: אתה יודע, אני תמיד נותן לכל אדם את הכוונה הטובה –שאנשים גם מוכנים להשתכנע.

יובל שטייניץ: אבל לפני זה, אדוני היושב-ראש, אני אגע במדינות אירופה.

יובל שטייניץ: בריטניה, למשל, היא מדינה בעלת אופי לאומי מאוד מאוד חד וברור.

יובל שטייניץ: בדגל הבריטי, למשל, יש אלמנטים של צלב; בדגל הבריטי אין מגן-דוד ואין סהר, יש שם צלב.

יובל שטייניץ: גם בדגלים של חלק גדול ממדינות אירופה יש צלב, שהוא עדות לאופי הנוצרי וגם להיסטוריה הנוצרית של אותן מדינות.

יובל שטייניץ: אתה יכול לראות את הצלבים הללו מוטבעים ומוטמעים בדגלים של מדינות רבות, כולל מדינה כמו שווייץ, אחת המדינות הדמוקרטיות ביותר בעולם.

יובל שטייניץ: צלב יש שם בדגל, לא מגן-דוד, כי זו לא מדינה יהודית, ולא סהר, כי זו לא מדינה מוסלמית.

יובל שטייניץ: אבל איש לא חושב שכיוון שבריטניה מוגדרת אפילו כמדינה נוצרית – המלכה, למשל, של בריטניה, שהיא ראש המדינה ברמה הפורמלית, היא גם ראש הכנסייה – האם מזה שלבריטניה יש אופי מסוים, שפה מסוימת, דגל מסוים, והמלכה היא ראש הכנסייה – היא לא רב וגם לא רבנית, היא לא אימאמית, היא ראש הכנסייה האנגליקנית – –

חנא סוייד: דיברתי על זה ולא היית כאן.

יובל שטייניץ: תכף אני אדבר על ארצות-הברית.

יובל שטייניץ: – – האם מזה נובע – – –

חנא סוייד: על זה דיברתי ולא היית.

יובל שטייניץ: בסדר, מותר גם לי, מה לעשות, נאלצתי לצאת החוצה לרגע.

חנא סוייד: התייחסתי לזה.

יובל שטייניץ: אני מרשה לך גם לצאת החוצה אם אתה רוצה.

יובל שטייניץ: לשנייה.

יובל שטייניץ: אני לא איעלב.

יובל שטייניץ: על כל פנים, האם מזה נובע שיהודי בשווייץ, או יהודי בבריטניה, או מוסלמי בשווייץ או בבריטניה, איננו אזרח שווה-זכויות?

יובל שטייניץ: התשובה – לא.

יובל שטייניץ: היהודים בבריטניה והמוסלמים בבריטניה אמורים להיות, ואני חושב שהם גם, ככלל, אזרחים שווי זכויות בבריטניה, אבל בריטניה, מבחינה לאומית, וגם דתית, היא לא מדינה יהודית, היא לא מדינה ערבית מוסלמית, היא מדינה בעלת אופי לאומי לא יהודי, לא מוסלמי, לא מבחינת הלאום ולא מבחינת הדת.

חנא סוייד: היא לא המולדת שלהם.

יובל שטייניץ: נכון, אבל יש שם גם אנשים – יש שם יהודים שחיים שם מאות שנים – – –

חנא סוייד: זו המולדת שלנו פה.

יובל שטייניץ: סליחה.

יובל שטייניץ: יש שם יהודים שחיים מאות שנים, ושנים רבות ראו את זה כמולדת שלהם, אבל השלימו עם העובדה שבריטניה היא לא מדינה יהודית, והם לא ראו בזה פגיעה בזכויות האזרח שלהם כמו שאתם מנסים להצביע כאן.

יובל שטייניץ: עכשיו אני אעבור לארצות-הברית.

יובל שטייניץ: ארצות-הברית היא מדינה מיוחדת, ואני מציע לך, חבר הכנסת סוייד, לקרוא ספר נהדר, יכול להיות שקראת, שנכתב לפני שנים רבות, על-ידי הוגה דעות צרפתי, אלכסיס דה-טוקוויל.

יובל שטייניץ: הוא ביקר בארצות-הברית וכתב ספר נהדר, שנקרא "הדמוקרטיה באמריקה", ובו הוא מסביר את שיטת המשטר האמריקנית בהשוואה לשיטת המשטר האירופית.

יובל שטייניץ: ומה שבעצם עולה מהספר הזה הוא שארצות-הברית, קודם כול, אין בה הפרדת דת ומדינה, בניגוד למה שמקובל לחשוב.

יובל שטייניץ: בארצות-הברית המדינה לא משפיעה על הדת, אבל הדת משפיעה על המדינה.

יובל שטייניץ: אבל יותר מכך, בארצות-הברית במידה רבה נוצרה דת חדשה, מעבר לדתות הרגילות.

יובל שטייניץ: מי שלא רוצה לקרוא לזה דת יכול לקרוא לזה אידיאולוגיה, אבל יש לה סממנים של קדושה, וזאת החוקה האמריקנית.

יובל שטייניץ: החוקה האמריקנית היא במידה רבה ספר הקודש של ארצות-הברית, וכל אזרח שרוצה להתקבל, כל אדם שרוצה להפוך לאזרח ארצות-הברית, צריך להישבע אמונים על הספר הזה, על החוקה האמריקנית.

יובל שטייניץ: הוא גם צריך לדעת ולהיבחן בשפה האנגלית.

יובל שטייניץ: ולכן, בארצות-הברית באמת יש איזה אלמנט שמזכיר במקצת אלמנטים לאומיים או דתיים, אבל שמעוצב בצורה אחרת לחלוטין.

יובל שטייניץ: זה לא גורע מהעובדה שלארצות-הברית יש אופי, האופי הלאומי, יש יאמרו אפילו הכמו-דתי, אבל בוא נקרא לזה לאומי, זה האופי שמעוצב על-ידי החוקה.

יובל שטייניץ: ואם יבוא אזרח יהודי, או ערבי, אדם, וירצה להיות אזרח ארצות-הברית, ויגיד: אבל אני כופר בחוקה הזאת, אני דוחה אותה, היא לא מקובלת עלי, יגידו לו: תודה רבה, אתה לא יכול להיות פה אפילו אזרח.

יובל שטייניץ: אני רוצה לסכם ולומר: יש בעולם מדינה יהודית-דמוקרטית אחת.

יובל שטייניץ: יש מדינות רבות ללאומים אחרים, יש מדינות רבות שיש להן אופי דתי – או נוצרי, או מוסלמי, או אחר; יש מדינות רבות בעולם שמגדירות את עצמן מדינות מוסלמיות: הרפובליקה האסלאמית של מצרים, לא זוכר איך קוראים לזה, הרפובליקה האסלאמית של סוריה, או משהו אחר, אבל יש להם גם מונח – מדינות רבות שמגדירות את עצמן – כמובן הרפובליקה האסלאמית של איראן, זה The Islamic Republic of Iran, ויש מדינה אחת שהיא יהודית, ואצלנו העם והדת הולכים יחד.

יובל שטייניץ: מי שהחליט שהמדינה הזאת יהודית – מעבר לנו, שמימשנו את זכות ההגדרה העצמית שלנו, זה הוכר גם בהחלטת עצרת האומות המאוחדות ב-1947.

יובל שטייניץ: ההחלטה שמדברת על הקמת מדינת ישראל לא מכנה את מדינת ישראל "מדינת ישראל", כיוון שכאשר הייתה הצבעה על תוכנית החלוקה, ב-1947, עוד לא הוחלט מה יהיה השם של המדינה החדשה, של הרך הנולד; עוד לא החלטנו לקרוא לה מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: היו אז הצעות שונות – מדינת יהודה – ולכן החלטת עצרת האומות דיברה על הקמת מדינה – אני מצטט – "מדינה יהודית".

יובל שטייניץ: כך הצביעו בעצרת האומות: מדינה יהודית.

יובל שטייניץ: עכשיו, לקראת סיכום, אני רוצה לגעת בחוק הלאום, אדוני היושב-ראש.

יובל שטייניץ: חוק הלאום נדרש גם אם אנחנו רואים את מגילת העצמאות כמעין – לא חוקה, אבל מסמך חוקתי.

יובל שטייניץ: בדיוק כמו שנתנו לו תוכן יותר קונקרטי בתחום הדמוקרטי, הגיע הזמן לתת לו תוכן יותר קונקרטי בתחום היהודי.

יובל שטייניץ: צריך לומר את האמת, מה שהופך את זה לדחוף יותר זה הניסיונות של גורמים שונים, מחוץ לישראל וגם לעתים בתוכה – ערבים, אבל גם לעתים יהודים מסוימים – לטעון שאין עם יהודי, או שלעם היהודי אין זכות למדינה משלו.

יובל שטייניץ: והדבר הכי מוזר, שאלה שטוענים שלפלסטינים יש זכות הגדרה עצמית, וראוי שתהיה מדינה פלסטינית שתממש את זכות העם הפלסטיני למדינה משלו, כשאומרים להם: ומה עם העם היהודי?

יובל שטייניץ: אז אתם מכירים בישראל כמדינה יהודית?

יובל שטייניץ: אומרים: לא, ישראל לא מדינה יהודית, לעם היהודי אין זכות להגדרה עצמית; או לחלופין, מגדיל לעשות אבו מאזן באתר שלו: הוא טוען בכלל שאין עם יהודי.

יובל שטייניץ: מכיוון שאין עם יהודי, אין לו זכות למדינת לאום משלו.

יובל שטייניץ: בניגוד לעם הערבי-מצרי או הערבי הפלסטיני, אנחנו לא עם.

יובל שטייניץ: זה שאנחנו מגדירים את עצמנו כעם, הוא לא מקבל את זה.

יובל שטייניץ: הוא גם כופר בכל ההיסטוריה היהודית.

יובל שטייניץ: תקרא את אבו מאזן, תראה שאין גם היסטוריה יהודית; לא היה פה עם יהודי, לא בית ראשון, לא בית שני, כל מה שכתוב בתנ"ך זה פברוק שנעשה על-ידי חכמים יהודים ונוצרים; גם הברית הישנה, גם החדשה, בימי הביניים, ויש פה ממש הכחשה – הכחשה של עצם קיום העם היהודי, של עצם הקשר בין העם היהודי לארץ-ישראל ושל עצם זכותו של העם היהודי למדינה משלו.

יובל שטייניץ: וכנגד המתקפה הגזענית הזאת, כנגד הניסיון להפלות את היהודים ולטעון שליהודים לא מגיעה הגדרה עצמית משלהם ומדינה משלהם, לא חשוב באיזה גבול – לא באריאל, אבל גם לא בתל-אביב, לא בשילה, אבל גם לא בחיפה, זה לא מדינה יהודית בשום מקום; כנגד המתקפה הגזענית על מדינת היהודים, שהיא גם מתקפה על החלטת עצרת האו"ם מ-1947, שכתוב בה "מדינה יהודית", נדרש חוק לאום.

יובל שטייניץ: החוק הזה הוא לא ביטוי לממשלה שרוצה פתאום, out of the blue – או לראש ממשלה – לבוא ולחזק את האלמנט היהודי.

יובל שטייניץ: הוא נדרש בגלל הגזענות של שלילת זכות העם היהודי למדינה משלו, והניסיונות לפגוע – ולבטל את אופייה היהודי של מדינת ישראל, אופייה היהודי-דמוקרטי, שמבטיח זכויות שוות לכל אזרחיה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אני ממליץ בחום לכנסת לדחות גם את הצעת האי-אמון הזאת.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר יובל שטייניץ, שהשיב על הצעת האי-אמון מטעם הסיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לדיון, חברי חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת איציק שמולי מסיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – יפעת קריב, שמעון אוחיון, נסים זאב.

יולי יואל אדלשטיין: כל דובר – שלוש דקות.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני הקשבתי בקשב רב לשני הנאומים של שר המודיעין.

איציק שמולי: אתם יודעים, יש משהו מטריד במה שקורה בימים האחרונים, עוד לפני שמתווכחים על הפרטים בחוק הלאום.

איציק שמולי: כאשר אנשים בישראל קמים בבוקר בשבועות האחרונים כשהביטחון האישי, גם בירושלים אבל גם במקומות אחרים, הוא בקנטים, הוא ממש בשפל; כאשר הפערים החברתיים הולכים וגדלים, שיעורי העוני הם הגבוהים ביותר במערב; רק אתמול פורסם הנתון על מחירי הדיור שהמשיכו לעלות; דיבר פה קודם שר המודיעין על האתגרים הכלכליים, דיבר גם מתוך ניסיונו על התחזיות הקודרות בכל מה שקשור להאטה ואולי אף למיתון – וכאילו אזרחי ישראל קמים בבוקר ואומרים לעצמם: אתם יודעים מה?

איציק שמולי: מה שמטריד אותנו זה שמדינת ישראל בהרגשה שלנו היא לא מספיק יהודית.

איציק שמולי: הרי הכול זה סוג של מסך עשן ופירוטכניקה פוליטית כדי להסיט את תשומת הלב מהבעיות האמיתיות שכואבות לאנשים בבטן, מהעובדה שדווקא תחת משמרתו של מר-ביטחון אזרחי ישראל חשים חוסר ביטחון; העובדה שעומד פה ראש הממשלה בשבוע שעבר, ובלי להתבלבל בכלל, בדיון נוקב על שאלת יוקר המחיה ומחירי הדיור וכל הדברים הכואבים, עומד כאן ולא אומר כמעט אפילו לא משפט אחד על הבעיות המטרידות האלו.

איציק שמולי: אתם יודעים, תחת המילה הזאת – בנאום הקודם, חברי חברי הכנסת, אני מזכיר לכם, זו הייתה המילה סייבר.

איציק שמולי: אז הפעם לא דיברנו על סייבר, הפעם מסך העשן היה חוק הלאום, כאילו נגמרו הבעיות במדינת ישראל.

איציק שמולי: עכשיו, מה אנחנו באמת מטרידים את עצמנו כאן בשטויות?

איציק שמולי: הרי עיניה של כל המדינה נשואות לפגישת גן-הילדים שתיערך היום בערב, בתקווה – אתם יודעים מה?

איציק שמולי: שהגנון הזה, המביך, שמתנהל בימים האחרונים ייפסק כבר, ויגאל גם את הכנסת הזאת וגם את המדינה כולה מייסוריה.

איציק שמולי: הממשלה הזאת בדרך לשום מקום.

איציק שמולי: כל האתגרים הביטחוניים והכלכליים, שפירט פה שר המודיעין בעצמו, עומדים בעינם, עומדים בעינם כבר כמה וכמה חודשים, ואנחנו לא רואים לאן הממשלה הזאת לוקחת אותנו.

איציק שמולי: לכן, אדוני היושב-ראש, הגשנו את הצעת האי-אמון הזאת.

איציק שמולי: אנחנו קוראים לבית לתמוך בהצעת האי-אמון, בעיקר כדי לגאול את עם ישראל ואת מדינת ישראל מממשלה שלא לוקחת אותנו לשום מקום.

איציק שמולי: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת שמולי.

משה זלמן פייגלין: הדוברת הבאה – חברת הכנסת יפעת קריב.

יפעת קריב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים 31 ימים לפני אישור תקציב למדינה.

יפעת קריב: אני קוראת לבית הזה, אני קוראת לראש הממשלה, לגלות אחריות.

יפעת קריב: הנושא הבהול והחשוב ביותר והמשמעותי ביותר שניצב בפנינו הוא אישור תקציב למדינה.

יפעת קריב: מ-1 בינואר 2015 כל משרדי הממשלה יעבדו ללא תקציב.

יפעת קריב: אני מסתכלת עלייך, שרת הקליטה, איך אפשר להתנהל ללא תקציב?

יפעת קריב: איך אפשר?

יפעת קריב: כשתקציב המדינה לא מאושר עד 31 בדצמבר, אנחנו בעצם מפקירים ופוגעים בכל משרדי הממשלה.

יפעת קריב: מה קורה?

יפעת קריב: בפועל, עונת המלפפונים נפתחת, ולא באמצע הקיץ, אלא באמצע החורף.

יפעת קריב: עובדי משרדי הממשלה, מנהלי האגפים, מנהלי התוכניות, בעצם לא יכולים לתכנן תוכניות לשנת 2015, המדינה נתקעת; לא יכולים להיות יצירתיים, לא יכולים לחלום, לחשוב, ליזום, לתכנן, בעצם נמצאים במצב בלתי מאפשר, ואנחנו קרובים אליו מאוד.

יפעת קריב: עומדים בפנינו כל כך הרבה אתגרים כלכליים, מדיניים, לאומיים, חברתיים, ואנחנו מתעסקים בדבר שהוא ברור מאליו – הלוא כל שנה בדצמבר המדינה צריכה לאשר תקציב, אז מה קרה השנה?

יפעת קריב: למה אנחנו לא מאשרים אותו?

יפעת קריב: התקציב שהוגש הוא תקציב שיש בו אלמנטים חברתיים משמעותיים – גם לחינוך, גם לבריאות, גם לרווחה וגם לתחום ביטחון הפנים.

יפעת קריב: יש בו רפורמות משמעותיות שישפרו את חיי האזרחים ברפואה הציבורית, בחברות הממשלתיות, בקק"ל.

יפעת קריב: הגיע הזמן שאנחנו נאשר תקציב שמדבר על 3.2 מיליארד – בחינוך, בבריאות, ברווחה ובביטחון.

יפעת קריב: אני שואלת את עצמנו, אדוני היושב-ראש, האם אנחנו יכולים להרשות לעצמנו במצב המדיני שבו אנחנו נמצאים, במצב החברתי והכלכלי, לא לאשר תקציב למדינה?

יפעת קריב: האם אנחנו יכולים לא לאשר תקציב לביטחון ולא לאשר תקציב לביטחון פנים?

יפעת קריב: לא לאשר תקציב לחינוך, ולא לאשר תקציב לרווחה, לא לבריאות, ובעצם לא לאשר תקציב למדינה?

יפעת קריב: האחריות היא של הבית הזה.

יפעת קריב: הציבור מסתכל עלינו, האזרחים, והוגש תקציב טוב.

יפעת קריב: יש עתיד באה לעבוד בשביל האזרח, ואנחנו נעשה הכול כדי שהתקציב הזה יעבור.

יפעת קריב: נותרו לנו רק עוד 31 ימים לאשר את התקציב.

יפעת קריב: אסור לנו לשתק את המדינה.

יפעת קריב: הלוא רק בשנת 2012 – אני רוצה לספר לך שאני הייתי אז ראש אגף במשרד ממשלתי; הממשלה לא אישרה את תקציב המדינה ל-2013, עונת המלפפונים נפתחה, ואנחנו יצאנו לתרדמת בשטח ולבחירות במדינה.

יפעת קריב: משרדי הממשלה הפסיקו לעבוד, או הפסיקו לעבוד ביצירתיות ובתכנון קדימה, אלא רק 1 חלקי 12.

יפעת קריב: ב-2012 עשינו את הטעות הזאת ויצאנו לבחירות.

יפעת קריב: עכשיו אני קוראת לנו לקחת אחריות, להוביל את אישור תקציב המדינה.

יפעת קריב: יש לנו עוד 31 יום לעשות את זה, ובואו נעשה את זה.

יפעת קריב: אני קוראת לבית הזה, לכולם, להתאחד סביב התקציב הזה.

יפעת קריב: זה תקציב חשוב, משמעותי, ובעיקר בעל אלמנטים חברתיים שישפיעו על חיי האזרח ועל כולנו.

יפעת קריב: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חברת הכנסת קריב.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת שמעון אוחיון – אני רואה שהוא לא נמצא.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש משנה באבות: "על כורחך אתה חי, ועל כורחך אתה מת, ועל כורחך אתה עתיד" – לא מפלגת יש עתיד – "ליתן דין וחשבון".

נסים זאב: זו ממשלה שעל כורחה היא חיה.

נסים זאב: הם לא יכולים לסבול האחד את השני.

נסים זאב: זה משהו מעושה, משהו מאולץ – פשוט אין ברירה, מה לעשות.

נסים זאב: זה כמו חולה שנוטה למות, אדוני היושב-ראש, שנותנים לו חמצן ומנשימים אותו בכוח.

נסים זאב: אבל הממשלה הזאת צריכה – אין לה בעיה של חולי הגוף, יש לה בעיה של חולי הנפש, שלא יהיה פה ספק, כי כל יום מעלים פה חוקים בל ידעום, חוקי סנדול, איך מסנדלים אחד את השני.

נסים זאב: יש פה מלחמות של אגו – מי יוביל, מי יכניע את מי, מי כופף את מי, פשוט כאילו אין בעיה במדינה.

נסים זאב: מדברים על ביטחון, מדברים על כלכלה – את מי זה מעניין בכלל?

נסים זאב: יש פה מאבק בין המפלגות.

נסים זאב: הכנסת הפכה להיות איצטדיון "דוחה" שבסח'נין, מגרש כדורגל.

נסים זאב: יש פה אוהדי "בית"ר ירושלים" ויש פה אוהדי "בני סח'נין", שרק המשטרה צריכה להפריד ביניהם.

נסים זאב: מי שראה את הסקנדל שהיה פה בשבוע שעבר – פשוט בושה וכלימה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני לא מבין, יש פה חבלי לידה קשים של הממשלה הזאת.

נסים זאב: זה כמו שאישה כורעת ללדת, ומה לעשות, אז עושים לה ניתוח קיסרי בכוח כדי שהתינוק יצא לאוויר העולם.

נסים זאב: זה בדיוק מה שקורה פה – רוצים בכוח, בניתוח קיסרי, להוביל לבחירות.

נסים זאב: מישהו מבין למה הממשלה הזאת צריכה ללכת לבחירות?

נסים זאב: ממשלה שלא מפרקים אותה, מפרקת את עצמה.

נסים זאב: אני רוצה להבין, אדוני היושב-ראש, כל העניין הזה של חוק הלאום, זה פשוט מעורר מדנים.

נסים זאב: יש פה חוסר הבנה משווע, קודם כול מצד הדרוזים.

נסים זאב: יכול להיות שהחוק הוא טוב, אבל העיתוי שלו הוא מאוד מאוד בעייתי.

נסים זאב: אז מה אומרים ב-13 הרשויות המרכזיות של הדרוזים?

נסים זאב: הם בעצם באים ואומרים שהיה ארגון, כינוס חירום בכפר מע'אר, ואמרו שהחוק מנציח אפליה, קנאות, הסתגרות לאומית.

נסים זאב: הם יצאו בקריאה שהם דורשים חוק שיבטיח שוויון לאזרחים, ולא חוק לאום, שמנציח את האפליה ודוחק אוכלוסייה נאמנה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

נסים זאב: אני רק רוצה להשלים.

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, לא שאני חושב, חלילה וחס, יש פה איזו עדה, דרוזית, או צ'רקסית, או אפילו מוסלמים, שמופלית לרעה.

נסים זאב: פה אין אפליות.

נסים זאב: אני אומר לכולם, ותמיד אני חוזר ואומר: הלוואי שהיו זוכים במדינות ערב לקבל את היחס, באחוז קטן, מה שהם זוכים לו במדינת ישראל.

נסים זאב: אבל מה לעשות, החוק הזה כרגע הוא לא במקום, הוא לא לעניין, ולכן הייתי מציע לראש הממשלה, במקום לפרק את הממשלה ולהוביל את המדינה לקדחת בחירות, עדיף מאוד שיצא מהחוק הזה, של הלאום, לפני שיתרוצצו הבנים בקרבה.

משה זלמן פייגלין: תודה לחבר הכנסת זאב.

משה זלמן פייגלין: אני אאפשר לחבר הכנסת שמעון אוחיון לעלות לדוכן.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, תודה, קודם כול, כנסת נכבדה, אני מבקש להתייחס לסערת הרוחות סביב חוק הלאום.

שמעון אוחיון: כמו נושאים רבים בפוליטיקה שלנו, גם הדיון הזה, על חוק הלאום, "זכה" לסילוף עובדות.

שמעון אוחיון: למעשה, חוק הלאום הוא התשובה לתהליכים שחווינו בשנים האחרונות במדינת ישראל, בניצוחם של ארגונים אנטי-ציוניים שמטרתם כרסום ושחיקה באופייה של המדינה כמדינה יהודית, כמדינה של הלאום היהודי.

שמעון אוחיון: הארגונים הללו, שחלקם פועלים במימון ממשלות זרות בהיקף נרחב, מבקשים להשפיע על אופייה ועל זהותה של מדינת ישראל.

שמעון אוחיון: הם מבקשים להפוך את מדינת ישראל למדינת כל אזרחיה, והכול באמתלה ובתואנות של קידום זכויות אדם ודמוקרטיה.

שמעון אוחיון: דוגמה אחת היא ארגון "עדאלה", ארגון הממומן על-ידי תמיכות והחזקות של האיחוד האירופי, כולל כמובן הקרן החדשה לישראל.

שמעון אוחיון: הם מגנים את "התקווה", את ההמנון הלאומי, והם לא מעוניינים בחוק השבות.

שמעון אוחיון: הם לא מעוניינים בסמלה הרשמי של המדינה, דגל ישראל.

שמעון אוחיון: כל חוק – כל זכות שאנחנו מנסים לעגן ולדבר על הקשר בין מדינת ישראל לבין העם היהודי – כל זה זוכה לביטול ולמלחמה.

שמעון אוחיון: ארגונים כאלה מציפים את התקשורת ואת בתי-המשפט בישראל בהאשמות כאילו אנחנו באמת עוסקים באפליה ובגזענות.

שמעון אוחיון: השנה הוגשו, למשל, כמה תביעות לבטל את החוק העוסק באדמות שקרן קיימת לישראל מחזיקה כבר שנים רבות, עוד מלפני קום המדינה, בטענה שמדובר באפליה.

שמעון אוחיון: אני רוצה גם לצטט מתוך מחקרו – מתוך הסיכום של פרופסור שטיינברג, שמדבר על העניין הזה, של לנסות לייחס למדינת ישראל, לראות בה מדינה גזענית, או תיאוקרטית, כאשר מתעלמים מכך ש-28 מדינות באירופה, שהן כמובן חלק מהאיחוד האירופי, הן למעשה חברות נוצריות, עם סמלים ולוח שנה בהתאם.

שמעון אוחיון: בריטניה, למשל, יש לה כנסייה רשמית של המדינה.

שמעון אוחיון: היא איננה תיאוקרטית, היא איננה גזענית.

משה זלמן פייגלין: תודה.

שמעון אוחיון: תכף.

שמעון אוחיון: אותו הדבר, 55 מדינות בעולם המגדירות את עצמן מדינות מוסלמיות, חלקן גם תיאוקרטיות.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אוחיון, אתה מתחיל פה הרצאה מרתקת, אבל לא נראה לי שהבאת בחשבון את סד הזמן.

שמעון אוחיון: אוקיי, אני רוצה לסיים.

שמעון אוחיון: כמובן, הביקורת לא הופנתה כלפי המדינות האלה.

שמעון אוחיון: הביקורת היא רק כלפי מדינת ישראל.

שמעון אוחיון: אני רוצה רק לומר, לצערי, מה שהיה ברור מאליו עם הכרזת העצמאות, מתחילים להחיל בו כרסום ושחיקה, ואין ברירה אלא לשמור על הייחודיות.

שמעון אוחיון: זהותה של המדינה כמדינה יהודית זה ביטוי לגיטימי של עם ישראל, שייכותו וחיבורו למולדתו.

שמעון אוחיון: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היום הזה ייקבע עתידו הפוליטי של ראש הממשלה בנימין נתניהו; אם הוא יסיר מידיו את הכבלים של העבדות הקואליציונית שהוא גזר על עצמו ויכריז על בחירות כלליות, הוא יצא לחופשי, והעם יוכל לומר את דברו.

ישראל אייכלר: העם יאמר אם הוא רוצה שראש הממשלה יהיה לפיד, ליברמן, לבני או בנט, ואולי ביבי נתניהו.

ישראל אייכלר: מאותו רגע הוא יקבל תעודת שחרור ממעבידיו בקואליציה.

ישראל אייכלר: הוא יוכל להציג לעם את הישגיו, והעם ישפוט.

ישראל אייכלר: אבל אם, חלילה, הערב הזה בנימין נתניהו ייכנע, בפגישתו עם לפיד, לאיומים ויעניק לו מתנת בחירות בדמות חוק מע"מ אפס, מרגע זה הוא יהפוך לעבד נרצע לשישה חודשים.

ישראל אייכלר: הוא יובא לאחר אי-כבוד, כפודל קטן שנסחב כשבוי ומושפל אחרי רגלי שלושה כלבי רועים.

ישראל אייכלר: לפניהם תריע אף תצליח הגברת שתדבר בשצף קצף נגד כל הדברים שהיא בעצמה מסמלת: קיצוניות, אלימות, גזענות ושנאה.

ישראל אייכלר: הם ישפילו אותו ואת 18 המנדטים המפוארים של הליכוד אל מול 19 סנטורים של קליגולה, המלוכדים באין עתיד.

ישראל אייכלר: למחרת כניעתו של נתניהו ללפיד והעברת התקציב עם חוק מע"מ אפס תצא בשורת המהפכה בלפידי אש אל חוצות תל-אביב ובנותיה: הבאנו דירות עליכם, זוגות צעירים, ניצחנו.

ישראל אייכלר: לאחר שישה חודשים בשבי ימצא את עצמו נתניהו במערכת בחירות אכזרית; הכלכלה קורסת, המיתון בשער ומכביד והולך, יוקר המחיה עולה, מחירי הדירות יוזנקו מעלה.

ישראל אייכלר: ביבי חילק מתנות לכולם: הוא נתן ללבני ושטרן את חוק הגיור; נתן ללפיד את חוק מע"מ אפס; ייתן לבנט מאות מיליונים להתנחלויות – ורק לליכוד לא נשאר אפילו פירור.

ישראל אייכלר: מה הפלא שהוא יקבל בבחירות הבאות בקושי 12 מנדטים, כפי שכבר קרה לו לפני שנים לא רבות?

ישראל אייכלר: אנחנו מציעים לבנימין נתניהו ברגע האחרון לפני הקפיצה מהצוק, שהוא דיבר עליו לפני שבוע: אל תיכנע לאלה שמבקשים את נפשך כדי לרשת אותך.

ישראל אייכלר: אל תיתן להם לכרות לך את הקבר הפוליטי ולשתות את הקולות שלך בקשית.

ישראל אייכלר: צא לבחירות כמו מנהיג, תעמוד למשפט העם בקלפי, ואתה תחזור כמנצח, ודאי במצב יותר טוב מזה שאתה בו עכשיו.

ישראל אייכלר: אנחנו, בכל מקרה, אדוני היושב-ראש, מוכנים בכל עת לצאת אל הקלפיות כדי להפסיק את הטירוף שאחז בעם הזה בשנה וחצי האחרונה, של ממשלה שנלחמת נגד אזרחיה, ובפרט נגד קבוצות מסוימות.

ישראל אייכלר: אמרתי היום, ואני אומר שוב פה: כשאנשי מרצ, בוחרי מרצ, הנציגים שלהם לא בקואליציה, אז האזרחים שבחרו במרצ לא נפגעים בשום דבר מהעניין הזה.

ישראל אייכלר: הם מקבלים את כל הזכויות שיש לאזרח – כמו שהוא היה בוחר בליכוד.

ישראל אייכלר: לפוליטיקאים של מרצ יש בעיה, שהם לא שרים.

ישראל אייכלר: אבל כשיהדות התורה וש"ס אינן בקואליציה, משום מה יש תחושה במשרדי הממשלה שמותר לכולם לפגוע, להדיר, לרדוף ולקפח את כל בוחרי יהדות התורה וש"ס.

ישראל אייכלר: לכן, אנחנו, בעזרת השם, נצא לקלפיות בתפילה לקדוש-ברוך-הוא כיעקב אבינו בפרשת השבוע: "הצילני נא מיד אחי מיד עשו" – "פן יבוא והִכני אם על בנים"; "ואתה אמרת היטב איטיב עמך ושמתי זרעך כחול הים אשר לא יִספר מרֹב".

ישראל אייכלר: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – חבר הכנסת דוד צור.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

דוד צור: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עולה פה שורה של אנשים, ואני מודה שגם אני, ואנחנו מדברים גם על הצעות האי-אמון וגם על חברי אופוזיציה וקואליציה, שבעצם מנסים להסביר לעצמנו וגם לעם – והקשבתי דווקא לחברי חבר הכנסת אייכלר, בעניין הזה, שניסה להסביר בעצם למה חייבים ללכת לבחירות ולמה צריך עוד הפעם לשמוע את קול העם.

דוד צור: אז קודם כול, דמוקרטיה היא בעצם פלטפורמה, היא שיטה שתביא אותנו לכך שבסופו של דבר צריך להנהיג פה, לטפל בביטחון, בתקציב, ברווחה, בכלכלה, בעניים, ויש לנו כל כך הרבה בעיות, שבעצם כל היום אנחנו עסוקים בעצמנו, אם נלך לבחירות או לא, ואני, כפוליטיקאי צעיר, מסתכל על זה מהצד וחושב מה חושב הציבור עלינו, בבית הזה, על הממשלה, ואני מודה, אנחנו בקואליציה, אבל לצערי אני לא מצליח להסביר אפילו לעצמי על מה אנחנו מתקוטטים ועל מה הולכים.

דוד צור: אז היה חוק הלאום.

דוד צור: אם אני אשאל, גם בתוך הבית הזה, אבל בטח את הציבור, מה הניואנסים בין חוק הלאום שעליו אמר ראש הממשלה בשבוע שעבר: אני אביא את חוק הלאום בנוסח שלי, נוסח 14 נקודות וילסון, שהוא הקריא.

דוד צור: בעיני הן נקודות נכונות.

דוד צור: למה צריך את חוק הלאום?

דוד צור: אני לא בטוח שצריך אותו.

דוד צור: אני לא חושב שאנחנו צריכים את ההגדרה הזאת.

דוד צור: אנחנו חושב שאנחנו חיים 66 שנים לצד אחינו הערבים, המיעוטים, הדרוזים, הצ'רקסים וכל האחרים.

דוד צור: אני לא צריך, לא את עבאס ולא אף אחד שיגדיר אותנו כמדינת הלאום היהודי.

דוד צור: אבל אמר פה השר יובל שטייניץ שחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, לכאורה – ואמר את זה גם ראש הממשלה בשבוע שעבר – לכאורה איכשהו באיזונים משך את זה לכיוון יותר אוניברסלי ופחות ייחודי יהודי.

דוד צור: אז שיגדירו מדינת הלאום היהודי, ובאותה נשימה גם דמוקרטי.

דוד צור: אז נעבור את המשוכה הזאת.

דוד צור: מע"מ אפס?

דוד צור: אמר כבר ראש הממשלה, וכל הממשלה כבר אישרה את החוק הזה.

דוד צור: בואו תעבירו תקציב.

דוד צור: אחרת אנחנו נותנים סטירת לחי למשרד הביטחון, על 6 המיליארדים שהוא זקוק להם בתוספת.

דוד צור: אם הוא יתחיל לעבוד ב-1 חלקי 12, אנחנו מחזירים אותו אחורה – 1.2 מיליארד שקל למשרד לביטחון פנים, ועוד 1.6 למשרד הרווחה, והבריאות – בקיצור, תקענו את המדינה עכשיו לטווח של חצי שנה, של חודשים.

דוד צור: השורה התחתונה, לדעתי הציבור מאס בציניות הזאת, שבעצם רואה בפוליטיקה את חזות הכול, ולאו דווקא במשילות ובמה שאנחנו צריכים לשרת אותו.

דוד צור: אני חושב שיהיה פה המבוגר האחראי, אם ראש הממשלה, אם השר ליברמן, או יאיר לפיד שאמור להיפגש עם ראש הממשלה היום, או ציפי לבני, ואפשר להסדיר את הדברים האלה, וידידינו מהאופוזיציה ימתינו עוד שנה שנתיים.

דוד צור: גם תורכם יגיע.

דוד צור: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת צור.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': מכובדי היושב-ראש, מכובדתי השרה, חברים, במוצאי-שבת התקיימה הפגנה מול משרד ראש הממשלה בקריאה לחדול מאובססיית הפחד על חוק הלאום, ואנחנו קראנו ששר הכלכלה בנט, מהבית היהודי, יצא – תמיד קל מאוד להוציא את הכותרות – מה הוא אמר: שלטון לא מחליפים בהסתה ברחוב.

עיסאווי פריג': נגמרו הימים שנוריד את הראש.

עיסאווי פריג': אנחנו לא מסכימים לשתוק יותר.

עיסאווי פריג': מה, אדוני השר?

עיסאווי פריג': אתה מאיים?

עיסאווי פריג': מה לא תשתוק יותר?

עיסאווי פריג': מה נעשה פה?

עיסאווי פריג': אנשים חושבים אחרת ממך; חושבים שהסכנה באה ממך ומהאנשים שמסביבך, מאמינים שאתה מסית, יחד עם כמה אנשים מסביבך, ויוצאים להגיד את דעתם, ואתה בא ויוצא באיום כזה.

עיסאווי פריג': על מי אתה מאיים?

עיסאווי פריג': גם סתימת פיות, אדוני השר?

עיסאווי פריג': אני מתאר לעצמי שדברי, תשמע אותם.

עיסאווי פריג': חברים, יש לנו תכונה – יושב-ראש האופוזיציה בוז'י הרצוג אמר את זה, ואומר את זה תמיד כאן – כל אחד ישאל את עצמו אם התכונה הזאת קיימת, שאמרנו על ראש הממשלה – פחדן.

עיסאווי פריג': הוא חי מאובססיית הפחד, והאובססיה הזאת הגיעה למצב שאפילו על הזהות שלו הוא מפחד.

עיסאווי פריג': עלו כאן חברי כנסת, דיברו על הזהות, על חוק הלאום, שבעיני הוא מסוכן ליהודים הרבה יותר מאשר הוא מסוכן לערבים.

עיסאווי פריג': זה חוק שאם אתה מתייחס אליו – – –

מסעוד גנאים: היהודים הסכימו מי זה יהודי?

עיסאווי פריג': – – – אז אובססיית הפחד של ראש הממשלה הביאה אותו למצב שהוא פוחד על הזהות, על הדת שלו.

עיסאווי פריג': חברים, אני פוחד, תעזרו לי, אני רוצה לקבוע את הזהות שלי על-פי חוק, תעזרו לי.

עיסאווי פריג': אנחנו, המעצמה הכלכלית ומעצמת הסייבר, אני פוחד, הערבים השכנים – העולם יגנוב לי את הזהות, אני רוצה להגדיר את זה על-פי חוק.

עיסאווי פריג': אז הפחד והאובססיה האלה, שראש הממשלה חי בהם, והוא מעביר אותם לציבור בכל מיני צורות, ומקבל אצל שוליים בחברה מין מטרייה להסתה ומטרייה לגזענות, אני אומר – הדמגוגיה, כמה שהיא חזקה וטובה, גם יש לה סוף, והפחד הזה יוביל את כולנו למצב בלתי-נסבל.

משה זלמן פייגלין: תודה.

עיסאווי פריג': אז, חברים, בלא חוק הלאום, בלא בטיח.

עיסאווי פריג': הבנת מה שאמרתי?

משה זלמן פייגלין: לא, אבל הבנתי את המנגינה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת פריג'.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – חבר הכנסת אברהים צרצור.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, גברתי השרה, עמיתי חברי הכנסת, הרבה מים זרמו בצינורות של האזור ובצינורות של מדינת ישראל בימים האחרונים, ואני אמנה רק כמה כותרות בקטע הזה.

אברהים צרצור: הכותרת הראשונה: התפשטות הפאשיזם במדינת ישראל.

אברהים צרצור: דוגמה לכך – חוק הלאום, שבא כדי לקבוע בצורה חד-משמעית שאין נרטיב במקום הזה מלבד הנרטיב הציוני; אין היסטוריה, אין תרבות, מלבד התרבות וההיסטוריה היהודית, בארץ הקודש, ואין עם שנקרא עם פלסטיני, אלא רק עם יהודי.

אברהים צרצור: העם הפלסטיני, מבחינת החוק הזה, הם קבוצה של חייזרים שבאו מכוכב כזה או אחר והחליטו להשתקע בגבולות של מדינת ישראל, ועדיין אנחנו לא יודעים איזה גבולות יש למדינת ישראל, וישראל מרוב חמלה נתנה להם להשתקע וליהנות מזכויות פרט של מדינת ישראל.

אברהים צרצור: חלומות באספמיה, אפשר להגיד.

אברהים צרצור: כותרת אחרת: כיבוש משחית.

אברהים צרצור: דוגמה לכך, דוגמה בולטת, היא פרסום תמונות שהיינו עדים להן באחרונה – עם מדי אס.

אברהים צרצור: אס.

אברהים צרצור: נאציים.

אברהים צרצור: לא תמונות שלי ולא של אף חבר כנסת ערבי, אלא של קברניטי מדינת ישראל – נשיא המדינה, דנינו, לפיד, לבני ואחרים, ולא נשאר, כבוד היושב-ראש, אלא להוציא "פולסא דנורא" חדש, כדי שרצח פוליטי שני יתבצע הלכה למעשה במדינת ישראל.

אברהים צרצור: כותרת שלישית: אפליה גזענית, חצופה, נבזית, דוקרת, דוקרנית, שקופה.

אברהים צרצור: דוגמה לכך: החלטת משרד הבינוי לבנות 11 יישובים יהודיים באזור הנגב, בו בזמן שממשלת ישראל, מדינת ישראל, מתכננת לגרש כ-40,000 ערבים מאזור הנגב ולהרוס 25–30 יישובים ערביים באזור הנגב הקיימים מלפני קום מדינת ישראל.

אברהים צרצור: כותרת אחרת: בורות משוועת לשמים.

אברהים צרצור: דוגמה לכך: הצהרותיו של הרב הראשי לצה"ל מלפני כמה ימים שאין חשיבות לאל-אקצא בדת האסלאם, ירושלים לא הוזכרה אף פעם בקוראן, 90% מהמוסלמים אינם מכירים מה זה קוראן.

אברהים צרצור: הוא נתן גם פרשנות משלו, של המילה אל-אקצא – זה לא "ירושלים", אלא המקום הרחוק מאזור אל-מדינה או אזור מכה.

אברהים צרצור: פשוט מאוד, בורות משוועת שאין לה מקום בעולם הזה.

אברהים צרצור: כותרת אחרת, כבוד היושב-ראש, היא: היעדר תקווה של שלום.

אברהים צרצור: עזה מדשדשת במקום, היא יכולה להתפרץ פעם אחת בפני מדינת ישראל, ועל כן אחד הפרשנים הצבאיים – קראתי אתמול איזה מאמר פרשני – אומר:

אברהים צרצור: הגיע הזמן שישראל תדאג שהמצב בעזה לא יתדרדר.

אברהים צרצור: הרי אם המצב שם יתדרדר הוא יתפוצץ בפניה של ישראל, ולא בפניה של מצרים שעומדת מהצד בחיבוק ידיים.

אברהים צרצור: ואני מסכם עם שתי כותרות, רק בכמה שניות: היה מה שנקרא "דיבור" בימים האחרונים בביתו של נשיא מדינת ישראל, על פליטים יהודים או מגורשים יהודים מארצות ערב, והייתה השוואה בינם לבין הפליטים הפלסטינים שגורשו ממולדתם.

אברהים צרצור: אז אני אומר לכם במלוא הכנות: אין מה להשוות בין שתי הישויות האלה.

אברהים צרצור: פליטים יהודים שבמירכאות כפולות גורשו – והם לא גורשו – ממדינות ערב, הם יכולים לחזור מחר בבוקר.

אברהים צרצור: באותה נשימה, גם מיליוני פלסטינים רוצים לחזור למולדתם.

אברהים צרצור: ואני מסיים בצורה כזאת: בלבול ממשלתי שלם.

אברהים צרצור: פוליטיקאים בממשלה – – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

אברהים צרצור: אני מסיים בזאת; אני מבטיח לך, כבוד היושב-ראש.

אברהים צרצור: פוליטיקאים – אנחנו רואים זאת יום-יום בממשלת ישראל – עם תככים, עושים קונספירציות, מתכננים מי יהיה עם מי, מי נגד מי – זאת המדינה שבוחרת אך ורק, ודואגת אך ורק, איך לנצח בבחירות הבאות, ולא דואגת בשום פנים ואופן לדורות הבאים.

אברהים צרצור: הגיע הזמן שהעם בישראל יוציא את הממשלה הזאת לגרדום, במירכאות כפולות ומכופלות.

אברהים צרצור: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, גברתי השרה, עמיתי חברי הכנסת, חוק הלאום – אומרים שהחוק הזה הוא מיותר.

דב חנין: יש למישהו איזה ספק שהוא שמדינת ישראל תופסת את עצמה כמדינה יהודית?

דב חנין: למישהו מאזרחי המדינה הערבים יש לרגע תחושה שאין אפליה כלפי הערבים?

דב חנין: הרי לכולם ברור שהדברים האלה כבר נמצאים היום במדינת ישראל, ולכן יש כאלה שאומרים שחוק הלאום הוא חוק מיותר.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, האמת היא שזה מהלך מסוכן.

דב חנין: זה מהלך מסוכן, קודם כול ברמה הפוליטית, כי זה מהלך שמסמן שבירה של נתניהו לימין הקיצוני המסוכן והמטורף ביותר; זה מהלך מסוכן ברמה המשפטית, מכיוון שאנחנו מדברים על חוק-יסוד, אנחנו מדברים על תשתית המערכת המשפטית, אנחנו מדברים על משמעויות רוחב מרחיקות לכת, גם ביחס לערבים, אבל גם אפילו ביחס למעמדם של חוקי ההלכה בתוך מדינת ישראל.

דב חנין: המשפט העברי הופך להיות מרכזי במערכת המשפט.

דב חנין: מדינת ישראל עושה צעד לכיוון של מדינת הלכה.

דב חנין: אבל חמור לא פחות, עמיתי חברי הכנסת, זה המסר הסימבולי שהצעת החוק הזאת מנסה להעביר, וקודם כול להעביר לאזרחי המדינה הערבים.

דב חנין: המסר שהמדינה מנסה להעביר לאזרחיה הערבים הוא: ישראל איננה המדינה שלכם.

דב חנין: עכשיו תשאלו אותי: האם האזרחים הערבים היום חושבים שמדינת ישראל דואגת להם?

דב חנין: לא, אני חושב שאזרחי המדינה הערבים אין להם הרבה אשליות; הם מבינים איפה המדינה עומדת, הם מבינים שהיא מפלה אותם, הם לא מרגישים שהמדינה הזו באמת דואגת להם, והם גם לא מרגישים שהמדינה הזו באמת שייכת להם.

דב חנין: אז זו ההרגשה של האזרחים הערבים, אבל יש הבדל בין הרגשה של אזרחים לבין זה שהמדינה באה ואומרת לאזרחיה: אני לא שייכת לכם; אני, מדינת ישראל, לא שייכת לכם, אזרחי המדינה הערבים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת היא צעד נוסף במהלך שראש הממשלה מסמן, שהוא מסמן בו את המיעוט הערבי, את האוכלוסייה הערבית, כאויב הפנימי.

דב חנין: זה מהלך שמבטא במהותו גלישה של נתניהו לאפיק כהניסטי.

דב חנין: לא מקרה שאנשים כמו משה ארנס, כמו ראובן ריבלין, דן מרידור, בני בגין, המנהיגים ההיסטוריים של הליכוד שעודם בחיים, מגנים את המהלך הזה, מתנגדים לו.

דב חנין: נתניהו גולש למישור כהניסטי.

דב חנין: וכשהוא גולש למישור כהניסטי וכשאלה המסרים שמגיעים מלמעלה, הם מחלחלים למטה והם מגיעים לקרקע הפורייה ומצמיחים גידולים גזעניים.

דב חנין: היום היינו יחד עם חברי עפו אגבאריה בבית-הספר הדו-לשוני, וראינו איך נראים הפירות המורעלים האלה כשהם מגיעים לקרקע הכל-כך בשלה.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, צריך לשים לב לעוד דבר: כשמסמנים את המיעוט הערבי כשעיר לעזאזל, עושים בדיוק מה שעשו האנטישמים באירופה.

דב חנין: אז סימנו את היהודים.

דב חנין: ברוסיה של תחילת המאה, הססמה של "המאה השחורה" הייתה: "הכו ביהודים והצילו את רוסיה" – –

נסים זאב: השוואה מגעילה.

דב חנין: – – "הכו ביהודים והצילו את רוסיה" – –

נסים זאב: השוואה מגעילה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, דב חנין.

נסים זאב: השוואה לא במקומה – – –

דב חנין: – – וזה בדיוק מה שעושים אלה שמסמנים את האזרחים הערבים כשעיר לעזאזל כי אין להם פתרונות למשבר הדיור, אין להם פתרונות ליוקר המחיה, השכר מתחת לרצפה – –

נסים זאב: אז מה זה קשור לזמן הגרמנים?

נסים זאב: – – –

דב חנין: – – אין ביטחון חברתי, אין ביטחון אישי.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, את הצעות האי-אמון היום צריך לקבל.

דב חנין: המסקנה מכל מה שאמרתי היא שצריך להפיל את ממשלת ביבי, וטוב יום אחד קודם.

דב חנין: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: ואחרון הדוברים, חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.

באסל גטאס: חברי חברי הכנסת, כבוד היושב-ראש – – –

נסים זאב: איפה הכאפיה היום?

נסים זאב: איפה הכאפיה?

משה זלמן פייגלין: ששש, חבר הכנסת זאב.

באסל גטאס: אתה כבר לא יכול לראות אותי בלי כאפיה?

נסים זאב: אני לא יכול בלי כאפיה.

נסים זאב: אתה צריך להזדהות עם הלאום שלך.

באסל גטאס: אל תזלזל בכאפיה.

נסים זאב: לא, לא מזלזל.

נסים זאב: אני – – –

באסל גטאס: כאפיה היא חתיכת לבוש שלנו שאני משתמש בה כמו שצריך, כפי שצריך.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת גטאס, השעון רץ, חבל על הזמן.

באסל גטאס: לא, אבל הוא מדבר.

נסים זאב: לא, אני רוצה – – –

משה זלמן פייגלין: כן, כן, בסדר.

משה זלמן פייגלין: אני רק – – –

נסים זאב: – – – צריך לכבד את עצמך ואת הלאום שלך.

משה זלמן פייגלין: ששש, חבר הכנסת זאב, אני מבקש.

באסל גטאס: היו, רבותי, שאלות עקרוניות אם בשיטה הדמוקרטית צריך ויש לגשת לבחירות גם אחרי שנתיים, שנתיים וחצי, מהבחירות האחרונות ואם זה דמוקרטי כשלעצמו.

באסל גטאס: אני חושב שמעבר לכל השאלות שגרמו לנו וגורמות לנו להציע אי-אמון בממשלה – אני חושב שזה הזמן המתאים ביותר לבחירות.

באסל גטאס: כל האיומים והרעיונות שיוצאים מפי שרים שמתקוטטים ובערב אומרים שזה לא הזמן לבחירות – אני חושב שזה הזמן לבחירות.

באסל גטאס: וזה מהסיבה הפשוטה שהבחירות האחרונות שהיו במדינת ישראל היו כאילו אין סכסוך, כאילו האזור אינו על סף מלחמה.

באסל גטאס: העניינים שעמדו על הפרק בבחירות אז היו ענייני צדק חברתי ועניינים חברתיים, והעניין של שלום ומלחמה, עניין הסכסוך, עניין הכיבוש, המשך הכיבוש, לא זכו בבחירות האחרונות לשיח ציבורי אמיתי.

באסל גטאס: ומה קיבלנו?

באסל גטאס: קיבלנו ממשלה שמדרדרת את כל האזור ואִתה את כל עמי האזור לסף מלחמה, ממשלה שבתוכה יש 25 מנדטים, מתוך הקואליציה, אלה של יש עתיד ושל התנועה, שהם ובוחריהם לא מסכימים ולא באים מהמחנה הפוליטי של ביבי נתניהו.

באסל גטאס: היום, מה שקורה, שביבי נתניהו וממשלתו, בריצת אמוק ליצירת מצב בלתי נסבל באזור, מצב שעלול להביא את כל האזור לסף מלחמה; וחבילת חוקים גזעניים, כפי שאנחנו רואים – הוא משתמש בכוח של אותם 25 מנדטים.

באסל גטאס: זה מצב אידיאלי כדי לחזור ולהעלות את הסוגיות המרכזיות בבחירות חדשות, שיציבו את השאלה המרכזית, שאלת הגורל של כולנו, של כל עמי האזור, ומכאן, איך מתקדמים ולאן הולכים – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

באסל גטאס: – – האם הולכים לפשרה היסטורית בין העמים, שתתקן את העוול ההיסטורי ותביא לסיום הכיבוש ולמציאות חדשה, או להמשך שליטה של הקו הימני הרדיקלי הקיצוני הקיים?

באסל גטאס: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת גטאס.

משה זלמן פייגלין: ישיב השר יובל שטייניץ.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

טלב אבו עראר: כמה זמן, כבוד השר?

יובל שטייניץ: כמה שיידרש.

ניצן הורוביץ: זה לא בלתי מוגבל.

יובל שטייניץ: חבר הכנסת הורוביץ – –

ניצן הורוביץ: אבל אני תמיד נהנה לשמוע אותך, אז מבחינתי אתה יכול לדבר כמה שאתה רוצה.

יובל שטייניץ: – – קודם כול, אני מודה לך.

קריאה: איפה אקוניס?

קריאה: איפה סגן השר אקוניס?

יובל שטייניץ: שנית, גם אני שואל את עצמי איפה אקוניס.

יובל שטייניץ: איפה אקוניס – מדינה שלמה שואלת את עצמה איפה אקוניס, אבל מאחר שסגן השר הנכבד איננו בסביבה, אז השר ימלא את מקומו.

יובל שטייניץ: שנית, אתם מוזמנים לקרוא כמה קריאות ביניים שאתם רוצים, זה רק יסייע לי בנאומי.

עפו אגבאריה: זה יעזור לך למשוך את הזמן.

יובל שטייניץ: לא, חס וחלילה.

יובל שטייניץ: אמרתי: יסייע לי בנאומי.

משה זלמן פייגלין: אם אפשר שם, באגף של מרצ, להתיישב.

יובל שטייניץ: זה מבחינה אינטלקטואלית יסייע לי.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת גלאון, חברת הכנסת זנדברג, אם אפשר לשבת שם בבקשה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, יש בכנסת מוסד ותיק של הצעות והצבעות אי-אמון בימי שני.

יובל שטייניץ: זה מוסד שעובר מדור לדור ומקדנציה לקדנציה.

יובל שטייניץ: ואנחנו, מכוח האינרציה, ממשיכים בהצעות האי-אמון האלה, שאיבדו – – –

ניצן הורוביץ: אנחנו שומרי מסורת.

יובל שטייניץ: שומרי מסורת, נכון.

יובל שטייניץ: אבל אתה יודע, לפעמים צריך לרענן גם את המסורת.

יובל שטייניץ: והצעות האי-אמון בכנסת הפכו לדבר כל כך אוטומטי, בכל יום שני, שהציבור איבד בהן כל עניין.

יובל שטייניץ: הן לא מרגשות, הן לא מסעירות, זה מעין ריטואל שגם האופוזיציה וגם הקואליציה הפסיקו להתרגש ממנו, אבל לא רק הקואליציה והאופוזיציה; גם אזרחי ישראל כבר לא מייחסים להצעות האלה שום חשיבות, והשם "אי-אמון", במקום שיהיה מיוחד למצבים ייחודיים, שבהם, בעקבות התפתחות כזו או אחרת, יש באמת סערה פוליטית כזו או אחרת, יש באמת קונסטלציה שבה אופוזיציה מנסה להצביע אי-אמון בממשלה – זה הפך למצוות אנשים מלומדה, לריטואל, למשהו שלא מכבד את עצמו.

יובל שטייניץ: בכל יום שני אנחנו מצביעים פה על הצעות אי-אמון, דוחים אותן – הרבה הצעות אי-אמון, האחת אחרי השנייה; מנמקים אותן, מדברים נגדן, ולבסוף דוחים אותן.

יובל שטייניץ: והבעיה, שגם האוכל הכי טוב, כשאתה אוכל אותו בכל ארוחה, ויום אחרי יום, מאבד מטעמו והופך לתפל.

נחמן שי: מה זה, דיאטה פה?

יובל שטייניץ: וזה מה שקורה.

יובל שטייניץ: מה?

נחמן שי: זה דיאטה?

יובל שטייניץ: המשלתי את זה לדיאטה.

יובל שטייניץ: וזה מה שקורה, לצערי, להצעות האי-אמון.

יובל שטייניץ: אני, דרך אגב, לא מאשים את חברי האופוזיציה הנוכחית, ולא אותך, ולא את דני דנון, כי גם כשאנחנו היינו באופוזיציה נהגנו להגיש מבול של הצעות אי-אמון, שלא הרשימו אף אחד ולא ריגשו את אזרחי ישראל.

יובל שטייניץ: לכן אני מציע לך, אדוני היושב-ראש, ולכם, חברי הקואליציה והאופוזיציה, פעם אחת לשקול הגבלה של מספר הצעות האי-אמון בקדנציה או במושב של הכנסת.

יובל שטייניץ: לשקול איחוד של הצעות אי-אמון.

יובל שטייניץ: לשקול איזה פרוצדורה מיוחדת שתחזיר קצת פלפל, קצת מלח, קצת טעם וקצת כבוד להצעות האי-אמון, שהפכו לריטואל יבשושי כל כך וצפוי מראש.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כפי שאמרתי קודם, ראש הממשלה בנימין נתניהו הודיע שהוא עושה מאמץ לקרוא את הקואליציה לסדר, ליישר את ההדורים, או כפי שקרא לזה פעם מנחם בגין, כשהוא היה ראש הממשלה, עליו השלום – לתקן את הקלקולים.

יובל שטייניץ: אני משוכנע שרוב מכריע של אזרחי ישראל מייחלים להצלחתו של ראש הממשלה, כי העובדות הבסיסיות ברורות לכולם: מדינת ישראל מתמודדת עם אתגרים לאומיים כבדים ביותר – אתגרי הביטחון הלאומי, גל הפיגועים והטרור בירושלים וגם באזורים בגושי התיישבות, ביישובים יהודיים, ביהודה ושומרון.

יובל שטייניץ: הניסיון להצית מהומות בירושלים, תוך ניצול הטרנד הג'יהאדיסטי שחוגג בכל רחבי המזרח התיכון, בין השאר על-ידי אבו מאזן, שקורא למוסלמים להגן על מסגד אל-אקצא – להגן מפני מי?

יובל שטייניץ: מפני היהודים.

יובל שטייניץ: זו מתכונת בטוחה לחרחור מלחמה ומהומות דמים.

יובל שטייניץ: זה כולל את הסוגיות שמאיימות עלינו מצפון ומדרום, וזה כולל, כמובן, את איום הגרעין האיראני, שלא בוטל, שלא נעלם, שלא נוטרל עדיין סופית, אלא רק נדחה.

יובל שטייניץ: ולמזלנו הצלחנו, בין השאר על-ידי כל המגעים וההסברה שלנו, למנוע חתימה על הסכם שהיה עלול להיות הסכם רע לנו ורע לעולם כולו, הסכם מלא חורים ופרצות עם איראן.

יובל שטייניץ: אבל האתגרים הללו דורשים טיפול רציני ודחוף כולם.

יובל שטייניץ: בצדם יש לנו אתגרים כלכליים.

יובל שטייניץ: זה לא סוד שיש האטה בצמיחה.

יובל שטייניץ: היינו במקום הראשון בצמיחה ובצמיחה לנפש בעולם המערבי כולו, ולא עוד.

יובל שטייניץ: יש האטה בצמיחה.

יובל שטייניץ: חווינו צמיחה שלילית, גם צמיחה שלילית לנפש, ואנחנו צריכים להתמודד עם אתגרים כלכליים לא פשוטים, לא פשוטים, שעליהם נוספת כמובן פגיעה נוספת בכלכלה בעקבות מבצע "צוק איתן".

יובל שטייניץ: ונוסף על כל אלה יש אתגרים מדיניים לא פשוטים, כי הרשות הפלסטינית – אבו מאזן בעצם נמצא בעיצומה של מתקפה מדינית קשה ביותר על מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: חווינו מתקפת טילים וטרור מעזה, ואנחנו חווים מתקפה מדינית מרמאללה.

יובל שטייניץ: זו מתקפה שבאה לשלול את זכותנו להתקיים כמדינה יהודית דמוקרטית בארצנו.

יובל שטייניץ: זו מתקפה שהולכת לאו"ם, שהולכת לבית-הדין הבין-לאומי, שמנצלת את העיוות הנורא במועצת האו"ם לזכויות אדם – שמדינות כמו איראן ולוב וסוריה ואלג'יריה ואחרות מצביעות על ועדת חקירה שתחקור את צבא הגנה לישראל שפועל נגד ארגוני טרור וירי רקטות מעזה.

יובל שטייניץ: ויש כרגע ניסיון של אבו מאזן לנצל את ועדת שייבס, שיושבת ומכינה דוח.

יובל שטייניץ: אנחנו יודעים, שייבס כבר אמר את דעתו מראש, שהוא רוצה לראות את מדינת ישראל ומנהיגיה בבית-הדין הבין-לאומי.

יובל שטייניץ: אז זה השופט האובייקטיבי, שהודיע מראש שברצונו לראות את מנהיגי מדינת ישראל בבית-הדין הבין-לאומי, ועכשיו הוא כותב את הדוח שלו.

יובל שטייניץ: וכשכל הדברים הללו מתגלגלים, הדבר הכי לא אחראי ולא רציני ולא מועיל הוא שבמקום להתמודד אתם אנחנו נלך לבחירות מוקדמות.

יובל שטייניץ: עם זאת, יש קלקולים בקואליציה.

יובל שטייניץ: את הקלקולים הללו צריך לתקן.

יובל שטייניץ: מפלגות הקואליציה צריכות לחזור, להבין ולהכיר בכך שיש לא רק ממשלה בישראל אלא ראש ממשלה, ולא מגישים לא תוכניות כלכליות ולא תוכניות מדיניות ללא תיאום אתו וללא הסכמתו – ואת הקלקולים הללו צריך לתקן.

יובל שטייניץ: אנחנו כולנו מאחלים לראש הממשלה הצלחה במשימה שלו, כי הבחירות המוקדמות, המוקדמות מדי, הן לא לטובתה של מדינת ישראל, אבל ההצלחה כמובן תלויה ביכולת להכניס סדר, משמעת, שכל ישר וכללי התנהגות בתפקוד הממשלה והקואליציה.

יובל שטייניץ: אי-אפשר לחיות בממשלה במצב של "איש הישר בעיניו יעשה", שכל מפלגה, כל מנהיג מפלגה יחליט ויעשה את הישר בעיניו, לא בתחום הכלכלי, לא בתחום המדיני ולא בתחום הביטחוני.

יובל שטייניץ: לכן הדבר הנכון ביותר מבחינתה של מדינת ישראל הוא לדחות את הצעות האי-אמון שמוגשות כאן היום, בתקווה גדולה שנוכל להתגבר על הקלקולים בקואליציה ולחזור לתפקד כממשלה שיש בה סדר ומשמעת, ולא שכל שותף קואליציוני מכריז הכרזות, יוזם יוזמות, בשלושת התחומים המרכזיים של ניהול המדינה – בתחום הביטחוני, בתחום המדיני ובתחום הכלכלי.

יובל שטייניץ: לא ניתן לקדם מהלכים משמעותיים או תוכניות משמעותיות ללא תיאום ואישור של ראש הממשלה ותיאום עם הממשלה.

יובל שטייניץ: ברגע שהדבר הזה יוסדר, אם יוסדר, יש מקום להמשך כהונתה של הממשלה הזו, ומבחינתי האישית הייתי שמח לראות את האופוזיציה חוברת לקואליציה בממשלת אחדות לאומית.

יובל שטייניץ: לכל מי שמקבל את מנהיגותו של נתניהו, כמו רוב אזרחי ישראל בסקרי דעת הקהל – הרי לא רק בבחירות, גם בסקרי דעת הקהל העכשוויים הוא נתפס פעם אחרי פעם אחרי פעם, ועוד הפעם ועוד הפעם, כמועמד המתאים ביותר, כאיש המתאים ביותר לעמוד בראשות הממשלה ולהנהיג את מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: תחת ההכרה שזה רצונם של מרבית אזרחי ישראל היה אפשר אולי אפילו להרחיב את הקואליציה.

יובל שטייניץ: אני חושב שהדבר הזה רצוי לאור האתגרים שעומדים בפנינו.

יובל שטייניץ: לכן, אני רוצה לסכם את דברי ולומר – אני חושב שכל אזרחי ישראל שמתבוננים כאן בהצעות האי-אמון, בחיזיון הזה, המיותר הזה, הריטואל הקבוע – – –

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אנחנו יכולים ללכת, הוא ימשיך.

איתן כבל: יקראו לנו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: זו פעם שלישית שעולה השר שטייניץ עכשיו לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: הוא השיב גם על שתי הצעות אי-אמון, וכל פעם הוא משכנע יותר ויותר.

יולי יואל אדלשטיין: אני חי בתחושה שהפעם דווקא האי-אמון לא יעבור, הודות לשכנוע של השר שטייניץ.

אראל מרגלית: עכשיו אנחנו מבינים את אפלטון, למה הטרידו אותו הסופיסטים.

יולי יואל אדלשטיין: למה מה?

אראל מרגלית: למה את אפלטון הטרידו הסופיסטים שכל הזמן היו עולים – – –

יובל שטייניץ: עוד הפעם – מה השאלה על אפלטון?

אראל מרגלית: עכשיו אנחנו מבינים מה הטריד את אפלטון, הסופיסטים שהיו עולים – – –

קריאה: נפלת על שטייניץ, זה לא ייגמר טוב.

יובל שטייניץ: כן, חבר הכנסת אריאל מרגלית יש לו השכלה – – –

יולי יואל אדלשטיין: אראל מרגלית.

יובל שטייניץ: אראל מרגלית.

יובל שטייניץ: – – – יש לו השכלה פילוסופית משובחת, אבל הוא ודאי, אם הוא קרא את ספרי ומאמרי, יודע שאני מזדהה עם אפלטון והרציונליסטים ולא עם הסופיסטים.

יובל שטייניץ: למרות – – –

אראל מרגלית: אבל אתה כמו אחד הסופיסטים.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו אני מבין איפה סלע המחלוקת ביניכם.

יובל שטייניץ: אתה יודע מה?

יובל שטייניץ: אני מקבל את הערתך בהבנה ובאהדה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אני קורא לכנסת לדחות את הצעות האי-אמון, ואני קורא לקואליציה להתאחד מחדש תחת מנהיגותו של ראש הממשלה ולטפל בבעיות הבוערות של מדינת ישראל, ובראשן, בשלושת התחומים המרכזיים של ניהול המדינה: הביטחון הלאומי, הכלכלה הלאומית והמדיניות.

יובל שטייניץ: תודה רבה ובהצלחה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לשר יובל שטייניץ.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו סדרה של – חברי הכנסת, נא לשבת, בוודאי מי שמעוניין להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו סדרה של הצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן היא על הצעת האי-אמון מטעם סיעת העבודה: הממשלה לא מטפלת ברווחה וישראל תקועה בתחתית הדירוג של ה-OECD.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הוגשה בקשת הממשלה לקיום הצבעה שמית בהצעה זו.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אבקש ממזכירת הכנסת לקרוא בשמות חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – בעד עפו אגבאריה – בעד יולי יואל אדלשטיין – נגד יצחק אהרונוביץ – נגד שמעון אוחיון – נגד אורי אורבך – נגד דוד אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח רוברט אילטוב – נגד קארין אלהרר – נגד זאב אלקין – נגד אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – נגד יעקב אשר – אינו נוכח מיכל בירן – בעד בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח אלי בן-דהן – נגד נפתלי בנט – נגד יואב בן צור – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – בעד אבישי ברוורמן – בעד מוחמד ברכה – אינו נוכח עמר בר-לב – בעד באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – בעד זהבה גלאון – בעד גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – בעד משה גפני – בעד יעל גרמן – אינה נוכחת דני דנון – נגד אריה דרעי – אינו נוכח רונן הופמן – נגד ניצן הורוביץ – בעד צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – בעד אבי וורצמן – נגד יצחק וקנין – אינו נוכח נסים זאב – בעד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – בעד ציפי חוטובלי – נגד דב חנין – בעד ישראל חסון – בעד בועז טופורובסקי – נגד אחמד טיבי – אינו נוכח מרדכי יוגב – נגד שלי יחימוביץ – בעד משה יעלון – נגד אליהו ישי – אינו נוכח איתן כבל – בעד אמנון כהן – בעד יצחק כהן – בעד מאיר כהן – נגד זבולון כלפה – נגד חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד עליזה לביא – נגד ציפי לבני – נגד לימור לבנת – נגד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת מיקי לוי – נגד יריב לוין – נגד אביגדור ליברמן – אינו נוכח לאון ליטינצקי – נגד דב ליפמן – נגד יעקב ליצמן – אינו נוכח עוזי לנדאו – נגד סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת שאול מופז – בעד משה מזרחי – בעד אברהם מיכאלי – בעד מרב מיכאלי – בעד אלכס מילר – נגד עמרם מצנע – נגד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – בעד אראל מרגלית – בעד משולם נהרי – בעד בנימין נתניהו – נגד חנא סוייד – בעד שמעון סולומון – נגד אורית סטרוק – נגד ניסן סלומינסקי – נגד חמד עמאר – נגד משה זלמן פייגלין – נגד שי פירון – נגד מאיר פרוש – אינו נוכח יעקב פרי – נגד עיסאווי פריג' – בעד רינה פרנקל – נגד עמיר פרץ – אינו נוכח דוד צור – נגד אברהים צרצור – בעד עדי קול – נגד פניה קירשנבאום – נגד רות קלדרון –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד יפעת קריב – נגד מירי רגב – נגד מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – בעד דוד רותם – נגד יואל רזבוזוב – נגד יוני שטבון – נגד יובל שטייניץ – נגד מאיר שטרית – נגד אלעזר שטרן – נגד נחמן שי – בעד סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – נגד איציק שמולי – בעד יאיר שמיר – אינו נוכח סתיו שפיר – בעד איילת שקד – אינה נוכחת פנינה תמנו-שטה – נגד

יולי יואל אדלשטיין: גברתי המזכירה, נא לקרוא בשמות חברי הכנסת שלא השתתפו בהצבעה בסיבוב הראשון.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) דוד אזולאי – בעד ישראל אייכלר – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח יעקב אשר – אינו נוכח בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח יואב בן צור – אינו נוכח מוחמד ברכה – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת יעל גרמן – אינה נוכחת אריה דרעי – אינו נוכח יצחק וקנין – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח אליהו ישי – בעד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – אינו נוכח יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – נגד מאיר פרוש – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח יאיר שמיר – אינו נוכח איילת שקד – אינה נוכחת

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, האם יש מישהו שלא קראו בשמו, לא השתתף בהצבעה ומעוניין או מעוניינת להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: אני לא רואה כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי המזכירה, נא להתחיל בספירת הקולות.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מודיע, למען הסר ספק, שמייד בתום ההכרזה על תוצאות ההצבעה על האי-אמון של מפלגת העבודה אנחנו נעבור להצבעה אלקטרונית על כל שאר ההצעות, ולכן כדאי להיות במקום, ודאי מי שרוצה להשתתף בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חוזר ומודיע: תהיה ההצבעה אלקטרונית על שאר הצעות האי-אמון, לכן כדאי לשבת במקום.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא מסגיר סודות בשלב כזה מוקדם.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, מתי יוצאים לפגרת בחירות?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?

משה גפני: מתי יוצאים לפגרת בחירות?

יצחק כהן: הערב, הערב.

איתן כבל: רוצים לסדר את זה ב"בין הזמנים".

יולי יואל אדלשטיין: סדר זה סדר, אדוני שר החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, להלן התוצאות, לידיעת כלל חברי הכנסת, ובמיוחד חבר הכנסת חיים כץ: בעד – 38, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון מטעם סיעת העבודה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעת ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 36 נגד – 57 נמנעים – אין הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 36, 57 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון מטעם סיעת ש"ס לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעה של יהדות התורה – מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות יהדות התורה – מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 37 נגד – 57 נמנעים – אין הצעת סיעות יהדות התורה – מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 37 בעד, 57 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת יהדות התורה – מרצ, הצעת האי-אמון של יהדות התורה – מרצ, לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת האי-אמון מטעם חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל-מד"ע–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 35 נגד – 57 נמנעים – 1 הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל-מד"ע–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, להלן התוצאות: בעד – 35, נגד – 57, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת דחתה את כל הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב לצניעות: המועמדים להרכיב את הממשלה הבאה לא רצו אפילו להיות כאן.

יולי יואל אדלשטיין: מרוב התרגשות הם לא הגיעו להצבעות האלה – פרט, ודאי, לחבר הכנסת יצחק הרצוג, צריך לציין לפרוטוקול.

איתן כבל: היו אצל החייט.

יולי יואל אדלשטיין: היו אצל החייט, אומר חבר הכנסת כבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שתי הודעות מטעם ועדת הכנסת ימסור לנו יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: טעון הצבעה או לא טעון הצבעה?

יולי יואל אדלשטיין: לא טעון הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

): אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד ראש הממשלה, השרים, חברות וחברי הכנסת, להלן הודעות מטעם ועדת הכנסת:

): אני מודיע בזה על חילופי אישים בוועדת הכספים מטעם סיעת התנועה: חבר הכנסת עמיר פרץ יכהן כממלא-מקום קבוע במקום חבר הכנסת עמרם מצנע, שחדל לכהן ביום 27 באוקטובר 2014.

אראל מרגלית: מצנע לא היה בכספים.

): היה ממלא-מקום.

): הודעה שנייה: ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום, כי ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעת חוק העונשין (תיקון מס' 120) (יידוי או ירי של אבן או חפץ אחר), התשע"ה–2014, מ/897, לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

): הודעה שלישית: אבקש להודיע בזה על חילופי אישים בוועדה המשותפת של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות וועדת החוץ והביטחון לנושא משא-ומתן בהיעדר התייחסות למאבק הפליטים היהודים יוצאי ארצות ערב להכרה ולפיצויים – מטעם ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, חבר הכנסת זאב אלקין יכהן במקום ראובן ריבלין, שנבחר לנשיא המדינה.

): תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/904).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק למניעת הסתננות ולהבטחת יציאתם של מסתננים ועובדים זרים אחרים מישראל (תיקוני חקיקה והוראות שעה), התשע"ה–2014, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את החוק שר הפנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, למדינת ישראל גבולות יבשתיים וימיים באורך של מאות קילומטרים עם שכנותיה.

גלעד ארדן: מראשיתו של גל ההסתננות לפני כתשע שנים ועד היום נתפסו יותר מ-60,000 בני-אדם שהסתננו לישראל שלא דרך תחנות גבול.

גלעד ארדן: אומנם מרבית המסתננים נכנסו לישראל דרך הגבול עם מצרים טרם השלמת גידורו, אך גם לאחר השלמת גדר הגבול עם מצרים אי-אפשר למנוע לחלוטין מעבר מסתננים נוספים דרך הגבול האמור, וגם דרך גבולותיה האחרים של המדינה, לתוך תחומי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: ההסדר החקיקתי הייחודי החל על מסתננים בלתי מתועדים לפי החוק למניעת הסתננות נועד לתת מענה לטיפול בתופעת ההסתננות רחבת ההיקף שעמה התמודדה ישראל בשנים האחרונות.

גלעד ארדן: כידוע לכולנו, חברי חברי הכנסת, השלכותיה של התופעה באות לידי ביטוי בין השאר בפגיעה במרקם החיים בחברה הישראלית, פגיעה בשוק העבודה, צמצום המשאבים במערכות השונות, דוגמת מערכת החינוך, מערכת הבריאות ומערכת הרווחה, השמורים לאזרחי ישראל ותושביה השוהים בה כדין, וכן, לצערנו, לעתים בהגברת הפשיעה באזורים שבהם מרוכזים מהגרים בלתי חוקיים.

גלעד ארדן: אני מודע היטב לכך שחובתנו, כמדינתו של העם היהודי, גם לשמש דוגמה ומופת בדרך שבה אנחנו מטפלים במהגר – כל מהגר, דרך אגב, בין שהוא חוקי, בין שהוא בלתי חוקי, בין שהוא נמלט מרצח עם ובין שהוא מסתנן שהגיע לכאן כדי לשפר את איכות חייו.

גלעד ארדן: ועדיין יש לנו חובה ראשונה במעלה כלפי אזרחי מדינת ישראל, ולא נוכל להתעלם מהפגיעה הקשה והייחודית שנגרמת לתושבים רבים במדינה מתופעת ההסתננות, ובראשם, כמובן, תושבי דרום תל-אביב, אשר סבלו ועדיין סובלים משינוי דרמטי באופי מקום מגוריהם, משינוי תרבותי, וכן, כן, כפי שאמרתי, מירידה ברמת ביטחונם האישי.

גלעד ארדן: ולכן, עוד טרם חקיקת החוק הנוכחי הביאה הממשלה הסדרים שונים להתמודדות עם התופעה הזאת, ומסתננים הושמו במשמורת לפי חוק הכניסה לישראל, אבל שוחררו ממנה לאחר פרק זמן קצר יחסית, בין השאר משום שחוק הכניסה לישראל לא אפשר החזקה של אדם במשמורת למשך יותר מ-60 ימים.

גלעד ארדן: תיקון מס' 3, שנחקק בעבר, ביטא את מדיניות הממשלה שלפיה יש להחיל על המסתננים הסדר משפטי ייחודי ומחמיר יותר, שונה מהדין החל על שוהים שלא כדין לפי חוק הכניסה לישראל, בין השאר כי יש הבדל משמעותי בין אדם שנכנס לישראל כדין, דרך מעבר גבול חוקי, וניתנה לו אשרת כניסה לתקופה נקובה, ובהמשך הפך לשוהה שלא כדין, לבין מסתנן שנכנס ביודעין לישראל שלא דרך תחנת גבול, ללא מסמכי זיהוי רשמיים ובאופן בלתי מתועד.

גלעד ארדן: תופעה זו, כמובן, מקשה על רשויות המדינה לברר את זהותו, את מדינת אזרחותו, תושבותו ומוצאו של המסתנן, ולמעשה מקשה מאוד את היכולת המעשית להרחיק אותו מישראל למדינה כלשהי.

גלעד ארדן: כמו כן, מסתנן שנכנס באופן בלתי מתועד לישראל, מלכתחילה הכניסה שלו היא בלתי חוקית, ולכן יש מקום להחיל דין מחמיר יותר, כפי שתיארתי.

גלעד ארדן: ולכן, לפי תיקון מס' 3 היה אפשר להחזיק את המסתננים במשמורת לתקופה של עד שלוש שנים, בכפוף לעילות שחרור שנקבעו בחוק.

גלעד ארדן: אבל, לצערנו, ביום 16 בספטמבר 2013 קבע בית-המשפט העליון, בשבתו כבג"ץ, בהרכב מורחב של תשעה שופטים, כי סעיף 30א לחוק אינו חוקתי, וכלל הוראותיו בטלות, מאחר שטמונה בו פגיעה בלתי מידתית בזכות לחירות ולכבוד האדם הקבועה בחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.

גלעד ארדן: בעקבות פסק-הדין בעתירת אדם, פנתה הממשלה לגיבוש אמצעים חלופיים שיאפשרו לה להתמודד עם ההשלכות החמורות הנובעות מתופעת ההסתננות אבל שפגיעתם במסתננים תהיה פחותה והם יעמדו בעקרונות שנקבעו בפסק-הדין.

גלעד ארדן: הממשלה תיקנה פעם נוספת את החוק למניעת הסתננות וקבעה כמה הסדרים שאפרט מייד.

גלעד ארדן: במקביל, היא הורתה – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת מיכאלי, אם אפשר, בבקשה לנהל את הדיון בירכתי האולם.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת הרצוג.

משה זלמן פייגלין: תודה.

גלעד ארדן: במקביל, הממשלה הורתה, בהחלטה מס' 960 מנובמבר 2013, שעניינה תוכנית משולבת ומתואמת לטיפול בתופעת ההסתננות, על יישום של מהלך כולל, משולב ומתואם לטיפול בתופעה, בעלות של מאות-מיליוני שקלים.

גלעד ארדן: הממשלה הורתה על הקצאת משאבים מיוחדים למשטרת ישראל לצורך שיפור הביטחון של תושבי שכונות דרום תל-אביב שבהן שוהה אוכלוסייה גדולה במיוחד של מסתננים.

גלעד ארדן: כפי שאמרתי, היא העבירה חוק שהתקבל בכנסת ב-10 בדצמבר 2013, שבמסגרתו עוגנו הכללים והמסגרת הנורמטיבית להקמת מרכז השהייה הפתוח, הידוע בכינויו מתקן "חולות".

גלעד ארדן: תיקון מס' 4, שבא בעקבות תיקון 3 שנפסל, כפי שתיארתי, קבע שני הסדרים עיקריים הכוללים מארג של אמצעים: הסדר אחד קבע הוראות לעניין גירוש והחזקה במשמורת במתכונת מידתית יותר מזו שנקבעה בתיקון 3, ופרק ד' קבע הוראות לעניין הקמתו והפעלתו של מרכז שהייה פתוח ושהיית מסתננים במתקן כאמור.

גלעד ארדן: אני חייב לציין שבעקבות האישור של תיקון מס' 4 וההתגייסות של חברי כנסת רבים בבית הזה, שהבינו את חומרת התופעה, ובראשם חברת הכנסת מירי רגב, יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה – בעקבות האישור של התיקון הקודם חלה ירידה דרמטית גם במספר המסתננים שנכנסו לישראל, ובשנה, שנה וחצי האחרונות צנח המספר באמת לבודדים בלבד, אבל לא פחות, ואולי יותר חשוב מכך, החוק נתן את תוצאותיו גם בעידוד כלפי המסתננים הקיימים, ואלפי מסתננים החלו בעצם לחזור לארצות מוצאם, וכך בעצם הוקל גם סבלם, אם כי במידה מועטה, של תושבי דרום תל-אביב.

גלעד ארדן: נגד התיקון הזה, תיקון מס' 4, הוגשה עתירה לבית-המשפט העליון, ולצערנו, ב-22 בספטמבר 2014 קיבל בית-המשפט העליון את העתירה וקבע – – –

מיכל רוזין: – – –

גלעד ארדן: אני מתאר את עמדת הממשלה, לא את עמדתך, חברת הכנסת רוזין.

גלעד ארדן: לצערנו.

גלעד ארדן: אנחנו כפופים להחלטות בית-המשפט העליון ומכבדים אותן – –

קריאה: – – –

גלעד ארדן: – – יחד עם זאת, להביע צער מותר לנו.

גלעד ארדן: ואנחנו בצער רב קיבלנו את החלטת בית-המשפט שקבעה שסעיף 30א לחוק למניעת הסתננות, שעניינו החזקת מסתנן במשמורת, אינו חוקתי בשל פגיעתו הבלתי-מידתית, לדברי בית-המשפט העליון, בזכות החוקתית לחירות ולכבוד, ועל כן הוא בטל.

גלעד ארדן: כמו כן קבע בית-המשפט כי גם דינו של פרק ד' לחוק למניעת הסתננות, אשר מכוחו הוקם מרכז השהייה, מתקן "חולות", להתבטל, בשל פגיעתו, לדברי בית-המשפט העליון, בזכות לכבוד ולחירות.

גלעד ארדן: בית-המשפט קבע כי פרק ד' אינו צולח את הבחינה החוקתית בראש ובראשונה מאחר שלא נקבעה בו כל מגבלת זמן לשהייה במרכז השהייה, וכן לא נקבעה כל עילה לשחרור ממנו.

גלעד ארדן: בית-המשפט גם קבע שדרישת ההתייצבות לרישום נוכחות שלוש פעמים ביום אינה מידתית.

גלעד ארדן: לצד זאת, השעה בית-המשפט את תוקפה של ההכרזה שלו על הבטלות לתקופת 90 יום, ואפשר לכנסת לגבש הסדר חקיקתי מתאים.

גלעד ארדן: אני מזכיר לכולנו שאותם 90 ימים שבית-המשפט העליון אפשר לנו ככנסת לגבש הם הסדר חקיקתי יחלפו ב-22 בדצמבר השנה.

גלעד ארדן: אם זה יקרה, ואני מאוד מקווה שזה לא יקרה, מתקן "חולות" למעשה ייסגר, ואלפי המסתננים הבלתי-חוקיים ששוהים בו ישוחררו, ולאחר מכן כמובן יהיה קשה מאוד לאתר אותם ואת המקום שבו הם נמצאים, ולמעשה לאכוף את החוק הקיים.

גלעד ארדן: ואנחנו, ככנסת, חברת הכנסת רוזין שמחייכת, אמורים להיות מוטרדים מהיכולת של הממשלה לאכוף – –

מיכל רוזין: כמה אלפים ישוחררו?

גלעד ארדן: – – חוקים שעוברים כאן, בכנסת.

מיכל רוזין: כמה אלפים ישוחררו?

מירי רגב: לא מעניין אותה – – – את המדינה – – –

מיכל רוזין: כמה יש שם?

גלעד ארדן: חברי חברי הכנסת, תיקון החקיקה שלפנינו נדרש הואיל וההסדר הקיים בחוק הכניסה לישראל אינו נותן מענה מספק על תופעת ההסתננות בכללותה ועל הצורך להתמודד אתה באמצעים אפקטיביים שיש בהם כדי להגשים את התכלית שקבע בית-המשפט – כן, גם בית-המשפט – כתכלית ראויה, ולכן הממשלה מציעה כאן היום לתקן את החוק למניעת הסתננות ולהחליף את הסעיפים שבוטלו בידי בית-המשפט.

גלעד ארדן: ההסדר שאנחנו מציעים כאן היום בחוק הוא הסדר מתון יותר מזה שנקבע בתיקון מס' 4.

גלעד ארדן: הוא אמצעי מידתי יותר, העומד בסטנדרטים החוקתיים שנקבעו בפסק-הדין בפרשת גברסלסי, לשם הגשמת התכליות המשולבות כמפורט להלן.

גלעד ארדן: ואני מציג, ממש בקצרה, מה הם השינויים המרכזיים.

גלעד ארדן: החוק המוצע שמונח בפניכם משנה קודם כול בפרק – מציע קודם כול תיקונים בחוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט), גם בפרק ב' לחוק עובדים זרים, התשנ"א–1991, וגם בחוק העסקת עובדים על-ידי קבלני כוח-אדם, התשנ"ו–1996.

גלעד ארדן: השינויים המרכזיים הם כדלהלן: סעיף 30א לחוק קובע תקופת משמורת של שלושה חודשים, בשונה ממה שהיה בעבר, כפוף לשיתוף פעולה של המסתנן.

גלעד ארדן: אם הוא לא ישתף פעולה יהיה אפשר כמובן להאריך את תקופת המשמורת, לעומת תקופה מרבית של שנה לפי ההסדר שהיה קיים בתיקון מס' 4.

גלעד ארדן: אמרתי, ואני עדיין חוזר ואומר, שעמדתי הייתה שונה בנושא הזה מעמדתו של היועץ המשפטי לממשלה; חשבתי שאפשר לקבוע תקופה של שישה חודשים, כמו התקופה שקבועה בדירקטיבה האירופית.

גלעד ארדן: עם זאת, בשל האי-הסכמה עם היועץ המשפטי לממשלה, והעובדה שעל-פי תקנון הממשלה אין אפשרות להניח הצעת חוק בלא שהיועץ המשפטי לממשלה סומך את ידיו על החוקתיות שלה, ובשל קוצר הזמנים שתיארתי, שעלול להביא לכך שמתקן "חולות" ייסגר, הממשלה הניחה את הצעת החוק בנוסח שהצגתי לפניכם.

גלעד ארדן: לאחר השחרור, ככל שהוא יתבצע בתום שלושת החודשים, יוציא נגד המסתנן ממונה ביקורת הגבולות הוראת שהייה במרכז השהייה.

גלעד ארדן: כך יוצא שמסתנן חדש יוחזק במשמורת שלושה חודשים, אבל בסיומם הוא לא ישוחרר למרכזי ערים, אלא יופנה למרכז השהייה ב"חולות" למשך תקופה מקסימלית של 20 חודשים.

גלעד ארדן: קביעת תקופת המשמורת נעשתה בהתחשב באותם נתונים עדכניים על אודות היקף תופעת ההסתננות לישראל בחודשים האחרונים, שכפי שאמרתי ירדה באופן דרמטי, ולגביה אמר גם היועץ המשפטי לממשלה, שאם הוא יראה שהמספר הזה יעלה מחדש, הוא ישקול לתמוך גם בהארכת תקופת המשמורת, וחשוב לי לציין זאת לפרוטוקול הכנסת.

גלעד ארדן: פרק ד' לחוק קובע כי אפשר לתת הוראת שהייה לכל מסתנן שקיים קושי מכל סוג שהוא לגרשו למדינת מוצאו, וההסדר החדש שאנחנו מציגים כאן ביחס לפרק ד' כולל גם הוא שינויים משמעותיים בהשוואה להסדר שנקבע בתיקון 4.

גלעד ארדן: השינויים העיקריים הם: 1.

גלעד ארדן: הגבלה בחוק של תקופת הזמן לשהייה במרכז השהייה ל-20 חודשים, לעומת תקופה בלתי-מוגבלת שהייתה בעבר; 2.

גלעד ארדן: קביעת חובת התייצבות אחת בלבד, סמוך לשעת סגירת המרכז בלילה, בין 20:00 ל-22:00, לעומת שלוש התייצבויות ביום שהיו בתיקון מס' 4; 3.

גלעד ארדן: הפחתת תקופת ההחזקה במשמורת שאפשר להשית על מסתנן שיפר את הוראות סעיף 32ב לחוק.

גלעד ארדן: שינוי משמעותי נוסף בהצעת החוק לעומת ההסדר שנקבע בתיקון מס' 4, שנובע אף הוא מהערות בית-המשפט, קשור להגבלת הוצאת הוראות שהייה לקבוצות אוכלוסייה ייחודיות.

גלעד ארדן: לכן – וזה אולי חשוב לך במיוחד, חברת הכנסת רוזין – נקבעו כמה מקרים שבהם ממונה ביקורת הגבולות לא ייתן הוראת שהייה במרכז השהייה; למשל לקטין, למשל לאישה; למשל למי שגילו יותר מ-60 שנה; להורה לקטין הסמוך על שולחנו בישראל; למי שממונה ביקורת הגבולות שוכנע כי בשל גילו או מצב בריאותו, לרבות בריאותו הנפשית, שהייתו במרכז השהייה עלולה לגרום נזק לבריאותו, או למי שמשטרת ישראל הודיעה כי יש ראיות לכאורה לכך שנעברה לגביו עבירה של סחר בבני-אדם או החזקה בתנאי עבדות.

גלעד ארדן: ואני שוב חוזר ומדגיש שאני מבין היטב גם את חובתנו כמדינה של העם היהודי, שנמלט והיה שנים רבות במדינות לא לו, גם לשמש דוגמה ולהתחשב בסבלם ובתנאים שבהם מוחזקים אותם פליטים, או מהגרים, או מסתננים בלתי חוקיים, כל אחד לפי המקרה הפרטני שלו.

גלעד ארדן: חידוש חשוב נוסף שקיים בחוק, והוא בעצם תיקון חקיקה עקיף – כי אנחנו רוצים, כפי שאמרתי, לא רק לעצור את גל ההסתננות, אלא גם לפעול ולעודד יציאה של מסתננים בלתי חוקיים וחזרתם לארצות מוצאם או לארצות אחרות.

גלעד ארדן: בחוק נקבעים הסדרים כלכליים חדשים שיחולו על מעסיקי עובדים זרים ועל עובדים זרים שהם מסתננים לצורך הבטחת יציאתם מישראל ולצורך הגברת האכיפה בכל הקשור להעסקת עובדים זרים ומסתננים, כפי שאני אפרט בקצרה.

גלעד ארדן: תיקון סעיף 1יא לחוק עובדים זרים מטיל חובה על מעסיק עובד זר או עובד זר שהוא מסתנן לשלם פיקדון חודשי בעד העובד, אשר יימסר לו בעת יציאתו מישראל.

גלעד ארדן: כפי שאמרתי, זה הסדר שנועד לעודד יציאה מישראל כדין, ובמועד, של עובדים זרים בתום התקופה שבה קיבלו אישור חוקי לשהות במדינה.

גלעד ארדן: תיקון סעיף 2 – – –

מיכל רוזין: הצעת החוק החדשה מאפשרת את העסקתם?

גלעד ארדן: לא.

גלעד ארדן: יש גם עובדים זרים חוקיים בישראל – –

מיכל רוזין: לא, אתה מדבר פה על – – –

גלעד ארדן: – – ויש מסתננים בלתי חוקיים.

גלעד ארדן: העובדים הזרים החוקיים – כולנו הרי רוצים שבתום התקופה שהם קיבלו לגביה אישור, כדי – – –

מיכל רוזין: זה לא שייך לחוק ההסתננות.

גלעד ארדן: זה בהחלט – – –

מיכל רוזין: זה חוק עובדים זרים.

גלעד ארדן: זה החוק למניעת הסתננות.

גלעד ארדן: ברגע שעובד חוקי לא יצא מהארץ בתום התקופה שבה הוא קיבל אישור לעבוד, הוא עלול להפוך למסתנן בלתי חוקי – –

מיכל רוזין: – – – אישור העסקה.

גלעד ארדן: – – ולכן יש לזה קשר הדוק – –

מירי רגב: – – –

גלעד ארדן: – – לחוק הקיים.

גלעד ארדן: נתווכח על כך אצל מירי בוועדה.

מיכל רוזין: אני שואלת – – – לתת להם אישורי העסקה – – –

מירי רגב: אז שאלת, אז מה – – –

מיכל רוזין: – – – חוק-יסוד – – –

גלעד ארדן: אני מניח שאת נרשמת לדבר, חברת הכנסת רוזין.

גלעד ארדן: אם נרשמת לדבר על החוק – – –

מירי רגב: אנחנו נדון על זה.

מירי רגב: עכשיו השר מציג את היתרונות של החוק.

מיכל רוזין: – – –

גלעד ארדן: אני מניח שנרשמת לדבר.

גלעד ארדן: את תאמרי את הדברים – –

מיכל רוזין: לא תוכל לענות לי?

גלעד ארדן: – – ואם אבחר לסכם אשיב לך, ואם לא, אני מתחייב להגיע לוועדה, כפי שאני תמיד נוהג לעשות – אני מכבד את הכנסת ואת דיוני הוועדות – וללוות את החקיקה, ולתת מענה, ואם יש צורך, גם לתקן את החוק.

גלעד ארדן: תיקון סעיף 2 לחוק עובדים זרים מציע להחמיר בענישה של מעסיקים אשר מעסיקים עובד זר בלא רישיון, או שמעסיקים עובד זר כאשר אין בידיהם היתר להעסקת עובד, ולקבוע קנסות מוגדלים בשל העסקה שלא כדין של עובד זר שהוא מסתנן.

גלעד ארדן: מוצע גם לקבוע – – –

אראל מרגלית: על זה אני רק אומר לך – – –

גלעד ארדן: אני מודע לדיון על זה.

אראל מרגלית: – – – עם המסעדות, עם זה, אתם עושים להם את המוות – – –

גלעד ארדן: חבר הכנסת אראל מרגלית – – –

אראל מרגלית: – – – את המוות.

אראל מרגלית: אתם פושטים עליהם באמצע הלילה – – –

גלעד ארדן: אבל, חבר הכנסת אראל מרגלית – –

אראל מרגלית: – – – והאנשים האלה, הם שוטפים את הכלים, והם עושים זה, יש להם מקום שמחזיק אותם, ובעלי המסעדות פתאום נהפכים לאלה – – –

גלעד ארדן: – – אציע לך עצה תקשורתית מעל הדוכן – –

אראל מרגלית: כן.

גלעד ארדן: – – מה שאתה אומר עכשיו אף אחד לא שומע, רק אני.

גלעד ארדן: אוקיי?

אראל מרגלית: כן.

גלעד ארדן: אני מניח – או שתירשם ותבוא ותאמר, ואז יראו כל המעסיקים של עובדים זרים, בין שהם בעלי – –

אראל מרגלית: לא, אני אומר את זה לך.

גלעד ארדן: – – מסעדות או אחרים שאתה דואג להם, או שתבוא לוועדה – ואני עוזר לך עכשיו, שידעו גם שאתה דואג – –

אראל מרגלית: ואללה – –

גלעד ארדן: – – וייתכן שאני אשתכנע, וייתכן שמירי רגב תשתכנע, והנושא יעלה להצבעה, ואני לא פוסל דיון בנושא הזה.

גלעד ארדן: נכון שזה לא עיקר החוק, אני מסכים אתך, ואני פתוח לעניין.

גלעד ארדן: הפעם החוק הזה מוגש בלוח זמנים מאוד קצר.

גלעד ארדן: לא לכל סעיף פה הייתי שותף מתחילתו ועד סופו, לתהליך הדיון בו, אבל אני פתוח לשמוע את ההערות שלך.

אראל מרגלית: – – זה ששר הופך ליועץ שלי זה כבוד – – –

גלעד ארדן: לא, זה רק בעניינים ספציפיים שאולי יש לי בהם יותר ניסיון ממך, לא בדאגה לעסקים קטנים ובינוניים, ששם ודאי יש לך לא פחות ניסיון ממני.

אראל מרגלית: או גם גדולים.

גלעד ארדן: בהחלט.

גלעד ארדן: במקביל, כחלק מהחמרת הענישה מוצע לקבוע קנסות מינהליים גבוהים מאלה הקבועים בתקנות העבירות המינהליות כלפי מי שמעסיקים מסתננים שאינם רשאים לעבוד בישראל.

גלעד ארדן: במטרה להגביר את הפיקוח על קבלני כוח-אדם וקבלני שירות המעסיקים בין היתר מסתננים, מובהר כי קבלנים שיבצעו הפרות, רישיונם יישלל.

גלעד ארדן: חברי היקרים – ואלו באמת משפטי האחרונים – חשוב לזכור: ביטול – – –

קריאה: – – –

גלעד ארדן: לא, לא.

גלעד ארדן: – – – ביטול החוק בפעם השנייה על-ידי בג"ץ – אני לא רוצה לגרום לדחייה בפגישה בין שר האוצר לראש הממשלה – מקשה עלינו כמדינה לבצע מדיניות להתמודדות עם תופעות ההסתננות.

גלעד ארדן: סגירת מתקן השהייה, חס וחלילה, פירושה עלול להיות הוצאת יותר מ-2,000 מסתננים בלתי חוקיים לרחובות ישראל.

גלעד ארדן: ביטול תקופת המשמורת לגמרי עלול לעודד מחדש את גל ההסתננות לישראל.

גלעד ארדן: ולכן, מכל הסיבות האלה, ומתוך אמונה שהצעת החוק מהווה הסדר מידתי ומאוזן יותר, שנועד לתת מענה לזכותה ולחובתה של מדינת ישראל להגן על גבולותיה, להגן על ריבונותה, להגן על שלום אזרחיה ותושביה, לצד חובותיה על-פי חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, אני מבקש מכם מאוד לתמוך בהצעת החוק בקריאה ראשונה, כדי לאפשר לנו לתת מענה על בעיית ההסתננות הבלתי-חוקית.

גלעד ארדן: החובה שלנו היא גם להציע פתרונות למצוקתם של תושבי דרום תל-אביב, והדברים של בג"ץ – עם כל הכבוד, המילים לבדן לא יוכלו לתת את המענה הזה, אם הכנסת לא תיתן את המענה באמצעות כלים אפקטיביים בידי הממשלה, וכן, גם לשמור על זהותה היהודית של מדינת ישראל, תוך מתן התייחסות נדרשת לפסיקת בית-המשפט העליון בנושא זה.

גלעד ארדן: אני מבקש מכם לתמוך בהצעה ולהעבירה לוועדת הפנים לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

גלעד ארדן: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה לשר ארדן.

רות קלדרון: אנחנו עוברים לדיון.

רות קלדרון: אני מבקשת את חבר הכנסת משה מזרחי – חבר הכנסת מזרחי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אלי ישי וחברת הכנסת שקד.

משה מזרחי: גברתי היושבת-ראש, אדוני שר הפנים, מר ארדן, לא יצא לי לברך אותך, אז אני מברך אותך בהצלחה בתפקידך.

זהבה גלאון: גם עכשיו אני – – –

משה מזרחי: אני מקווה שתהיה פתוח גם לדברים של בג"ץ בשתי הפעמים שהוא החליט לבטל – עם הטחת הראש של הממשלה הזאת, עם הצעות החוק שהיא מגישה, עם החוקים שהיא מגישה, בהקשר הזה של הטיפול במסתננים.

משה מזרחי: אני באמת לא מצליח להבין – זה ממש מדַגֵם – איך באמת, זה ממש סימפטום של הממשלה הזאת – כשאני מבין את הרציונל שחבוי מאחורי הרעיון הזה, מה שנקרא "להקשות את היד על המסתננים", ואולי בצדק במידה מסוימת, אבל הדרך שבה הולכים היא פשוט בלתי נתפסת.

משה מזרחי: ואני לא קולט את האטימות הזאת, כשעכשיו אנחנו שומעים שדווקא החוק הזה הוא הגורם המרתיע מהמדרגה הראשונה לאי-הגעתם של האריתריאים והסודאנים והמסתננים למיניהם מאפריקה למדינת ישראל.

משה מזרחי: זה קרה אך ורק בגלל הגדר, נקודה, ועל זה צריך לומר מילים טובות.

משה מזרחי: מאז קמה הגדר – לא קשור לחוק הדרקוני הזה, שככל שמנסים לתקן אותו הוא הולך ונראה רע והולך בניגוד לרוח שבג"ץ מנסה לשדר לממשלה הזאת.

משה מזרחי: במה אתם פותרים את הבעיה של שכונות דרום תל-אביב, תגידו לנו אתם; איך זה פותר את הבעיה של שכונות דרום תל-אביב?

משה מזרחי: ונניח שאנחנו הולכים אתכם, עם ה"מידתי" הזה, שנוגד לגמרי את הרוח שבג"ץ מנסה לשדר לכם, ולהגיד, אולי שעתכם היפה הגיעה לעשות מעשה אחר, יותר יצירתי, מאשר לנקוט את הכלים האלה, שהם כיסוי לערווה, תסלחו לי, על העובדה שמנציחים את הצרה הצרורה הזאת על גבם של תושבי דרום תל-אביב.

משה מזרחי: איפה הפתרון החלופי שלכם למצוקה של תושבי השכונות?

משה מזרחי: תשימו בצד האמצעים הדרקוניים האלה, המידתיים – גם פתרון כלשהו שיעזור לתושבי שכונות דרום תל-אביב לחיות את חייהם כמו שראוי להם במדינה מתוקנת.

משה מזרחי: אתם, הממשלה, יצרתם שם אקסטריטוריה, ועל זה שנינו מסכימים, רק שאתם לא מטפלים באקסטריטוריה המדינתית הזאת.

משה מזרחי: יושבים שם אזרחי מדינת ישראל במצוקה איומה, ואתם אפילו אקמול לא נותנים להם.

משה מזרחי: ונניח שכל המנגנון הזה, שנועד לדרבן את יציאתם מן הארץ – כמה מהנתונים של אלה שיצאו מן הארץ נוגעים לאלה ששוכנים בדרום תל-אביב?

משה מזרחי: כלום.

משה מזרחי: ונניח שיצאו 1,500–2,000 – –

רות קלדרון: תם הזמן.

רות קלדרון: בבקשה, להתחיל לסיים.

משה מזרחי: אני כבר מסיים.

משה מזרחי: – – בשנה, אלוהים אדירים; למה ימתינו תושבי שכונות דרום תל-אביב?

משה מזרחי: לעוד עשר שנים?

משה מזרחי: לעוד 20 שנה, כדי שבאמת הבעיה הזאת תרד להם מעל הגב?

משה מזרחי: אני חושב שבצד המהלכים הדרקוניים האלה על הממשלה הזאת לעשות מעשה גדול ולפצות את תושבי דרום תל-אביב לא רק בפיזור נכון של המסתננים ונתינת פתרונות תעסוקתיים – יש לי רשימה ארוכה, והזכיר את זה פה אראל מרגלית, של בעלי מסעדות – – –

רות קלדרון: בבקשה לסגור – – –

משה מזרחי: ואני רוצה להגיד לכם פה, שמנהלי ארגוני עובדים – –

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

משה מזרחי: – – כאלה ואחרים מוכנים לקלוט את העובדים האלה במקום את ההגירה הבלתי-חוקית ברישיון שאנחנו עושים עם ייבוא העובדים הזרים.

רות קלדרון: תודה רבה.

משה מזרחי: אכן ככה, אדון נסים.

רות קלדרון: אני אומנם מסכימה אתך, אבל אנחנו שומרים על הזמן.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת אלי ישי, בבקשה; ורשימת הדוברים תמה או נסגרה כרגע.

אליהו ישי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני הייתי מאוד שמח לבוא לומר פה היום שיש לי לפחות הצעת חוק כלשהי שיכולה להביא בשורה, כאדם שטיפל בסיפור של המסתננים והצמיחו לו קרניים בגלל הדברים שהוא אמר, מה שהוא אמר באותן תקופות, ומתברר שהוא צדק בכל הדברים, בכל המקרים.

אליהו ישי: במקרה הזה ודאי – באשר למסתננים כמעט אין ויכוח.

אליהו ישי: אמרתי שצריך גדר ואמרתי שצריך חוק לשלוש שנות כליאה.

אליהו ישי: הרבה אנשים בבית הזה לא אהבו את זה, אבל רק זה מה שהוריד באופן דרמטי את חדירת המסתננים לארץ.

אליהו ישי: עכשיו אני אומר לכם נתון שאולי לא תבינו אותו בשלב הראשון:

אליהו ישי: הגדר לא מנעה ב-100% את כניסת המסתננים.

אליהו ישי: בשנה האחרונה נכנסו, כמדומני – בשנה שעברה כ-45, השנה כ-21.

אליהו ישי: הנה, יחד אנחנו מתקדמים.

אליהו ישי: מה קרה שהם נכנסו?

אליהו ישי: הגדר לבד – – –

אראל מרגלית: רגע, אחרי הגדר הסתננו?

אליהו ישי: אחרי הגדר הסתננו בשנה שעברה כ-45 והשנה כ-21.

אליהו ישי: למה אני העברתי את החוק אז?

אליהו ישי: גדר לבד לא תעזור, כי לכל גדר של 10 מטרים או 12 מטר יש סולם של 13 מטר, ויש גם מנהרות מלמטה.

אליהו ישי: ועובדה, חודרים.

אליהו ישי: 70-60 איש חדרו, עלו מעל לגדר.

אליהו ישי: השילוב של החוק – השילוב של החוק, בעצם – – –

מיכל רוזין: – – –

אליהו ישי: אנשי המקצוע במשרד הפנים היום אומרים: 80% בשל החוק, 20% בשל הגדר.

אליהו ישי: זאת אומרת, ברגע שמסתנן אומר: רגע, יש לי גם לעבור את הגדר וגם אני נכנס לשלוש שנים לכלא, לא, זה לא הולך, אני בבית – אני נמצא במקום שממנו אני בא, ואני לא הולך לשם.

אליהו ישי: אבל כשהוא יודע – – –

משה מזרחי: אז מה זה קשור לתושבי דרום תל-אביב – – –

אליהו ישי: תקשיב לי טוב, למה שאני רוצה לומר.

אליהו ישי: תקשיב טוב למה שאני רוצה לומר – – –

רות קלדרון: – – –

אליהו ישי: אני רוצה זמן פציעות.

אליהו ישי: תקשיב טוב למה שאני רוצה לומר.

אליהו ישי: החוק שאומר היום את מה שהוא אומר, שלושה חודשים – שווה לו להסתנן היום.

אליהו ישי: ואני אומר לכם, תרשמו לפניכם, והלוואי שאני טועה: עכשיו יתחילו לבוא מסתננים, לעלות מעל הגדר, או מלמטה.

אליהו ישי: כך זה קורה בגבול ארצות-הברית–מקסיקו, אני לא ממציא שום דבר.

אליהו ישי: קצת למדתי והצצתי מה קורה בעולם.

אליהו ישי: עכשיו הם יבואו, כי רק שלושה חודשים הם ישבו בכלא, ואלה שיכניסו אותם ל"חולות" או למתקני השהייה – אגב, גם אז כשהייתי אומר: גדר, אמרו לי שאני קיצוני.

אליהו ישי: אמרתי: חוק, אמרו שאני קיצוני.

אליהו ישי: אמרתי: מתקני שהייה, אמרו לי: מחנות.

אליהו ישי: בסוף, מתקני השהייה הם אחד הגורמים המשמעותיים.

אליהו ישי: שילוב של ארבעה דברים: הראשון, גדר; השני, חקיקה אמיצה; השלישי, מתקני שהייה – שיעזבו מרצון.

אליהו ישי: עזבו כ-6,000 איש מרצון.

אליהו ישי: למה עזבו מרצון?

אליהו ישי: כי הם יודעים שלא יהיו להם מקומות עבודה והם יישארו ב"חולות" שנה, שנתיים, שלוש שנים וארבע, ואז הם יעזבו מרצון.

אליהו ישי: מה זה הדבר הרביעי?

אליהו ישי: זו חקיקה שלא ייתנו להם מקומות עבודה.

אליהו ישי: אמר לי פעם מובארק, בימים הטובים שלו, כשנפגשתי אתו בשליחות – – –

רות קלדרון: עכשיו מתחיל זמן פציעות.

אליהו ישי: אני כבר מסיים.

רות קלדרון: יש לך עוד – – –

אליהו ישי: – – – אמרתי לו: למה אתה נותן להם להיכנס?

אליהו ישי: אז הוא אומר לי: מה אתה רוצה?

אליהו ישי: אתם משוגעים.

אליהו ישי: אמר לי את זה בערבית: אינתם מג'נונים.

אליהו ישי: אמרתי לו: למה?

אליהו ישי: מה קרה?

אליהו ישי: שו?

אליהו ישי: למה?

אליהו ישי: הוא אומר לי: מדינה שלא רוצה מסתננים, למה היא נותנת להם מקומות עבודה?

אליהו ישי: אז הראשון, אמרנו, גדר.

אליהו ישי: השני, אמרנו, חקיקה על שלוש שנים.

אליהו ישי: השלישי, מתקני שהייה.

אליהו ישי: הרביעי, חקיקה שלא תיתן להם מקומות עבודה.

אליהו ישי: היום, מה בעצם הממשלה עושה?

אליהו ישי: הממשלה אומרת: רק שלושה חודשים.

אליהו ישי: משתלם לכולם לבוא, להיכנס, מלון חמישה כוכבים בשבילם, שלושה חודשים, ואחר כך יוצא לחופשי, לעבודה.

אליהו ישי: אחר כך – למתקן "חולות", למתקני שהייה.

אליהו ישי: שם רק שנה ושמונה חודשים.

אליהו ישי: למי לא יהיה משתלם להמתין שנה ושמונה חודשים במתקני שהייה?

אליהו ישי: ארוחת בוקר, צהריים וערב, תעסוקה פה ושם, גם אולי הוא יוציא תואר או שניים.

אליהו ישי: תלוי בכישרון שלו, אבל תואר ודאי הוא יכול להוציא, תואר ראשון – ורק אחר כך, ברגע שהוא החזיק שנה ושמונה חודשים, הוא יצא לחופשי.

אליהו ישי: חוכמת חלם.

אליהו ישי: זה מזכיר לי בדיוק את הסיפור על חכמי חלם: היה גשר שבור.

אליהו ישי: אז מה אמרו אותם חכמים?

אליהו ישי: בואו נבנה למטה בתי-חולים – –

רות קלדרון: הסתיים הזמן.

אליהו ישי: – – נבנה בתי-חולים, בית-קברות, שיקום – – –

רות קלדרון: במהירות, בבקשה.

אליהו ישי: – – – בעיות פסיכולוגיות, בעיות אורתופדיה.

אליהו ישי: כל מי שנפל מהגדר, טיפלו בו בצורה הכי טובה.

אליהו ישי: חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

אליהו ישי: אבל במקום זה – –

רות קלדרון: חבר הכנסת ישי, הזמן תם.

אליהו ישי: – – חכמים, תתקנו את הגשר, שאף אחד לא ייפול.

אליהו ישי: אותו דבר פה: שלושה חודשים זה נחמד, כולם ימתינו בסבלנות.

אליהו ישי: שנה ושמונה חודשים במתקני שהייה – –

רות קלדרון: תודה רבה.

אליהו ישי: – – זה נחמד, אבל זה לא יעצור את המסתננים.

אליהו ישי: צר לי שהממשלה לא מגלה אומץ לבצע חקיקה שתתמשך – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת ישי, תודה רבה.

אליהו ישי: אני כבר מסיים, אני כבר מסיים.

אליהו ישי: מה לעשות, זה תחום שאני מכיר היטב, אני גם – – –

רות קלדרון: הוספתי לך דקה – – –

אליהו ישי: דקה.

אליהו ישי: – – – וזה גם בוער בקרבי – – –

אראל מרגלית: אז כמה אתה רוצה?

אליהו ישי: אני אגיד לך, מרגלית, אני לא שונא מסתננים.

אליהו ישי: תאמין לי, אף אחד בבית הזה, אני מקווה, לא מאמין, חושב, שאני שונא את המסתננים – – –

זהבה גלאון: – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת ישי, תודה רבה.

אליהו ישי: זהבה, אף אחד גם – כולנו הרי – – –

רות קלדרון: תודה ששיתפת אותנו.

אליהו ישי: אני כבר מסיים.

אליהו ישי: – – – בתחרות מי יותר יפה נפש.

אליהו ישי: אני, בסופו של דבר, בניתי – – –

זהבה גלאון: – – –

אליהו ישי: אני בסופו של דבר בניתי את הגדר, הובלתי לבניית הגדר, מתקני השהייה וחקיקה, שצמצמו באופן דרמטי – –

רות קלדרון: תודה רבה.

אליהו ישי: – – את מספר המסתננים.

אליהו ישי: עכשיו, כדי להחזיר אותם הביתה – –

רות קלדרון: חבר הכנסת ישי, מספיק, די.

אליהו ישי: – – כדי להחזיר את ה-45,000 הביתה – –

רות קלדרון: אני מבקשת שתסיים.

אליהו ישי: – – צריך שהם ייכנסו למתקני שהייה ללא גבול, כדי שהם יעזבו מרצון.

רות קלדרון: חבר כנסת ישי, תודה רבה.

רות קלדרון: מספיק, די.

אליהו ישי: בקצב הזה, אף אחד לא יעזוב מרצון.

אליהו ישי: לצערי הרב, הממשלה לא תשיג את המטרה החשובה – –

רות קלדרון: אתה מסתנן לזמן שלנו.

אליהו ישי: – – שהיא צריכה להשיג, קרי לעצור את המסתננים – –

רות קלדרון: תודה רבה לך.

אליהו ישי: – – שלא ייכנסו יותר, ולשלוח בחזרה את המסתננים – –

רות קלדרון: תודה רבה.

אליהו ישי: – – לביתם, לארצם ולמולדתם.

אליהו ישי: תודה רבה.

רות קלדרון: הוא התחיל טוב, אבל לקח את הזמן מאחרים.

רות קלדרון: חברת הכנסת איילת שקד, בבקשה, זה הזמן שלך.

רות קלדרון: ואחרייך – חבר הכנסת דב חנין.

רות קלדרון: אמרת והלכת.

זהבה גלאון: איך איילת – – –

איילת שקד: מחכה לי – – –

מיכל רוזין: היא גם יפת נפש – – –

איילת שקד: תודה, גברתי היושבת-ראש.

רות קלדרון: בבקשה, גברתי.

איילת שקד: טוב, צריך להבין איך הגענו למצב הזה; איך הגענו למצב הזה שאנחנו מנסים פה לחוקק חוק שנפסל פעם שנייה בבג"ץ.

איילת שקד: הסיטואציה הראשונה שהובילה אותנו לסיפור הזה היא אוזלת היד של הפרקליטות.

איילת שקד: ואני אסביר: במדינת ישראל היה קיים חוק, חוק הכניסה לישראל, שעל-פיו מסתנן בלתי חוקי יכול לעמוד למשפט, לקבל כתב-אישום ולהיות בכלא עד חמש שנים.

איילת שקד: הבעיה, שבשנות ההגירה הגדולה הגיעו אלפי מסתננים בחודש, והמשטרה והפרקליטות לא רצו להתמודד עם זה, ולא הגישו כתבי-אישום, ולא הגישו בקשות מעצר עד תום ההליכים, ולכן היה צורך בחוק שיעקוף את החוק הקיים.

איילת שקד: אז חוקק התיקון הראשון לחוק ההסתננות, שנפסל, וחוקק התיקון השני, שנפסל.

איילת שקד: האמת, כשאני מסתכלת על החוק הזה אני שואלת את עצמי, למה שגם הוא לא ייפסל?

איילת שקד: הרי גם התיקון השני היה על-פי הנחיות בג"ץ, ובכל זאת בג"ץ פסלו את זה פעם נוספת – –

משה מזרחי: ממש לא – – –

איילת שקד: הוא היה, הוא היה.

איילת שקד: – – מה גם שבחוק הקיים, שהוגש לקריאה ראשונה, יש בעיה גדולה; הבעיה היא ההרתעה.

איילת שקד: החוק הזה, אחת המטרות הבסיסיות שלו היא להרתיע כניסה נוספת של מהגרי עבודה למדינת ישראל, שהיא המדינה המערבית היחידה שיש לה גבול עם אפריקה.

איילת שקד: בחוק הקודם מנגנון ההרתעה היה שנה במתקן "סהרונים", למי שנכנס, ובחוק שהוגש כאן, בלחץ משרד המשפטים, משנה ירדנו לשלושה חודשים.

איילת שקד: זאת אומרת שאדם שמגיע מאפריקה ורוצה לחיות חיים טובים יותר, ורוצה לעבוד ולהתפרנס, בסך הכול צריך לשבת שלושה חודשים במתקן "סהרונים", ואחר כך יש סיכוי שהוא יצא לעבוד.

איילת שקד: ראוי לציין גם שבכל העולם, נגיד בממוצע האירופי – אני לא מדברת על אוסטרליה, ששם זה זמן בלתי מוגבל, ואנחנו כמובן צריכים להיות יותר צדיקים מהאפיפיור, אבל גם על-פי הדירקטיבה האירופית מדובר על שישה חודשים.

איילת שקד: אבל כאן, במדינת ישראל, אנחנו צריכים להיות גם יותר צדיקים מהאירופים, והחוק לא חוקק – הצעת החוק – לשישה חודשים, כי אם לשלושה חודשים.

איילת שקד: אז אני מקווה מאוד שחברי הכנסת החברים בוועדת הפנים ינסו לפחות לתת לחוק הזה קצת יותר שיניים.

איילת שקד: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי וחברת הכנסת מיכאלי.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה לך, אדוני שר הפנים, קודם כול ברכות על כניסתך לתפקידך.

דב חנין: אתה אדם מוכשר, נמרץ, עשית דברים משמעותיים בכל תפקידיך, אני מאחל לך הצלחה בתפקיד שר הפנים.

דב חנין: אני, לצערי הגדול, חולק על החוק שאתה מביא בשם הממשלה, מכיוון שאני חושב שהממשלה ממשיכה פעם נוספת ללכת בדרך שהיא התחילה אותה לפני שלוש הצעות חוק.

דב חנין: זו הצעת החוק הרביעית שאני מתנגד לה בכנסת.

דב חנין: בפעם הראשונה הממשלה אפילו הציעה בכלל כליאה של 20 שנה, הייתה הצעה כזאת.

דב חנין: בפעם השנייה היא הציעה את החוק הראשון שנפסל על-ידי בג"ץ, וחוק שני שנפסל על-ידי בג"ץ, והפעם מביאים חוק נוסף שהולך שוב באותו כיוון.

דב חנין: במקום לייצר פתרונות, מייצרים התלהמות; במקום להציע דברים מעשיים, מציעים דברים שאין להם שום קשר עם הבעיות האמיתיות ועם הקשיים האמיתיים ועם המצוקה הקיימת, וקיימת מצוקה.

דב חנין: קיימת מצוקה גדולה מאוד בדרום תל-אביב.

דב חנין: כמי שמסתובב הרבה בשכונות האלה אני אומר לכם, קיימת מצוקה.

דב חנין: קיימת מצוקה של התושבים הוותיקים בשכונות האלה, שהן שכונות מוחלשות ועניות, והוטלו עליהן על-ידי מדינת ישראל עשרות-אלפי מבקשי מקלט מאפריקה, שגם מצבם קשה.

דב חנין: אז גם התושבים הוותיקים סובלים, גם מבקשי המקלט מאפריקה סובלים, ולאף אחד מהם אין פתרונות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על הפתרונות.

דב חנין: אני רוצה לדבר על הפתרונות האפשריים.

דב חנין: השתנה המשטר במצרים, ישראל בנתה גדר בגבול הדרום, התוצאה – כמעט לחלוטין הפסיקו להיכנס לכאן מבקשי מקלט מאפריקה.

דב חנין: יש לנו סדר גודל של 40,000 אריתריאים וסודאנים שמרוכזים בשכונות מוחלשות, ולהם צריך לתת פתרון.

דב חנין: יחד עם חברת הכנסת רוזין אנחנו גיבשנו הצעה מאוד מעשית של פתרונות ואלטרנטיבה.

דב חנין: אנחנו מדברים עליה עם תושבי שכונות הדרום בתל-אביב וגם עם מבקשי המקלט.

דב חנין: וההצעה הזאת מתחילה קודם כול בצורך לשקם את דרום תל-אביב, להשקיע את הכספים הגדולים בפתרונות אמיתיים בדרום תל-אביב, בחינוך, בתרבות, בקהילה, במערכת הבריאות בדרום תל-אביב, במערכות הרווחה; לשקם את התשתיות, את השירותים, לייצר תאורה, ביטחון ברחובות, אכיפה של החוק והסדר; לסיים את המצב שכל האזורים האלה הפכו להיות שטח הפקר, לסלק את המפגעים, את מוקדי הפשיעה, להיאבק בזנות שיש באזורים האלה.

דב חנין: שיקום אמיתי של דרום תל-אביב הוא החלק הראשון.

דב חנין: החלק השני צריך להיות פיזור; פיזור של אותם מבקשי מקלט החוצה מהריכוז הבלתי-אפשרי שלהם בשכונות המוחלשות ביותר, וגם את זה אפשר לעשות, קודם כול באמצעות עידוד מעסיקים בפריפריה להעסיק מבקשי מקלט שממילא נמצאים בישראל, במקום להמשיך לייבא לישראל מהגרי עבודה מחוץ-לארץ.

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

דב חנין: אני מסיים.

דב חנין: להימנע לחלוטין מהטלת היטלים על העסקת מבקשי מקלט אם אנחנו רוצים לפזר אותם, לגרום להם לעבוד בבנייה, בחקלאות, בפריפריה במקומות אחרים.

דב חנין: הפסקת הקמפיין השקרי המזהיר מפני העסקה.

דב חנין: כן, מתן סיוע לכל רשות שבתחומה מתגוררים מבקשי מקלט.

דב חנין: גם תקצוב, גם הכרה, גם רווחה, גם חינוך, וכן, לתת למבקשי המקלט גישה לשירותי בריאות ורווחה בכל רחבי הארץ כדי שהם לא יצטרכו להיות מרוכזים במקומות שבהם יש רקמות קהילתיות חזקות שבהן הם נשענים אחד על השני, כמו בדרום תל-אביב.

רות קלדרון: תודה רבה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, משפט אחרון.

דב חנין: פתרונות מעשיים קיימים.

דב חנין: הגיע הזמן להפסיק לדבר, להפסיק להתלהם, ולהתחיל לעשות כדי להקל על תושבי הדרום וכדי להקל על מבקשי המקלט.

דב חנין: זה אפשרי.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: חבר הכנסת נחמן שי.

רות קלדרון: אני לומדת שמשפטים אחרונים של מי שעל הדוכן זה דבר בלתי מוגדר.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני נקטתי בעבר עמדה שלפיה מבקשי המקלט או המסתננים אינם צריכים להישאר בארץ.

נחמן שי: אם הם נכנסו באופן בלתי חוקי, אם נבדק מעמדם ונמצא שהם אינם פליטים, הם אינם צריכים להישאר פה.

נחמן שי: אני חושב שנכון לחזור ולומר את הדברים האלה.

נחמן שי: עם זאת, זו הפעם השלישית שהממשלה מנסה להתמודד עם השהייה של עשרות-אלפי האנשים האלה בישראל בדרך לא חוקית, בדרך פסולה, בדרך לא אנושית, בדרך שנוגדת את המוסר שלנו, המוסר היהודי שלנו, המוסר שלנו כישראלים, כתושבי הארץ הזאת שעברה הרבה פרקים בהיסטוריה שלה, והחוק הזה בא ומבטל את כל הערכים היסודיים שלנו ופועל ביד חזקה ובזרוע נטויה, כמו שהממשלה הזאת רוצה או חושבת שהיא עושה, ופוגע פגיעה אנושה ובלתי אנושית בעשרות-אלפי אנשים.

נחמן שי: ולכן החוק הזה גם שוב לא יעבור, הוא רק מכריח את הכנסת לעשות את הדבר שהוא הכי לא נכון, וזה לבקש את עזרת בג"ץ.

נחמן שי: זה לא נכון.

נחמן שי: אני מקווה שהממשלה מבינה את הטעות שהיא עושה פה, ואם היא לא תבין, היא תקבל שוב אותה תשובה, ושוב תכעיס את עצמה ואת הכנסת ותגיד: הנה, אנחנו מחוקקים חוקים ובסוף בג"ץ פוסל אותם.

נחמן שי: בג"ץ פוסל אותם מפני שהם אינם חוקתיים, מפני שאי-אפשר להחזיק אנשים 20 חודש במעצר על לא עוול בכפם.

נחמן שי: הם לא עשו כלום.

נחמן שי: אם הם עברו עבירה, הם היו צריכים לשבת בכלא, אבל לא במין טריק כזה שנקרא "חולות", שלא ישנה שום דבר, כי כמו שהם ייכנסו הם יצאו.

נחמן שי: ייכנסו – יצאו.

נחמן שי: לא יצא שום דבר חוץ משיבוש חייהם, וגם זה יהיה לקבוצות כאלה ואחרות.

נחמן שי: שום דבר טוב לא יצא מזה.

נחמן שי: הדבר האחרון שאני רוצה לומר בעניין הזה, כי אני בטוח שהחוק הזה ייפול אחרי שהוא יסחט את כולנו, הוא על הכוונה לתקוע טריז בין העובדים הזרים לבין תושבי דרום תל-אביב.

נחמן שי: אלה שני נושאים שונים, וצריך לטפל בכל אחד מהם בדרך שונה.

נחמן שי: הרעיון הזה שאפשר להסית את האוכלוסייה בדרום תל-אביב נגד העובדים הזרים הוא מהמשפחה הנמוכה ביותר של ניהול מדינה וניהול יחסים בין שתי קבוצות באוכלוסייה; מהמשפחה הנמוכה ביותר.

נחמן שי: כשאתה מסית את אלה שרע להם פה באלה שרע להם שם, זאת ברית הרָעים, ואת זה צריך להפסיק.

נחמן שי: לדרום תל-אביב צריך להושיט עזרה.

נחמן שי: התושבים שם ראויים להתייחסות שונה, גם דרך העירייה וגם דרך הממשלה, וצריך לעשות את זה, כי באמת תנאי החיים שם קשים ביותר.

נחמן שי: אבל החיים שם היו כך קודם ויהיו גם אחרי, והם לא נעשו קשים יותר רק מפני שהתווספו אליהם אלפי עובדים זרים.

רות קלדרון: תודה רבה.

נחמן שי: לכן, צריך להרחיק את העובדים הזרים משם באיזו דרך שהיא, לתת להם מקומות אחרים לתעסוקה, לאפשר להם תעסוקה, ולטפל בדרום תל-אביב, כמו שצריך לעשות לאזרחים ישראלים שווים.

נחמן שי: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

רות קלדרון: אחריה – חברת הכנסת זהבה גלאון וחבר הכנסת גילאון.

מרב מיכאלי: גברתי, תודה רבה, חברי וחברותי חברות הכנסת, הסיפור הזה של החקיקה החוזרת ונשנית של הממשלה הזאת ושל הממשלה הקודמת נגד מבקשי ומבקשות – בעיקר מבקשי מקלט שמגיעים לכאן ממדינות מוכות מלחמות אזרחים, דיכוי פיזי קשה, כשהם בורחים באמת מרדיפה אמיתית, מוחשית, באמת נמלטים על חייהם; הסיפור של התמודדותה הכושלת של הממשלה הזאת עם התופעה הוא באמת בקליפת אגוז הסיפור העצוב, עצוב למדינת ישראל, של הממשלה הזאת וכל מה שהיא עושה בכישלון רב.

מרב מיכאלי: מדובר באמת, כמו שאמרתי, במבקשי מקלט, אנשים שבורחים על נפשם ממקומות שהם לא יכולים לחזור אליהם, כי חייהם שם בסכנה אמיתית, מוחשית, יומיומית.

מרב מיכאלי: אנשים שכשהם הגיעו לכאן הם היו באמת ובתמים מוכנים להיות כל דבר שהוא; הם היו אסירי תודה שהם הגיעו למה שהם חשבו שהוא מקום מקלט, שהוא מפלט כלשהו מהסכנות האיומות שמהן ברחו; באמת הם היו מוכנים להיות השטיח לרגליה של מדינת ישראל.

מרב מיכאלי: אבל מדינת ישראל, שלא השכילה ולא הייתה מוכנה – זאת אומרת הבהלה שאחזה בממשלה הזאת הביאה אותה לכך שהיא מעולם לא בדקה מי מהאנשים שהגיעו לכאן באמת עונה על הקריטריונים של האמנה הבין-לאומית בדבר מעמדם של פליטים ומגיעה לו הגנה, מגיע לו מקלט, ומי באמת מסתנן לצורכי עבודה ואפשר להחזיר אותו למקום שממנו בא.

מרב מיכאלי: כך הצטברו להם, כשהמדינה והממשלה טומנות את ראשן בחול, הצטברו להם כאן עוד ועוד ועוד מהאנשים האלה, ובשלב כלשהו התחילו להפעיל נגדם כוח לא סביר; כוח לא סביר, לא מידתי, לא הגיוני, לא אנושי ולא חוקתי.

מרב מיכאלי: לכן החוקים שאפשרו את הפעלת הכוח הזה נפסלו בבית-המשפט העליון שוב ושוב.

מרב מיכאלי: בינתיים מה קרה?

מרב מיכאלי: המקום שהתנקזו אליו כולם הוא המקום של מוחלשות ומוחלשים אחרים, כי הם לא יכולים לגור במקום שבו יש אוכלוסיות חזקות.

מרב מיכאלי: הם התנקזו למקום שבו יש אוכלוסיות מוחלשות במיוחד, ויוצא שסבל מצטבר על סבל מצטבר על סבל.

מרב מיכאלי: בינתיים המכות הקשות שהממשלה הזאת מנחיתה על הציבור הזה, שבאמת אין לו לאן ללכת ובאמת אין לו אפשרות לקחת את הדברים שלו ולחזור הביתה, מה גם שאין להם באמת דברים, גורמות להם להיות עוינים, מרירים, ובאמת, כמעט, אני אגיד, שונאים את מדינת ישראל על העינויים שהיא בתורה מעבירה אותם, אחרי שהם ברחו מעינויים במקומות אחרים, במקום מושבם בבית.

מרב מיכאלי: במקום להשתמש באנשים האלה שהם יהיו העובדים הזרים, במקום שאנשים אחרים יגזרו קופונים על עובדים ועובדות זרים אחרים שמובאים למדינה הזאת, בזמן שכאן יש מצבור של 50,000 מבקשי מקלט שמבקשים גם עבודה; במקום לעשות את הדבר ההגיוני הזה – –

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

מרב מיכאלי: – – במקום להשקיע את כל המשאבים שאפשר בשיקום השכונות המוחלשות שבהן חיים היום מבקשי המקלט האלה, מדינת ישראל, מה עושה?

מרב מיכאלי: מפעילה עוד כוח.

מרב מיכאלי: עוד כוח, שעלול שוב להיפסל בבית-המשפט העליון, ומשאירה את כולם וכולן ללא תשובה.

מרב מיכאלי: זה מה שעושה הממשלה הזאת, למרבה הצער, בהרבה מאוד תחומים אחרים.

מרב מיכאלי: כדאי מאוד שהציבור בישראל יפקח עיניים ויראה את זה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: חבר הכנסת גילאון, בבקשה.

רות קלדרון: אופס, בגלל גילאון התבלבלתי.

רות קלדרון: חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחר כך חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חברת הכנסת רוזין.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, אני רגילה.

זהבה גלאון: אילן גילאון קיבל הביתה הזמנה לחתונה לחבר הכנסת אילן גילאון ולאשתו זהבה.

זהבה גלאון: סיפור אמיתי.

רות קלדרון: רציתי להגיד מזל טוב.

זהבה גלאון: סיפור אמיתי.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, בנימה קצת יותר רצינית, הצטערתי מאוד ששר הפנים עלה כאן על הדוכן והמשיך את המסורת של שרי הפנים לפניו, שהתחרו ביניהם מי יצהיר יותר – – –

מיכל רוזין: למה אין שר באולם?

אראל מרגלית: אין שר באולם.

רות קלדרון: הוא יצא לצרכים אנושיים בסיסיים ויחזור מייד.

זהבה גלאון: יש דבר כזה?

רות קלדרון: אפילו לשרים, כמו גם למבקשי מקלט, יש – – –

מיכל רוזין: אז תעצרי את השעון עד שהוא ייכנס.

זהבה גלאון: צרכים אנושיים בסיסיים למבקשי מקלט זה בחולות במתקן "חולות".

רות קלדרון: חברת הכנסת גילאון – גלאון, בינתיים תקבלי יותר זמן, אלא אם כן נעצור את הדברים.

זהבה גלאון: אז אני בינתיים אדבר על דבר אחר.

זהבה גלאון: חבר הכנסת גילאון, אילן גילאון, הנה אתה.

זהבה גלאון: סיפרתי לחברי המליאה, לחברי הכנסת, על ההזמנה לחתונה שקיבלת, לחבר הכנסת אילן גילאון ואשתו זהבה.

אילן גילאון: אבל הצ'ק היה משותף לשנינו.

זהבה גלאון: הצ'ק היה משותף, בדיוק.

זהבה גלאון: אני רוצה, ברשותכם, להתייחס להערה החשובה – באמת, אני מתכוונת לזה, לא בציניות – של יושבת-ראש הישיבה, חברת הכנסת קלדרון, על הצרכים הבסיסיים; שגם שר הוא בן-אדם וגם לשר יש צרכים בסיסיים, ואין מה לעשות, יש מקומות שהמלך או המלכה הולכים אליהם לבד.

זהבה גלאון: אבל מה לעשות שלאותם מבקשי מקלט אין יכולת לממש את הצורך בצרכים בסיסיים בתנאים כאלה סבירים, ללכת לבד למקום שהם הולכים אליו; והם צריכים לעשות את זה במתקן משותף לכולם.

זהבה גלאון: כמה אנשים יושבים ב"חולות", חברת הכנסת רוזין, יושבת-ראש הוועדה?

מיכל רוזין: 1,200 כרגע.

זהבה גלאון: 1,200 כרגע.

זהבה גלאון: סליחה שאני נכנסת לפרטים הקטנים האלה, אבל אולי הפרטים הקטנים האלה מסברים את האוזן על חוסר האנושיות, על התפיסה המעוותת שאפשר לקחת בני-אדם, חלקם אולי מהגרי עבודה, חלקם מבקשי מקלט, ולכלוא אותם במתקן כליאה – איך קראו לזה?

זהבה גלאון: "מתקן פתוח", נתנו לזה את השם המכובס?

זהבה גלאון: לכלוא אותם במתקן כליאה.

זהבה גלאון: ולא במקרה בג"ץ פסל פעמיים את החוק הזה – ששרים בממשלה, שרי פנים, מתחרים מי יצהיר יותר נאמנות לימין הקיצוני.

זהבה גלאון: איך עלה כאן אלי ישי על הבמה והסביר שזה בכלל הוא, זה הוא התחיל את זה, זה לא גדעון סער; מה פתאום שגדעון סער יקבל את הקרדיט?

זהבה גלאון: ומה פתאום שגלעד ארדן יקבל את הקרדיט על הדבר המתועב הזה?

זהבה גלאון: במקום למחוק את החרפה הזו מספר החוקים, מתנהלת תחרות מי ייכנס בהם, מי ייכנס בפליטים חזק יותר; במקום לחשוב איך בעצם מונעים את ההסתה של תושבי דרום תל-אביב, שחיים באמת בהזנחה פושעת כל כך הרבה שנים, מסיתים אותם נגד מבקשי המקלט; במקום – ודיבר על זה חבר הכנסת חנין – לעשות תושבוּת חברתית או למצוא פתרון הומני – הומני – לאנשים האלה, שהגיעו לכאן – ומי כמונו, כעם למוד פליטות, צריך להבין מה המשמעות של אנשים שמידפקים על הדלת שלנו?

זהבה גלאון: אז במקום למצוא פתרונות, כפי שהציעו חברי הכנסת רוזין וחנין, לבעיית הפליטים, ויש פתרונות, ממשיכים להסית ולהפחיד.

זהבה גלאון: בכלל, כשאני שומעת את חברת הכנסת רגב ואחרים, שעוד מעט תהיה כאן הצפה – איך הם אמרו?

זהבה גלאון: 100,000 פליטים יציפו את הארץ.

זהבה גלאון: בינתיים יש גדר ולא נכנסים יותר, אבל ההסתה והגזענות – כל הרוע יוצא, כל הפחדים הקמאיים והשדים יוצאים מתוך הדברים של האנשים האלה, שמתפרנסים על הגב של ההסתה בין אוכלוסייה לאוכלוסייה.

אראל מרגלית: ומה את אומרת על זה שאמר אלי ישי שבאמת נכנסו 60,000 מאז שיש גדר?

זהבה גלאון: הוא מקשקש.

זהבה גלאון: אם חבר הכנסת אלי ישי אמר שנכנסו אנשים מאז שיש גדר, הוא מקשקש.

זהבה גלאון: אבל אני רוצה – – –

מיכל רוזין: – – – צה"ל הכניס אותם פנימה.

מיכל רוזין: צה"ל בעצמו הכניס אותם מתוך רחמים – – –

עיסאווי פריג': הם גנבו לו את הצעת החוק.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, כיוון שהשר עוד לא הגיע, אני מנצלת את זכותי על הבמה.

זהבה גלאון: אני רוצה לספר לכם למה השר אלי ישי היה כל כך – תודה רבה.

זהבה גלאון: כן, כן, אני מדברת, תודה רבה.

זהבה גלאון: כיוון שהשר, לוקח לו זמן, אז אני רוצה להסב את תשומת לבכם, חברי חברי הכנסת – – –

רות קלדרון: אני חוששת שהאליבי של השר הסתיים.

רות קלדרון: הוא פשוט לא השר התורן, והשר התורן לא כאן, אז את יכולה להמשיך לדבר.

זהבה גלאון: אני לא ממהרת לשום מקום.

ניצן הורוביץ: זה מעניין.

זהבה גלאון: תודה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני לא ממהרת – – –

רות קלדרון: לא מפריעים.

אילן גילאון: את יכולה לדבר שנים – – –

זהבה גלאון: אני כן, אני כן.

זהבה גלאון: כשאני לא הולכת לחתונה עם חבר הכנסת גילאון, אני יכולה לדבר.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני רוצה להסב את תשומת לבכם למה השר אלי ישי, שעמד כאן, דיבר כל כך בנחרצות נגד תופעת מבקשי המקלט.

זהבה גלאון: איך הוא אמר?

זהבה גלאון: מה, אפשר לחשוד בי שאני שונא מסתננים?

זהבה גלאון: איך הוא אמר?

זהבה גלאון: אפשר לחשוד בו שהוא אוהב מבקשי מקלט?

זהבה גלאון: לא, אי-אפשר לחשוד בו.

זהבה גלאון: ואיך אני יודעת?

זהבה גלאון: כי יש לו אינטרסים.

זהבה גלאון: הוא והחברים שלו, והחברים שלו מהליכוד, יש להם אינטרסים.

זהבה גלאון: למה הם צריכים פה מבקשי מקלט, שיכולים אולי לקחת את מקומות העבודה של אותם אלה שהם מביאים כדת וכדין בשיטת הדלת המסתובבת?

זהבה גלאון: כי יש כאן אנשים שהגיעו לארץ בצורה חוקית כעובדים זרים, מה שנקרא מהגרי עבודה, ונשארו בארץ באורח לא חוקי, וממשיכים להביא אותם בשיטת הדלת המסתובבת.

זהבה גלאון: ומי מרוויח מזה?

זהבה גלאון: חברות כוח-אדם, שגוזרות קופונים, שמקורבות לחברים של אלי ישי ושל מירי רגב – ואני אומרת את זה באחריות.

זהבה גלאון: הם גוזרים קופונים – סליחה על הדיבור הזה – על כל גולגולת שמכניסים לארץ בצורה חוקית.

זהבה גלאון: אז הם צריכים פה פליטים, שעכשיו יחליפו ויקבלו מקומות עבודה?

זהבה גלאון: זה הכול אינטרסים, זה כסף, זה כסף גדול, וזה גם גזענות.

זהבה גלאון: וכשזה מצטלב, האינטרסים של הכסף והגזענות ביחד, אנחנו מקבלים חוקים שאם בג"ץ פוסל אותם פעמיים ואומר שהם לא אנושיים והם לא מוסריים, וזה כתם שמכתים את ספר החוקים הישראלי, ובאה הממשלה בפעם השלישית ומגישה שוב הצעת חוק – מידתית, אמר השר גלעד ארדן?

זהבה גלאון: איזה מידתית ההצעה הזאת?

זהבה גלאון: אם מדינה מתוקנת מכניסה אנשים למתקני כליאה, היא משפרת קצת את היכולת שלהם לחיות, אבל איזה חיים אלה במתקני כליאה?

זהבה גלאון: מי רוצה להיות במתקן "חולות" בנגב עכשיו, במזג האוויר הזה?

זהבה גלאון: איזה פרצוף יש למדינת ישראל בעולם, כשזו הדרך שבה היא מבקשת להראות איך היא מתייחסת בהומניות לפליטים?

זהבה גלאון: ועכשיו הוועדה של חברת הכנסת רגב תעשה דיונים מרתוניים – מהר מהר לחוקק את החוק הזה.

זהבה גלאון: מה קרה?

זהבה גלאון: יש הצפה?

זהבה גלאון: מגיעים מיליונים עכשיו מחוץ לגדר ממצרים ומקומות אחרים?

זהבה גלאון: מה קרה שצריך לעשות מרתונים של חקיקה?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת – – –

נסים זאב: סליחה, זה בלי הגבלות – – –?

מיכל רוזין: אין שר.

נסים זאב: איך זה קשור לשר?

רות קלדרון: אני מבקשת לעצור רגע ולומר:

רות קלדרון: אני אשמח לשמוע את דעתכם – – –

נסים זאב: זה לא שלוש דקות, אלה – – –

רות קלדרון: אז אני יכולה לעצור את הדיון במליאה – – –

נסים זאב: תעצרי את הדיון – – –

זהבה גלאון: את לא יכולה לעצור את הדיון במליאה, גברתי – – –

נסים זאב: – – – בלשון הרע שלה, ברכילות שלה – – –

אילן גילאון: – – –

ניצן הורוביץ: – – –

נסים זאב: אני לא רוצה לצאת – – –

עיסאווי פריג': – – –

זהבה גלאון: בכל הכבוד לך, חבר הכנסת זאב, אתה לא מכיר את התקנון של הכנסת.

זהבה גלאון: ואם אתה מכיר, כדאי שתשתוק.

נסים זאב: אני מכיר.

נסים זאב: זה תלוי ביושבת-ראש, עם כל הכבוד לך.

זהבה גלאון: מי שעומד על הדוכן כשאין שר, ממשיך לדבר.

רות קלדרון: אם לא תצעקו – תנו לי בבקשה להגיד לכם מה כתוב בתקנון; אומנם אני חדשה ואתם ותיקים.

רות קלדרון: יש בתקנון אפשרות להפסיק את הדיונים, אבל לא נוהגים כך, ואנחנו נוהגים כמנהג המדינה.

רות קלדרון: מה שכן נוהגים זה שמי שנמצא על הדוכן – ברצותה יכולה להמשיך לדבר.

רות קלדרון: וחבר הכנסת זאב, אני אשמח אם תקשיב.

נסים זאב: אבל היא סיימה את שלוש הדקות כשהשר היה פה.

קריאה: מה פתאום?

רות קלדרון: לא, השר הלך בדקה הראשונה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת זאב, אני מניחה שזה ממש לא נוח לך לשמוע איך משרד הפנים בראשותו של אלי ישי הפגין מדיניות גזענית, פוגענית, כלפי אותם מבקשי מקלט.

זהבה גלאון: שכחנו שהיינו עם למוד פליטות, שכחנו איך התדפקנו על הדלתות.

רות קלדרון: ברוך השם, יש כאן שר.

רות קלדרון: אז את יכולה לסיים בזמנך.

זהבה גלאון: אני מייד מסיימת.

נסים זאב: הנה, השר הגיע.

רות קלדרון: וברוך הבא, אדוני השר.

רות קלדרון: חילצת אותנו.

רות קלדרון: אתה לא תורן, אבל אתה לפנים משורת הדין.

עפו אגבאריה: עכשיו יתחיל הזמן.

זהבה גלאון: לא, גברתי, עכשיו מתחיל הזמן, כשמגיע השר.

זהבה גלאון: אני רוצה לסבר את אוזנם של חברי הכנסת: משנכנס השר מתחילים למדוד זמן.

רות קלדרון: מרבים בשמחה.

רות קלדרון: הפעלתי שלוש דקות, בבקשה.

נסים זאב: משנכנס השר מרבים בשמחה.

רות קלדרון: אני אמרתי קודם.

קריאה: – – –

זהבה גלאון: תודה רבה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, מכיוון שמיציתי להביע את דעתי הבלתי-משתמעת נגד החוק הזה שמוגש כאן – בושה שהוא מוגש.

זהבה גלאון: אחרי שבג"ץ פסל פעמיים את החוק הזה, מה אומרת הממשלה לבג"ץ?

זהבה גלאון: אנחנו מצפצפים עליכם, אנחנו מחוקקים חוק מידתי יותר.

זהבה גלאון: איזה מידתי ואיזה נעליים.

זהבה גלאון: פשוט בושה.

עיסאווי פריג': תכלית ראויה, תכלית ראויה.

זהבה גלאון: תכלית ראויה, ממש תכלית ראויה.

זהבה גלאון: לכלוא אנשים בלא משפט זה תכלית ראויה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את הדקות הספורות שנותרו לי כשאני עומדת כאן על הדוכן ולהתייחס לפארסה שאנחנו רואים שמתרחשת בשעות האחרונות, בימים האחרונים, פארסת ממשלת ישראל.

זהבה גלאון: עוד לא היה כדבר הזה שאופוזיציה מגישה אי-אמון והממשלה מביעה אי-אמון בסיעות הקואליציה ומבקשת הצבעה שמית על הצעת אי-אמון של האופוזיציה.

זהבה גלאון: אני מודה, אני כבר כמה שנים טובות בכנסת, זה עוד לא ראיתי.

עפו אגבאריה: זה אי-אמון בקואליציה.

זהבה גלאון: זה אי-אמון בקואליציה.

אילן גילאון: – – –

זהבה גלאון: בדיוק.

זהבה גלאון: האופוזיציה הגישה אי-אמון בקואליציה.

זהבה גלאון: ואתם יודעים מה קרה לקואליציה?

זהבה גלאון: היא הצליחה לגייס 20 חתימות של החברים שלה ולבקש הצבעה שמית על הצבעת אי-אמון של האופוזיציה.

זהבה גלאון: תקשיבו, אם זאת לא פארסה, אני לא יודעת מה זו פארסה.

זהבה גלאון: אז אם חבר הכנסת אלקין וראש הממשלה רוצים לעשות שרירים ליש עתיד או לאחרים, אני מכירה דרכים אחרות לעשות שרירים.

זהבה גלאון: איזה בושה, לאן הגעתם?

זהבה גלאון: כל האיומים שלכם האחד עם השני, על השני, זה לא מדבר עם ההוא חודש, ואלקין מבקש הצבעה שמית על הצעת אי-אמון של האופוזיציה.

זהבה גלאון: האמת – אתם ממש ראויים האחד לשני.

זהבה גלאון: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה, חברת הכנסת גלאון.

רות קלדרון: בעוד חברת הכנסת מיכל רוזין עולה לדבר, אני רוצה לומר שבעיני, קודם כול, כל הכבוד לשרים של יש עתיד שהצילו פה את המצב.

רות קלדרון: אבל זה שיש רק שר אחד מול כל הכנסת, זה נראה לי לא ראוי.

רות קלדרון: אנחנו באנו לעבוד מול כנסת, מול ממשלה, והממשלה צריכה להיות כאן לא רק על-ידי תורן.

רות קלדרון: ותודה רבה, אתם הצלתם את המצב ואת כבודה של ממשלת ישראל.

נסים זאב: – – – בכל דיון.

מיכל רוזין: יותר מכך, אמר השר ארדן שהוא מכבד את הכנסת.

מיכל רוזין: זה הצעת חוק שלו, מדוע אינו יושב פה?

מיכל רוזין: כבוד הכנסת.

רות קלדרון: ממש לא נמשיך עם זה.

רות קלדרון: בבקשה, שלוש דקות ו-13 שניות.

נסים זאב: – – – לפחות שהשרים של יש עתיד יבואו.

מיכל רוזין: ואף שארדן צריך לשבת פה, והוא אמר שהוא מכבד את הכנסת, וכפי שרואים הוא לא מכבד את הכנסת, אני בכל זאת רוצה להקדיש את הנאום שלי לשני לוחמי חופש ודמוקרטיה ידועים: ציפי לבני ויאיר לפיד.

מיכל רוזין: משווקים את עצמם לבוחרים כאבירי הדמוקרטיה, שומרי החוק, אבל אתמול לא התביישתם להרים יד.

קריאה: זה שייך למסתננים, מיכל?

מיכל רוזין: ועוד איך זה שייך.

מיכל רוזין: בית-המשפט העליון אמר לכם את זה כבר פעמיים.

מיכל רוזין: אולי כדאי שתקשיבו למהות ולא לטכני.

מיכל רוזין: והרמתם יד בעד החוק האפל הזה בוועדת השרים.

מיכל רוזין: עוד לוחמי חופש ודמוקרטיה כאלה ואבדנו.

מיכל רוזין: עכשיו אני אסביר לך למה הצעת החוק הזאת היא לא דמוקרטית, היא לא הגיונית, היא חסרת כל תוחלת, ובטח ובטח בגלגול השלישי שלה.

מיכל רוזין: היא פשוט ניסיון של הממשלה להציל את כבודה.

מיכל רוזין: בית-המשפט העליון דיבר על מהות.

מיכל רוזין: הוא הסביר מה במהות לא נכון בחוק הזה.

מיכל רוזין: כל פעם באים לכנסת ומנסים לשנות שינויים טכניים: במקום חצי שנה נעשה שלושה חודשים, במקום לתמיד נעשה ככה וככה שנים, כל הזמן, במקום לספור אותם פעמיים ביום נספור אותם פעם ביום.

מיכל רוזין: המהות היא הבעיה של החוק הזה.

מיכל רוזין: המהות היא שגם אם יכניסו, השר פרי, כמה אלפים של אנשים למתקן "חולות", וגם אם יעלה לנו כמו שעלה בשנה האחרונה – חצי מיליארד או כמה מיליארדים, בסופו של דבר נשארים עשרות אלפים בארץ, בעיקר בדרום תל-אביב ובמקומות שונים בארץ.

מיכל רוזין: וכאשר הממשלה מגיעה לכאן בפעם השלישית, מביישת את הכנסת בפני הציבור, מביישת אותנו בכך שהיא מתייחסת לתיקונים טכניים ולא למהות פסיקתו של בית-משפט עליון, מביאים חוק מדולדל, לא מוסרי, שלא פותר אף אחת מהבעיות שיצרה כאן התופעה של מבקשי המקלט – בהחלט יש פה בעיה, צריך להתמודד אתה, אבל צריך להסתכל למציאות בעיניים.

מיכל רוזין: ויש פתרונות, כפי שהציג חבר הכנסת דב חנין.

מיכל רוזין: אני והוא נפגשנו עם תושבי דרום תל-אביב, הצענו להם תוכנית שלמה, תוכנית שהייתי מצפה שהממשלה תציע.

מיכל רוזין: אנחנו כבר כמה שנים בסיפור הזה, למה לא הציעו תוכנית אחת לשיקום שכונות דרום תל-אביב?

מיכל רוזין: למה אף אחד לא מציע להקים עוד מרפאות בדרום תל-אביב?

מיכל רוזין: למה אף אחד לא מדבר על עוד בתי-ספר, עוד גני-ילדים?

מיכל רוזין: למה שותקים?

מיכל רוזין: למה רק כל הזמן מסברים את אוזנם בכך שהנה, עוד רגע הם כולם יוצאים מפה, עוד רגע אנחנו נעשה כאלה צעדים דרקוניים מולם שהם פשוט יקומו וילכו.

מיכל רוזין: אז א.

מיכל רוזין: זה לא קורה; ב.

מיכל רוזין: בית-המשפט מתנגד לחוקים הדרקוניים והאנטי-הדמוקרטיים האלה.

מיכל רוזין: ודבר שלישי, גם תושבי דרום תל-אביב הבינו שאתם עובדים עליהם בעיניים.

מיכל רוזין: הם הבינו שהפתרונות שאתם מציעים לא יביאו להם ישועה, הם הבינו שאתם לא באמת דואגים להם.

מיכל רוזין: אתם פועלים ממניעים אחרים, מניעים נסתרים, גזעניים, אנטי-דמוקרטיים, מניעי פחד.

מיכל רוזין: איך אמר פה ארדן?

מיכל רוזין: אלפים, אלפים יצאו לרחובות.

מיכל רוזין: איזה אלפים?

מיכל רוזין: עשרות האלפים כבר נמצאים ברחובות.

מיכל רוזין: אז במקום להגיד פה חד וחלק: מי שאנחנו לא יכולים לגרש מכאן, מי שלא הולך מכאן, אנחנו ניתן לו לעבוד כדי שהוא יוכל להתפרנס, כדי שלא יישן בגינת-לוינסקי, כדי שיעבוד, כדי שישלם מס בריאות על מנת שלא יהיו חובות אבודים לבית-חולים איכילוב ולמקומות אחרים, וכדי שבאמת נמצא פתרונות אמיתיים למצב, גם לתושבי דרום תל-אביב וגם למבקשי המקלט, כל עוד איננו יכולים להחזיר אותם לארצותיהם.

מיכל רוזין: חוק ההסתננות בגרסה השלישית והמיותרת שלו לא נותן אף אחד מהמענים שפירטתי פה.

מיכל רוזין: זה חוק בלי מהות, בלי תועלת, רק עלות.

מיכל רוזין: ומי שמצביע בעד החוק האפל הזה, ועוד בפעם השלישית, נוהג בחוסר אחריות משווע, וראוי שיתבייש.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת עמר בר-לב.

רות קלדרון: אחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג, ואם יגיע פנימה – חבר הכנסת משה גפני.

רות קלדרון: בבקשה.

עמר בר-לב: כבוד היושבת-ראש, בסך הכול בואו רגע נראה במה מדובר פה.

עמר בר-לב: מדובר בחוק פופוליסטי, בחוק לאומני, בחוק לעומתי, בחוק שהוא ביזיון לדמוקרטיה הישראלית, בחוק שמבזה את בית-המשפט הגבוה לצדק.

עמר בר-לב: זה חוק ששם את הדגש על העצבים המתוחים של האזרחים, על פחד, על חשש.

עמר בר-לב: ובמקום שהמנהיגות של ממשלת ישראל תתמודד עם הבעיה ותנסה לפתור אותה, החוק הלאומני והאפל הזה פורט על אותם עצבים מתוחים מתוך כוונה לעומתית.

עמר בר-לב: ומעבר לכול, מדובר כאן בזריית חול בעיניים.

עמר בר-לב: היום יש מסתננים, תקראו להם איך שאתם רוצים, בערך 48,000 איש.

עמר בר-לב: כל המתקן המהולל הזה, "חולות", יכול להכיל מקסימום 3,000 בני-אדם.

עמר בר-לב: אז מה יקרה עם 45,000 האחרים הנותרים?

עמר בר-לב: הלוא הם יישארו בדרום תל-אביב.

עמר בר-לב: ולא רק שהם יישארו בדרום תל-אביב, מצבם ומצבה של דרום תל-אביב יוחמר, כי עכשיו גם החוק מעלה את הקנסות כנגד אותם ישראלים שיעסיקו אותם.

עמר בר-לב: אז הם גם יעבדו ללא רישיון, גם חלקם לא יעבדו וייאלצו לגלוש לפשע, והתוצאה תהיה ש-45,000 מסתננים, אנשים מסכנים, יחיו, יסתובבו, בשכונות תל-אביב ויעלו את רמת הפשיעה.

עמר בר-לב: ויש פתרון, יש מה לעשות.

עמר בר-לב: עד היום הושקעו בכל המתקן הזה למעלה ממיליארד שקל, אני חושב שקרוב ל-1.5 מיליארד שקל; ההוצאות השנתיות – קרוב ל-400,000 שקל בשנה.

עמר בר-לב: בואו ניקח את ה-400,000 בשנה האלה, במשך שלוש-ארבע שנים, את חציים נשקיע בתשתיות ובפיתוח של דרום תל-אביב, ואת חציים נשקיע – ניתן רישיונות עבודה זמניים לשנה, לשנתיים, לאותם אנשים מסכנים, ובסוף התקופה הזו ניתן להם מענק.

עמר בר-לב: עם ה-400,000 בשנה האלה, זה כמעט 10,000 שקל לכל אחד מתוך ה-45,000 איש האלה, 48,000 איש.

עמר בר-לב: ניתן להם מענק, וחלקם – אני לא יודע כמה יישארו בסוף, 10,000, 15,000, 20,000, יישארו במדינת ישראל, יקבלו רישיונות עבודה.

עמר בר-לב: זה יחסוך לנו את הייבוא של עובדים זרים ממקומות אחרים, ובא פתרון גואל.

עמר בר-לב: החוק הזה הוא חוק אפל, חוק אנטי-דמוקרטי, חוק לאומני, שמצטרף לסדרת החוקים הלאומניים והלעומתיים שהממשלה הזאת מביאה הנה.

עמר בר-לב: אני מאוד מקווה שהוא לא יאושר.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

רות קלדרון: חבר הכנסת גפני פרץ לכאן אבל יצא שוב.

רות קלדרון: אם הוא לא יחזור – חבר הכנסת מרגלית.

תמר זנדברג: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברות וחברים, הדיון הזה מתנהל בצורה קצת מנומנמת או מנומסת מדי יחסית למה שקורה כאן.

נסים זאב: אז אולי תעירי אותנו.

תמר זנדברג: אה, כן, נכון, אתה מכניס שמחה לאולם.

תמר זנדברג: תראו, זה דיון קצת רגוע מדי יחסית למה שקורה כאן.

תמר זנדברג: מה שקורה כאן, אם נקרא רגע לילד בשמו, הממשלה מביאה בפעם השלישית – זה לא דבר של מה בכך, בפעם השלישית – חוק שנפסל פעמיים בבית-המשפט.

תמר זנדברג: ולמה הוא נפסל?

תמר זנדברג: כי מהות החוק היא כליאת אנשים ללא משפט.

תמר זנדברג: עכשיו, כל אחד ואחת, כולל אותך, גברתי היושבת-ראש, העומדים עוד מעט להצביע בעד החוק הזה, תשאלו את עצמכם איך הגעתם למצב שהבאתם חוק בשביל לכלוא אנשים חפים מפשע בלי משפט.

תמר זנדברג: כי בסוף, בסוף, בסוף, לזה זה מגיע.

תמר זנדברג: בואו נשאל למה; למה לקחנו את האמצעי הקיצוני הזה ולמה הממשלה בעקשנות מביאה אותו לכאן בפעם השלישית?

תמר זנדברג: האם זה מפני שזה הפתרון של בעיית ההסתננות?

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: כי ההסתננות הסתיימה וזאת לא הבעיה.

תמר זנדברג: האם זה מפני שזאת הבעיה, כמו שניסיתם קצת לרמוז לנו בחוק הלאום, שזה מה שמעמיד בספק את הדמוגרפיה, את המדינה היהודית והדמוקרטית?

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: הרי אין לזה שום קשר, מדובר במספרים שלא מהווים שום איום בכיוון הזה.

תמר זנדברג: האם זה מפני שאתם רוצים להכביד יד על אנשים שלא יעבדו?

תמר זנדברג: כי הרי אנחנו יודעים שאיסור העסקה זה מה שעומד בבסיס הבעיה של מבקשי המקלט.

תמר זנדברג: לא, מפני שאנחנו יודעים שבאותו מתקן "חולות" כלואים, אם בכלל, במקסימום שהוא יכול לשאת, אלפים בודדים, בעוד השאר ברור שהם עובדים.

תמר זנדברג: הרי הם לא יכולים להיות כאן בלי לעבוד, זה ברור וזה ידוע לכולם.

תמר זנדברג: איסור ההעסקה הזה הוא בלוף, ויש התחייבות של המדינה, של מדינת ישראל לבית-המשפט, שלא לגרש אנשים שנמצאים תחת צו הרחקה קולקטיבי.

תמר זנדברג: כך שגם את הבעיה של עשרות-אלפי מבקשי המקלט שנמצאים כאן זה לא יפתור, מפני שהם מוגנים בצו הגנה קולקטיבי ואי-אפשר לגרש אותם.

תמר זנדברג: לכן, מה המטרה?

תמר זנדברג: האם זה יפתור את הבעיה של דרום תל-אביב?

תמר זנדברג: ודאי וודאי שלא, מפני שדרום תל-אביב משוועת לפתרונות מסוג אחר לגמרי.

תמר זנדברג: אם באמת את הבעיה של דרום תל-אביב הייתם רוצים לפתור, אז אנחנו מתקרבים עכשיו לאישור תקציב 2015, הייתם יכולים לדאוג לכסף לשיקום שכונות.

תמר זנדברג: הייתם יכולים לדאוג לכסף לתחנות משטרה בתוך השכונות; אם אנחנו מדברים על ביטחון אישי, בואו נשאל איפה תחנות המשטרה שיצאו מהקהילות והשכונות והלכו למטה ארצי מרכזי, שלא מספק ביטחון אישי לתושבים.

תמר זנדברג: הייתם יכולים לשאול איפה הדיור הציבורי, איפה תחנות הרווחה, איפה החינוך, איפה כיתות בתי-הספר, איפה כל הדברים האלה – זה מה שדרום תל-אביב זקוקה לו, ולא לחוק הזה.

תמר זנדברג: לכן אנחנו מגיעים לשאלה, אני באמת חשבתי לעצמי: למה?

תמר זנדברג: למה להתבזות בפעם השלישית ולהביא חוק שיש בו רק רע ואין בו שום תועלת?

תמר זנדברג: התשובה, חברות וחברים, נמצאת בקולות שכבר מתחילים להישמע כאן בבית הזה ובמקומות אחרים מחוץ לבית הזה; הסיבה היא – לתקוף את בג"ץ.

תמר זנדברג: אתם רוצים, אתם מתחננים ואתם מייחלים ואתם מקווים שבג"ץ יפסול בפעם השלישית, ואז תוכלו ללכת לפרויקט האמיתי שלכם, וזה לקעקע את סמכותו של בג"ץ, וזה לשסות בבג"ץ, וזה להלבין ולנסות ולהכפיש את בג"ץ.

תמר זנדברג: כמו שעשיתם עם ארגוני החברה האזרחית לפני שנתיים, עכשיו אתם חוזרים בגלגול הזה עם בג"ץ, וזאת בעצם המטרה העיקרית, ואת זה אנחנו לא ניתן לכם לעשות.

תמר זנדברג: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת משה גפני – לא נמצא כאן.

רות קלדרון: חבר הכנסת אראל מרגלית, בבקשה.

רות קלדרון: רציתי לומר שבצורה פלאית חברות הכנסת כמעט אף פעם לא חורגות מהזמן.

רות קלדרון: אני רק מציינת תובנה מתוך הכיסא הזה.

רות קלדרון: בבקשה, אדוני.

רות קלדרון: שלוש דקות לרשותך.

אראל מרגלית: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני הייתי רוצה להסתכל ולשאול את עצמי מה היה קורה אילו ממשלת ישראל הייתה מתייחסת לבעיית הפליטים ולבעיית מבקשי העבודה בצורה יצירתית ולא גזענית.

אראל מרגלית: הרי קודם כול יש בעיית דרום תל-אביב.

אראל מרגלית: אני אומר לכם, ראיתי בדרום, באחד המקומות שמכשירים מהגרים לעבודה, לכל מיני עבודות שאפשר אחר כך לבצע ולעשות באפריקה.

אראל מרגלית: אני הייתי אומר למדינת ישראל – נסים זאב, תקשיב, זה יהיה לך חדש.

אראל מרגלית: הייתי אומר למדינת ישראל, שמכיוון שהיבשת המרכזית החדשה שאתה היא מתחילה את קשרי המסחר זו אפריקה, ומכיוון שיש לנו נכס של הרבה מאוד אנשים שבאים משם, אפשר להכשיר את האנשים לחזור לאפריקה ולהיות אותם אלה שיהיו הגשר להרבה מאוד מהעסקים שהישראלים היום מנסים לעשות באפריקה ואין להם שם אנשים שמבינים את התרבות הישראלית ואת המוצרים שצריכים למכור אחר כך באפריקה.

אראל מרגלית: אתם חושבים שזו הזיה?

אראל מרגלית: לא.

אראל מרגלית: תלכו לדרום ותראו מקום שמכשיר אותם לכל מיני עבודות.

אראל מרגלית: כל אלה שאומרים שמצטרפים עוד ועוד מהגרים, אז אני מסכים, צריך לעצור את זה, צריך לעצור את השטף הזה.

אראל מרגלית: אני לא מקבל את מה שאמרו פה קודם, כאילו השטף נמשך, כי אני מבין שזה נעצר כמעט לחלוטין.

אראל מרגלית: לכן יש לנו בעיה לטפל בה פה.

אראל מרגלית: עכשיו אני רוצה להגיד עוד משהו לגבי העסקים בתל-אביב ובמקומות אחרים, בעיקר המסעדות שמעסיקות את המהגרים.

אראל מרגלית: אתם מתייחסים אליהם – כלומר, האנשים האלה שוטפים את הכלים, מפנים את השולחנות, עושים שם את העבודות הבסיסיות שלא רוצים לעשות – ממקום אחר, ואתם עושים עליהם פשיטות בלילה, על מסעדות, כאילו הם פושעים כלשהם שמעסיקים את האנשים האלה, ונותנים להם קנסות בלתי מתקבלים על הדעת.

אראל מרגלית: רבותי, בואו נסדיר את זה.

אראל מרגלית: בואו נסדיר את העניין, שהאנשים האלה עובדים למחייתם ומתפרנסים ומשרתים אנשים פה בישראל, על-ידי זה שנכיר בזה ונסדיר את זה ברמה החוקית.

אראל מרגלית: ברמה החוקית.

אראל מרגלית: המסעדנים מתחננים למשרד הכלכלה: תנו לנו את האישורים, כמו שאתם תגידו, עם כל הדרישות שאתם רוצים לדרוש, אנחנו נעסיק אותם.

אראל מרגלית: אני רוצה לשאול אתכם שאלה כספית: 600 מיליון שקל למתקן כליאה בדרום?

אראל מרגלית: תגידו, אתם יודעים מה אני הייתי עושה עם 600 מיליון שקל?

רות קלדרון: זמנך הסתיים.

רות קלדרון: עכשיו – – –

אראל מרגלית: עם 600 מיליון שקל אפשר היה להביא תוכנית אמיתית של הכשרה ושל הכנה של האנשים האלה לחזרה למקום שממנו הם באו, ושל הסדרה של הנושא בצורה רצינית – אם הייתה בישראל ממשלה רצינית.

אראל מרגלית: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת שטרית וחבר הכנסת דוד אזולאי.

רות קלדרון: כלומר, כנראה נעבור לחבר הכנסת שמולי, שגם הוא לא כאן, ולכן כנראה נעבור לסתיו שפיר, שהיא כל הזמן כאן.

עיסאווי פריג': מה שלומך?

רות קלדרון: בבקשה.

רות קלדרון: אני נסערת מהרעיונות של חבר הכנסת מרגלית – – –

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש – –

רות קלדרון: בבקשה, אדוני.

רות קלדרון: שלוש דקות.

עיסאווי פריג': – – מכובדי השר, חברים, חוק הלאום אמרנו?

עיסאווי פריג': עכשיו אנחנו נמשיך עם חוק הלאום.

עיסאווי פריג': ראש הממשלה הבריק בשבוע שעבר ואמר: נוצר חוסר איזון בין הדמוקרטיה לבין היהדות.

עיסאווי פריג': הוא אמר: נוצר חוסר איזון, בג"ץ נותן עדיפות יתר לדמוקרטיה.

עיסאווי פריג': הרי פעמיים הוא פסל את חוק המסתננים, אז חייבים להמציא כלים לעצור בעד הבג"ץ.

עיסאווי פריג': מה הראש היצירתי של החברים מסביב הביא?

עיסאווי פריג': הביא את חוק הלאום.

עיסאווי פריג': חוק הלאום בא להכשיר את חוק המסתננים, להגביל את בג"ץ ולהכשיר כל חוק אנטי-דמוקרטי.

עיסאווי פריג': ואני אומר את זה: חוק הלאום הוא אור ירוק לכל החוקים הפאשיסטיים שעוד נראה.

עיסאווי פריג': זאת האמת.

עיסאווי פריג': חוק הלאום – תפאדלו, זה גם.

עיסאווי פריג': עכשיו לנקודה השנייה, לדרום-תל-אביבים.

עיסאווי פריג': לבנו אתם, הם עוברים מצב קשה – – –

פנינה תמנו: – – –

רות קלדרון: תושבי דרום תל-אביב.

עיסאווי פריג': תושבי דרום תל-אביב.

עיסאווי פריג': כולם רוצים את הספינים הפוליטיים של בחירות בשם תושבי דרום תל-אביב.

עיסאווי פריג': הרי היום יש 40,000 סודאנים, אריתריאים, שנמצאים כאן, ומנסים בכל מיני דרכים למצוא להם פתרונות.

עיסאווי פריג': בסופו של דבר הרי כל הפתרונות המוצעים הם מריחה ועוד מריחה ועוד מריחה; לא יצא מזה כלום.

עיסאווי פריג': הרי כל המתקנים עם כל העלות הכספית, המיליונים ששמענו – כמה יכילו?

עיסאווי פריג': 1,000, 1,200 איש?

עיסאווי פריג': יש 40,000.

עיסאווי פריג': למה אתם ממשיכים עם סדרת השקר לתושבי דרום תל-אביב?

עיסאווי פריג': הרי כל המסע הזה שאתם מנסים לעשות כספינים פוליטיים ופריימריסטיים, ידוע מראש שלא יביא את התוצאה.

עיסאווי פריג': אתם ממשיכים להאמין שעדיין התושבים של דרום תל-אביב ימשיכו להאמין לשקרים שלכם, למריחות שלכם?

עיסאווי פריג': אפילו יעבור החוק הבעיה לא תיפתר.

עיסאווי פריג': אז די עם השקר, די עם המריחות, ולכל דבר יש סוף.

עיסאווי פריג': לפחד יש סוף, לשקר יש סוף, והסוף קרב.

עיסאווי פריג': תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

זהבה גלאון: לשקר אין רגליים.

רות קלדרון: חבר הכנסת מאיר שטרית.

רות קלדרון: חבר הכנסת דוד אזולאי.

מאיר שטרית: אני פה.

רות קלדרון: אה, אתה פה.

רות קלדרון: הופעת.

רות קלדרון: סליחה, לא ראיתי אותך.

רות קלדרון: ברוך הבא.

רות קלדרון: שלוש דקות, בבקשה, ואחר כך – חבר הכנסת אזולאי.

נסים זאב: – – – המסתננים לא ראו אותו.

רות קלדרון: הסתננת?

מאיר שטרית: – – –

קריאה: מסתננים לאולם.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אין ספק שבעיית העובדים הזרים מחייבת טיפול.

מאיר שטרית: היא מחייבת טיפול קולוסלי ולא טיפול ספציפי של חוק יחיד שבא להתמודד עם הבעיה.

מאיר שטרית: אני שנים מנסה לקדם את חוק הכניסה לישראל, חוק ההגירה, ולצערי הרב אני לא מצליח.

מאיר שטרית: בכנסת הקודמת הממשלה הפילה את החוק פעמיים; בכנסת הזאת החוק עוד לא עולה לדיון כי שר הפנים, הקודם לפחות, טען שזה תחום שלו ולכן הוא לא מוכן לאשר אותו – חוק שחתמו עליו למעלה מ-40 חברי כנסת בעבר.

מאיר שטרית: החוק שבא להסדיר את הכניסה לישראל קובע כללים כמו שמקובל בעולם המודרני: למי מותר להיכנס לארץ, מה התנאים שצריכים להתקיים לגבי אדם שרוצה להיכנס באיחוד משפחות כדי שייכנס לארץ באיחוד משפחות, מה התנאים שצריכים להתקיים לגבי אדם שנכנס באיחוד משפחות כדי שיהיה אזרח, וכן הלאה, בצורה מקובלת, שקופה, כמו שמקובל בעולם.

מאיר שטרית: עבדתי על החוק הזה, גברתי היושבת-ראש, עם ארגון מציל"ה, שכלל את השופטת – לא שופטת – – –

רות קלדרון: רות גביזון.

רות קלדרון: הפרופסור רות גביזון.

מאיר שטרית: כלל את רות גביזון, את הפרופסור אבינרי, את אמנון רובינשטיין, ועבדתי על החוק הזה עוד כשהייתי שר הפנים.

מאיר שטרית: ניסיתי להביא אז לממשלה, הממשלה קיבלה על-פי הצעתי החלטה לאשר חוק הגירה לישראל, כדי להיות מדינה מתוקנת.

מאיר שטרית: וחוק ההגירה קובע דבר פשוט: קשה בחוץ, קל בפנים; זה העיקרון שקובע חוק ההגירה.

מאיר שטרית: זאת אומרת, מדינת ישראל מקשה על מי שרוצה להסתנן פנימה שלא כחוק, אבל מי שכבר נמצא בפנים – מתייחסת אליו הרבה יותר ברכות ונותנת לו הזדמנות.

מאיר שטרית: למשל, אני חושב שאין היגיון בזה שעובדים שכבר נמצאים בארץ, העובדים הזרים האלה – ואני בעד להוציא אותם מהארץ, אני כשר הפנים בוודאי לא אהבתי את זה, אבל זה לא הגיוני לא לתת להם אפשרות לעבוד, כי אם הם לא יעבדו הם ילכו לפשיעה, הם יעבדו בשחור.

מאיר שטרית: הם הרי לא באמת לא עובדים.

מאיר שטרית: אגב, כשר הפנים, אני נתתי, אני מודה – נתתי אז אישורי עבודה למאות רבות של עובדים זרים בארץ, כי חשבתי שזה לא נכון שהם לא יעבדו.

מאיר שטרית: מחפשים עובדים בחקלאות, מחפשים עובדים אחרים, ואנחנו במו-ידינו מביאים עשרות-אלפי עובדים זרים אחרים מחוץ-לארץ לעבוד בארץ, בהנחה שהם יעבדו וילכו החוצה, וגם זה, גברתי, לא קורה.

מאיר שטרית: אני אראה לך דוגמאות למכביר שעובדים זרים באו מחוץ-לארץ, גמרו את התקופה שלהם ועכשיו מודיעים: אנחנו פליטים.

מאיר שטרית: איך מישהו שבא לעבוד ועבד חמש שנים נהיה פליט, אני לא מבין.

מאיר שטרית: ואני לא מבין למה לוקח למישהו יותר מדקה להגיד: אתה לא פליט, לך הביתה, אתה יוצא מהארץ.

מאיר שטרית: זה מה שמקשה.

מאיר שטרית: מספר האנשים הזרים שנמצאים בארץ הולך וגדל, ולכן נוצרת בעיה גדולה.

מאיר שטרית: גם הטיפול בהם צריך להיות מוכוון.

מאיר שטרית: בסוף תקופתי כשר הפנים התארגנה קבוצה של עובדים זרים שהציעו לי, באו אלי בבקשה לעשות הסכם אתם; קבוצה של כמה מאות שאמרו: תנו לנו לעבוד שנה באופן חוקי, בתום השנה אנחנו נעזוב את הארץ – ואגב, אני הייתי בעד.

מאיר שטרית: לצערי, הממשלה נפלה עוד קודם שנגמר ההסכם וזה לא קרה.

מאיר שטרית: אפרופו, אני אוסיף עוד שני משפטים; אני מצטער שאני חורג מהזמן אולי ב-30 שניות, אבל שני משפטים.

מאיר שטרית: חשבתי שצריך לשנות בכלל את המדיניות לגבי הבאת עובדים זרים לארץ; לא רק לגבי המסתננים.

מאיר שטרית: הגורם, המניע הגדול ביותר להבאת עובדים זרים לארץ הוא חברות כוח-אדם שמגייסות אותם, כי הן עושות מיליארדים, לא מיליונים.

מאיר שטרית: להערכתי, מה שצריך לעשות זה לבטל בכלל את כל הגישה הקיימת היום: לא יהיו חברות כוח-אדם.

מאיר שטרית: הצעתי למנות קונסולים של משרד הפנים במדינות שמביאים מהן עובדים זרים.

מאיר שטרית: הקונסול ימיין את העובדים שם בחוץ-לארץ וייתן להם ויזה לעבודה בארץ לכמה שנים, והאיש יכול לעבור ממעביד למעביד כל התקופה שמותר לו לעבוד בארץ.

מאיר שטרית: והצעתי שכל התנאים הסוציאליים של העובד הזה יוחזקו בחשבון בנק על שמו בשדה-התעופה.

מאיר שטרית: הוא עוזב את הארץ בתאריך שנקבע, הוא מקבל את כל הבוכטה של הכסף שצבר והולך אתה הביתה; מאחר ביום אחד – הפסיד את הכסף שלו.

מאיר שטרית: זה תהליך שמשנה לחלוטין את אופן הטיפול בעובדים זרים, אבל, לצערי, הכול פה נעשה באלתורים.

אראל מרגלית: אבל אתה בממשלה, אני לא מבין.

רות קלדרון: תודה רבה.

מאיר שטרית: אני לא חבר ממשלה, אין לי סמכות ביצועית.

מיקי רוזנטל: שלא בטובתו ולא באשמתו.

מאיר שטרית: כשהייתי בממשלה, אראל – אמרתי מה עשיתי: נתתי אישורי עבודה לרוב העובדים, כי חשבתי שזה לא נכון – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת שטרית, מספיק.

אראל מרגלית: למה אין גישה קונסטרוקטיבית פה?

מאיר שטרית: אני מסכים אתך.

רות קלדרון: חבר הכנסת אראל מרגלית, כשתהיה בממשלה תבין.

מאיר שטרית: חבר הכנסת אראל, זה הדבר היחיד שמפריע לך?

רות קלדרון: אולי לא רחוק היום.

מאיר שטרית: תראה במה אנחנו מתעסקים.

מאיר שטרית: אנחנו מתעסקים בחוק הלאום, בכל מיני דברים אחרים – –

רות קלדרון: חבר הכנסת שטרית.

מאיר שטרית: אני כבר מסיים.

מאיר שטרית: – – כאשר במדינה הכלכלה על הפנים, העוני על הפנים, השלום כבר אבוד, לא רואים שום כיוון; ואנחנו מתעסקים עם חוק הלאום.

מאיר שטרית: משהו מקולקל בממלכת דנמרק, ונראה לי שהנסיבות שבהן אנחנו נמצאים היום לא בדיוק מנבאות טובות.

מאיר שטרית: אני מצטער על זה כמובן, ואני מקווה שאו שיתייצב באמת – איך אמר מישהו, או שיתייצב, או שבאמת נלך וניתן מחדש לציבור, נשאל את העם מה דעתו.

אראל מרגלית: אז אחרי דבריך – – –

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: זיכית אותנו ברעיון מצוין.

רות קלדרון: חבר הכנסת דוד אזולאי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת שמולי, או שמא חברת הכנסת שפיר.

דוד אזולאי: גברתי היושבת בראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, לבי לבי על תושבי דרום תל-אביב.

דוד אזולאי: אנחנו יושבים כאן ודנים, וזו לא הפעם הראשונה.

דוד אזולאי: עבדכם הנאמן, בהיותי יושב-ראש ועדת הפנים – קיימנו דיונים בעניין הזה.

דוד אזולאי: אלו שבאו אחרי, חברי חבר הכנסת אמנון כהן, חברת הכנסת מירי רגב – כמה שעות, כמה ימי דיונים השקענו בחוק הזה, ואנחנו מנסים, הממשלה מנסה בדרך כזאת, בדרך אחרת, להוסיף עוד תיקון, עוד איזה שינוי שהוא.

דוד אזולאי: אבל יושבים להם אנשים במרומי האולימפוס, והם קובעים, והם מחליטים שהחוק הזה הוא לא חוקתי, החוק הזה הוא לא טוב, ולכן צריך להחזיר אותו לכנסת.

דוד אזולאי: אני הצעתי ליושבת-ראש ועדת הפנים, ואני מציע את זה גם מעל דוכן הכנסת, אולי יואילו נא השופטים הנכבדים, שמקבלים את ההחלטות החשובות האלה, לבוא לגור לילה אחד עם תושבי דרום תל-אביב, לחוש את מה שהם חשים, לשמוע את הזעקות של הילדים, לכאוב את כאבם של המבוגרים, להיות נעולים בתוך הבית משקיעת החמה ועד שעות הבוקר המאוחרות, כדי שיבינו על מה מדובר.

דוד אזולאי: לצערי הרב, הם מנותקים מן העם, הם לא יודעים.

דוד אזולאי: והצעתי לחברתי חברת הכנסת מירי רגב, שאולי במסגרת הדיונים נזמין, גם לדיונים האלה, אחד מנציגי השופטים, שיבוא, ישב אתנו בוועדה, לראות איך מתלבטים ולשמוע איך מקיימים כאלה דיונים ואילו הצעות מציעים.

דוד אזולאי: אבל הם יושבים אי-שם במרומי האולימפוס, והם מקבלים החלטות, אומרים לממשלה, קחו את החוק הזה.

דוד אזולאי: מצד שני, לצערי הרב, הממשלה יודעת עד כמה הנושא הזה רגיש, יודעת עד כמה הנושא הזה, צריך לטפל בו – גוררת רגליים.

דוד אזולאי: עוד ממשלה, עוד דיון, עוד ועדת שרים, לאן זה מוביל בסופו של דבר?

דוד אזולאי: אני מאוד מקווה שהלילה עם ישראל יתבשר שהממשלה הזאת מסיימת את כהונתה, מתפזרת, ואולי עם ישראל יוכל לנשום לרווחה.

דוד אזולאי: כי אנחנו שומעים שהיום כל התקשורת – בשעה 21:00 ועידת פסגה, ראש הממשלה ושר האוצר הולכים להיפגש.

דוד אזולאי: וואי, איזה מתח, איזה דרמה.

דוד אזולאי: על מה?

דוד אזולאי: על מה?

דוד אזולאי: לא על שיפור השכר, לא על הורדת מחירים, לא על תהליך מדיני; פסגה של הישרדות בלבד, לחשוב, לתכנן, לדסקס איך בכל זאת תתקיים הממשלה.

דוד אזולאי: אני מאחל לממשלה הזאת שתלך כמה שיותר מהר – יפה שעה אחת קודם.

דוד אזולאי: בכל רגע שהממשלה הזאת נמצאת בשלטון היא גורמת נזק בלתי הפיך לאזרחי המדינה, ועל כך אין לה מחילה.

דוד אזולאי: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חברת הכנסת סתיו שפיר.

רות קלדרון: אחריה – חבר הכנסת נסים זאב.

סתיו שפיר: תודה רבה ליושבת-ראש.

סתיו שפיר: אחת הבעיות הקשות ביותר בפוליטיקה היא חוסר יכולת של פוליטיקאים בכירים לחשוב כמה שנים קדימה.

סתיו שפיר: הרבה אנשים פה מוטרדים בעיקר ממה שקורה היום, מחר, עם הכותרת הבאה בעיתון, ולא ממה שיקרה פה בעוד עשר שנים, בעוד 20 שנה, בטח שלא מתהליכים ארוכים יותר.

סתיו שפיר: וזה הסיפור של מה שקרה עם מבקשי המקלט בישראל.

סתיו שפיר: לא מדובר בבעיה חדשה, מדובר בבעיה שאם היו נדרשים לה כבר בהתחלה היה אפשר להקדים תרופה למכה ולטפל בה ולטפל בצרות שיגיעו אחריה.

סתיו שפיר: מדינת ישראל, עד השנה האחרונה, לא בדקה בכלל בקשות של מבקשי מקלט מסודאן ומאריתריאה.

סתיו שפיר: בניגוד לאמנה הבין-לאומית שישראל חתומה עליה משנות ה-50, בניגוד לאחריות הלאומית שלנו, בניגוד גם למהות של מי שאנחנו, להיסטוריה שלנו, הממשלה פשוט זרקה את הבעיה הזאת הלאה, לא בדקה, והגענו למצב שיש פה מבקשי מקלט שמספרם מוערך ב-48,000 אנשים, כולם מרוכזים באותו אזור, בתנאים שאינם תנאים, ובמקום לטפל בבעיה, גם עכשיו הממשלה מתחמקת.

סתיו שפיר: אז מצאו פתרון, פתרון יוקרתי, פתרון שעלותו כבר עברה את מיליארד השקלים מזמן: הקמת כלא ודחיסה של בערך 3,000 מבקשי מקלט לתוכו.

סתיו שפיר: ומה יקרה ל-45,000 האחרים?

סתיו שפיר: איפה הם אמורים להסתובב?

סתיו שפיר: איזה פתרון הממשלה מציעה להם?

סתיו שפיר: איך הממשלה בכלל עוזרת לדרום תל-אביב בכך שהיא משאירה שם 45,000 מבקשי מקלט ללא טיפול, וגם בלי גישה לעבודה, כי כל הזמן מקשים את התנאים של העסקתם?

סתיו שפיר: מה הפתרון שהממשלה מציעה פה חוץ מעוד פופוליזם חסר תכלית?

סתיו שפיר: שום דבר, וזה מה שבאמת עצוב בסיפור הזה.

סתיו שפיר: כי את המיליארד-פלוס שקלים שאנחנו משקיעים בפתרונות שווא שלא באמת יספקו פתרון ארוך-טווח לבעיה הזאת, שלא הולכת להיעלם – אין מה לעשות, אי-אפשר להעלים בני-אדם – היה אפשר להשקיע בדרום תל-אביב, היה אפשר להשקיע בפיתוח דיור ציבורי.

סתיו שפיר: הלוואי שהייתי רואה את אותם חברי כנסת מהימין שמתלהמים בלי סוף נגד אותם מבקשי מקלט, הלוואי שהייתי רואה אותם משקיעים את אותה אנרגיה בפיתוח פתרון לבעיית הדיור הציבורי בקרב תושבי דרום תל-אביב.

סתיו שפיר: הלוואי שהייתי רואה אותם משקיעים את אותה אנרגיה בפתרון של תשתיות ישנות, בתחבורה ציבורית, בהכשרה תעסוקתית, בפיתוח של מערכת הרווחה, בפיתוח של מערכת החינוך.

סתיו שפיר: אם היה חצי מהלהט שמושקע בכותרות פופוליסטיות ובהפחדה שאין מאחוריה שום דבר – חצי מהלהט הזה, אם היה מושקע בפתרונות אמיתיים, דרום תל-אביב ותושביה היו מרגישים אחרת לגמרי היום.

סתיו שפיר: אבל לא, זה פשוט לא חלק מהעניין, וזה מה שכל כך עצוב בחוק האיום והנורא הזה שאנחנו צריכים להצביע עליו היום.

סתיו שפיר: ואני רוצה להגיד עוד דבר אחד שעצוב בעניין הזה, וזה עניין מהותי.

סתיו שפיר: תהליך גיבוש האמנה שנחתמה בסוף ב-1951, כדי להבטיח הגנה על אנשים שנאלצו לברוח מהמדינות שבהן נולדו וחיו – תהליך גיבוש האמנה הזאת החל ב-1920.

סתיו שפיר: ב-1939 הוא עדיין לא הסתיים.

סתיו שפיר: תארו לעצמכם מה היה קורה אם הייתה אמנה כזאת בשנים האלה.

סתיו שפיר: האמנה הזאת נחתמה בסופו של דבר ב-1951, בראש ובראשונה כדי למנוע מסיפורי האימים שהסבים והסבתות נאלצו לעבור להתרחש שוב.

סתיו שפיר: ודווקא אנחנו, שחתומים על האמנה הזאת – מדינת ישראל מעולם לא עיגנה את האמנה הזאת בחוק.

סתיו שפיר: חברי משה מזרחי מנסה להעביר הצעת חוק כזאת בכנסת הזאת, ועד כה הניסיון הזה נכשל.

סתיו שפיר: הממשלה מפחדת מעיגון משמעותי של אמנה שאנחנו מחויבים לה, גם היסטורית, גם מוסרית, מכל בחינה אפשרית, והדבר הזה חייב להתבצע.

סתיו שפיר: אנחנו לא יכולים לחטוא גם לסיפור ההיסטורי שלנו.

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

סתיו שפיר: ההצעה הזאת לא תעזור לדרום תל-אביב.

סתיו שפיר: היא לא תעזור לפתור את בעיית הפליטים.

סתיו שפיר: הפתרון היחידי מכניס תשתיות רציניות וכסף אמיתי לדרום ולתושבי הדרום, ולצד זה מתחיל למיין את הבקשות למקלט, ומבין למי אנחנו יכולים לסייע ולמי אנחנו לא יכולים לסייע, בשיתוף פעולה אזורי ובין-לאומי.

סתיו שפיר: אני מייד אסיים.

סתיו שפיר: בעולם כולו בעיית הפליטים מוערכת ב-15 מיליון אנשים, 15 מיליון פליטים.

סתיו שפיר: הבעיה הזאת לא הולכת להסתיים, להפך, היא רק מחריפה.

סתיו שפיר: אנחנו צריכים לגבש את הקואליציה הרצינית עם המדינות השותפות לנו כדי לפתור את הבעיה הזאת ולא להתחמק ממנה.

סתיו שפיר: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת זאב, בבקשה.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת אורי מקלב, אם הוא יגיע, וחבר הכנסת מוזס, ואז חברי הכנסת הורוביץ ואייכלר.

רות קלדרון: בבקשה.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, קודם כול, אני רוצה למחות על לזות שפתיים של חברת הכנסת זהבה גלאון.

נסים זאב: בשיא חוצפתה עומדת פה על הדוכן, משמיצה את חבר הכנסת אלי ישי, כאילו הוא נגוע ויש לו אינטרסים כלכליים כלשהם, או חברות כלשהן שהוא קשור אליהן, ועוד אנשי הליכוד – אני לא יודע למי התכוונה, לפחות היא לא הזכירה את שמם, אבל את אלי ישי היא הזכירה בשמו.

נסים זאב: האיש הזה זך ונקי מכל רבב, וכדי שחברת הכנסת גלאון תבוא ותשמיץ אותו מעל הבמה – פשוט בושה.

נסים זאב: אבל מה לעשות, אני כבר רגיל לחוצפה שלה.

נסים זאב: כל פעם שהיא עולה, היא חייבת להקיא משהו על מישהו.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש – – –

רות קלדרון: בעקבות משיחא.

נסים זאב: כן.

נסים זאב: 70% מכלל המסתננים חיים בדרום תל-אביב.

נסים זאב: התושבים סובלים מפגיעה אנושה באיכות החיים, וגם המסתננים עצמם.

נסים זאב: למה לא לומר את האמת: איזה פליטים יש פה בכלל?

נסים זאב: הלוא כולם דורשי עבודה.

נסים זאב: כל פעם אנחנו מחפשים עוד איזה תיקון לחוק כדי להתגבר על החלטת הבג"ץ, אז גם בתיקונים יש מגבלות.

נסים זאב: יש תיקון לאה, תיקון רחל, תיקון כרת, תיקון חצות – כל רגע מתקנים עוד פעם ועוד פעם, כמה אפשר לתקן?

נסים זאב: לא ייתכן שהבג"ץ – – –

מיקי רוזנטל: תיקון עולם, אדוני.

נסים זאב: נכון.

נסים זאב: לתקן עולם במלכות שדי.

נסים זאב: אבל לא יכול להיות שבג"ץ כל פעם יתערב בחקיקה של הממשלה, של המדינה.

נסים זאב: לא יכול להיות דבר הזה.

נסים זאב: הנה הגיעה, ברוכה הבאה, חבל שלא היית בהתחלה.

נסים זאב: הייתי צריך אולי להשאיר את זה לסוף.

זהבה גלאון: חבר הכנסת זאב, לא סופרים אותך, אתה יודע את זה.

נסים זאב: מה שחשוב, שאני לא זקוק שאת תספרי אותי, ברוך השם.

זהבה גלאון: אתה המוקיון של הכנסת.

נסים זאב: אז לכן אני רוצה לומר, היינו בסיור באילת; באיזה תחכומים הם נכנסו, זה פשוט לא ייאמן.

נסים זאב: איזו מקצועיות.

נסים זאב: זה נקרא פליטים?

נסים זאב: הלוא מה זה פליטים?

נסים זאב: באמת אנשים מסכנים שבאים ושנמלטים מחרב האויב.

נסים זאב: הם באו דרך אותם שבטים שעשו עליהם קופון, 4,000 דולר על כל ראש.

נסים זאב: אז ישבו שבטים מהעבר השני של הגדר, מהצד המצרי ומהצד הישראלי, ואחר כך היה תמחור: לאן אתה צריך להגיע, לתל-אביב?

נסים זאב: שלם 4,000, 5,000 דולר; וזה הגיע עד 10,000.

נסים זאב: אתה רוצה רק לאילת?

נסים זאב: שלם רק 2,000–3,000 דולר.

נסים זאב: על מה אנחנו מדברים?

נסים זאב: הרי זו תעשייה של כסף.

נסים זאב: והגברת הזאת, זהבה גלאון, בלי בושה – – –

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

נסים זאב: – – – בלי בושה היא עומדת על הבמה הזאת ומכתימה את חבר הכנסת אלי ישי ומאשימה אותו כאילו הוא שותף ויש איזו קנוניה ואינטרסים כלשהם.

נסים זאב: אני אומר לך – – –

זהבה גלאון: צדיק אלי ישי, צדיק.

נסים זאב: אני אומר לך שאת לא נכנסת לנעליים שלו.

זהבה גלאון: ברור שלא.

נסים זאב: קצת, שיהיה לך קצת כבוד, באמת.

נסים זאב: אל תנסי כל פעם מעל הבמה להקיא את מה שיש לך ואת מה שאת לא יודעת, והכול ברמה של לשון הרע והוצאת דיבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת זאב, תודה רבה לך.

נסים זאב: אני רק רוצה לומר ממש במשפט אחרון – אני חושב שהשר התייחס למתקן "חולות" כאילו הבעיה שלנו היא שלא נדע מה לעשות עם המתקן הזה.

נסים זאב: הבעיה שלנו היא לא המתקן, הבעיה שגם אם המתקן הזה – – –

רות קלדרון: זה כבר שלושה משפטים.

נסים זאב: כן.

נסים זאב: – – – גם אם המתקן הזה יחוסל, לא בשביל זה אנחנו צריכים את החוק.

נסים זאב: החוק צריך לתת מענה לכל הקטסטרופה שיש היום בדרום תל-אביב, באילת, באשדוד, ועד לרגע זה אין על זה שליטה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת אורי מקלב.

רות קלדרון: חבר הכנסת מוזס.

רות קלדרון: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, בבקשה.

רות קלדרון: חבר הכנסת זאב, אני ראיתי ילדים שבאו מאריתריאה עם צלקות מהבדואים האלה, והבנות בכלל לא הצליחו להגיע כי אנסו ורצחו את כולן.

רות קלדרון: זה לא רק עניין של כסף.

נסים זאב: אני לא מדבר על אלה שבאו, אני מדבר על אלה שסוחרים בהם.

רות קלדרון: אנשים בימים רעים של עם ישראל שילמו הרבה כסף כדי להציל את עצמם.

רות קלדרון: סליחה, אני לא צריכה עכשיו לומר את דעתי.

נסים זאב: אני מדבר על אלה שייבאו אותם.

רות קלדרון: חבר הכנסת הורוביץ, בבקשה.

ניצן הורוביץ: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברים, זה כבר החלק השלישי בסריה של החוקים, גם של הנאומים שלי, בענייני חוקי המסתננים.

ניצן הורוביץ: אפשר גם לראות באינטרנט, העליתי את הנאומים מהחוק הראשון ומהחוק השני, והנה, זה הנאום על החוק השלישי.

ניצן הורוביץ: בכל אחד מהנאומים, גם בקריאה הראשונה וגם בקריאה השנייה והשלישית, אמרתי כאן בצורה ברורה שהחוק הזה לא יעמוד במבחן בג"ץ, כי אי-אפשר לעשות חוק במדינת ישראל – וזה לא משנה אם על מסתננים, או על אזרחים, או על אנשים מהירח – להכניס אותם לכלא בלי משפט.

ניצן הורוביץ: אין כזה דבר.

ניצן הורוביץ: יהפכו את זה למעלה ולמטה, ויקצרו, ושנה ושמונה, ושתיים וארבע – זה לא משנה.

ניצן הורוביץ: אי-אפשר להכניס אנשים לכלא בלי משפט.

ניצן הורוביץ: זה דבר שאפילו השופטים שם – והיו שם שופטים, וצריך לקרוא את פסק-הדין, שגילו הבנה.

ניצן הורוביץ: אבל בסוף השורה התחתונה היא מה שאמרתי.

ניצן הורוביץ: לכן גם החוק הזה לא יעמוד, לא יעמוד.

ניצן הורוביץ: חבל על ההתגרות הזאת, חבל על ההתבזות הזאת.

ניצן הורוביץ: זה כבר פעם שלישית.

ניצן הורוביץ: הרי בג"ץ, בטח בחוקים כאלה שהם חוקים על נושאים כבדים, נזהר כל כך לא לפסול, כי האיומים שמביעים כלפיו ידועים גם לשופטי בג"ץ.

ניצן הורוביץ: הם נוקטים גישה מרסנת ומרוסנת.

ניצן הורוביץ: אבל אין ברירה: חוק שמכניס אנשים לכלא בלי משפט ייפסל.

ניצן הורוביץ: לכן גם החוק הזה לא יעמוד.

ניצן הורוביץ: הדבר הזה לא אומר שאין בעיה בדרום תל-אביב, או שאין בעיה בכלל עם הנושא הזה.

ניצן הורוביץ: ודאי שיש; יש בעיה אפילו קשה.

ניצן הורוביץ: אבל החוק הזה הוא לא דרך לפתור את העניין.

ניצן הורוביץ: כשהייתי יושב-ראש הוועדה לעובדים זרים, וגם כשהתמודדתי על ראשות העיר תל-אביב וגם בפונקציות אחרות, הצגתי תוכנית סדורה לטיפול בבעיה הזאת, שתוריד באופן מיידי את הלחץ בדרום תל-אביב.

ניצן הורוביץ: כל עוד – והעניין הזה הוא די ברור – יש בארץ משהו כמו 150,000 עובדים זרים שבאים עם ויזה דרך נמל התעופה בן-גוריון.

ניצן הורוביץ: רק לצורך העניין, רק בחקלאות יש משהו כמו 26,000 שכל הזמן יוצאים ובאים חדשים, יוצאים ובאים חדשים.

ניצן הורוביץ: כנ"ל בבנייה, כנ"ל בניקיון, כנ"ל בהרבה תחומים אחרים.

ניצן הורוביץ: היות שיש כאן קבוצה מסוימת, שנמצאת כאן, אותם אנשים שהחוק הזה מדבר עליהם, צריך לקחת אותם, לשים אותם בעבודות מסודרות תחת פיקוח בצורה מאורגנת בכל מיני מקומות בארץ, במקום העובדים הזרים, לפחות חלק מהעובדים הזרים, שממשיכים להביא.

ניצן הורוביץ: זאת הדרך, זאת דרך המלך.

ניצן הורוביץ: הם כאן, אז עדיף כבר שיעבדו בצורה מסודרת ומאורגנת מאשר בכל הסיפורים האלה של העסקה לא חוקית שקשורה בעבריינות ופשע.

ניצן הורוביץ: והרי למה אנחנו מיתממים?

ניצן הורוביץ: אין היום מסעדה אחת בתל-אביב – ולא רק מסעדה; את הרחוב שלי, רחוב הפרדס בתל-אביב, מנקה עובד אריתריאי מטעם עיריית תל-אביב.

ניצן הורוביץ: זה לא אדם שנפל פה במקרה.

ניצן הורוביץ: הוא לבוש סרבל של עיריית תל-אביב, יש לו פח של עיריית תל-אביב, והוא מקבל כסף מעיריית תל-אביב.

ניצן הורוביץ: כנ"ל גם במקומות רבים אחרים בארץ.

ניצן הורוביץ: אז מוטב שהדברים האלה יוסדרו ויהיו מאורגנים.

ניצן הורוביץ: תראי, גברתי היושבת-ראש.

ניצן הורוביץ: אני לא הזמנתי את האנשים האלה לכאן; אני לא מת מאושר מכך שהם כאן; אני הייתי שמח אם הם היו מוצאים פתרון בארצם או במקום אחר; אני לא חושב שמדינת ישראל היא פתרון לבעיות של אפריקה.

ניצן הורוביץ: הכול מאה אחוז, אבל יש מצב מסוים שאנחנו מתמודדים אתו, שהוא קבוצה של משהו כמו 40,000 איש, שאי-אפשר להוציא אותם מכאן בגלל בעיות מסוימות.

ניצן הורוביץ: ואת זה לא אני אומר, אומרת את זה הממשלה ואומר כל גורם רציני שעוסק בעניין.

ניצן הורוביץ: לא באים יותר כי גם יש גדר.

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

ניצן הורוביץ: לכן אני אומר שהדרך הנכונה, כל עוד הם כאן ולא נמצא פתרון אחר בארצותיהם או בארצות אחרות, היא לפזר אותם במקום חלק מהעובדים הזרים בארץ במתקנים.

ניצן הורוביץ: למשל, יש מושב – בונים מגורים לעובדים זרים, תאילנדים לצורך העניין.

ניצן הורוביץ: האנשים האלה, האריתריאים, הם גם חקלאים בארצותיהם.

ניצן הורוביץ: בשביל לקטוף גזר אתה לא צריך איזו השכלה גבוהה.

ניצן הורוביץ: אז האנשים האלה יעבדו במתכונת מסודרת, מאורגנת, תחת פיקוח, הלחץ בדרום תל-אביב ירד, וכולנו נרוויח, חוץ – מי לא ירוויח?

ניצן הורוביץ: אותם קבלני כוח-אדם שמקבלים עמלות על העובדים החדשים שמביאים כל הזמן מנפאל, סרי-לנקה או השד יודע מאיפה.

ניצן הורוביץ: הם לא ירוויחו, אבל כולנו, כולנו נרוויח.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

רות קלדרון: אחריו יסיים את הדיון חבר הכנסת כבל ויענה השר ארדן – או השר אורבך.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, מישהו יכול להגיד לי מה הסיבה שאין פה שום נציג של יש עתיד מלבד היושבת-ראש, ומהליכוד אין אף אחד, אני חושב?

ישראל אייכלר: יש להם איזה עניין שם לגמור?

ישראל אייכלר: רבותי חברי הכנסת, אנחנו דנים בפעם השלישית, נדמה לי, בנושא שנקרא המסתננים, ואני שואל את עצמי, מה זה מסתננים?

ישראל אייכלר: מיהו מסתנן?

ישראל אייכלר: האם המעפילים שהגיעו מאירופה בזמן הבריטים היו מסתננים מעפילים?

ישראל אייכלר: מה הסיבה שיהודים שהגיעו מצפון אפריקה אינם מסתננים, ואחרים, שמגיעים ממרכז אפריקה, כן מסתננים?

ישראל אייכלר: מה הסיפור פה?

ישראל אייכלר: אילולא הייתה כאן מדינה יהודית, אם לא היו מחליטים שמדינת ישראל היא מדינה יהודית, לא הייתה בעיה, היינו עומדים בדיוק במצב של ארצות-הברית; כל פעם היינו קולטים כך וכך – עכשיו, נדמה לי, אישרו 5 מיליון עובדים זרים שנכנסו.

ישראל אייכלר: יש איזה תהליך של קליטת אנשים עובדים זרים, תהליך הגירה, אימיגרציה, בכל העולם.

ישראל אייכלר: החליטו להקים פה מדינה יהודית, ואז נוצרה בעיה – זה מסתנן וזה לא מסתנן.

ישראל אייכלר: התשובה היחידה שיש לנו היא תשובה אמונית, כי התורה אומרת שהקדוש-ברוך-הוא אמר לאברהם: "ידע תדע כי גר יהיה זרעך בארץ לא להם – – – ודור רביעי ישובו הנה", ובהמשך: "ביום ההוא כרת ה' את אברם ברית לאמר לזרעך נתתי את הארץ הזאת".

ישראל אייכלר: גם אצל יעקב אבינו נאמר: "הארץ אשר אתה שֹכב עליה לך אתננה ולזרעך והיה זרעך כעפר הארץ" וכו'.

ישראל אייכלר: הווי אומר, שמי שיוצא מתוך הנחה שהקדוש-ברוך-הוא נתן את התורה לעם ישראל, ונתן את ארץ-ישראל לעם ישראל, יכול לעשות הפרדה והבדלה והבנה ובידול בין מסתנן לבין יהודי, שיש לו זכות אבות, איך זה נקרא – חוק השבות, שאני לא מבין בדיוק איך הוא מסתדר עם דמוקרטיה, אבל אני יודע שמבחינה יהודית ארץ-ישראל שייכת לעם ישראל.

ישראל אייכלר: אבל כאשר בית-המשפט העליון, שלא מאמין בתורה, לא מאמין באלוקי ישראל, להפך, קובע וכבר קבע לפני 20 שנה שכל שיקול דתי הוא פסול בהוויה של השלטון הישראלי – איזו זכות מוסרית באמת יש לכנסת לקבוע שהמסתננים לא יכולים להיכנס, ואחרים, שבאים מארצות אחרות, כן יכולים להיכנס והם נקראים עולים?

ישראל אייכלר: ולסיום, גברתי היושבת-ראש – אני לא רוצה לקחת מזמנה של הכנסת – יש פה בעיה גם בדמוקרטיה של ישראל.

ישראל אייכלר: אם בית-המשפט העליון יכול לפסול חוקי כנסת, ויכול לקבוע לנו, שאנשים בחרו בנו לקבוע את הדברים, מה הם חוקי ההגירה של המדינה, אנא, אני מבקש שבית-המשפט העליון יעמוד בפני בחירות דמוקרטיות ארציות.

ישראל אייכלר: אנחנו נבחר את השופטים, כי בסופו של דבר יוצא שבשורה התחתונה הכנסת היא סתם משחק.

ישראל אייכלר: הכנסת תחליט, למשל, על החוק הזה, ובית-המשפט יגיד: לא, זה לא מוסרי.

ישראל אייכלר: מי שם את אנשי המשפט לקבוע מה מוסרי ומה לא מוסרי?

ישראל אייכלר: את חברי הכנסת גם לא קבעו לקבוע מה מוסרי; רק קבעו לקבוע מה חוקי, והם נבחרו לקבוע מה חוקי.

ישראל אייכלר: אם שוללים מהכנסת את הסמכויות, אני מוכן לקבל את זה שהשופטים הם מורמים מעם והם לא אנשים פשוטים כמו 120 האנשים שיושבים פה.

ישראל אייכלר: הם באו מאיזה גזע עליון, אחר.

ישראל אייכלר: אבל שיבחרו בהם.

ישראל אייכלר: אולי אני רוצה משפטן אחר?

ישראל אייכלר: מי אומר שאני צריך את המשפטנים האלה, שהיו – שנבחרו בשיטת חבר מביא חבר?

ישראל אייכלר: אז או שכל האזרחים בוחרים את השופטים, או שמחזירים את הסמכות לידי הכנסת והממשלה.

ישראל אייכלר: שני הדברים לא יכולים ללכת יחד.

ישראל אייכלר: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת כבל, בבקשה, בוא תהיה המפטיר.

רות קלדרון: השר אורבך, אתה תשיב אתה חושב?

אורי אורבך: אם השר ארדן לא יגיע.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, רשמת פרלמנטרית, אני אחרון הדוברים בעניין הזה.

איתן כבל: זה נושא שבאמת אמור – כן, את מוזמנת לשמוע את הברבור שלי, חברת הכנסת מירי רגב.

מירי רגב: סוף-סוף פה במליאה, ולא בסופר השכונתי.

איתן כבל: אני אומר את זה כך, ואני אומר את זה לך, מירי, ואני אומר את זה לשר שקיבל את זה כסוג של ירושה.

איתן כבל: אנחנו הרי נעמוד כאן שוב ונשאל את עצמנו, האם באמת, אדוני השר, האם הבעיה תבוא על פתרונה?

איתן כבל: והעניין הוא שאנחנו נמצא את עצמנו פעמיים בחסר: גם לא יינתן מענה, חבר הכנסת עמרם מצנע, על הבעיה, שהיא בעיה אמיתית – כלומר, כל מי שמנסה לייצר, חברת הכנסת מירי רגב, כאילו יש מי מאתנו שאינו מתייחס לעובדה הזאת שיש בעיה – שהיא בעיה כפולה: כשכבר מגיעים כל אותם מהגרי עבודה, או פליטים, הם מוצאים את עצמם בעיקר במקומות החלשים ביותר בארץ ובתל-אביב.

איתן כבל: הם לא מגיעים למקומות – הם מגיעים לדרום תל-אביב.

איתן כבל: ואין שום מענה אמיתי.

איתן כבל: יש פה הזדמנות אמיתית, אדוני השר, שר הפנים – יש פה הזדמנות אמיתית להתמודד עם נושא שלא הייתה ממשלה שלא דיברה עליו ולא עסקה בו.

איתן כבל: אני מנסה באמת ובתמים, מנסה להבין איך הממשלה מתכוונת להתמודד עם השאלות האלה בידיים נקיות; באמת, אני בא לעניין הזה בידיים נקיות לגמרי, ואינני מצליח, וקראתי את החוק.

איתן כבל: פנטזיות יש.

איתן כבל: מחשבות כמו שהיו כבר קודם, שנים על שנים.

איתן כבל: שנים על שנים, חבר הכנסת משה מזרחי, אתה מוביל אצלנו בסיעה את הנושא הזה, יודע ששנים על שנים מנסים לתת פתרונות שאין בהם שום שכל, פתרונות כוחניים.

משה מזרחי: זה לא פתרונות.

איתן כבל: אני מנסה לתת להם קצת קרדיט; מנסה לתת קצת קרדיט ולומר שיש מישהו שחושב שיש פה פתרון כלשהו.

איתן כבל: אז מה עושים?

איתן כבל: במקום לחשוב שאף אחד מאתנו, בצד הזה של האולם הזה, אין כוונתו חס וחלילה לומר שמישהו מאתנו כל כך שמח שאותם מהגרים מגיעים לגור בתל-אביב, בדרום תל-אביב.

איתן כבל: ואני רוצה להזכיר מי בתקופות האלה הנהיג ומנהיג את המדינה ומי לא עצר את השטף הזה.

איתן כבל: ולכן, אנחנו נתנגד להצעה הזאת, ואני מאוד מקווה – על זה נאמר: "אתה חונן לאדם דעת ומלמד לאנוש בינה" – שבדיונים בוועדה לפחות נצליח לתקן אי-אלו דברים בחוק הלא-ראוי הזה.

איתן כבל: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: השר גלעד ארדן, בבקשה, אתה מוזמן להשיב.

רות קלדרון: בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני מבקש לסכם את הדיון ולנסות להתייחס לחלק מהנושאים שעלו כאן.

גלעד ארדן: כפי שפתחתי ואמרתי כשהצגתי את הצעת החוק, אני חושב שיש כאן כמה אינטרסים ברורים, אבל אין ספק שיש גם סדר עדיפויות פנימי באותם אינטרסים.

גלעד ארדן: יש כאן איום אמיתי על מדינת ישראל.

גלעד ארדן: מדינת ישראל היא מדינה מתקדמת, מדינה נאורה, מדינה דמוקרטית, מדינה שרבים רבים באזור היו רוצים להידמות לה, ובגלל היתרונות הללו, או בזכות היתרונות הללו – כל אחד יסתכל על זה כפי שהוא רוצה – יש רבים שהיו רוצים לקבוע את מושבם במדינת ישראל.

גלעד ארדן: ולנו, ככנסת וכממשלה, יש אחריות לאומית, ויש לנו מחויבות בראש ובראשונה כלפי האזרחים שלנו, כלפי התושבים שלנו.

גלעד ארדן: וגם אם הלב יוצא, ורחמינו נכמרים, ויש בהחלט גם אנשים שלא רק מגיעים לכאן כמסתננים בלתי חוקיים שמנסים לשפר את איכות חייהם ולמצוא כאן מקומות עבודה, יש בתוכם כנראה – כך זה התחיל לפחות; אם כי זה השתנה במהלך השנים – יש בתוכם גם כאלה שנמלטים מגורל מר ואכזר.

גלעד ארדן: ואמרתי את זה בנאומי, ואני חוזר ואומר:

גלעד ארדן: אני בהחלט חושב ומקבל שלנו יש חובה להתייחס לאנשים האלה בכבוד.

גלעד ארדן: הם בני-אדם בדיוק כמו כל אחת ואחד מאתנו, וחובה עלינו לשמור על כבודם, וחובה עלינו, כמדינת העם היהודי, גם לשמש דוגמה בדרך שבה אנחנו מתייחסים אליהם.

גלעד ארדן: אבל זה לא יכול לבוא על חשבון טובתם של אזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: יש משפט ידוע במסורת היהודית: "עניי עירך ועניי עיר אחרת – עניי עירך קודמים".

גלעד ארדן: כשאנחנו מסתכלים על מקומות העבודה במדינת ישראל, שהולכים ונתפסים – ודרך אגב, גם אם יהיו כאלה שיגידו: אה, יש סוגי עבודות שאף אחד לא רוצה לעשות אותן, אז מה אכפת לך, שייכנסו, הם עושים את העבודות הללו.

גלעד ארדן: אני אומר לכם, זה לא נכון.

גלעד ארדן: כאשר המעסיקים במדינת ישראל משלמים שכר ראוי, יש מי שיהיה מוכן לעבוד במקומות הללו.

גלעד ארדן: אבל מה שקרה כאן בדיוק בשנים האחרונות – שהרבה מאוד גלי מסתננים שנכנסים למדינת ישראל תופסים מקומות עבודה, ולצערנו המעסיקים במדינת ישראל גם משלמים להם שכר מאוד נמוך, מקפחים אותם בזכויות הסוציאליות שלהם; זה גם לא מוסיף כבוד או שם טוב למדינת ישראל.

גלעד ארדן: אז אני חושב שההפסד של מדינת ישראל הוא כפול: פעם אחת בעוול שנגרם לאזרחי מדינת ישראל, ופעם שנייה באותן עוולות חברתיות שנגרמות כלפי אותם מסתננים שמנוצלים לרעה.

גלעד ארדן: לא תמיד אנחנו אפילו יודעים היכן הם נמצאים כי עשרות אלפים, כפי שידוע לנו, נכנסו לכאן באופן בלתי חוקי.

גלעד ארדן: לכן אין מנוס אלא לנקוט דרכים אפקטיביות כדי שאותם מסתננים בלתי-חוקיים ישובו לארצות מולדתם, ואם לא לארצות מולדתם – למדינות אחרות שמוכנות לקבל אותם.

גלעד ארדן: אנחנו לא יכולים להשלים עם המצב הזה, כפי שאמרתי, שמעבר למקומות העבודה שנתפסים, לשכר שיורד ופוגע קודם כול בשכבות החלשות – כי באיזה עבודות הם בדרך כלל מחליפים?

גלעד ארדן: עבודות של השכבות החלשות, ולאחר מכן גם רמות השכר, בתפקידים שהם ממלאים, יורדות.

גלעד ארדן: ואז אנחנו מתפלאים למה אנשים לא מוכנים לעבוד באותן עבודות.

גלעד ארדן: וזה עוד לפני שנגעתי, כמובן, בשינוי התרבותי, במאפיינים החברתיים של אנשים, כמו בדרום תל-אביב, שגרים שנים רבות במקום עם צביון ועם אופי מסוים, ויום אחד מגלים שהם בכלל חיים במקום עם אופי וצביון ותרבות אחרים לחלוטין.

גלעד ארדן: שוב, אני לא רוצה להתחיל ולהרחיב כאן בנושאים של תחושות ופחדים ואיומים על הביטחון האישי.

גלעד ארדן: בדברים הללו, זה תפקידה של משטרת ישראל לעסוק, ותפקידה להחזיר את הביטחון האישי ולתת תחושה של ביטחון לתושבי דרום תל-אביב ולכל תושב שמרגיש מאוים.

גלעד ארדן: אבל אין ספק שגם התופעות הללו, בסופו של דבר, התפתחו בעקבות דבר שהוא בלתי-חוקי שהוא ההסתננות הבלתי-חוקית.

גלעד ארדן: לכן הממשלה – וזה לא דבר של מה בכך – התחילה בכך שלפני כמה שנים היא חוקקה את החוק בפעם הראשונה.

גלעד ארדן: למה היא חוקקה אותו בפעם הראשונה?

גלעד ארדן: כי הכלים החקיקתיים שהיו לה לפני כן לא היו אפקטיביים.

גלעד ארדן: חוק הכניסה לישראל אִפשר לשים במשמורת אדם רק לתקופה של חודשיים.

גלעד ארדן: כשמדובר בכניסה של מסתננים בלתי חוקיים, שלא נכנסו כדין, ויש לך קושי לברר מי הם, מה ארץ מוצאם, מה עבר עליהם, אם הם באמת נמלטים מרצח עַם או מסחר בבני-אדם או מכל מיני תופעות נוראיות, שבאמת במצב כזה חובתנו לנהוג בהם באופן אחר לחלוטין; או שמדובר באמת באנשים שעל בסיס העדפות של כלכלה, מקומות עבודה וכו' החליטו לנסות להסתנן באופן בלתי חוקי למדינת ישראל.

גלעד ארדן: לכן, הכלים של חוק הכניסה לישראל לא היו מספקים.

גלעד ארדן: הממשלה אז האריכה בעצם את היכולת שלה לשים במשמורת את אותם מסתננים.

גלעד ארדן: לצערנו הרב, כידוע לכם – חשוב להזכיר את השתלשלות העניינים ולמה הגענו לאן שהגענו, אדוני היושב-ראש – בג"ץ נדרש לנושא הזה בעתירה אדם נגד מדינת ישראל.

גלעד ארדן: בג"ץ פסל את החוק הראשון, לדעתו בשל חוסר חוקתיות ואי-עמידה בעקרונות של חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו; והלכה הממשלה שוב, נדרשה לנושא – דרך אגב, בהתייעצות עם משרד המשפטים, עם היועץ המשפטי לממשלה, עם הפרקליטות, עם כל הגורמים שאמונים גם על האיזונים בין חוקי-היסוד לבין הרצון של הממשלה לייצר אמצעים אפקטיביים – ובעצם חוקקה לפני כשנה פעם נוספת את התיקון לחוק.

גלעד ארדן: בתיקון השני בעצם הייתה הוראת שעה שאפשרה – ובעצם היא גם הקימה את מתקן "חולות", מתקן השהייה, וקבעה את כל הסדרי השהייה בו.

גלעד ארדן: לא נקבעה תקרה של זמן לשהייה במתקן "חולות", אבל החוק נחקק מראש כהוראת שעה לשלוש שנים.

גלעד ארדן: ולצערנו הרב, שוב, לפני כשלושה חודשים, בית-המשפט העליון בשבתו כבג"ץ נדרש להסדרים הללו.

גלעד ארדן: לצערנו הרב, גם אותם הוא ראה כבלתי חוקתיים.

גלעד ארדן: כבר פורסמו דבריו של כבוד השופט פוגלמן על הצורך לאפשר לשוהים במתקן השהייה למצוא בת-זוג, לפתח תחביבים.

גלעד ארדן: אני, כמובן, באופן אישי, חלוק על תפיסת העולם של כבוד השופט פוגלמן, אבל כולנו כאן מחויבים לציית להכרעות של בית-המשפט העליון כל עוד לא חוקקנו כאן את חוק-יסוד: החקיקה ולא הסדרנו את היחסים בין הדרג הנבחר לרשות השופטת.

גלעד ארדן: לכן אני ניצב כאן בפניכם בפעם השלישית, כדי לנסות הפעם להביא הסדר כולל שגם נותן אמצעים אפקטיביים: הגבלה לשלושה חודשים של המשמורת; 20 חודשים של שהייה; סנקציות חדשות נגד מעסיקים שיעסיקו מסתננים בלתי-חוקיים; הסדרים כלכליים כמו הפקדת פיקדון, גם על-ידי המעסיק וגם על-ידי העובד, שלא ניתן יהיה להשתמש בו עד ליציאת המסתנן חזרה אל ארץ מוצאו.

גלעד ארדן: ואני מקווה שהכנסת תתמוך הערב בחוק בקריאה הראשונה, תעביר אותו לדיון יסודי ומעמיק בוועדת הפנים והגנת הסביבה בראשותה של חברת הכנסת מירי רגב, כדי שלא נגיע ל-22 בדצמבר בלי להשלים את החוק, ואז למעשה מתקן "חולות" ייסגר ועוד אלפי מסתננים בלתי-חוקיים ישתחררו בעצם וייטמעו במרכזי הערים במדינת ישראל.

גלעד ארדן: אני מבקש מהכנסת, כפי שאמרתי, לתמוך בחוק בקריאה הראשונה, ולהעבירו לוועדת הפנים לשם הכנתו לקריאה השנייה והשלישית.

גלעד ארדן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לשר הפנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, מי שמעוניין להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על הצעת חוק למניעת הסתננות ולהבטחת יציאת מסתננים ועובדים זרים אחרים מישראל (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2014, בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: החוק קיבל פטור מחובת הנחה.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה ראשונה, כפי שאמרתי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

זהבה גלאון: שוב פעם, העם נגד בג"ץ – – –

גלעד ארדן: בג"ץ קבע לנו 90 יום כדי לחוקק – – –

זהבה גלאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לא מפריעים בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 43 נגד – 20 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק למניעת הסתננות ולהבטחת יציאת מסתננים ועובדים זרים אחרים מישראל (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2014, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 43 בעד, 20 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

דב חנין: לא, ועדת העבודה והרווחה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: ועדת העבודה והרווחה – עובדים זרים.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה תועבר לוועדת הכנסת על מנת להכריע שם.

מירי רגב: החוק הזה יעבור לוועדת הפנים על אפך ועל חמתך, דב חנין.

מירי רגב: החוק הזה יעבור על אפך ועל חמתך, דב חנין.

מירי רגב: – – – חצוף.

יולי יואל אדלשטיין: ועדת הכנסת מודיעה על כוונתה להתכנס בעוד כחצי שעה על מנת להכריע בסוגיה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: אז חברי ועדת הכנסת יבדקו את תיבת המייל שלהם בחצי השעה הקרובה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעת הממשלה, לפי סעיף 31(ג) לחוק-יסוד: הממשלה, בדבר איחוד המשרד לענייני מודיעין והמשרד לנושאים אסטרטגיים למשרד אחד אשר ייקרא משרד המודיעין.

יולי יואל אדלשטיין: כמו כן, אני מקווה שמסכימים להצעתי שהשר שטייניץ יציג גם מייד את ההודעה השנייה, הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה בדבר העברת סמכויות משר התיירות לשר לשירותי דת, לפי סעיף 4 לחוק השמירה על מקומות קדושים, התשכ"ז–1967.

יולי יואל אדלשטיין: מדובר בדברים הקשורים בקבר רבי שמעון בר יוחאי.

יולי יואל אדלשטיין: שתי ההודעות יימסרו לכנסת, למליאת הכנסת, על-ידי השר יובל שטייניץ.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעשה דיון משולב בשתי ההצעות ונצביע ודאי בנפרד, כך שמי שמעוניין להירשם יכול להירשם אצל סגן מזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להקריא את הודעת הממשלה לפי סעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה בדבר העברת סמכויות – סליחה, בדבר איחוד המשרד לענייני מודיעין והמשרד לנושאים אסטרטגיים למשרד אחד.

יולי יואל אדלשטיין: למען הסר טעות, ההודעה הזאת היא לפי סעיף 31(ג) לחוק-יסוד: הממשלה – בדבר איחוד משרדים.

יובל שטייניץ: כן, כן.

יובל שטייניץ: 31(ג) – בדבר איחוד המשרד לענייני מודיעין והמשרד לנושאים אסטרטגיים למשרד אחד אשר ייקרא משרד המודיעין.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, זה לא חיזיון נפוץ ולא דבר של כל יום ששר שיש לו שני משרדים, אומנם קטנים – שני משרדים שבעבר באחד מהם כיהן השר בוגי יעלון, אז, בקדנציה הקודמת, כשר לעניינים אסטרטגיים, והשר דן מרידור כיהן כשר המודיעין במשרד המודיעין – זה לא דבר של מה בכך שמאחדים שני משרדים למשרד אחד.

יובל שטייניץ: זה לא קורה כל יום.

יובל שטייניץ: זה לא קורה כל יום ששר שיש לו שני מנכ"לים ושתי לשכות ושתי סדרות של יועצים בא ואומר:

יובל שטייניץ: בואו נאחד את זה שיהיה מנכ"ל אחד ולשכה אחת ונייעל את עבודת הממשלה.

יובל שטייניץ: גם נחסוך וגם נייעל.

יובל שטייניץ: זה מה שהבטחתי לעשות, זה מה שחשבתי לנכון.

יובל שטייניץ: יש סינרגיה רבה בין המשרד לענייני מודיעין למשרד לעניינים אסטרטגיים.

יובל שטייניץ: אתן רק דוגמה, למשל כל הטיפול המדיני-מודיעיני בתחום האיראני הוא טיפול מדיני שלנו מול כל המעצמות וגם מדינות אחרות; חלקו גלוי, חלקו סמוי, אבל הוא נסמך באופן מאוד משמעותי על יכולת המודיעין המופלאה גם של המוסד, דרך אגב, שפעולותיו נסתרות מאזרחי ישראל, אבל אני במאמר מוסגר אומר פה שהמוסד בראשותו של תמיר פרדו, ראש המוסד – אנשי המוסד עושים עבודה נפלאה, עבודת קודש ברמה יוצאת מן הכלל.

יובל שטייניץ: אני מסתובב בעולם, פוגש ראשי שירותי מודיעין בארצות-הברית, באירופה, וכולם מלאי התפעלות והערצה למוסד הישראלי.

יובל שטייניץ: אז זה הזמן אולי – אי-אפשר לפרט – אבל לשבח את האנשים המופלאים הללו שעושים כל כך הרבה למען ביטחון ישראל, ועושים את זה בלי שום פרסום לפעולותיהם ובלי שום קרדיט ציבורי.

יובל שטייניץ: וכמובן, גם אמ"ן, אגף המודיעין בצה"ל, שעשה עבודה מופלאה.

יובל שטייניץ: אני אומר שגם המוסד וגם אגף מודיעין נותנים לנו ערך מוסף אדיר כשאנחנו באים לדבר עם העולם כולו ועם המעצמות של ה-P5 1 בפרט בעניין האיראני.

יובל שטייניץ: לכן יש סינרגיה רבה בין משרד המודיעין, שנוגע בכל ארגוני המודיעין, לבין המשרד לעניינים אסטרטגיים.

יובל שטייניץ: והזכרתי רק תחום אחד, תחום הטיפול המדיני-מודיעיני שמסתמך על מודיעין בפרויקט הגרעין האיראני.

יובל שטייניץ: מכיוון שכך חשבנו, שנכון לאחד את שני המשרדים האלה למשרד אחד עם מנכ"ל אחד, אתמול מינינו בממשלה – הממשלה אישרה את מינויו של רם בן ברק למנכ"ל המשרד המאוחד, בהנחה שהכנסת תאשר את איחוד המשרדים.

יובל שטייניץ: רם בן ברק היה קצין בסיירת מטכ"ל, ראש אגף מבצעים במוסד ואחר כך משנה וסגן לראש המוסד.

יובל שטייניץ: אין לי ספק שהוא יעשה עבודה מעולה, ואין לי ספק שאיחוד המשרדים הללו יהיה לברכה לעבודתה של ממשלת ישראל גם בתחום המודיעיני, גם בתחום המדיני, גם בתחום האסטרטגי, גם בתחום האיראני, ובעוד כמה נושאים שאנחנו עוסקים בהם אבל לא ניתן לפרט אותם, בתחום החשאי.

יובל שטייניץ: אני מבקש מהכנסת לאשר את הודעת הממשלה.

יובל שטייניץ: להקריא גם את הסעיף השני או קודם להצביע על הראשון?

יולי יואל אדלשטיין: כן, אני מבקש מן השר להציג גם את ההודעה השנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעשה דיון משולב.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעות ודאי יהיו בנפרד.

יובל שטייניץ: אוקיי, כבוד היושב-ראש, אז אני עובר לנושא הבא: הודעת הממשלה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, בדבר העברת סמכויות משר התיירות לשר לשירותי דת, לפי סעיף 4 לחוק השמירה על המקומות הקדושים, התשכ"ז–1967, הקשורות בקבר רבי שמעון בר יוחאי.

יובל שטייניץ: קבר רבי שמעון בר יוחאי עובר ממשרד התיירות לטיפול המשרד לשירותי דת, ואני מאחל לכל המבקרים ועולי הרגל והמתפללים בקבר שמעון בר יוחאי – וגם לי הייתה הזכות לבקר שם פעם או פעמיים או שלוש – לכולם כל הברכה וכל ההצלחה בעולם.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, יש כאן שתי הודעות ממשלה שנדרש להן אישור הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר יובל שטייניץ, שהציג כאמור את שתי ההודעות גם יחד.

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו נתחיל עכשיו בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון הדוברים יהיה חבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, הדובר הבא הוא חבר הכנסת נחמן שי – ויתר ברגליים, מה שנקרא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג – בבקשה, גברתי.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

תמר זנדברג: היום הזה הוא יום מיוחד בכנסת.

תמר זנדברג: אנחנו בדרך כלל פה באופוזיציה רגילים שאנחנו מעבירים בינינו את הדף הזה עם החתימות בשביל לדרוש הצבעה שמית, כדי שכמה מכם, חברי הקואליציה שאנחנו יודעים שבלב אתם אתנו אבל לא יכולים להצביע – להביך אתכם כשתצביעו בניגוד לעמדתכם ותצטרכו גם להגיד את זה בקול.

תמר זנדברג: והנה עכשיו, זה כבר שבועות שיש בכנסת תופעה חדשה.

תמר זנדברג: הקרבות הם כבר לא בין קואליציה לאופוזיציה; הם בתוך הקואליציה.

תמר זנדברג: אז עכשיו מעניין – הרי אין אף סיעה – – –

רוברט אילטוב: תלמדו מאתנו.

יולי יואל אדלשטיין: אולי זה היה ניסיון להביך את האופוזיציה בהצבעה הספציפית הזאת.

תמר זנדברג: – – – הרי אין אף סיעה שמונה 20 חברות וחברים בכנסת.

תמר זנדברג: כלומר, לא חשוב איזה סיעה כאן יזמה את ההצבעה השמית הזאת, היא הייתה צריכה שיתוף פעולה של לפחות שני חברים מסיעה אחרת כדי להביא למצב שהקואליציה בעצמה, שלא בוטחת בחבריה ולא בטוחה שברגע הלחיצה על הכפתור כולם – – –

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, זה לא התקנון.

יולי יואל אדלשטיין: התקנון אומר במפורש – סליחה שאני מתערב בדברייך, רק פשוט כי גם נשאלתי.

יולי יואל אדלשטיין: החתימות להצבעה שמית – אני ודאי עוצר לך את השעון – החתימות מוגשות על-ידי חברי האופוזיציה, ונדרשות 20 חתימות.

יולי יואל אדלשטיין: כתוב במפורש בתקנון: כשהממשלה מבקשת לא נדרשות לא סיעות ולא חתימות.

יולי יואל אדלשטיין: זאת בקשת הממשלה.

תמר זנדברג: אהה, אוקיי.

תמר זנדברג: כלומר יש לנו כאן סקופ – בואו נחשוב וננחש מי זו הממשלה, ובוא ננחש שמדובר בעומד בראשה שראינו אותו יושב כאן.

אראל מרגלית: תמר, יש לך חוש קצב כזה – מי זו הממשלה.

תמר זנדברג: בדיוק.

תמר זנדברג: יושב.

תמר זנדברג: כלומר, מה שאתה אומר, אדוני היושב-ראש, זה אפילו דבר עוד יותר מדהים – שראש הממשלה אפילו לא בטוח שברגע האמת כל החברות והחברים בקואליציה שלו, שבאים ללחוץ על הכפתור, שלא במקרה תתחלק להם האצבע מה"נגד" ל"בעד" ופתאום נסתכל על לוח התוצאות ונראה שהממשלה נפלה והולכים לבחירות.

תמר זנדברג: זה באמת דבר שהוא חסר תקדים.

תמר זנדברג: אתה יודע, הרבה שיאים נשברים כאן בכנסת, אדוני היושב-ראש, וכאן אני רוצה דווקא לומר לך – אנחנו סיימנו כאן דיון באחד החוקים הכבדים שהכנסת הזאת ידעה, לא רק בקדנציה הזאת אלא בכלל.

תמר זנדברג: זה לא דבר של מה בכך, חוק שנפסל פעמיים על-ידי בג"ץ ומובא בפעם השלישית זה דבר מאוד מאוד כבד משקל.

תמר זנדברג: ועכשיו גם מיידעים אותנו שבניגוד לתקנון ועדת הכנסת עומדת להתכנס בזמן מליאה.

תמר זנדברג: אני פונה אליך שלא תאפשר את זה.

תמר זנדברג: זה בסמכותך לאשר או לא לאשר לוועדה להתכנס על זמן מליאה.

תמר זנדברג: ראוי לחוק הזה שבכל – הרי פרוצדורה לפעמים טומנת בחובה את המהות.

תמר זנדברג: ולפעמים הדינים והדיונים והאופן שבו דנים מבטאים בתוכם את מלוא הרצינות וכבדות המשקל שאנחנו נותנים לזה.

תמר זנדברג: אז באמת אני מפצירה בך באופן אישי, אל תעשה את החאפ-לאפ הזה.

תמר זנדברג: עכשיו השעה 21:00, עוד דקה.

תמר זנדברג: לא יקרה כלום.

תמר זנדברג: החוק הזה – יש עד 22 בדצמבר.

תמר זנדברג: כדאי שהכנסת תדון במהות שלו ולא תביא את עצמה למצב שמקצצים כמה חודשים מפה ומשם ובאים לבג"ץ ועוד הפעם החוק הזה נפסל מפני שהמהות של החוק הזה היא כליאת חפים מפשע ללא משפט.

תמר זנדברג: אנחנו צריכים באמת, אולי כמה מחברי – וחברות אולי, בעיקר – הקואליציה, לנוכח התחושה שהבחירות קרבות, יגדלו את המצפון שלהם מחדש ויצטרפו אלינו גם בחוק הזה.

תמר זנדברג: זה לא דבר למחטף או לנפנף אותו כלאחר יד, ואני מפצירה בך לא לעשות את זה במקרה הזה.

תמר זנדברג: תודה.

אילן גילאון: אתה יכול להסתפק בהעברת הבעלות על קבר מאיר בעל הנס, כי יכול להיות שזה יעזור לממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: למען הסר ספק, הטיעון היה יכול להישמע אילו הייתי מעביר עכשיו את החוק לדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה – מכיוון שבוועדת הכנסת, אני מקווה מאוד שישמרו על נוהל תקין, ולא ידונו על מהות החוק, אלא לאיזו ועדה הוא הולך לדיון.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני ודאי אישרתי את העניין, כדי לאפשר בוועדה שתיקבע דיון מעמיק ויסודי בדיוק כמו שאת ביקשת, ולתת לזה זמן.

תמר זנדברג: – – – לא בזמן מליאה.

מיכל רוזין: איזו ועדה תדון בחוק זה גם נושא מהותי.

יולי יואל אדלשטיין: זה גם נושא רציני, אני מסכים אתך, אבל מכיוון ששמעתי את יושבת-ראש המפלגה שלכם, שאני מאוד מעריך אותה – ולא על דרך המליצה, אלא אני באמת מאוד מעריך אותה – קוראת לממשלה להתפזר ולצאת לבחירות כמה שיותר מהר, ושמעתי עכשיו את חברת הכנסת תמר זנדברג מדברת על כך שהקואליציה כנראה אינה מאוד מגובשת בזה הרגע, אני לא יודע מה יקרה עד 22 בדצמבר, ואני רוצה שהדיון המהותי יתחיל, ולא נבזה את בג"ץ בכך שלא נתכנס לתוך 90 היום שהוא קבע לנו.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זנדברג דיברה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת משה גפני איננו נוכח, ולכן אני מזמין את חברת הכנסת זהבה גלאון לשאת דברים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות גברתי.

זהבה גלאון: תודה רבה, אדוני, על דברי ההערכה.

יולי יואל אדלשטיין: הכנים.

זהבה גלאון: הכנים, אני יודעת שזה לא מצוות אנשים מלומדה, אין לי ספק בזה.

זהבה גלאון: תודה.

זהבה גלאון: אני מתכוונת לזה.

זהבה גלאון: נכון אמרת שצריך לעמוד בזמן שבג"ץ נתן לכנסת, אבל ממש אפשר היה לא לחוקק את החוק הזה.

זהבה גלאון: אפשר היה לעשות דברים אחרים לגמרי.

זהבה גלאון: לא היה צריך להביא למליאה היום חוק – כן, השר גלעד ארדן, טוב שהזכרת לי עוד הפעם.

גלעד ארדן: – – – לא מקבלת את הכרעת הבוחר.

זהבה גלאון: השר גלעד ארדן, אתה לא חייב להתחרות בקודמך ובקודמו של קודמך, השר אלי ישי, שניסה לקחת קרדיט.

זהבה גלאון: יש כאן תחרות מי יצהיר יותר נאמנות לאלה שהם נגד – – –

גלעד ארדן: לאזרחי מדינת ישראל, נכון.

זהבה גלאון: זה לא לאזרחי מדינת ישראל.

זהבה גלאון: איך אמר כאן אלי ישי, על הדוכן?

זהבה גלאון: מישהו יכול לחשוב שאני נגד המסתננים?

זהבה גלאון: האמת שכן, האמת שכן.

זהבה גלאון: אבל מה שמטריד אותי עכשיו – חברי חברי הכנסת, החיפזון מהשטן.

זהבה גלאון: האם בזמן שהמליאה מתכנסת ועדת הכנסת צריכה להתכנס בכזאת בהילות כדי לחוקק או כדי להחליט באיזו ועדה החוק הזה יחוקק?

זהבה גלאון: חבר הכנסת יריב לוין, אנחנו יודעים מה דעתו, נזכרתי.

זהבה גלאון: אנחנו יודעים שהוא רוצה לקדם את החוק.

זהבה גלאון: החוק הזה צריך ללכת מקסימום לוועדת המדע.

זהבה גלאון: יושב שם גפני – – –

יריב לוין: החוק ילך לוועדת הפנים וייגמר מהר – – –

זהבה גלאון: אז אני ממש מצטערת על זה.

זהבה גלאון: אם החוק בוועדת הפנים, אנחנו יודעים בדיוק שיש כאן אינטרסים שהם מעבר להגנה על תושבי דרום תל-אביב.

זהבה גלאון: ההחלטה לחוקק את החוק הזה נובעת – חוץ מגזענות, כל כולה משיקולים ואינטרסים כלכליים.

יריב לוין: רק שיקול אחד – מדינת ישראל.

זהבה גלאון: אתם רוצים להביא לכאן עובדים זרים באמצעות חברות כוח-האדם.

זהבה גלאון: יש לכם קשרים שם, יש לכם אינטרסים.

זהבה גלאון: אתם לא רוצים לתת עבודה למבקשי המקלט.

זהבה גלאון: במקום לתת להם עבודה ולאפשר להם לחיות בכבוד עד שתבררו את עניינם, אתם מעדיפים לגזור קופונים – או יש מי שמעדיף, אני מסייגת – לגזור קופונים על עבודה בשיטת הדלת המסתובבת ולהביא עובדים זרים.

זהבה גלאון: תודה רבה לאדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, הדובר הבא הוא חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים – חברים, אנחנו באווירת סוף עונה, אווירת בחירות לכל דבר.

עיסאווי פריג': הבהלה שקמה עכשיו לכנס את ועדת הכנסת, ואמורים לקבל מייל בתוך חצי שעה, הבהלה הזאת – פוחדים, מה אני צריך להגיד לבוחר מחר.

עיסאווי פריג': אני מסתכל סביבי, ויש לי תחושה שאנחנו נמצאים במערב פרוע.

עיסאווי פריג': ממשלה של מערב פרוע.

עיסאווי פריג': יש אקדח טעון על השולחן.

עיסאווי פריג': מצד אחד יושב ראש הממשלה, מצד שני יושב שר האוצר יאיר לפיד, ומחכים, מי הראשון שאמור לשלוף וללחוץ על ההדק – יש בחירות.

עיסאווי פריג': ואם ככה, על הדרך אני רוצה לאסוף ולקחת כמה שיותר נקודות וספינים פוליטיים, שהבוחרים שלי יהיו מרוצים.

עיסאווי פריג': זו הבהלה הזאת שאני – שנה וחצי חבר כנסת?

עיסאווי פריג': הרצף והכוח הזה ללמוד דברים באינטנסיביות כזאת, אי-אפשר להספיק.

עיסאווי פריג': על מה?

עיסאווי פריג': על מה?

עיסאווי פריג': בואו תעלו לכאן, תגידו את התאריך המוסכם לבחירות, שאתם מדברים עליו מאחורי הפרגוד, ויש עכשיו, הבנתי, בשעה 21:00, ישיבה מוסכמת.

עיסאווי פריג': תחליטו – 17 במרס, 24 במרס, נסכם על תאריך וגמרנו.

עיסאווי פריג': בשביל מה כל הבהלה?

עיסאווי פריג': ועדת הכנסת; חבר הכנסת לוין אומר – ועדת הפנים, ויבוא ויבוא ויבוא.

עיסאווי פריג': בשביל מה כל הדברים האלה?

עיסאווי פריג': אני שואל, בשביל מה?

עיסאווי פריג': עכשיו, לעניינו של החוק – שאנחנו מנסים לאחד.

עיסאווי פריג': איזה עיתונאי, אני לא זוכר את שמו, אמר: יש משרד עם ה"א, ומשרד עם למ"ד.

עיסאווי פריג': משרד עם ה"א – משרד החינוך, משרד האוצר – יודעים במה הוא מתעסק.

עיסאווי פריג': ועכשיו הלמ"דים; הממשלה המציאה לנו משרדים עם למ"דים – לענייני מודיעין, לעניינים אסטרטגיים, לענייני שירותי דת – כדי להגדיל ולתת את התארים האקדמיים.

עיסאווי פריג': כשאתה קורא "משרד לענייני מודיעין ולעניינים אסטרטגיים", כמו שם פקולטה באוניברסיטה.

עיסאווי פריג': עכשיו הממשלה התעשתה, אני אקרא לו: משרד לענייני מודיעין.

עיסאווי פריג': חברים, לא יעזור.

עיסאווי פריג': תירגעו.

עיסאווי פריג': הממשלה הזאת, אין לה מנדט להמשיך, היא לא לגיטימית, וכל מחטף שאתם תנסו לעשות, אם בחוק המסתננים או כל חוק אנטי-דמוקרטי, יבוא כבומרנג בפנים שלכם.

עיסאווי פריג': תודה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: הדוברת הבאה – חברת הכנסת מיכל רוזין.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: לאחר מכן – אחרון הדוברים, חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, תודה לך, מה שמדהים, ואולי כדאי לשתף את הציבור, זה החיפזון כל פעם.

מיכל רוזין: כאילו לא יודעים שדברים קורים – בחיפזון הזה, כל פעם ברגע האחרון, בדקה התשעים, שמביאים דברים לכנסת.

מיכל רוזין: לא נותנים לחברי הכנסת ללמוד את הנושאים.

מיכל רוזין: הצעת חוק אחת כזאת ירדה היום מסדר-היום, וכל רגע מביאים איזה הצעה חדשה, ומהר מהר, מהר, חייבים לדון, חייבים להעביר, חייבים להגיש בפטור מחובת הנחה.

מיכל רוזין: מה הלחץ?

מיכל רוזין: מה קרה?

מיכל רוזין: איפה הייתם כל החודשים?

מיכל רוזין: פתאום כולם – הקואליציה רבה בינה לבין עצמה, הממשלה מתפרקת, הולכים לבחירות, אבל חוק ההסתננות השלישי חייב לעבור, אחרת – מה יקרה?

מיכל רוזין: מה יקרה?

מיכל רוזין: כל ההתנהלות היא התנהלות של היסטריה, התנהלות של פרנויה, של חוסר סדר, של חוסר משילות.

מיכל רוזין: העברתם פה את חוק המשילות, איזו בדיחה.

מיכל רוזין: דיברתם על יציבות.

מיכל רוזין: הממשלה, אולי, שתכהן בזמן הכי קצר – או אולי השנייה – שתכהן בזמן הכי קצר פה, בכנסת, הולכת הביתה או-טו-טו, וגם אם היא לא הולכת הביתה, היא פשוט לא מתפקדת.

מיכל רוזין: שר האוצר מאיים על ראש הממשלה, ראש הממשלה מאיים על שר האוצר.

מיכל רוזין: הם יחד מאיימים על הסיעות הנוספות, האחרות בממשלה.

מיכל רוזין: מה קורה פה?

מיכל רוזין: איפה המשילות?

מיכל רוזין: דיברתם על משילות, דיברתם על זה שהמפלגות הקטנות מפריעות ליציבות השלטונית, למשילות.

מיכל רוזין: עובדה, המפלגות הבינוניות הן אלה שיכולות לאיים על הממשלה, הן אלה שפוגעות ביציבות ובמשילות, כפי שטענו בכל הדיונים בוועדת חוקה.

מיכל רוזין: הבאנו פרופסורים שיטענו את זה, שיגידו: חבר'ה, ככל שיש מעט חברות בקואליציה, ככל שיש יותר מפלגות שהן בינוניות ויכולות לאיים על שיווי המשקל של הקואליציה, כך הסיכוי שממשלה תיפול גדול יותר.

מיכל רוזין: ומה אתם אמרתם?

מיכל רוזין: לא, להעלות את אחוז החסימה – זה יחזק את המשילות; זה לא קשור בכלל לחסימת המפלגות הערביות, זה קשור רק למשילות ויציבות.

מיכל רוזין: אז, הנה, כך נראית המשילות שלכם, כך נראית היציבות שלכם, כך נראות זכויות האדם שלכם, כך אתם נראים, כנסת, ממשלה עלובה.

מיכל רוזין: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

אורי מקלב: אחרון הדוברים, כפי שאמרנו, הוא חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

אורי מקלב: לאחר מכן יסכם השר יובל שטייניץ.

נסים זאב: אני רשום שם או לא?

אורי מקלב: לא.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בג"ץ לא פוסל בקלות חוקים, בטח לא חוקים בנושאים עקרוניים וכבדים וקשים, ובג"ץ פסל את החוק הזה בגלגולים שונים שלו כבר פעמיים.

ניצן הורוביץ: עכשיו אתם מביאים כאן חוק בפעם השלישית, שוב בניסיון לעקוף כללי יסוד במדינה דמוקרטית.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על אותו חוק?

ניצן הורוביץ: כן.

אורי מקלב: אתה מדבר על חוק המסתננים?

ניצן הורוביץ: בוודאי.

אורי מקלב: אז אנחנו כבר אחרי זה, אבל בסדר.

ניצן הורוביץ: אני יודע, אבל מה שקורה עכשיו – –

אורי מקלב: יש מי שמקשיב לך.

ניצן הורוביץ: – – שבעודנו מדברים, מתכנסת ועדת הכנסת במין הליך מזורז בניסיון ככה להאיץ את העניין, ובתוך כמה שעות, או אולי כמה ימים, לגמור את החוק הזה.

ניצן הורוביץ: אחרי שבג"ץ, אדוני היושב-ראש, פוסל פעמיים חוק – וזה גם לא היה קל לבג"ץ לעשות את זה, כי הם מודעים לאווירה שיש פה כלפי בג"ץ ולניסיונות להגביל את בג"ץ ולפגוע בו.

ניצן הורוביץ: הם עשו את זה בלית ברירה, כי החוק הזה לא עובר.

ניצן הורוביץ: זה לא חוק שיכול לעבור.

ניצן הורוביץ: ולכן, הכנסת הזאת, הקואליציה הזאת, אפשר להגיד, פחות או יותר בימיה האחרונים, במקום להביא דבר טוב מביאה דבר רע בפעם השלישית.

ניצן הורוביץ: הכנסת לא צריכה לעשות את זה.

ניצן הורוביץ: לא צריך עכשיו, על-חשבון זמן המליאה לכנס את ועדת הכנסת כדי לזרז את ההליכים של חוק ביזיוני כזה.

ניצן הורוביץ: החוק הזה צריך להיגנז, והממשלה הזאת צריכה לעשות תוכנית אמיתית לטיפול באנשים האלה, לטיפול בדרום תל-אביב, לא להסית אנשים האחד נגד השני ולהביא פתרון אמיתי.

ניצן הורוביץ: לצערי – ואני אומר את זה לצערי, כי אני אזרח ישראלי והממשלה הזאת גם מייצגת אותי – הממשלה הזאת, הכנסת הזאת, הקואליציה הזאת, בימיה האחרונים, בוחרת להוריד אותנו אל שפל המדרגה, לא רק מבחינת מהות אלא גם מבחינת נוהל וסדרי דיון.

ניצן הורוביץ: זו לא הפעם הראשונה שהכנסת הזאת עושה את זה, אבל בדבר כזה, אחרי שפעמיים בג"ץ הוציא כרטיס אדום לממשלה, לנהוג בצורה כזאת זה חוסר אחריות.

ניצן הורוביץ: אבל, כמו שאמרה קודם חברתי מיכל רוזין, הממשלה הזאת היא חסרת אחריות, ראש הממשלה הזה הוא חסר אחריות ומה שקורה כאן זה חוסר אחריות.

ניצן הורוביץ: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

אורי מקלב: אנחנו דנים עכשיו בשתי הודעות של הממשלה שהציג השר יובל שטייניץ, ואנחנו, ברשותכם, חברים, נעבור להצבעה.

אורי מקלב: אנחנו עוברים לשתי הצבעות לאחר הדיון המשותף.

אורי מקלב: ההצבעה הראשונה היא על הודעת הממשלה, לפי סעיף 31(ג) לחוק-יסוד: הממשלה, בדבר איחוד המשרד לענייני מודיעין והמשרד לנושאים אסטרטגיים למשרד אחד אשר ייקרא משרד המודיעין.

אורי מקלב: אנחנו עוברים להצבעה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 5 בעד הודעת הממשלה – 41 נגד – 4 נמנעים – אין הודעת הממשלה בדבר איחוד המשרד לענייני מודיעין והמשרד לנושאים אסטרטגיים למשרד אחד אשר ייקרא משרד המודיעין נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 41, מתנגדים – 4, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, הודעת הממשלה התקבלה.

אורי מקלב: אנחנו נעבור להצבעה על ההודעה השנייה של הממשלה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, בדבר העברת סמכויות משר התיירות לשר לשירותי דת, לפי סעיף 4 לחוק השמירה על המקומות הקדושים, התשכ"ז–1967, הקשורות בקבר רבי שמעון בר יוחאי.

אורי מקלב: הצבעה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 6 בעד הודעת הממשלה – 40 נגד – 5 נמנעים – אין הודעת הממשלה בדבר העברת סמכויות משר התיירות לשר לשירותי דת נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 40, חמישה מתנגדים, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, הודעת הממשלה הזו גם כן נתקבלה.

אורי מקלב: [מס' מ/772; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ג', עמ' 5095; נספחות.

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: אנחנו נעבור, ברשותכם, חברים, להצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 67), התשע"ה–2014, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

אורי מקלב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון חבר הכנסת זאב אלקין.

אורי מקלב: בבקשה.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 67).

זאב אלקין: הצעת החוק נועדה להתאים את הליך מינוי שופט חוקר לעריכת חקירה של סיבת מותו של חייל במערכת הצבאית להליך המינוי המקביל במערכת האזרחית.

זאב אלקין: לפיכך, מרבית התיקונים המוצעים נוגעים להליך המינוי ואינם עוסקים בסמכויות השופט החוקר.

זאב אלקין: לפי ההליך הקבוע כיום בחוק השיפוט הצבאי, סמכות ההחלטה בדבר מינוי שופט חוקר נתונה לפצ"ר, הפרקליט הצבאי הראשי, והיא יכולה להיות ביוזמתו או לבקשת גורמים אחרים המנויים בחוק.

זאב אלקין: בהצעת החוק מוצע לערוך כמה תיקונים בעניין זה.

זאב אלקין: ראשית, מוצע לקבוע כי סמכות ההחלטה על מינוי שופט חוקר לא תהיה של הפצ"ר אלא של נשיא בית-הדין לערעורים, שאליו יוגשו הבקשות, זאת בדומה למערכת האזרחית, שבה קובע חוק חקירת סיבות מוות כי שופט בית-משפט שלום הוא שמחליט על עריכת חקירת סיבות מוות.

זאב אלקין: מלבד הפצ"ר רשאים להגיש את הבקשה היועץ המשפטי לממשלה או בא-כוחו, קצין משטרה, רופא, בן-זוגו של הנפטר, הוריו, סביו, צאצאיו, אחיו ואחיותיו.

זאב אלקין: במקרה שבו לא הפצ"ר ביקש את המינוי אלא אחד מהגורמים האחרים, ימסור הפצ"ר את עמדתו לנשיא בית-הדין לערעורים.

זאב אלקין: עם זאת, מוצע לקבוע כי במקרה שנשיא בית-הדין הצבאי לערעורים סבר כי מותו של החייל אירע שלא במסגרת הצבא או עקב השתייכותו לצבא, לא ימונה שופט חוקר לפי חוק זה.

זאב אלקין: בכל מקרה, יובהר כי תישמר סמכותו של היועץ המשפטי לממשלה לקבוע כי החקירה תתבצע בהתאם לחוק חקירת נסיבות מוות ולא בהתאם לחוק השיפוט הצבאי.

זאב אלקין: תיקון נוסף שמתבקש בהצעת החוק קובע הוראות לעניין שמירת גופתו של החייל שמת.

זאב אלקין: כיום קובע הסעיף, כי אם הוגשה בקשה למינוי שופט חוקר, לא ייעשה דבר בגופה אלא באישור הפצ"ר או השופט החוקר.

זאב אלקין: מוצע לקבוע, כי לאחר מינוי השופט החוקר הסמכות תהיה נתונה לו בלבד, ולא לפצ"ר.

זאב אלקין: עניין נוסף בהצעת החוק נוגע לזכות הערעור על צו לפתיחת קבר שמוציא שופט חוקר.

זאב אלקין: כיום רשאים להגיש ערעור כל הגורמים שהיו רשאים להגיש בקשה למינוי שופט חוקר, וכן חברה קדישא וכל גוף אחר ששר הבריאות התיר לו לעסוק בקבורה.

זאב אלקין: מוצע להתיר גם לתובע הצבאי הראשי בהוראת הפצ"ר להגיש ערעור על כך.

זאב אלקין: כחלק מהתיקון מוצע לקבוע כי המונח "בן-זוג" יכלול גם ידוע בציבור, כך שגם ידוע בציבור של חייל יוכל לבקש את מינוי השופט החוקר.

זאב אלקין: מאחר שהתיקון יחיל את ההגדרה על חוק השיפוט הצבאי כולו, יש לו משמעויות נוספות, בין היתר לעניין הזכות להגיש קבילה בשמו של חייל, הזכות לבקש משפט חוזר בשמו של חייל שמת, ניגוד עניינים כעילת פסלות של שופט ועוד.

זאב אלקין: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות אך הוגשו בקשות רשות דיבור.

זאב אלקין: אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

אורי מקלב: תודה רבה לך, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון חבר הכנסת זאב אלקין.

אורי מקלב: כפי שאמרת, אין הסתייגויות אבל יש בקשות רשות דיבור.

אורי מקלב: חבר הכנסת דב חנין, הדוכן לרשותך.

אורי מקלב: חמש דקות – כפי שידוע.

אורי מקלב: אני מבין שאתה ראשון הדוברים ואחרון הדוברים.

אורי מקלב: בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, רבותי השרים, אדוני יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון שהוא גם יושב-ראש הקואליציה, התיקון הזה שאתם מביאים היום בפני הכנסת יש בו היגיון, ולכן ברמה העקרונית צריך לתמוך בו.

דב חנין: אבל אני עליתי לדוכן הזה, עמיתי חברי הכנסת, כדי לעשות את מה שאנחנו אמורים לעשות בכנסת בימים כאלה, וזה לדבר על מה שקורה פה בארץ הזאת.

דב חנין: אנחנו מתעסקים באיזשהו משבר קואליציוני, שעד עצם הרגע הזה אני לא הצלחתי להבין על מה הוא בדיוק, אבל אנחנו לא מתעסקים בשאלות של מה קורה בישראל, מה קורה סביבנו ואיפה אנחנו נמצאים.

דב חנין: היום הצלחתי, יחד עם חברי חבר הכנסת עפו אגבאריה, לבקר בבית הספר הדו-לשוני, שנמצא כאן בירושלים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, זה באמת מוסד לתפארת; בניין יפה ומרשים, מאות תלמידים, יהודים וערבים, שמגיעים מכל רחבי ירושלים כדי ללמוד יחד, מורים יהודים וערבים, פעולה חינוכית מאוד מאוד מרשימה.

דב חנין: אבל אנחנו הגענו לשם לא כדי לראות את הדברים הנפלאים שמתרחשים שם, אלא כדי להביע את זעזוענו ואת מחאתנו על האירוע החמור של ההצתה שהתרחש בבית-הספר הזה.

דב חנין: ואתם שמעתם על כך, עמיתי חברי הכנסת, איך בעיצומו של הערב חדרו אנשים לתוך בית-הספר, כתבו כתובות נאצה גזעניות והציתו את כיתות א' בבית-הספר.

דב חנין: בעצם דרך ההצתה הייתה שריכזו במרכז הכיתה ספרים והעלו אותם באש.

דב חנין: האם רק לי, עמיתי חברי הכנסת, הדברים האלה מזכירים באופן מצמרר היסטוריה שאנחנו לא רוצים לזכור?

דב חנין: האירוע בבית-הספר הדו-לשוני בירושלים צריך לשמש לכולנו אות אזהרה.

דב חנין: אין לנו עוד אפשרות לשאול, למי צלצלו הפעמונים, כי הם מצלצלים לכולנו.

דב חנין: ומי שבא להצית את בית-הספר הדו-לשוני בירושלים, ביקש לשרוף יחד אתו את כל הגשרים שקיימים בין יהודים לערבים בארץ הזאת.

דב חנין: ומול ההצתה והשרפה הזאת חובתנו ותפקידנו לבנות גשרים נוספים בין יהודים לערבים; לבנות מחדש עמידה משותפת של יהודים וערבים; ליצור בארץ הזאת תנועה יהודית-ערבית גדולה למען שלום ושוויון.

דב חנין: הקיץ האחרון, עמיתי חברי הכנסת, היה קיץ קשה ומר במיוחד.

דב חנין: ראינו בו גל של התפרצויות גזעניות – ראינו את זה בפייסבוק, ראינו את זה ברחובות הערים, בירושלים, בתל-אביב ובמקומות אחרים.

דב חנין: אבל צריך לשים לב, הגל הגזעני הזה לא התחיל מלמטה; מקורה של הגזענות הזאת למעלה.

דב חנין: מקורה בהתלהמות של שלטון שאיבד את המצפן ואיבד את המצפון, שאין לו פתרונות ואין לו תשובות לשום דבר, ובמקום פתרונות ותשובות הוא מציע, כדרכם של האנטישמים באירופה בתחילת המאה ה-20, לחפש שעיר לעזאזל, בדמותו של המיעוט הלאומי, בדמותם של אלה שנמצאים באופוזיציה ומתנגדים לשלטון.

דב חנין: המסרים מלמעלה, המסרים הגזעניים, מחלחלים ומטפטפים למטה.

דב חנין: והם אכן מגיעים לקרקע פורייה ומצמיחים שם צמחים רעילים ומסוכנים של גזענות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, גזענות היא מחלה ממארת שמחסלת לא רק את קורבנותיה.

דב חנין: קורבנותיה של הגזענות בישראל הם כמובן ערבים, אבל לא רק ערבים.

דב חנין: קורבנותיה של גזענות בישראל הם גם יוצאי אתיופיה ובני עדות המזרח ויוצאי חבר המדינות ולפעמים גם חרדים ודתיים.

דב חנין: יש קורבנות רבים לגזענות.

דב חנין: וכמובן הקורבנות האלה הם הראשונים שמשלמים את המחיר.

דב חנין: אבל גזענות היא מחלה מיוחדת, שמחסלת לא רק את הקורבן אלא גם את התוקפן.

דב חנין: עמים שחלו במחלה הגזענית, בסופו של דבר פגעו בעצמם וחיסלו את עצמם.

דב חנין: ולכן, במאבק הזה, עמיתי חברי הכנסת, כשאנחנו נזעקים לומר שצריך לשים לגזענות קץ וצריך לעצור אותה ולבלום אותה, אנחנו לא מדברים רק בשמם של אלה שנפגעים ממנה היום, אנחנו מדברים בשם כל החברה הישראלית.

דב חנין: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

אורי מקלב: אם כך, בזה סיימנו את בקשות רשות הדיבור, ואנחנו נעבור להצבעה.

אורי מקלב: אין הסתייגויות.

אורי מקלב: אנחנו מצביעים בקריאה שנייה על הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 67), התשע"ה–2014, כנוסח הוועדה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 1–5 – 43 נגד – 1 נמנעים – אין סעיפים 1–5 נתקבלו.

אורי מקלב: בעד – 43, מתנגד אחד, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 67) עברה בקריאה שנייה.

אורי מקלב: אנחנו נעבור, ברשותכם, לקריאה שלישית.

אורי מקלב: אנחנו מצביעים.

אורי מקלב: בבקשה, חברים.

אורי מקלב: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 46 נגד – אין נמנעים – אין חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 67), התשע"ה–2014, נתקבל.

אורי מקלב: 46 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שהצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 67) אושרה גם בקריאה שנייה וגם בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אורי מקלב: רבותי, יש לנו הודעה של יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

אורי מקלב: לאחר מכן תהיה הודעה של סגן מזכירת הכנסת.

אורי מקלב: בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום, כי ועדת הפנים והגנת הסביבה תדון בהצעת חוק למניעת הסתננות ולהבטחת יציאתם של מסתננים ועובדים זרים אחרים מישראל (תיקוני חקיקה והוראות שעה), התשע"ה–2014, מ/904, לשם הכנתה לקריאה השנייה והשלישית.

): תודה.

אורי מקלב: תודה לך על ההודעה, אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת.

אורי מקלב: בבקשה, סגן מזכירת הכנסת.

אורי מקלב: רבותי, אי-אפשר לשמוע את ההודעה של סגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 49), התשע"ה–2014, שהחזירה ועדת הכספים; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 50), התשע"ה–2014, שהחזירה ועדת הכספים; הצעת חוק קביעת מועד כניסה לתוקף של הוראות סימון מזון ארוז מראש, התשע"ה–2014, שהחזירה ועדת הכלכלה.

נאזם בדר: לדיון מוקדם: הצעת חוק התפזרות הכנסת התשע-עשרה, התשע"ה–2014, של חבר הכנסת אברהם מיכאלי וקבוצת חברי הכנסת, שמספרה פ/2917/19; הצעת חוק התפזרות הכנסת התשע-עשרה, התשע"ה–2014, של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה וקבוצת חברי הכנסת, שמספרה פ/2918/19.

נאזם בדר: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לסגן מזכירת הכנסת.

אורי מקלב: [מס' מ/837; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' י"ט, עמ' 8806; נספחות.

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: אנחנו נעבור להצעת חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים (תיקון מס' 24), התשע"ה–2014, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

אורי מקלב: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת מיכל רוזין, בשם יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: לאחר מכן נעבור לבקשות לרשות דיבור, ללא הסתייגויות, ואז נעבור להצבעות.

אורי מקלב: בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבדת להציג בפניכם את הצעת חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים (תיקון מס' 24), התשע"ה–2014 – גמול והחזר הוצאות לחבר מינהלה.

מיכל רוזין: חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים הקים את הקרן לפיצוי נפגעי תאונות דרכים, הקרויה "קרנית", שתפקידה לפצות נפגעי תאונות דרכים שאינם יכולים לתבוע מבטח מטעמים שונים, כמו במקרה של תאונות פגע-וברח.

מיכל רוזין: עוד נקבע בחוק, שהקרן תנוהל בידי מינהלה של שבעה חברים שימנה שר האוצר, רובם נציגי הממשלה ומיעוטם נציגי ציבור שעוסקים בביטוח.

מיכל רוזין: עבודת חברי המינהלה היא חשובה, והיא כרוכה בזמן ובמאמץ רב, כדי להבטיח את העמידה במטרות הקרן.

מיכל רוזין: הצעת החוק קובעת כי חברי המינהלה יהיו זכאים לגמול עבור השתתפותם בישיבות המינהלה, אלא אם כן הם מקבלים תמורה עבור ההשתתפות ממקור אחר, והכול בהתאם לתנאים ולאמות המידה שיקבע שר האוצר בהסכמת שר המשפטים.

מיכל רוזין: עוד מוצע שחבר מינהלה שהוא עובד המדינה, עובד גוף מתוקצב או נתמך או עובד של הגוף שאותו הוא מייצג במינהלה, לא יהיה זכאי לגמול עבור השתתפותו בישיבות המינהלה, אך יהיה זכאי להחזר הוצאות אם אינו מקבל זאת ממקום אחר.

מיכל רוזין: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקשת מכם לקבל אותה בקריאה שנייה ושלישית.

מיכל רוזין: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

אורי מקלב: אנחנו נעבור לבקשת רשות דיבור – חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, גם אחרון הדוברים, ולאחר מכן נעבור להצבעה.

אורי מקלב: חמש דקות לרשותך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך שיש פה חברי כנסת שכל הזמן מוחים ואומרים לי שהם רוצים ללכת הביתה.

דב חנין: אני לא יודע מה כולם ממהרים.

דב חנין: אולי ממילא יש עוד מעט בחירות ובכלל כולם יוצאים לפגרה.

אורי מקלב: אולי רוצים לשמוע על מה היה – – –

דב חנין: כל עוד יש לנו הזדמנות לעבוד בכנסת אני מציע שננסה לעשות את זה וכן לקיים פה דיון בשאלות שמטרידות את הציבור בארץ הזאת.

דב חנין: בחלק הראשון של דברי בחוק הקודם דיברתי על הדרך להימנע מההתייחסות ומהפתרונות האמיתיים לבעיות האמיתיות של הציבור בישראל.

דב חנין: עכשיו אני רוצה לדבר קצת על הבעיות האמיתיות האלה, שאנחנו לא עוסקים בהן.

דב חנין: היום קיימנו דיון מאוד קשה בוועדת הכספים של הכנסת בעניין הפיטורים שהיו במפעל "מגבות ערד" לפני כחודשיים.

דב חנין: אנחנו קיימנו על הנושא הזה דיון במליאה.

דב חנין: ועמיתי חברי הכנסת, אני רוצה להגיד לכם, בצער גדול, שמדינת ישראל עושה פה שגיאה מכל הבחינות.

דב חנין: מפעל "מגבות ערד" נסגר, 200 עובדים נשלחים לרחוב.

דב חנין: אנחנו עשינו חישוב מאוד פשוט בוועדה וגילינו שדמי האבטלה שישולמו לעובדים המפוטרים האלה יעלו למדינת ישראל יותר כסף מאשר סכום הסיוע שנדרש למפעל "מגבות ערד" כדי להמשיך להתקיים.

דב חנין: כך מתנהלים במדינה הזאת.

דב חנין: דוגמה אחרת – – –

חיים כץ: "נגב טקסטיל" נסגר – אותו דבר.

דב חנין: אתה צודק.

חיים כץ: "נגב טקסטיל" נסגר על כלום.

חיים כץ: על כלום.

דב חנין: על כלום.

דב חנין: ואני אומר שהגיע הזמן להחליף את הדיסקט ולשנות את הגישה ולהבין שאם אנחנו רוצים תעשייה – אז כן, לפעמים תעשייה צריכה עזרה, ולפעמים תעשייה צריכה סיוע; במיוחד שהקושי הגדול ב"מגבות ערד", הקושי הגדול ביותר – יש כמה קשיים, אבל הקושי הגדול ביותר הוא שהם לא מקבלים גז.

דב חנין: הרי אנחנו נמצאים באבסורד מוחלט: מדינת ישראל מצאה גז.

דב חנין: יש גז בכמויות עצומות, כל כך גדולות שאנחנו אפילו יכולים לייצא אותו לחוץ-לארץ, אבל להביא גז לערד כדי שאפשר יהיה להשתמש במקור אנרגיה גם ישראלי וגם זול – את זה אי-אפשר לעשות.

דב חנין: אי-אפשר לעשות, מסתבר.

חיים כץ: למה לא עושים תחנת קרקע?

דב חנין: זו השאלה היחידה?

דב חנין: יש כל כך הרבה שאלות.

חיים כץ: למה לא עושים תחנת קרקע?

דב חנין: לא, אבל אתה צודק, חבר הכנסת כץ.

דב חנין: אתה צודק.

דב חנין: יש כל כך הרבה פתרונות, וכל הפתרונות האלה מאוד אפשריים.

דב חנין: ויכול להיות שכדי לפתור את בעיית הגז ייקח זמן, אז יש שנה שלגביה צריך לייצר מנגנון כלשהו של גישור, מנגנון כלשהו של פתרון.

דב חנין: אבל על זה מפטרים עובדים?

דב חנין: על זה זורקים עובדים ממקום העבודה שלהם?

דב חנין: תראו, חברים, 200 עובדים זה מספר, אבל מאחורי המספר הזה נמצאים בני-אדם.

דב חנין: אני ראיתי את האנשים האלה – אנשים בגיל 50 ומשהו, נתנו את כל החיים שלהם למפעל הזה, עבדו טוב, לא עשו שום דבר רע בחיים שלהם.

דב חנין: עבדו בחריצות.

דב חנין: המפעל היה מפעל מצליח, מפעל שייצר תוצרת לתפארת – מגבות נפלאות, מומלצות, אגב.

דב חנין: ועכשיו האנשים האלה מפוטרים, ומה הם יעשו?

דב חנין: לאן הם ילכו?

דב חנין: איפה הם ימצאו עבודה?

דב חנין: אנחנו שמענו מראש עיריית ערד, אדוני היושב-ראש, שבשנים האחרונות הלכו לאיבוד בערד 1,600 מקומות עבודה.

דב חנין: אתם יודעים, 1,600 מקומות עבודה הולכים לאיבוד בתל-אביב זה רע מאוד, אבל עדיין לאנשים בתל-אביב יש הרבה חלופות.

דב חנין: מה יעשו האנשים בערד?

דב חנין: נמצא אתנו שר הרווחה, שהיה בעברו ראש עיריית דימונה.

דב חנין: מה יעשו האנשים בערד?

דב חנין: לאן הם ילכו?

דב חנין: לאן הם ילכו כדי למצוא לעצמם עבודה?

דב חנין: ואני אומר, השאלה האמיתית שאנחנו חייבים לשאול את עצמנו: האם אנחנו מוכנים לתת לעיר ערד ליפול?

דב חנין: והתשובה היא: אסור לתת לעיר ערד ליפול.

דב חנין: אפשר לייצר פתרונות.

דב חנין: ואנחנו שמענו בדיון שהיה היום בוועדה פתרונות מעניינים.

דב חנין: למשל, אפשר לייצר בתוך כמה חודשים מאות מקומות עבודה בערד שלא יעבדו בשכר מינימום ואפילו לא בשכר שהוא קרוב לשכר מינימום, אלא יתפרנסו מאוד יפה, אם אנחנו נאפשר לאנשים בערד לפתוח צימרים ולארח.

דב חנין: ערד קרובה למצדה – אתר התיירות מספר אחת של מדינת ישראל, אתר מורשת.

דב חנין: היסטוריה, בלב מדבר יהודה – אזור יפהפה, אזור מרשים מבחינה סביבתית; אזור בריא – אנשים נסעו לערד להבריא.

דב חנין: ואני אומר לכם, עמיתי חברי הכנסת – –

אורי מקלב: נא לסיים.

דב חנין: – – ובזה אני רוצה לסיים, כשאנחנו מדברים על תיירות ובריאות בערד, מחר הולכת להתקבל, אני חושש, החלטה שתסתום את הגולל על ערד ותהפוך את ערד לעיר מכרות.

דב חנין: תוכנית הכרייה בשדה-בריר היא בניגוד לעמדתו של משרד הבריאות, בניגוד לדברי המומחה הבין-לאומי שמשרד הבריאות המליץ עליו והביא אותו, בניגוד למשרד להגנת הסביבה.

דב חנין: אם דבר כזה יקרה, הוא גם יחסום את הדרך של ערד להתפתח לכיוון של תיירות, לכיוון של בריאות, לכיוון של נופש.

אורי מקלב: תודה.

דב חנין: זה הכיוון ההפוך לכיוון שאליו צריך ללכת.

דב חנין: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין.

אורי מקלב: אם כך, אני מבין – רק להחזיר אותנו לנושא הדיון, הצעת חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים (תיקון מס' 24), התשע"ה–2014.

אורי מקלב: אין הסתייגויות.

אורי מקלב: אנחנו מצביעים כנוסח הוועדה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 9 בעד סעיף 1 – 34 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

אורי מקלב: בעד – 34, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, הצעת החוק אושרה בקריאה שנייה.

אורי מקלב: ואנחנו עוברים להצבעה ולאישור בקריאה שלישית.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 40 נגד – אין נמנעים – אין חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים (תיקון מס' 24), התשע"ה–2014, נתקבל.

אורי מקלב: בעד – 40, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, הצעת חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים (תיקון מס' 24), התשע"ה–2014, אושרה גם בקריאה השנייה וגם בקריאה השלישית ותיכנס לספר החוקים.

אורי מקלב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/902).

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: אנחנו עוברים, אם כך, להצעת החוק הבאה, שהיא הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 121) (השתתפות בפעילות של ארגונים מזוינים במדינות חוץ), התשע"ה–2014, לקריאה ראשונה.

אורי מקלב: יציג את הצעת החוק, בשם שרת המשפטים ציפי לבני, השר אורי אורבך.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: יש לנו רשימת דוברים.

אורי מקלב: מי שרוצה להירשם – זה עכשיו.

אורי מקלב: לאחר מכן מייד אנחנו סוגרים את הרשימה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 121) (השתתפות בפעילות של ארגונים מזוינים במדינות חוץ), התשע"ה–2014, היא הצעת חוק ממשלתית של משרד המשפטים, ובמסגרתה מוצע לתקן את סעיף 122 לחוק העונשין, התשל"ז–1977, ולקבוע עבירה חדשה של השתתפות בפעילות של ארגונים מזוינים לא מדינתיים במדינות חוץ.

אורי אורבך: העונש המוצע בצד העבירה הוא חמש שנות מאסר.

אורי אורבך: בשנים האחרונות התברר כי אזרחים ותושבי קבע ישראלים נוטלים חלק בפעילות של ארגונים מזוינים שאינם מדינתיים במדינות חוץ, כגון ישראלים המצטרפים לפעילות או לאימונים של כוחות המורדים בסוריה.

אורי אורבך: פעילות כאמור נערכת לעתים בחסות ארגוני טרור, והיא עלולה להוות תמריץ למשתתפים ליישם את הידע שרכשו עם שובם ארצה.

אורי אורבך: לכן, מדובר בתופעה שיוצרת סיכון ביטחוני למדינת ישראל.

אורי אורבך: נוסף על כך, השתתפות בפעילות של ארגונים מזוינים במדינות חוץ מחזקת רשתות טרור בין-לאומיות, ואי-נקיטת עמדה בעניין עלולה להתפרש כפגיעה באינטרס המאבק בטרור של הקהילה הבין-לאומית, ובכך לפגוע ביחסי החוץ של ישראל.

אורי אורבך: סעיף 122 הקיים כיום בחוק העונשין קובע איסור על אזרח ישראלי לשרת בכוחות מזוינים של מדינת חוץ, וכן אוסר לגייס בישראל תושב ישראל לכוח מזוין של מדינת חוץ כאשר המגייס אינו נציגה הרשמי של המדינה והמגויס אינו אזרחה.

אורי אורבך: עבירות נוספות הקיימות בחוקים נוספים מספקות מענה חלקי להתמודדות עם התופעה האמורה.

אורי אורבך: לאור האמור, עולה הצורך בתיקון חקיקה שיתאים את החקיקה הישראלית להתפתחויות בזירה הבין-לאומית.

אורי אורבך: לפיכך מוצע לקבוע עבירה חדשה של השתתפות בפעילות של ארגון מזוין לא מדינתי במדינת חוץ, עבירה שתחול על אזרחים ותושבי קבע ישראלים.

אורי אורבך: עוד מוצע כי שר הביטחון, בהסכמת שר החוץ ובאישור ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, יערוך בחינה פרטנית ויאסור השתתפות בפעילות של ארגונים שלקיחת חלק בפעילותם עלולה להזיק לאינטרסים של מדינת ישראל.

אורי אורבך: כמו כן מוצע לאפשר לשר הביטחון לקבוע בתוספת לחוק גם אזורים או מדינות שהעבירה הפלילית תחול על ארגונים הפועלים בשטחם, בלי למנות את שמות הארגונים המזוינים עצמם.

אורי אורבך: במקרים מתאימים יוכל על-פי החוק להינתן היתר להשתתפות בפעילות של ארגונים מזוינים מסוימים אשר פועלים באזור או במדינה שייכללו בתוספת.

אורי אורבך: נוכח האמור לעיל, חברי הכנסת, נבקש את אישור הצעת החוק בקריאה ראשונה.

אורי מקלב: תודה רבה לשר אורי אורבך.

אורי מקלב: יש כאן רשימת דוברים.

אורי מקלב: ברשותכם, אקריא רק את רשימת הנמצאים, ומי שבכל אופן חושב שדילגתי עליו והוא רשום, יעיר את תשומת לבי.

אורי מקלב: ראשון הדוברים, חבר הכנסת ניצן הורוביץ, אם הוא מעוניין – מוותר; חברת הכנסת מיכל רוזין – גם מוותרת; חבר הכנסת דב חנין – – –

דב חנין: מוותר.

אורי מקלב: מוותר.

אורי מקלב: חבר הכנסת איתן כבל, אחרון הדוברים.

אברהם מיכאלי: גם נסים זאב מוותר.

אורי מקלב: הפעם זה מעשה נסים שהוא לא מדבר.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, השרים, גברתי הרשמת, חברותי וחברי חברי הכנסת, האמת, עליתי לדבר כי מדאיגה אותי אווירת הנכאים.

איתן כבל: זאת אומרת, אני מביט כאן – – –

קריאה: איך שמת לב?

קריאה: איך שמת לב?

איתן כבל: אני לא מוכן לקבל את זה.

איתן כבל: אני אומר לכם את זה – – –

אורי מקלב: למה?

אורי מקלב: זה אווירת אס"ק דווקא.

איתן כבל: אני, אדוני היושב-ראש – – –

אורי מקלב: אני דווקא מרגיש אווירת אס"ק.

איתן כבל: חבר הכנסת – – –

חיים כץ: – – – מובילה 1:0 על "בית"ר".

קריאות: – – –

אורי מקלב: לא?

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אני מסרב לקבל את זה.

איתן כבל: אני מביט ביחס לשבוע שעבר, כשהיה אולם גועש, סוער.

איתן כבל: אני מביט, זה כמו לפני מסע, עפר שלח, שאתה לא יודע לאן אתה יוצא – אוקיי, אתה זוכר, עפר?

עפר שלח: – – –

איתן כבל: זו אותה – – –

אורי מקלב: אנחנו מרגישים, אנחנו מרגישים – – –

עפר שלח: וגם איפה אנחנו נמצאים.

איתן כבל: אתה יודע, תחשוב על זה, אוקיי, אם אז לא ידעתי לאן הולכים – –

עפר שלח: – – –

איתן כבל: – – ולא ידעתי עכשיו מה קורה.

איתן כבל: אני מביט, וזה מה שנקרא: ירח זורח, ההלם פורח.

חיים כץ: איתן – – –

איתן כבל: ואני סוקר את – –

חיים כץ: דקה 77, 2:1 ל"פתח-תקווה".

איתן כבל: – – הפנים של האנשים – – –

שולי מועלם-רפאלי: איזה בנים אתם, הכול – – –

איתן כבל: בסדר, עפר ואני מותר לנו.

שולי מועלם-רפאלי: לא, לגמרי.

קריאה: ומה עם – – –

איתן כבל: ואני אומר את זה לכם, באמת, תתעודדו.

איתן כבל: לא יוצא, ותאמינו לי, הסתכלתי על ראש הממשלה – – –

מיקי לוי: – – – איתן.

איתן כבל: לא, באמת, זה לא בסדר.

איתן כבל: אני חושב – – –

מיכל רוזין: עזוב, איתן.

מיכל רוזין: תרד, תרד.

איתן כבל: למה, מיכל?

מיכל רוזין: כי לא עודדת אותנו.

מיכל רוזין: עלית, ביאסת אותנו עוד יותר – – –

איתן כבל: אבל, מיכל, אני יכול לעודד אתכם שבסקרים אתם שמונה.

מיכל רוזין: עשרה, למה שמונה?

איתן כבל: זאת אומרת, מה?

איתן כבל: מה, מה העניין?

איתן כבל: אני צריך פה – זה לא הוגן.

מיכל רוזין: תעלה, תעלה.

חיים כץ: תנו לי להזכיר, הסקרים האחרונים – – –

אורי מקלב: רבותי, רבותי, נא להתכנס.

עפר שלח: איתן, הגיע – – – ששמעון פרס ניצח.

אורי מקלב: יש מפלגות שגם מקום שלישי שם לא בטוח ריאלי, אז אתה אל תרגיש – – –

איתן כבל: אני, תשמע – – –

אורי מקלב: אתה מרגיש בטוח במקום שלישי.

איתן כבל: לא, חברים – אני רק אומר, באמת עליתי לכאן בבקשה, אני מביט בכם, ואני מבקש, תתעודדו.

מיקי לוי: אנחנו מעודדים.

אורי מקלב: יופי, אני מרגיש שזה – – –

איתן כבל: אני אומר, חבר הכנסת סגן השר מיקי לוי, אתה חייב להתעודד.

מיקי לוי: אני מעודד.

אורי מקלב: הבקשה שלך נפלה על פנים נפולות.

איתן כבל: אתה חייב להתעודד.

איתן כבל: דבר אחד טוב יקרה לך, לא תצטרך לגור פה בתוך הזה לענות כל הזמן על שאילתות.

אורי מקלב: אני מבין שאתה מאחל לו שיהיה כבר שר בעצמו.

איתן כבל: יותר טוב מזה, מה יכול להיות כבר?

איתן כבל: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: ובמיוחד תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל על האווירה – אתה באמת רוממת אותנו קצת ונתת לנו קצת חיוך על הפנים.

אורי מקלב: אתה מסכם?

אורי מקלב: אתה מבקש לסכם או שאפשר לגשת להצבעה?

אורי אורבך: הצבעה.

אורי מקלב: השר הבין שאנחנו יכולים לגשת לצבעה, ואם כך, אנחנו – – –

מיקי לוי: איתן, אתה חייב לצבור כוחות, אין מספיק מצברים.

אורי מקלב: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 121) (השתתפות בפעילות של ארגונים מזוינים במדינות חוץ), התשע"ה–2014.

אורי מקלב: אנחנו עוברים להצבעה, חברים.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 35 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 121) (השתתפות בפעילות של ארגונים מזוינים במדינות חוץ), התשע"ה–2014, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 35, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שהצעת חוק העונשין (תיקון מס' 121) עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת החוקה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/901).

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, ואני רואה ששר הכלכלה נמצא פה.

אורי מקלב: הצעת חוק עבודת הנוער (תיקון מס' 17 והוראת שעה), התשע"ה–2014, לקריאה ראשונה.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני השר, אתה מוזמן להציג את החוק.

אורי מקלב: אדוני השר, אתה מוזמן להציג את החוק.

אורי מקלב: לאחר מכן אנחנו נעבור לדיון.

אורי מקלב: גם במקרה הזה, מי שרוצה להירשם זה עכשיו, ואחר כך אנחנו סוגרים את רשימת הדוברים.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מגיש את הצעת חוק עבודת הנוער (תיקון מס' 17 והוראת שעה), שמטרתה להקל על עבודה של נוער בחופש הגדול.

נפתלי בנט: אני מדבר על נוער – בני 16, 17, 18; מדגיש – רק בחופש הגדול.

נפתלי בנט: יש שני מרכיבים בחוק.

נפתלי בנט: האחד – הורדת הביורוקרטיה של פנקס עבודה.

נפתלי בנט: היום יש חובה סטטוטורית, לפי סעיף 30 לחוק, שיהיה פנקס עבודה לכל נער ונערה שעובדים.

נפתלי בנט: אנחנו נבטל את החובה להוציא את פנקס העבודה לפי החוק הזה, ובמקום זה נטיל חובה על המעביד פשוט לשמור במקום העבודה צילום תעודת זהות של הנער או של הוריו, וגם את האישורים הרפואיים שנדרשים לפי חוק.

נפתלי בנט: קיבלנו המלצה של המועצה לענייני נוער עובד, ואני מקבל את ההמלצה שלהם.

נפתלי בנט: התיקון המוצע השני, עיקרו מתן אפשרות בתקופות של חופשה רשמית מלימודים להעסיק צעיר, מי שמלאו לו 16 שנה, עד שעת חצות, ובלבד שהמעסיק יחזיר בעצמו או באמצעות מישהו אחר מטעמו את הצעיר לביתו בסיום העבודה.

נפתלי בנט: בהצעת החוק מוצע לקבוע סעיף זה כהוראת שעה לתקופה של שלוש שנים, כך שיישום הוראת החוק וההשלכות שלה ייבחנו בתום התקופה, בהתאם לנתונים שנאסוף.

נפתלי בנט: כיום החוק מתיר להעסיק צעיר שחוק לימוד חובה חל עליו רק עד השעה 20:00.

נפתלי בנט: זה דבר לא מתאים, אנחנו מדברים על חבר'ה בני 17-16 שיכולים לעבוד רק עד 20:00 בחופש הגדול.

נפתלי בנט: אני לא רואה סיבה שהם לא יוכלו לעבוד עד חצות, ובלבד שדואגים להם להסעה הביתה, כמו שאמרתי.

נפתלי בנט: גם התיקון הזה הומלץ על-ידי המועצה לענייני נוער עובד לאחר שקבעה כי יש לשנות את המדיניות בעניין העסקת צעירים בלילה.

נפתלי בנט: זה גם הגיע מניסיון מצטבר במשרד הכלכלה בנוגע לאופי ולצרכים בעבודת בני-הנוער ובהתחשב בהיצע מקומות העובדה הרלוונטיים, וכן הרצון לעודד תעסוקת נוער.

נפתלי בנט: אנחנו רואים בזה דבר מבורך, שיעבדו ולא יתדרדרו לעבריינות, למעשי אלימות.

נפתלי בנט: כמו כן, מוצע תיקון עקיף לחוק להגברת האכיפה של דיני העבודה, כך שניתן יהיה להטיל עיצום כספי בגין הפרת חובת המעביד לדאוג להחזרתו של הצעיר לביתו בסיום העבודה.

נפתלי בנט: זאת אומרת, נוכל גם לפקח.

נפתלי בנט: בשורה התחתונה, בעיני זה תיקון יפה שיאפשר באופן מעשי לבני-נוער אפשרות ממשית לעבוד בחופשות בצורה טובה ובטוחה.

אורי מקלב: תודה רבה לשר הכלכלה.

אורי מקלב: לאחר הצגת החוק על-ידי שר הכלכלה אנחנו נעבור לדיון.

אורי מקלב: כפי שאמרתי גם בהצעת החוק הקודמת, אני אקריא רק את שמו של מי שנמצא באולם, מי שאני רואה אותו.

אורי מקלב: ראשון הדוברים, חבר הכנסת פריג', אם מעוניין לדבר – בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, כבוד השר, תראה, אנחנו כאן מנהלים דיונים בהצעות חוק שרובן הן הצעות חוק טובות, אבל יש לי שאלה: אנחנו מדברים ומסתובבים ויש אווירה של בחירות; מה קורה בחדרים?

עיסאווי פריג': מה קורה בחדרים?

עיסאווי פריג': אני שואל אותך.

עיסאווי פריג': עכשיו אתה יושב כאן ואתה אמור להתעדכן.

עיסאווי פריג': תוכל לספר לחברים כאן, כדי להוציא את המתח הזה, מתי מתקיימות הבחירות?

עיסאווי פריג': למה אנחנו עוסקים בחקיקה לשווא?

שולי מועלם-רפאלי: אצל היהודים זה או לפני פסח או אחרי פסח.

חיים כץ: למה לשווא?

חיים כץ: יש פה עוד חוקים לקריאה שנייה ושלישית.

עיסאווי פריג': אני אגיד לך למה לשווא.

חיים כץ: – – – אבל יש שנייה ושלישית.

עיסאווי פריג': שנייה ושלישית אפשר, כן.

אורי מקלב: על זה הוא מוותר.

עיסאווי פריג': על זה מוותר.

עיסאווי פריג': אז לא חבל על הזמן שלנו?

עיסאווי פריג': חברים מיש עתיד, חבר הכנסת שלח, אני רואה אתכם שקועים בחשיבה, ומה קורה.

עיסאווי פריג': בוא עכשיו, נקבל החלטה שנוריד את כל הצעות החוק לקריאה ראשונה.

עיסאווי פריג': יש מצב של המתנה.

עיסאווי פריג': מה העניין?

עיסאווי פריג': אני לא מבין – –

חיים כץ: עיסאווי, עיסאווי – – –

עיסאווי פריג': – – הולכים לפינה, מדברים מתי הבחירות – – –

חיים כץ: יש פה קריאה ראשונה, וגם אם יפזרו את הכנסת ביום שני – – –

עיסאווי פריג': אבל יש הקפאת חקיקה, לא?

אורי מקלב: לא.

חיים כץ: לא.

עיסאווי פריג': ככה כתוב.

חיים כץ: מה פתאום?

עיסאווי פריג': אם יש בחירות כל החקיקה מוקפאת.

חיים כץ: לא.

חיים כץ: יש – – –

אורי מקלב: יש גם דין רציפות.

חיים כץ: אתה חבר כנסת חדש.

חיים כץ: יש יומיים לנקות שולחן.

עיסאווי פריג': אה, וועדת הכנסת צריכה לעבוד שעות נוספות?

אורי מקלב: גם, אבל יש גם – – –

עיסאווי פריג': אז כמה ועדות פנים יש לנו שעובדות במרץ כזה?

אורי מקלב: יש גם דין רציפות.

עיסאווי פריג': אני רוצה – – –

אורי מקלב: מה שעבר בקריאה ראשונה, אז אפשר.

אורי מקלב: מה שעבר בקריאה ראשונה.

חיים כץ: – – –

עיסאווי פריג': יש דין רציפות?

עיסאווי פריג': אבל הראש לא בחקיקה, הראש – –

חיים כץ: למה?

חיים כץ: למה?

עיסאווי פריג': – – הראש נמצא באיזה חדר – –

חיים כץ: לא.

חיים כץ: חבל לך על הזמן, חבל לך על הזמן.

עיסאווי פריג': – – הראש נמצא שמה.

אורי מקלב: הזמן – – –

שולי מועלם-רפאלי: ועדת העבודה והרווחה – – –

עיסאווי פריג': אז מה שאני אומר, חברים, תראה, אני רוצה לשתף אתכם עכשיו: יש מה שנקרא חוק מע"מ אפס, קומבינת המע"מ אפס, שהתחילה ביוני, לפני שישה חודשים, ומאז יוני עד היום אנחנו עוסקים בשאלה האם יהיה מע"מ אפס או לא יהיה מע"מ אפס; בשלושת הלאווים שהיו בתקציב – אנחנו עדיין דנים בהם.

עיסאווי פריג': אני פונה לחברים מיש עתיד: אם לא יהיה מע"מ אפס, מה תעשו?

עיסאווי פריג': חבר הכנסת, סגן השר מיקי לוי, אתה כזה שפוף, ירוד, שקוע.

עיסאווי פריג': מה קרה?

עיסאווי פריג': אז מה אם יהיו בחירות?

עיסאווי פריג': אז מה אם תקבל חצי פעימה?

עיסאווי פריג': אז מה?

מיקי לוי: – – – אני שומע, אני שומע את דברי החוכמה שלך – – –

עיסאווי פריג': אז, חברים, אין טעם להמשיך את החקיקה היום.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם, באמת אין טעם.

אורי מקלב: נא לסיים.

עיסאווי פריג': הראש נמצא במקום אחר.

עיסאווי פריג': אז בואו נגלה אחריות, נגיד: חברים, מסיימים את המושב להיום ונחכה ליום רביעי הקרוב, נראה מה יקרה.

עיסאווי פריג': תודה לכם.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אנחנו נעבור לדוברת הבאה, חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת; חברת הכנסת זהבה גלאון?

אורי מקלב: מוותרת; חבר הכנסת איציק שמולי?

אורי מקלב: מוותר; חבר הכנסת דב חנין?

אורי מקלב: מוותר.

אורי מקלב: חברת הכנסת מיכל רוזין?

מיכל רוזין: כן.

אורי מקלב: אחרונת הדוברים.

אורי מקלב: בבקשה.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, השר בנט, אני רוצה לומר לך שאני מברכת על הצעת החוק הזאת, אבל היא מאוד מאוד חלקית.

מיכל רוזין: חוק הנוער, חוק עבודת הנוער, הוא בעצם חוק מנדטורי שחוקק בכנסת ב-1953.

מיכל רוזין: יש בו, למשל, עדיין, עד ימינו שלנו – ואתם לא מציעים לתקן את זה – סעיף שנוגע לעבודה במכרות.

מיכל רוזין: אני לא זוכרת מתי היו מכרות במדינת ישראל, לא מכירה את זה מההיסטוריה מאז הוקמה המדינה – – –

שולי מועלם-רפאלי: תמנע, תמנע.

מיכל רוזין: ועדיין – בתמנע, בסדר.

מיכל רוזין: אבל לא מאז 1948.

מיכל רוזין: אין מכרות במדינת ישראל, והחוק עדיין כולל סעיף שמדבר על עבודה במכרות.

מיכל רוזין: אני חושבת שאם כבר מחליטים לתקן הצעת חוק – ויש צורך לעשות עבודת יסוד על הנושא של עבודת נוער – אז מן הראוי לקחת באמת את כל החוק, לתקן אותו לעומק, ולא רק להציע דבר אחד או שניים.

מיכל רוזין: דבר שני, והוא חשוב, הוא הנושא של פנקס עבודה.

מיכל רוזין: לפני חצי שנה יזמנו אני וחבר הכנסת חיליק בר דיון בוועדה לזכויות הילד.

מיכל רוזין: שם נטען על-ידי משרד הכלכלה בתוקף שפנקס העבודה הוא הדרך היחידה לפקח על עבודת בני-נוער.

מיכל רוזין: הרי כולנו יודעים שאין שום בעיה לגשת לרופא ולבקש אישור רפואי עבור הילד שלנו, גם אם הרופא לא רואה את הילד.

מיכל רוזין: זה לא בסדר, זה לא תקין, ועדיין – זה לא כמו פנקס עבודה.

מיכל רוזין: בנוסף, הצעת חוק שלי הציעה להשוות את התנאים, את השכר, בין גיל 16 לגיל 18-17 – כי בין 14 ל-16 יש סכום מסוים שניתן להרוויח, ומ-16 עד 18 יש הבדל של 2 שקלים.

מיכל רוזין: אנחנו הצענו לבטל את ההבדל הזה.

מיכל רוזין: זה פשוט לא פייר שעובד, נער כמעט בן 17, יום לפני גיל 17, ועובד לידו נער בן 17 וחצי, ושניהם מרוויחים שכר לא אחיד, לא שווה.

מיכל רוזין: אנחנו טענו שבין גיל 16 ל-18 הם צריכים להרוויח אותו שכר.

מיכל רוזין: משום מה טענתם אז שיש כל מיני הסכמים קיבוציים, וזה ממש יכביד על המעסיקים ועל המשק אם ישוו את השכר – שוב אני אומרת, לנוער מגיל 16 עד גיל 18; כמובן, 14 עד 16 זה תעריף נמוך יותר.

מיכל רוזין: אני קוראת לך לצרף את זה להצעת החוק ולהעביר את זה.

מיכל רוזין: אם כבר מתקנים את חוק עבודת הנוער, גם את התיקון הקטן הזה, שהיה כל כך חשוב לתנועות הנוער, שהגיעו במיוחד לכנסת וביקשו את הבקשה הזאת.

מיכל רוזין: זה באמת לא הבדל כזה גדול, עוד 2 שקלים לשעה בין גיל 16 ל-17–18.

מיכל רוזין: בואו, תעשו את הצעד הזה לקראת הנוער שלנו.

מיכל רוזין: באמת אנחנו רוצים לחנך אותם למוסר עבודה.

מיכל רוזין: זה חשוב שהם יעבדו.

מיכל רוזין: זה חשוב, זה מפתח את הביטחון העצמי שלהם; זה חשוב גם למשפחות שלהם.

מיכל רוזין: אנא, תצרפו זאת להצעת החוק.

מיכל רוזין: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

אורי מקלב: אם כך, נעבור להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק עבודת הנוער (תיקון מס' 17 והוראת שעה), התשע"ה–2014.

אורי מקלב: בבקשה, מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 40 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק עבודת הנוער (תיקון מס' 17 והוראת שעה), התשע"ה–2014, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 40, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: [מס' כ/577; "דברי הכנסת", חוב' ד', עמ' 14072; נספחות.

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: אנחנו נעבור להצעת החוק הבאה, שהיא הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון מס' 22), התשע"ה–2014, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

אורי מקלב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, והרווחה והבריאות חבר הכנסת חיים כץ.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני חבר הכנסת חיים כץ.

אורי מקלב: אין הסתייגויות, יש רק בקשות רשות דיבור.

אורי מקלב: אנחנו נראה מי מעוניין לדבר, ולאחר מכן נעבור להצבעות, לאחר הצגת החוק.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת עיסאווי פריג', אתה יודע בכמה חוקים עוד היינו יכולים לעזור לאנשים?

עיסאווי פריג': בקריאה שנייה או שלישית?

חיים כץ: זה שנייה ושלישית.

עיסאווי פריג': אני אתך, בדם ובאש.

חיים כץ: תקשיב, אתה יודע לכמה אנשים היינו יכולים לעזור עוד?

חיים כץ: אני מתכבד להביא בפני הכנסת, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית, את הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון מס' 22), התשע"ה–2014, שהגישה חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי עם קבוצת חברי הכנסת נוספים, שאני לא הולך לקרוא את שמותיהם.

חיים כץ: חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה אוסר על מעסיק להפלות בין עובדיו או בין דורשי עבודה מחמת עילות הקבועות בחוק.

חיים כץ: איסור ההפליה חל על קבלה לעבודה, קביעת תנאי עבודה, קידום בעבודה, הכשרה או השתלמות מקצועית, פיטורים או פיצויי פיטורים, וכן הטבות ותשלומים הניתנים לעובד בקשר לפרישה מעבודה.

חיים כץ: כדי להתמודד עם מקרים שבהם ההבחנה בין עובדים או מועמדים לעבודה היא על בסיס מקום מגורים בלבד ולא על בסיס הפליה אחרת הקבועה כבר בחוק ומשתקפת במקום המגורים, מוצע להוסיף לחוק עילה שעניינה הפליה מחמת מקום מגורים.

חיים כץ: חשוב לי להבהיר כי בדומה ליתר עילות ההפליה המנויות בחוק, הבחנה בין עובדים או בין דורשי עבודה מחמת מקום מגוריהם המתחייבת מאופיים או ממהותם של התפקיד או המשרה, לא תיחשב הפליה לפי החוק.

חיים כץ: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני קורא ומבקש לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

חיים כץ: ושוב אני רוצה להגיד תודה למנהלת המיתולוגית וילמה מאור ולצוות המסור של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, אתי, מעיין, ענת ואורי.

חיים כץ: תודה ליועצות המשפטיות של הוועדה נועה בן-שבת ויעל סלנט, וכמובן, תודה לעוזרי הפרלמנטריים אילן מרסיאנו וקורל אבירם.

חיים כץ: אני מקווה שחברי הכנסת יאשרו את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

חיים כץ: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, גם על התמצות בהצגת הדברים.

אורי מקלב: אנחנו ניתן לך, נאפשר לך לגשת למקום.

אורי מקלב: אנחנו נעבור להצבעה על הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון מס' 22).

אורי מקלב: אנחנו מצביעים בקריאה שנייה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 13

עיסאווי פריג': יש בקשות לדיבור.

אורי מקלב: לדיבור?

אורי מקלב: סליחה.

אורי מקלב: טוב, אנחנו נבטל את זה.

אורי מקלב: ראשונה, חברת הכנסת זהבה גלאון – מוותרת; חבר הכנסת אילן גילאון – מוותר; חבר הכנסת ניצן הורוביץ – מוותר; חברת הכנסת מיכל רוזין – לא.

עמרם מצנע: זו שנייה, שלישית, הצבענו.

אורי מקלב: אבל יש בקשות לרשות דיבור.

אורי מקלב: חבר הכנסת פריג', בבקשה.

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': – – – תסבול אותי, ממילא – – –

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': לא, סוף-עונה, עכשיו – – –

אורי מקלב: אחרי ההצבעה.

אורי מקלב: בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, חבר הכנסת כץ, אתה מקבל כאלה מחמאות מאילן גילאון, שחבל על הזמן.

עיסאווי פריג': הוא אומר לי: בעיניים עצומות צריך ללכת אחריך, אבל לא עד כדי כך, לא שישתמשו בך כעלה תאנה.

עיסאווי פריג': מה אני קורא כאן?

עיסאווי פריג': מה זה?

אילן גילאון: – – –

חיים כץ: אני אגיד לך.

עיסאווי פריג': מה, אני לא מבין מה קורה פה.

עיסאווי פריג': אני קורא לרגע את הצעת החוק – מה, שוויון הזדמנויות?

עיסאווי פריג': מה, ידוע בין כל האזרחים.

עיסאווי פריג': מה, אתה מחדש משהו?

עיסאווי פריג': עכשיו אני רואה מה אתה מחדש לי: מחמת מקום מגורים.

חיים כץ: נכון.

עיסאווי פריג': ואללה, מה התחדש?

עיסאווי פריג': מה זה מקום מגורים?

חיים כץ: איפה אתה גר?

עיסאווי פריג': אני גר בנוקדים.

חיים כץ: איפה?

עיסאווי פריג': בנוקדים.

עיסאווי פריג': אתה יודע איפה זה נוקדים?

חיים כץ: בנוקדים.

חיים כץ: עכשיו, אתה רוצה לעבוד בחיפה – – –

עיסאווי פריג': עכשיו יפלו אותי?

חיים כץ: עכשיו, אתה רוצה לעבוד בחיפה.

עיסאווי פריג': דחילק, כץ, אני מבין.

אורי מקלב: תן לו; חבר הכנסת חיים כץ, תן לו להגיד את הדברים.

עיסאווי פריג': אתה גר בשוהם, לא יפלו אותך לרעה, אתה מסודר.

עיסאווי פריג': עכשיו, מה מסתתר מאחורי החוק הזה?

חיים כץ: כלום.

עיסאווי פריג': עוד ספין בחירות לבית היהודי בגלל ההתנחלויות?

עיסאווי פריג': מה מסתתר?

עיסאווי פריג': תגיד לאנשים, מה?

עיסאווי פריג': מה שוויון זכויות?

עיסאווי פריג': מה זה מפלה אתכם?

עיסאווי פריג': הרי כתוב בחוק שאסור להפלות מכל הסיבות, מה התחדש?

עיסאווי פריג': מה התחדש?

עיסאווי פריג': אווירת סוף-עונה, שאני אלך לבוחר: הנה עוד כיסא, על מה?

עיסאווי פריג': באמת, די.

עיסאווי פריג': אני רואה אתכם שפופים, גמורים, יאללה בואו נעביר את הזמן, כל אחד מסתודד עם השני.

עיסאווי פריג': חברים, אז מה שנייה ושלישית?

עיסאווי פריג': זה חוק שאין לו מקום, זאת הצעת חוק פוליטית לאנשי שלומם.

עיסאווי פריג': תרבות החוק במדינת ישראל איבדה ערך.

עיסאווי פריג': כל אחד מביא חוק לאנשי שלומו, לאנשי שלומו, זה המצב שאנחנו נמצאים בו.

עיסאווי פריג': בושה, אין תרבות לחוק.

עיסאווי פריג': אם כל אחד עושה חוק לאיזה 1,000 איש ממצביעיו, לאן הגענו?

עיסאווי פריג': די, די, בואו נלך הביתה, אִסמע מִני.

זהבה גלאון: זה לא 1,000, זה 300,000.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת פריג'.

אורי מקלב: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה, אחרונת הדוברים, ואחרי זה אנחנו נעבור להצבעה.

שולי מועלם-רפאלי: 450,000.

עיסאווי פריג': חשבתי שאתה מבין משהו.

חיים כץ: אתה כל כך לא צודק.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה, תשמעו, בתור מי שהגישה כמה תיקונים שנוגעים לאיסור הפליה, אני באמת מאוד רגישה לנושא הזה.

תמר זנדברג: אני חושבת שאיסור הפליה הוא אחת מתעודות הכבוד שלנו בספר החוקים הישראלי, וכאמור, אני בעצמי יזמתי כמה תיקונים כאשר נתקלתי בדברים שהיו חסרים בחוק איסור הפליה.

תמר זנדברג: רק לא מזמן עמדתי כאן והצעתי איסור הפליה מחמת גיל ומחמת זהות מינית, נטייה מינית וטיפולי הורות, תהליכי הורות למיניהם, בעקבות מקרים שנתקלתי בהם של הפליה מחמת העילות האלה.

תמר זנדברג: אני אפילו אגיד לכם שהרבה מכם, הרבה מהיושבים כאן שאני רואה, חתומים על תיקון נוסף של איסור הפליה שלי, שנוגע להפליה מחמת משקל, אפליית שמנים כמו שהיא קרויה, שזו תופעה אמיתית שיש כאלה שנתקלים בה בקבלה למקומות עבודה, בקבלה ללימודים וכו'.

תמר זנדברג: דווקא מהמקום הזה אני רוצה לומר לכם שהצעת החוק הזאת – וידידתי שולי מועלם, אם יש לך מקרים של הפליה מחמת מקום מגורים שהיא מחמת מקום מגורים, שהרי הפליה מחמת גזע, לאום והדברים האלה הם עילות שכבר מנויות בחוק – הצעת החוק הזו, במקרה הטוב היא מיותרת, מכיוון שכל העילות שניתן להפלות מבחינתן כבר מכוסות בחוק, וכאמור אלה שלא, נשמח לדבר, ובמקרה הרע היא מניפולטיבית, מכיוון שבואי ותפרסי בפנינו למה הכוונה.

תמר זנדברג: יש כאן ניסיון – – –

יוני שטבון: איזה צביעות.

תמר זנדברג: עכשיו תראו, חבר הכנסת שטבון, התנחלויות הן לא מקום מגורים, שהרי כידוע לכם – – –

יוני שטבון: – – –

תמר זנדברג: לא, זה אנשים, אבל זה לא מקום מגורים.

תמר זנדברג: שהרי כידוע לכם, בניגוד לניסיונות מכוונים דווקא מהמפלגה שלכם, מדינת ישראל מעולם לא החילה את ריבונותה על שטחי הגדה המערבית.

יוני שטבון: את הומניסטית, זה אנשים.

תמר זנדברג: אתם ניסיתם, אתם מנסים את זה – –

עיסאווי פריג': – – –

יוני שטבון: אבל עדיין האנשים הם אנשים.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

תמר זנדברג: – – אתם הולכים למגמות של סיפוח, למגמות של ניסיון לטשטש את הקו הירוק ולהסביר לנו שההבדל בין ישראל הריבונית לישראל הכובשת הוא אך ורק הבדל בין מקום מגורים אחד למשנהו, ולא היא.

תמר זנדברג: החוק הישראלי לא החיל את עצמו על שטחי הגדה המערבית, וטוב שכך.

יוני שטבון: – – –

אורי מקלב: חבר הכנסת שטבון, נא לא להפריע לדוברת.

תמר זנדברג: ולכן מדובר על שטח שנמצא מחוץ לגבולות מדינת ישראל הריבונית, וספר החוקים האזרחי של ישראל לא חל שם, ולכן אין עניין מקום מגורים – –

שולי מועלם-רפאלי: מעלה-אדומים, רמות – – –

תמר זנדברג: – – לנושא הזה של איסור הפליה.

קריאה: – – –

מיכל רוזין: – – –

תמר זנדברג: אני בדיוק לא מערבבת.

תמר זנדברג: אני בדיוק לא מערבבת.

אורי מקלב: רבותי, אפשר לתת לה את האפשרות להביע את דבריה.

מיכל רוזין: – – –

תמר זנדברג: אני בדיוק מסבירה, שאם קיימת עילת הפליה שעניינה מקום מגורים – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

אורי מקלב: לא חייבים להסכים למה שהיא אומרת, חברת הכנסת שולי מועלם.

תמר זנדברג: – – אז אני אשמח לשמוע.

תמר זנדברג: אני עד עכשיו, בקריאות, עד שהחוק הגיע עד כאן לא שמעתי על דבר כזה ולא התרשמתי כך.

תמר זנדברג: את מוזמנת בדברי הסיכום להציג לנו סיפור כזה שהוא אמיתי על עילת הפליה, ונשקול את עמדתנו.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

תמר זנדברג: עד אז, כאמור, החוק הזה הוא בין מיותר לפוליטי, ולכן לא נתמוך בו.

תמר זנדברג: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

מיכל רוזין: – – –

אורי מקלב: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

אורי מקלב: עכשיו, לאחר שכל בקשות רשות הדיבור מולאו, אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון מס' 22); אין הסתייגויות, אז כפי נוסח הוועדה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: קריאה שנייה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 14 בעד סעיף 1 – 30 נגד – 8 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

אורי מקלב: רבותי, בעד – 30, נגד – 8, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך הצעת החוק אושרה בקריאה שנייה.

אורי מקלב: ואנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

אורי מקלב: בבקשה, חברים.

אורי מקלב: הצבעה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 15 בעד החוק – 26 נגד – 7 נמנעים – אין חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון מס' 22), התשע"ה–2014, נתקבל.

אורי מקלב: בעד – 26, שבעה מתנגדים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שהצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון מס' 22) אושרה גם בקריאה שנייה וגם בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

קריאה: – – –

אורי מקלב: אתם רוצים להוסיף את השמות שלכם?

אורי מקלב: נוסיף בלי שאני משנה את תוצאות ההצבעה.

אורי מקלב: חברת הכנסת שולי מועלם, בבקשה, דברי ברכה ודברי סיכום בעניין הזה.

אורי מקלב: לאחר מכן נעבור להצעת החוק הבאה.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי, ידוע שבהתנחלויות האלה אנשים גרים באוויר; זה לא מקום מגורים, זה באוויר.

עיסאווי פריג': – – –

שולי מועלם-רפאלי: האנשים שגרים ביישובים מעבר לקו הירוק, שזה גם מעלה-אדומים, רמות, גילה, זה באוויר, שם – הצביעות חוגגת, חברת הכנסת זנדברג, ואותם מותר להפלות.

עיסאווי פריג': ועדת הכספים נותנת – – –

שולי מועלם-רפאלי: 450,000, כן ירבו, כן ירבו.

שולי מועלם-רפאלי: 450,000 כן ירבו.

עיסאווי פריג': – – –

אורי מקלב: חבר הכנסת פריג'.

שולי מועלם-רפאלי: חלקים מארץ-ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: אני יודעת שנורא קשה לכם עם זה, אבל מה לעשות, יש לנו מחויבות – –

תמר זנדברג: לך קשה עם זה.

שולי מועלם-רפאלי: – – לאנשים שגרים שם, כי אתם בוחרים פעם אחרי פעם להתעלם מהמציאות שטופחת על פניכם.

שולי מועלם-רפאלי: יש פה תיקון היסטורי, כי לא יכולה להיות מציאות שבה יפלו אנשים על רקע מקום המגורים שלהם.

שולי מועלם-רפאלי: והתיקון ההיסטורי הוא של אחת מעילות ההפליה, מקום המגורים של האדם, שחוזרת שוב ושוב.

קריאה: – – –

שולי מועלם-רפאלי: גם אתן מכירות את הסיפורים על החבר'ה מהמושבים בצפון שמופלים ביחס לאלה ממקומות אחרים ועל החבר'ה ממקומות אחרים.

תמר זנדברג: – – –

שולי מועלם-רפאלי: וכן, חברת הכנסת זנדברג, כשרצית את האירוע, אז כל האירוע, ואירועים רבים נוספים – היה רק לא מזמן שמנהל בית-ספר שנישא אצלכם על כפיים ונחשב מגדולי המחנכים, שאתם חושבים עליו שהוא מגדולי המחנכים, הצהיר תחת כל עץ רענן שהוא לא יקבל אליו מורות שגרות בתפוח.

שולי מועלם-רפאלי: אז תגידי לי את מה זה אם לא הפליה מחמת מקום מגורים.

שולי מועלם-רפאלי: ועכשיו אני אעבור – – –

עיסאווי פריג': אתם רוצים את כל העוגה.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת פריג', אמרתי – – –

עיסאווי פריג': את כל העוגה אתם רוצים, את כל העוגה.

שולי מועלם-רפאלי: מעולה, אנחנו רוצים את כל העוגה לכל אזרחי מדינת ישראל באופן שווה.

אורי מקלב: עכשיו זה השלב של התודות, זה השלב של התודות.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להודות לחברי חבר הכנסת חיים כץ, יושב-ראש הוועדה, ולצוות הוועדה; אני רוצה מאוד להודות לצוות שלי: אורי שגיא, ענהאל וולינר, והיועץ המשפטי של הסיעה גיל ברינגר, ולאחל לכולנו שנצליח לעשות עוד הרבה תיקונים לטובת אזרחי מדינת ישראל, שיקבלו יחס הוגן ושוויוני, לא משנה איפה הם גרים.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/581).

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: אנחנו נעבור להצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 160) (פטור מדמי ביטוח לחיילים משוחררים), התשע"ה–2014, של חבר הכנסת אלעזר שטרן, לקריאה ראשונה.

אורי מקלב: בבקשה, אתה מוזמן להציג את הצעת החוק.

אורי מקלב: יש כאן רשימת דוברים; מי שרוצה להצטרף – עכשיו.

אורי מקלב: לאחר מכן אני סוגר את רשימת הדוברים.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתי השרים, עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת, המטרה שלה להקל את תהליכי הקליטה באזרחות של חיילים משוחררים.

אלעזר שטרן: חייל, מהרגע שהוא משתחרר והופך להיות אזרח, הוא עוד לא מבין לאן הוא בא, ונוחתות עליו שתי חובות של תשלום: ביטוח לאומי וביטוח רפואי.

אלעזר שטרן: מטרת החוק הזה היא לפטור אותו, לתת לו את אותו זמן, את החודשיים האלה, כדי שבאמת יוכל להתארגן על עצמו, לא משנה אם הוא בתוך חופשת שחרור, יצא החוצה, הוא מחפש עבודה עדיין, הוא מחפש לימודים עדיין, או שהוא נסע לחוץ-לארץ.

אלעזר שטרן: סוג של הבנה, בין שהוא היה או שהיא הייתה בשירות צבאי, בין שהיא הייתה בשירות לאומי אזרחי או בהתנדבות.

אלעזר שטרן: מי שעקב שירותו או במהלך שירותו נאלץ לסיים את השירות, גם אם לא השלים את שירותו, יקבל את זה גם הוא.

אלעזר שטרן: הצבא ביקש להוסיף גם תנאי על שחרור בגין התנהגות רעה וחמורה, שזה במקרים מאוד חריגים.

אלעזר שטרן: מוצע להטיל את החוק הזה על תשלום דמי הביטוח המגיעים מיום תחילת החוק ואילך, כדי שלא ייפגע מי שמשתחרר בעת פרסומו של החוק, אף שתינתן תקופת דחייה מסוימת לתחילת החוק, על מנת לאפשר לביטוח הלאומי להיערך לכך.

אלעזר שטרן: הצעת החוק הזאת, יש לה עלות של כ-10 מיליון שקל.

אלעזר שטרן: אני מודה לשר האוצר, לאנשי משרדו, על ההסכמה לקבל את ההצעה הזאת.

אלעזר שטרן: אני מודה לחבר הכנסת חיים כץ, יושב-ראש ועדת הרווחה של הכנסת, על הטיפול המהיר.

אלעזר שטרן: אני מקווה שהוא יימשך באותו קצב.

אלעזר שטרן: אני מבקש לתמוך בהצעה.

אלעזר שטרן: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

אורי מקלב: רשימת הדוברים: חברת הכנסת – היא לא נמצאת.

אורי מקלב: חבר הכנסת פריג', בבקשה.

עיסאווי פריג': כבוד היושב-ראש, חברים, למה אני מתנגד להצעת החוק?

יריב לוין: כי היא טובה.

עיסאווי פריג': תשמעו, אני אומר, הרי כולם שווים בפני החוק.

עיסאווי פריג': לא משנה איפה אתה גר, מה עשית – החוק אמור להיות על-פי כוחו, כולם שווים בפני החוק.

עיסאווי פריג': אז מה אתם צריכים וחושבים ומתחילים לייצר כל מיני פטורים, ועכשיו קיבלת את החיבוק של 10 מיליון שקל משר האוצר, שנתן לך רוח גבית.

עיסאווי פריג': אתה רוצה לתת לחיילים?

עיסאווי פריג': תן להם.

עיסאווי פריג': למה 10 מיליון?

עיסאווי פריג': תן להם 30 מיליון.

עיסאווי פריג': מה זה קשור לפטור?

עיסאווי פריג': מה זה קשור לפטור?

עיסאווי פריג': אתה רוצה לתת לחיילים מענק?

עיסאווי פריג': תן להם מענק.

עיסאווי פריג': כל חייל, תן לו 100,000 שקל מענק להסתדר בחיים, ביטוח לאומי – תקרא לזה מה שאתה רוצה.

עיסאווי פריג': אבל מה אתה מכניס פטור ומפלה בין אנשים על-פי חוק?

אלעזר שטרן: לא הקשבת לי.

עיסאווי פריג': כולם חייבים לשלם ביטוח לאומי, אין הבדל בין אף אזרח ואזרח.

עיסאווי פריג': ואסור לנו להיכנס לסוגיה של מתן העדפות – –

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': – – על-פי זה.

עיסאווי פריג': זו הצעה בלתי חוקית בעליל.

עיסאווי פריג': אתה קיבלת לפי הרוח של שר האוצר פטור ממע"מ.

עיסאווי פריג': נהנים לתת את המילה "פטור".

עיסאווי פריג': הרי הכנסות המדינה ממסים – בוכים שמחיר הדלק ירד ב-35%, הנפט, ואצלנו הוא ירד ב-7%; לא רצו לפגוע בהכנסות המדינה, שהצינור של הבלו ימשיך להכניס כסף.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': לא נפגע בהכנסות.

עיסאווי פריג': בסדר.

עיסאווי פריג': ועכשיו אתה רוצה לפגוע בהכנסות?

איציק שמולי: אל תדאג, לא החיילים יפילו את תקציב המדינה.

איציק שמולי: אל תפיל את זה על החיילים.

עיסאווי פריג': אני אומר, תן להם, הרי אין לי שום בעיה לתת להם.

עיסאווי פריג': אבל למה להיכנס עם כל המשחק של הפטורים בחוק?

עיסאווי פריג': פטור זה קומבינה.

עיסאווי פריג': זה כלל: כל פטור מביא קומבינות.

עיסאווי פריג': מאיפה זה בא?

עיסאווי פריג': אני לא יודע.

עיסאווי פריג': קומבינות.

עיסאווי פריג': אז בשביל הצעת חוק, בשביל זה אני בא?

עיסאווי פריג': באמת.

עיסאווי פריג': אז, חברים, בואו נתעלה על עצמנו.

עיסאווי פריג': תן להם כמה שאתה רוצה, אבל לא בשיטה כזו.

עיסאווי פריג': תודה לכם.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת פריג'.

אורי מקלב: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה.

אורי מקלב: ולאחר מכן – אחרון הדוברים, חבר הכנסת שמולי; אז אם כך, אתה מתכבד להיות אחרון הדוברים.

עמר בר-לב: טוב, אז אני רוצה באמת – – –

עיסאווי פריג': תן להם כמה שאתה רוצה, אבל לא פטורים.

עמר בר-לב: עיסאווי, מילא למעלה, אבל למטה אתה מפריע לי?

אורי מקלב: רבותי.

עמר בר-לב: אני רוצה באמת, חברי אלעזר שטרן, להודות לך על הצעת החוק הזאת.

עמר בר-לב: אני חושב שזאת הצעת חוק ראויה.

עמר בר-לב: אני חושב שחודשיים הם תקופה קצרה מדי, אבל כמו שאמר ידידנו חיים כץ בוועדה לאותו בחור שייצג את המילואימניקים: בואו תתחילו בסדק אחד – ניצור סדק אחד של חודשיים, אחרי זה נדבר.

עמר בר-לב: אז אני חושב, עיסאווי, למרות מה שאמרת, אני חושב שזו כן אחת הדרכים הנכונות באמת לתת תמיכה לאלה שנושאים בנטל.

עמר בר-לב: אני אגיד לך יותר מזה – –

עיסאווי פריג': – – –

עמר בר-לב: – – ואני חושב שבַ"יותר מזה" אתה תסכים אתי:

עמר בר-לב: אני חושב שבמקום מע"מ אפס היה נכון לתת לכל מי שנושא בנטל מענק – – –

עיסאווי פריג': – – –

אילן גילאון: – – –

עמר בר-לב: – – – מענק לרכישת דירה או לשכירות ארוכת-טווח.

עמר בר-לב: כמו שאתה אומר, לתת הטבה ברורה למי שנושא בנטל.

עמר בר-לב: אז, אלעזר, תודה רבה, וכן ירבו.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

אורי מקלב: בכל אופן, משפט קצר לחבר הכנסת איתן כבל, כפי שביקשת.

אורי מקלב: לאחר מכן נעבור להצבעה.

עיסאווי פריג': אתה לא חייב להיות צודק, כבל.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, רשמים פרלמנטריים, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני עליתי לכאן רק לומר – ככה, דיברתי עם אחד העוזרים, ואפרופו הנושא הזה, אני אומר לך, אלעזר שטרן, חבר הכנסת שטרן, שזאת הצעה מצוינת וטוב שהיא הובאה, אבל יש לנו עוד משימה שאנחנו צריכים לאתגר בה את עצמנו.

איתן כבל: השלב הבא הוא בעצם, בהמשך לדברים האלה – אתה יודע, המענק שחיילי מילואים מקבלים – אתה גם מקבל מענק, אבל מס הכנסה נותן לך מהצד השני – לוקח לך את הכסף.

איתן כבל: זאת אומרת, יש כאן איזה סוג של אבסורד – כבר נתתם את המענק והמענק הזה ניתן בדין, אז לגבות עליו מס הכנסה?

איתן כבל: זאת אומרת, עדיף שהיית מראש מקטין ואומר שאתה לא לוקח.

איתן כבל: אדוני סגן השר מיקי לוי, אני הייתי שמח להגיד לך את זה, אבל אתה כבר לא תהיה בתפקיד לפתור את זה.

מיקי לוי: – – –

איתן כבל: אבל אני אגיד לך במה דברים אמורים, אם כבר אתה שואל.

איתן כבל: יש חיילי מילואים, מקבלים מענק במאי, אוקיי?

איתן כבל: יש כל מיני היום – בעקבות חוק המילואים, שחוקקנו והובלנו.

איתן כבל: המענק ממוסה.

איתן כבל: ברור, אתה יודע, זה כמו הכול, הכול.

איתן כבל: זה לא שמישהו זכה בפיס או בלוטו, זה תמורת עבודה.

איתן כבל: בסופו של עניין זה סוג של עבודה, שגם עליה אתה לא מקבל באמת את המיטב ואת המרב.

איתן כבל: הרי אתה לא מקבל על זה שעות נוספות, אתה לא מקבל – אתה מקבל במקרה הטוב – – –

אורי מקלב: נא לסיים.

איתן כבל: אני מסיים.

איתן כבל: – – – במקרה הטוב אתה מקבל משהו קרוב לערך; וזה ראוי להיות מתוקן.

איתן כבל: תודה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

אורי מקלב: אנחנו נעבור להצבעה על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 160) (פטור מדמי ביטוח לחיילים משוחררים), התשע"ה–2014, בקריאה ראשונה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 32 נגד – 4 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 160) (פטור מדמי ביטוח לחיילים משוחררים), התשע"ה–2014, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 32, נגד – 4, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 160) אושרה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: [מס' כ/575; "דברי הכנסת", חוב' ג', עמ' 13825; נספחות.

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: אנחנו עוברים, חברים, להצעת חוק הפסיכולוגים (תיקון מס' 7), התשע"ה–2014, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

אורי מקלב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת חיים כץ.

אורי מקלב: לאחר מכן – אין הסתייגויות ואין בקשות לרשות דיבור.

אורי מקלב: לאחר דבריך אנחנו נעבור ישר להצבעה בקריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: בבקשה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עיסאווי פריג', אתה, נדמה לך שאתה בימים האחרונים – ראית את הצעת החוק של אלעזר שטרן?

חיים כץ: אני אגיד לך מניסיון אישי, אלעזר שטרן.

חיים כץ: הבן שלי השתחרר מהצבא, נסע לחו"ל.

חיים כץ: לא שילם ביטוח לאומי.

חיים כץ: לא ידע שצריך לשלם.

חיים כץ: קיבל קנסות והצמדות.

חיים כץ: והצעת החוק הזאת באה לתת לאנשים "גרייס" וידיעה.

חיים כץ: והיא חשובה, והיא עברה בקריאה ראשונה.

חיים כץ: אז הנה, מחר בשעה 15:30 תתכנס הוועדה, ויהיה דיון מחר ב-15:30 על הכנה לקריאה השנייה השלישית, ובשבוע הבא, גם אם יפזרו את הכנסת, זה יעבור בשנייה ושלישית.

עיסאווי פריג': אתה רציני?

חיים כץ: זה יעבור בשנייה ושלישית, מכיוון שהחוק הזה בא לעזור למי שנותן.

חיים כץ: ומי שנותן צריך לדעת לקבל, ומי שמקבל צריך לדעת לתת.

חיים כץ: ואנחנו – אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

אילן גילאון: – – – מי אומר שלא?

אילן גילאון: – – – משרד הביטחון, מ-12 מיליארד שקלים שהוא מקבל, יכול לאפשר לעצמו – – – מיליון להעביר לטובת הנושא הזה.

אילן גילאון: למה לערבב שמחה?

חיים כץ: אילן, אני אוהב אותך.

חיים כץ: אני אוהב אותך על אמת.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפני הכנסת, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית, את הצעת חוק הפסיכולוגים (תיקון מס' 7), שהגישו חברות הכנסת מרב מיכאלי ואורלי לוי אבקסיס.

חיים כץ: הצעת החוק המונחת בפניכם מבקשת להגביר את השקיפות ולהביא לידיעת הציבור את המקרים המובאים לשפיטה משמעתית בפני ועדת המשמעת הדנה בעבירות משמעת של פסיכולוגים ואת ההכרעה בהם.

חיים כץ: לפי החוק הקיים יש לוועדת המשמעת הדנה בעבירות משמעת של פסיכולוגים שיקול דעת רחב לעניין פרסום החלטותיה והפרטים שייכללו בפרסום, לאחר ששמעה את התובע ואת הפסיכולוג.

חיים כץ: במסגרת שיקול הדעת של הוועדה האמורה היא יכולה להורות על פרסום החלטתה, כולה או מקצתה, עם או בלי שמו של הפסיכולוג, בצורה ובמקום שתקבע.

חיים כץ: בהצעת החוק המונחת בפניכם מוצע לקבוע כי ככלל, החלטת ועדת המשמעת לעניין פסיכולוג שהפכה סופית תועמד לעיון הציבור על-ידי המנהל הכללי של משרד הבריאות באתר האינטרנט של המשרד או בדרך נוספת שיורה המנהל, תוך השמטת שמו ופרטי זהותו של המטופל או המתלונן.

חיים כץ: ככלל, כשההחלטה היא שפסיכולוג עבר עבירת משמעת, יציינו בפרסום האמור את שמו של הפסיכולוג.

חיים כץ: לעומת זאת, בהחלטה שלפיה הפסיכולוג לא עבר עבירת משמעת, ועדת המשמעת תשמיט בפרסום את שם הפסיכולוג ופרטים אחרים שיש בהם כדי לזהותו, אלא אם כן הפסיכולוג שלגביו ניתנה ההחלטה יבקש אחרת.

חיים כץ: בידי ועדת המשמעת נותרת סמכות לסטות מהכלל האמור לעניין פרסום החלטה מסוימת מטעמים מיוחדים שיירשמו על-ידה ונוגעים לאותה החלטה.

חיים כץ: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש מכם לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

חיים כץ: ושוב, תודה למנהלת הוועדה וילמה מאור, וזה, כנראה – גם אם הכנסת תפוזר זו לא תהיה הצעת החוק האחרונה שהוועדה תעביר בכנסת הזאת – ולצוות המסור של הוועדה, אתי, מעיין, ענת ואורי.

חיים כץ: תודה ליועצת המשפטית נועה בן-שבת, שיושבת פה עדיין, וסובלת רבות בחמש השנים או שש השנים של הוועדה – כ-160 חוקים בקריאה השנייה ובשלישית; אני לא חושב שזה דבר של מה בכך.

חיים כץ: כמובן תודה לעוזרי הפרלמנטריים אילן מרסיאנו וקורל אבירם, ותודה למרב מיכאלי ואורלי לוי אבקסיס שהביאו את הצעת החוק הזו ונתנו לנו הזדמנות להגדיל את השקיפות בטיפול של הפסיכולוגים במטופלים.

חיים כץ: תודה רבה לכם.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת ויושב-ראש ועדת העבודה והרווחה חיים כץ.

אורי מקלב: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שנייה וקריאה שלישית.

אורי מקלב: כפי שאמרנו, אין הסתייגויות.

אורי מקלב: הצעת חוק הפסיכולוגים (תיקון מס' 7), התשע"ה–2014, קריאה שנייה, בבקשה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 17 בעד סעיפים 1–2 – 29 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

אורי מקלב: בעד – 29, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, הצעת החוק אושרה בקריאה שנייה.

אורי מקלב: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 18 בעד החוק – 30 נגד – אין נמנעים – אין הצעת חוק הפסיכולוגים (תיקון מס' 7), התשע"ה–2014, נתקבל.

אורי מקלב: בעד – 30, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, הצעת חוק הפסיכולוגים (תיקון מס' 7), אושרה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: רק להודות כמובן ליושב-ראש הוועדה חיים כץ על ההתנהלות המהירה, העניינית, המתוקתקת, שהוא ידוע בה ברחבי הכנסת והמדינה, לפי דעתי; לצוות הוועדה, למשרד הבריאות על שיתוף הפעולה, ולחברתי אורלי לוי אבקסיס.

מרב מיכאלי: ורק להגיד שזה על פניו תיקון מאוד קטן, אבל מדהים כמה אנשים ונשים זה עושה שינוי בחיים שלהם, וכמה בכל זאת זה יהיה משמעותי לאלה שיוכלו לבדוק אם האנשים שהם נותנים בהם את אמונם, באמת שמים בהם את מבטחם, אכן ראויים לאמון הזה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה, שוב, לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

אורי מקלב: [מס' כ/569; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ז, עמ' 12725; נספחות.

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: אם כך, אנחנו נעבור להצעת חוק הבאה, שהיא הצעת חוק הקולנוע (תיקון מס' 4), התשע"ה–2014, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

אורי מקלב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט חבר הכנסת עמרם מצנע, בבקשה.

אורי מקלב: גם להצעת החוק הזאת לא הוגשו הסתייגויות, ואף לא בקשות רשות דיבור.

אורי מקלב: לאחר הצגת החוק אנחנו נעבור מייד להצבעה בקריאה שנייה וקריאה שלישית.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

עמרם מצנע: הצעת חוק הקולנוע (תיקון מס' 4), התשע"ה–2014.

עמרם מצנע: מכובדי היושב בראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להביא בפניכם לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק הקולנוע (תיקון מס' 4), שיזמתי יחד עם חברי הכנסת מרב מיכאלי, יריב לוין, גילה גמליאל, ניצן הורוביץ, נחמן שי ואיתן כבל.

עמרם מצנע: החוק המוצע בא לאשר לתאגיד לניהול משותף של זכויות לנהל במשותף, בין היתר, זכויות של יוצרים או של בעלי זכות יוצרים ביצירות קולנועיות ישראליות.

עמרם מצנע: בשל המאפיינים הייחודים של ענף הקולנוע – היותן של יצירות אודיו-ויזואליות יצירות מורכבות שלהן כמה יוצרים במשותף – ולנוכח הרצון לעודד יצירה קולנועית ישראלית, מוצע לעגן בחוק הקולנוע את זכותו של יחיד שהוא יוצר של יצירה קולנועית ישראלית או של יחיד שהוא בעל זכות יוצרים ביצירה כאמור לנהל את זכויותיו ביצירה הקולנועית הישראלית, ואם טרם נוצרה – את זכויותיו העתידיות בה, באמצעות תאגיד לניהול משותף של הזכויות.

עמרם מצנע: באמצעות ההסדרה של נושא זה יוכלו יוצרים בתחום הקולנוע להתאגד לשם ניהול משותף של זכויותיהם באופן דומה ליוצרים בתחומים אחרים.

עמרם מצנע: אני רוצה להודות לנציגי הממשלה, אשר הודות לשיתוף פעולה ומאמצים שהשקיעו בפתרון הולם ויצירתי הצלחנו להביא את מלאכת החקיקה הזאת לידי גמר – ואל יקל הדבר בעיניכם, זה היה מאוד מסובך ומורכב.

עמרם מצנע: אני רוצה להודות, בין היתר, לנציגי משרד המשפטים – עורכת-דין עדנה הראל, עורכת-דין לירון נעים, עורך-דין הווארד פולינר, עורכת-דין איילת פלדמן ועורכת-דין נעמה דניאל; לנציגי הממונה על ההגבלים העסקים, שבשמו הופיעו – עורך-דין יונתן צויקל ועורכת-דין טובי הריס, ולנציגת משרד התרבות והספורט – עורכת-דין מירב כהן.

עמרם מצנע: לא במקרה אני מציין פה רשימה ארוכה של עורכי-דין, שכן היה צורך באמת להיות יצירתיים ולמצוא פתרון הולם לבעיה שהוצגה בפנינו.

עמרם מצנע: אני רוצה גם להודות ליועצת המשפטית לוועדה עורכת-הדין מירב ישראלי ולמנהלת הוועדה יהודית גידלי.

עמרם מצנע: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש מחברי הבית לאשר את נוסח החוק שהביאה הוועדה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

עמרם מצנע: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת ויושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט עמרם מצנע.

אורי מקלב: נרשה לך להגיע למקום, ומייד ניגש להצבעה על הצעת חוק הקולנוע (תיקון מס' 4), התשע"ה–2014.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 19 בעד סעיפים 1–6 – 25 נגד – אין נמנעים – 2 סעיפים 1–6 נתקבלו.

אורי מקלב: בעד – 25, אין מתנגדים ויש שני נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך הצעת החוק אושרה בקריאה שנייה.

אורי מקלב: ואנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית, בבקשה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 20 בעד החוק – 24 נגד – אין נמנעים – 2 חוק הקולנוע (תיקון מס' 4), התשע"ה–2014, נתקבל.

אורי מקלב: בעד – 24, אין מתנגדים, שניים נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, חוק הקולנוע (תיקון מס' 4), התשע"ה–2014, אושר בקריאה שנייה ובקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים.

אורי מקלב: אנחנו נזמין את חבר הכנסת ניצן הורוביץ, יוזם החוק, לברך בשם היוזמים; אחד היוזמים, בשם היוזמים.

ניצן הורוביץ: תודה, אדוני היושב-ראש.

ניצן הורוביץ: אני ביקשתי להגיד בשם היוזמים כמה מילות תודה בעקבות קבלת החוק החשוב הזה.

ניצן הורוביץ: אז קודם כול, התודה המרכזית שלנו היא לחבר הכנסת עמרם מצנע, יושב-ראש הוועדה, שהוליך והוביל את החוק; חברתי מרב מיכאלי, יריב לוין, גילה גמליאל, נחמן שי ואיתן כבל.

ניצן הורוביץ: החוק הזה יאפשר את המשך קיומה של תל"י, שהיא חברת התמלוגים של התסריטאים והבמאים בישראל.

ניצן הורוביץ: תל"י הוקמה על-ידי ציבור היוצרים, וחברים בה כ-1,600 תסריטאים ובמאים.

ניצן הורוביץ: היא חתומה על הסכמי שידור ושיווק עם כל גופי השידור, חברות הסלולר, אתרי האינטרנט וכו'.

ניצן הורוביץ: היוצר הבודד, וזה מה שעמד בבסיס החוק, הוא חלש מאוד כשהוא בא ומתדיין מול גופי השידור הגדולים הללו.

ניצן הורוביץ: היוצרים חיים מהתמלוגים, והיוצרים בישראל זקוקים לתמלוגים האלה באווירה הקשה של אי-ודאות, במיוחד בתחום הזה של היצירה.

ניצן הורוביץ: צר לי שמה שהוליד את החוק הזה היה התנהגות בריונית של תאגידי השידור והתקשורת, מתוך כוונה למנוע תשלום תמלוגים מתסריטאים ובמאים.

ניצן הורוביץ: תראו איזה אבסורד היה: כשהיה סרט, למשל בטלוויזיה, עם שיר, המוזיקאי – מקבל, התמלילן של השיר – מקבל, השחקן – מקבל, הזמר – מקבל, הנגנים – מקבלים, חברות התקליטים – מקבלות, ורק היוצרים המרכזיים של הסרט, התסריטאים והבמאים – הם לא יכולים לקבל דרך גוף של תמלוגים וצריכים לבוא אישית מול גוף השידור ולנהל אחר כך את המאבק על התמלוגים ואת המעקב.

ניצן הורוביץ: אז החוק הזה מסיים את הסאגה הזאת, זה ברור.

ניצן הורוביץ: תודה עמרם, ותודה שהגענו למצב הזה.

ניצן הורוביץ: זה חשוב, וזה חשוב מאוד להרבה מאוד אנשים שנותנים לנו את הסרטים היפים שאנחנו רואים.

ניצן הורוביץ: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: לפני שנעבור להצעת החוק הבאה – מזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לדיון מוקדם, הצעת חוק התפזרות הכנסת התשע-עשרה, התשע"ה–2014, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק פ/2919/19.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה למזכירת הכנסת.

אורי מקלב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/582).

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: אנחנו עוברים לנושא האחרון שעל סדר-היום, שהוא הצעת חוק הודעה בהליכי מיון וקבלה לעבודה, התשע"ה–2014, לקריאה ראשונה.

אורי מקלב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת חיים כץ, אני מבין שאתה היוזם יחד עם קבוצת חברי כנסת.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת באה לתת מענה לעובד שמגיש הצעה, בקשה להתקבל לעבודה, עבר מיון, והממונים או המראיינים לא מתייחסים אליו.

חיים כץ: אין תשובה.

חיים כץ: לא מודיעים לו: התקבלת, לא התקבלת.

חיים כץ: ההצעה הזו באה לקבוע פרקי זמן מוגדרים – לא מי ששלח קורות חיים; מי שקראו לו אחרי ששלח קורות חיים, ראיינו אותו, ולפעמים אפילו עשו לו מבחנים, שלחו אותו לכל מיני חברות לבחינה, והבן-אדם מחכה לקבל תשובה וכאילו כלום.

חיים כץ: הוא מחכה, ולפעמים לא הולך למקומות עבודה אחרים.

חיים כץ: כל הצעת החוק הזו באה כדי שתגידו לו: התקבלת, לא התקבלת.

קריאה: של מי ההצעה?

חיים כץ: שלי.

חיים כץ: לחייב את המעסיקים לתת מענה לבן-אדם באשר הוא בן-אדם מכל המגוון, גם אם הוא גר בשטחים, גם אם הוא גר בטול-כרם וגם אם הוא גר בתל-אביב ואפילו בשוהם.

עיסאווי פריג': גם בטול-כרם?

חיים כץ: גם בטול-כרם.

עיסאווי פריג': אתה רוצה לספח את הרשות?

חיים כץ: אני רוצה, כן.

חיים כץ: איפה שהוא גר, בכל מקום שהוא מגיע אליו – שיתייחסו לאנשים.

חיים כץ: הגיע הזמן שהעובדים במדינת ישראל, לא יחשבו שהם כחפצים.

חיים כץ: האזרחים, שיתייחסו אליהם כאל בני-אדם, והמינימום שבמינימום שבמינימום – שאחרי שראיינו אותך, שייתנו לך תשובה.

חיים כץ: אני מקווה שחברי הכנסת יתמכו בהצעת החוק, שהיא תעבור בקריאה הראשונה, ואם היא תעבור בקריאה הראשונה, סביר להניח שהיא תעבור גם בשנייה ובשלישית.

חיים כץ: תודה רבה.

עמר בר-לב: בתוך כמה זמן?

חיים כץ: בהצעה כתוב, בתוך 90 יום, ואנחנו נוריד את זה ל-45–60 יום.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים כץ, גם כדובר הוועדה וגם כמציע.

אורי מקלב: יש כאן רשימת דוברים.

אורי מקלב: חברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: לא תודה, אני בעד.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: תומכת בחוק.

אורי מקלב: חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': – – –

אורי מקלב: אם כך, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הודעה בהליכי מיון וקבלה לעבודה, התשע"ה–2014, בקריאה ראשונה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 21 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 28 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הודעה בהליכי מיון וקבלה לעבודה, התשע"ה–2014, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 28, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, הצעת חוק הודעה בהליכי מיון וקבלה לעבודה, התשע"ה–2014, אושרה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: רבותי, אם כך, הגענו לסוף סדר-היום.

אורי מקלב: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, י' בכסלו התשע"ה, 2 בדצמבר 2014, בשעה 16:00.

אורי מקלב: ישיבה זו נעולה.