ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 181, 2014-11-24 00:00

חמד עמאר: חברי הכנסת, היום יום שני, ב' בכסלו התשע"ה, 24 בנובמבר 2014.

חמד עמאר: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

חמד עמאר: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 121) (השתתפות בפעילות של ארגונים מזוינים במדינות חוץ), התשע"ה–2014.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/2881/19 וכלה בהצעת חוק פ/2899/19 – הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – הנחה מארנונה לסטודנטים ששירתו בצבא הגנה לישראל או בשירות לאומי), התשע"ה–2014, מאת חבר הכנסת שאול מופז; הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון – הכשרת חוקרי וחוקרות עבירות מין ואלימות במשפחה), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת חנין זועבי, ג'מאל זחאלקה ובאסל גטאס; הצעת חוק-יסוד: מדינת ישראל, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן, מאיר שטרית, עמרם מצנע, דוד צור ועמיר פרץ; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס על ריבית שנצברה בקרן להשכלה גבוהה), התשע"ה–2014, מאת חבר הכנסת שאול מופז; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – הגבלת עיקול מיטלטליו של קשיש), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת פנינה תמנו-שטה, מירי רגב, מיכל רוזין, נחמן שי, דב ליפמן, עפו אגבאריה, איתן כבל, ניצן הורוביץ, דב חנין ושמעון אוחיון; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור החזקת זיקוקין די-נור והפצתם), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, יעקב אשר, אברהם מיכאלי, יעקב ליצמן, איילת שקד, ישראל אייכלר, דוד צור, זאב אלקין, יוני שטבון, יצחק וקנין, פנינה תמנו-שטה, אלעזר שטרן, דוד רותם, אלכס מילר ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – הקפאת ריבית הפיגורים בימי שביתה), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת יואב בן צור, יריב לוין, דב חנין, מירי רגב, מרב מיכאלי, עמר בר-לב, אברהם מיכאלי ושמעון אוחיון; הצעת חוק החברות (תיקון – הגבלת מינוי דירקטורים במוסדות להשכלה גבוהה), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת שמעון אוחיון, רוברט אילטוב, דוד רותם, דוד צור, מאיר שטרית ובועז טופורובסקי; הצעת חוק המחשבים (תיקון – הגדרת הטלפון החכם כמחשב), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת יואב בן צור, יריב לוין, דב ליפמן, מירי רגב ונסים זאב; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – ביטול האפשרות לצוות על עיכוב יציאה מהארץ בגין חוב כספי נמוך), התשע"ה–2014,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברי הכנסת ישראל אייכלר, מירי רגב, דב חנין, יעקב ליצמן ומיכל רוזין; הצעת חוק ארוחה יומית לתלמיד (תיקון – הרחבת תחולת החוק), התשע"ה–2014, מאת חבר הכנסת שאול מופז; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – פיצוי בגין אי-מתן מנוחה שבועית), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת מיקי רוזנטל וחיים כץ; הצעת חוק איסור קבלת תרומות ממדינה תומכת טרור על-ידי עמותות או מועדוני ספורט הנתמכים על-ידי המדינה, התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת אמנון כהן, יוני שטבון, מירי רגב, זבולון כלפה, עליזה לביא, יואל רזבוזוב ורוברט אילטוב; הצעת חוק הרשויות המקומיות (תיקון – יועצת לקידום מעמד האישה), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת חנין זועבי, ג'מאל זחאלקה, באסל גטאס, זהבה גלאון ותמר זנדברג; הצעת חוק עבודת הנוער (תיקון – התנדבות בני-נוער), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת שמעון אוחיון, רוברט אילטוב, גילה גמליאל וחמד עמאר; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – השתתפות בשכר הלימוד), התשע"ה–2014, מאת חבר הכנסת שאול מופז; הצעת חוק הנצחת זכרם של קורבנות הטבח בכפר-קאסם, התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת עיסאווי פריג', זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין ותמר זנדברג; הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון – הפרדת מימון סיעה-בת ורשימה-בת מסיעה-אם), התשע"ה–2014, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הפחתת קצבת ילדים המשתלמת בעד ילד שהורשע בעבירה על רקע לאומני), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת מרדכי יוגב, דוד רותם, יריב לוין, זבולון כלפה, אברהם מיכאלי, איילת שקד, משה זלמן פייגלין, אלעזר שטרן, מירי רגב וחיים כץ.

ירדנה מלר-הורוביץ: תשובות שר התחבורה והבטיחות בדרכים חבר הכנסת ישראל כץ על מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מנחם אליעזר מוזס, מיכל בירן ושמעון סולומון בנושא: מחירים מופקעים וצרכנים שבויים בבתי-החולים וברכבת ישראל; ובהצעתם של חברי הכנסת יריב לוין, אורית סטרוק ואורי מקלב בנושא: הסדרת מערך התחבורה הציבורית במטה-בנימין.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מיכל רוזין, ג'מאל זחאלקה ומסעוד גנאים בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: אוזלת ידה של המשטרה במניעת רצח נשים ברמלה-לוד ובחברה הערבית.

ירדנה מלר-הורוביץ: אמנה בין מדינת ישראל לבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדבר מניעת מסי כפל ומניעת התחמקות ממסים, בזיקה למסים על הכנסה ועל הון.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: 1.

חמד עמאר: כישלונה בתחום המדיני, הכלכלי והביטחוני;

חמד עמאר: 3.

חמד עמאר: אוזלת ידה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי;

חמד עמאר: נעבור לסדר-היום.

חמד עמאר: הצעות אי-אמון.

חמד עמאר: הצעה ראשונה: כישלון הממשלה בתחום המדיני, הכלכלי והביטחוני – מפלגת העבודה.

חמד עמאר: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יצחק הרצוג.

חמד עמאר: ינמק את ההצעה חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

חמד עמאר: אני מזמין את חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

חמד עמאר: יש לך עשר דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אני חושב שאחרי מאורעות השבוע האחרון אין כבר לאיש ספק שממשלת נתניהו השלישית איבדה את דרכה ואיבדה את הכיוון, איבדה את הלגיטימיות שלה ואיבדה את אמון הציבור.

מיקי רוזנטל: בכל תחום מתחומי חיינו אפשר לראות בבירור – זו ממשלת כישלון; כישלון בשמירה על ביטחון תושבי המדינה, כישלון במאבק בטרור, כישלון בזירה המדינית והבין-לאומית.

מיקי רוזנטל: מעולם לא היו יחסינו עם נשיא אמריקני בשפל כזה.

מיקי רוזנטל: לא זכור לי מתי התחרו כל כך הרבה פרלמנטים ברחבי תבל מי מהם יכיר ראשון במדינת פלסטין.

מיקי רוזנטל: יבשת אירופה, שוק היצוא הכי גדול שלנו, נמצאת על נתיב המוביל להטלת סנקציות על מדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: ניחא אם הממשלה הזאת, הממשלה הקלוקלת הזאת, הייתה מביאה מזור בתחומים אחרים, אבל אין ולו תחום אחד שאפשר לומר שלממשלה הזאת יש בשורה ויש הישגים מוכחים בו.

מיקי רוזנטל: הכישלון הוא בשמירה על ביטחון תושבי המדינה, והכישלון הוא בתחום הכלכלי; הכישלון הוא במחירי הדיור הנוסקים ובמחירי המזון הבלתי-נסבלים; הכישלון הוא בטיפול בעוני ובטיפול בפנסיה; הכישלון הוא בשמונה שעות ההמתנה בחדר מיון בבית-החולים, והכישלון הוא בתקציב המדינה שמדרדר את מצבם של רוב אזרחי המדינה; הכישלון הוא גם באין-אונים ובעצימת העין מול המתקפה על הדמוקרטיה הישראלית, והכישלון הוא באימפוטנטיות שבה מטופלות הכיתות הצפופות בבתי-הספר, שמספר התלמידים בהן שובר כל שיא בעולם.

מיקי רוזנטל: בקיצור, ממשלת כישלון.

מיקי רוזנטל: רשימת הבעיות של מדינת ישראל היא ארוכה מאוד.

מיקי רוזנטל: האם בבעיות הבוערות שלנו עוסק ראש הממשלה בימים אלה?

מיקי רוזנטל: ברור שלא.

מיקי רוזנטל: אין לו זמן לזוטות.

מיקי רוזנטל: את זמנו ומרצו מקדיש ביבי לביצורו של חוק הלאום, שיגן עלינו מפני "דאעש" ומפני הגרעין האיראני.

אבישי ברוורמן: כן, כן.

מיקי רוזנטל: חוק הלאום גם ישמור על הדירוג הכלכלי של מדינת ישראל, דירוג יציב ואיתן.

מיקי רוזנטל: חוק הלאום יחזיר לישראלים את החיוך לשפתיים ואת האמונה ללב.

מיקי רוזנטל: אין לכם, עם ישראל היקר, שום סיבה לדאגה: חוק הלאום הוא הפתרון שמיישר את גבנו וממלא גאווה את לבנו.

מיקי רוזנטל: חוק הלאום יגן עלינו מפני הטרור בירושלים, וחוק הלאום הוא התשובה לאוברדרפט שלנו.

מיקי רוזנטל: לפעמים נדמה לי ששום דבר שקורה פה, במדינה, לא באמת מעניין את ראש הממשלה הזה: הוא לא פוגש את הפקקים שאנחנו תקועים בהם בבוקר, הוא לא חי מהמשכורת שמספיקה לרובנו רק לחצי חודש, הוא לא נפגע מתספורות של טייקונים, כי גם את שערו הוא מספר על חשבון הציבור.

מיקי רוזנטל: הישראלים פשוט לא מעניינים את ראש הממשלה.

מיקי רוזנטל: מה כן מעניין אותו?

מיקי רוזנטל: חוק הלאום.

מיקי רוזנטל: זה מה שטורד את מנוחתו של ביבי.

מיקי רוזנטל: מיליוני אזרחים זועקים לשינוי בכלכלה, דורשים מהפך בסדרי העדיפויות הלאומיים, וראש הממשלה מסביר להם כמה חשוב חוק הלאום לחייהם ולעתידם.

מיקי רוזנטל: ראש הממשלה גם נוזף בחלק מהאזרחים שלו, שהם, לדעתו, לא מספיק יהודים, כי הם חושבים שהחוק הזה בעיתוי הזה הוא עיסוק בטפל.

מיקי רוזנטל: הגיע הזמן להבהיר לביבי: אל תדאג לזהות היהודית של אף אחד מאזרחי ישראל.

מיקי רוזנטל: הישראלים גאים בזהות היהודית שלהם, בטוחים – כמובן רק היהודים, לא הערבים – אבל הם בטוחים בזהות שלהם, הם גאים בזהות היהודית שלהם, הם בטוחים בזהות היהודית שלהם, והם אוהבים את המדינה שלהם.

מיקי רוזנטל: מה שצריך להדאיג את ראש הממשלה זה שלאזרחי ישראל אין ביטחון כשהם יוצאים מהבית, שאין להם כסף לשכר-דירה, שאין להם משכורת שמאפשרת להם לסגור את החודש כמו שצריך.

מיקי רוזנטל: אבל הכישלון של הממשלה – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת אבישי ברוורמן, אני שותף אתך בשיחה, אני שומע כל מילה כאן.

מיקי רוזנטל: הכישלון של הממשלה הוא לא רק בתחומי הכלכלה, ולא רק בהתרסקות מעמדה הבין-לאומי של ישראל ובמאבק בטרור.

מיקי רוזנטל: הכישלון הוא קודם כול במבחן המנהיגות, בסדר עדיפויות לקוי; הכישלון הוא בעידוד הגזענות ובהתבהמות השיח.

מיקי רוזנטל: העם צופה ציונה ירושלים ושואל את עצמו: כיצד השתלטה חבורת טוקבקיסטים על הנהגת המדינה?

מיקי רוזנטל: חבורה לא רצינית, שכדי לקושש עוד כמה מנדטים מוכנה לפגוע במפעל הציוני כולו.

מיקי רוזנטל: תתביישו לכם, באמת.

מיקי רוזנטל: קרקס בחירות עושים לנו, ומסכנים את מעמדה של ישראל, והכול באיזה מין חזות של חוק לאומי שחשוב לנו.

מיקי רוזנטל: מה זה חוק הלאום הזה?

מיקי רוזנטל: זה חוק אנטי-ציוני, זה חוק שמוחק חלקים חשובים ונבחרים ממגילת העצמאות, זה חוק שמעיד שיוזמיו לא בטוחים – –

דוד רותם: מה זה מוחק ממגילת העצמאות?

מיקי רוזנטל: סליחה?

דוד רותם: מה זה מוחק ממגילת העצמאות?

מיקי רוזנטל: את ההיבט הדמוקרטי, ואני מייד אסביר לך.

דוד רותם: איפה הוא מופיע – –

עמר בר-לב: – – – שוויון.

מיקי רוזנטל: זה חוק – – –

דוד רותם: – – במגילת העצמאות?

מיקי רוזנטל: המילה שוויון.

מיקי רוזנטל: איפה המילה שוויון?

מיקי רוזנטל: – – – זה חוק שאתה יודע על מה הוא מעיד בעיקר?

מיקי רוזנטל: שיוזמיו לא בטוחים בצדקת הדרך, ונזקקים לאיזה אישוש של משהו שהוא בכלל עובדה קיימת.

מיקי רוזנטל: אף אחד לא מערער על העובדה שמדינת ישראל היא מדינת הלאום היהודי; בטח לא בתוך מדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: אבל מדינת ישראל היא גם דמוקרטיה, וזהו חוק שהופך את המדינה הזאת לפחות דמוקרטית, נקודה.

מיקי רוזנטל: אין בכלל עוררין על זה.

מיקי רוזנטל: ודאי בגרסה המטורללת של חברי הכנסת אלקין ויריב לוין ושקד.

מיקי רוזנטל: אבל למי הוא נחוץ בכלל, החוק הזה, עכשיו?

מיקי רוזנטל: חוץ מלעשות שרירים לשותפים הקואליציוניים או לקרוץ לבוחרים לקראת ההתמודדות בפריימריז בליכוד, למי זה באמת נחוץ?

מיקי רוזנטל: אין לנו חוקה עד היום כי חוקה עושים בהסכמה או שלא עושים בכלל.

מיקי רוזנטל: ואין הסכמה על נוסח החוק של חברי הכנסת אלקין ואיילת שקד, ואפשר היה להגיע להסכמות, אבל ראש הממשלה לא רוצה הסכמות, ראש הממשלה רוצה בכיפופי ידיים.

מיקי רוזנטל: האם – אני באמת שואל – האם החוק הזה חשוב עכשיו?

מיקי רוזנטל: האם אין לנו באמת בעיות אמיתיות להתעסק אתן?

מיקי רוזנטל: הימין הרי ביטל בבוז את הטענה שאם אנחנו לא ניפרד מהפלסטינים תקרה אחת מן השתיים: או שנהפוך למדינה דו-לאומית, על כל הסכנות שבכך, או שנהפוך למדינת אפרטהייד.

מיקי רוזנטל: אני זוכר את נתניהו הצעיר מדבר בראיונות שלו ואומר שמדינה בחיים לא ניתן להם, לפלסטינים, אבל זכות הצבעה ניתן גם ניתן, אין שום בעיה.

מיקי רוזנטל: והנה, אנחנו נמצאים עכשיו בהקדמה למבוא של המדינה הדו-לאומית, ככה היא בדיוק תיראה.

מיקי רוזנטל: תחת הנהגתו הכושלת של ראש הממשלה, ישראל לא תישאר לא יהודית ולא דמוקרטית, לא זה ולא זה.

מיקי רוזנטל: צעד אחרי צעד, כסומא, הופך אותנו ראש הממשלה למדינת אפרטהייד לאומנית, "חוטובלית", אנטי-ציונית.

מיקי רוזנטל: עוד לא הייתה ממשלה בירושלים שקידמה שנאה וגזענות כמדיניות כמו ממשלת נתניהו השלישית.

מיקי רוזנטל: עוד לא הייתה בירושלים ממשלה תלושה כל כך, בורה כל כך בהבנת המציאות ובתפיסת התהליכים הבין-לאומיים והמשמעות שלהם לעצמאות שלנו, כמו הממשלה הרעה הזו.

מיקי רוזנטל: אני לא מתבייש לומר: אני יהודי גאה, אני גם ציוני גאה, ואני גם דמוקרט בכל נימי נפשי.

מיקי רוזנטל: אין ולא הייתה סתירה בין הערכים הללו.

מיקי רוזנטל: רק מי שמבקש להסית ולסכסך, להדיר ולהפלות, מסוגל לקדם חוקים כאלה.

מיקי רוזנטל: מדינת ישראל קמה באומץ והתקיימה בתבונה.

מיקי רוזנטל: היא הצליחה להיות גם הומנית וגם יהודית, גם לאומית וציונית וגם בין-לאומית, גם שוויונית וגם מוסרית.

מיקי רוזנטל: חוקי הלאום למיניהם הם לא יותר מערמה של כזבים לאומניים מיותרים חסרי שחר ומסוכנים.

מיקי רוזנטל: אם לא נסלק את הממשלה הרעה הזאת, מה שקורה לנו כעת בשכונות ירושלים יקרה חלילה עוד מעט ברחבי הארץ כולה.

מיקי רוזנטל: כי אין מנהיגות אחראית בירושלים, כי ראש הממשלה מעדיף את האינטרסים הפוליטיים הצרים על-פני התנהלות ממלכתית שקולה.

מיקי רוזנטל: לפיכך אנחנו מביעים אי-אמון בממשלה הזאת ושאט-נפש מהתנהלותה.

מיקי רוזנטל: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אני מזמין את חבר הכנסת ניצן הורוביץ לנמק את הצעת מרצ ויהדות התורה: כישלון הממשלה בתחום הביטחוני, הכלכלי והמדיני.

חמד עמאר: יש לך עשר דקות, אדוני.

חמד עמאר: בבקשה.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברות וחברים, הממשלה הזאת לא ראויה לאמון.

ניצן הורוביץ: זה נאמר פה לא פעם, אבל אני חושב שאני מבטא עכשיו את דעתם ותחושתם של רבים מאוד בבית הזה ומחוצה לו בימים האלה, שראש הממשלה הזה ושרי ממשלתו מועלים באמונם של אזרחי ישראל וצריכים לפנות את מקומם.

ניצן הורוביץ: צביעות, תככים, כזבים, קומבינות – כך נראית עכשיו כהונת הממשלה הזו, ממשלתו השלישית של בנימין נתניהו.

ניצן הורוביץ: וחמור מזה, לצרכים פוליטיים קטנים, פריימריז, כותרות באינטרנט וסקרים, מפקירים ומבזים את ערכי היסוד שלנו: הדמוקרטיה, החתירה לשוויון, זכויותיו של האדם בכלל ושל האזרח בפרט.

ניצן הורוביץ: הרי מה המשמעות של מדינה?

ניצן הורוביץ: לשם מה קיימת ממשלה אם לא כדי לדאוג בראש ובראשונה לזכויות האלה?

ניצן הורוביץ: היועץ המשפטי לממשלה לשעבר – גם השופט העליון – יצחק זמיר אמר שארגוני זכויות האדם עושים בעצם את מה שהממשלה אמורה לעשות.

ניצן הורוביץ: אבל בעולם ההפוך שאנחנו חיים, כאן בקריית-הלאום בירושלים, הממשלה הזאת רודפת את ארגוני זכויות האדם, רואה בהם אויב, רואה בנו אויב, רואה בדמוקרטיה ובזכויות האזרחים אויב.

ניצן הורוביץ: ואלה המילים, שאין ברורות מהן, זה הבסיס המכונן שלנו שגם הוכר בפסיקה לאורך השנים, ואת זה רוצים לערער עכשיו.

ניצן הורוביץ: כך הכריז דוד בן-גוריון במוזיאון תל-אביב בשדרות-רוטשילד, הלוא הוא ביתו לשעבר של מאיר דיזנגוף, ואני אצטט כמה שורות כי כנראה כמה חברים פה פשוט לא מכירים את זה: "מדינת ישראל תהא פתוחה לעלייה יהודית ולקיבוץ גלויות; תשקוד על פיתוח הארץ לטובת כל תושביה; תהא מושתתת על יסודות החירות, הצדק והשלום לאור חזונם של נביאי ישראל; תקיים שוויון" – זאת המילה שאין בחוקים שאתם מביאים – "תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה בלי הבדל דת, גזע ומין; תבטיח חופש דת, מצפון, לשון, חינוך ותרבות; תשמור על המקומות הקדושים של כל הדתות ותהיה נאמנה לעקרונות של מגילת האומות המאוחדות".

ניצן הורוביץ: אגב, במגילה הזאת מוזכר הצירוף "מדינה יהודית" 29 פעמים, למי שדואג שחס וחלילה לא מכיר בזה מישהו.

ניצן הורוביץ: "מדינת ישראל" – עוד אומרת המגילה – "תהיה מוכנה לשתף פעולה עם המוסדות והנציגים של האומות המאוחדות בהגשמת החלטת העצרת מיום 29 בנובמבר 1947 ותפעל להקמת האחדות הכלכלית של ארץ-ישראל בשלמותה.

ניצן הורוביץ: אנו קוראים לאומות המאוחדות לתת יד לעם היהודי בבניין מדינתו ולקבל את מדינת ישראל לתוך משפחת העמים.

ניצן הורוביץ: אנו קוראים" – וזה נאמר במהלך מלחמת השחרור, כשהיישוב מנה 600,000 איש – "גם בתוך התקפת הדמים הנערכת עלינו זה חודשים – לבני העם הערבי תושבי מדינת ישראל לשמור על שלום וליטול חלקם בבניין המדינה על יסוד אזרחות מלאה ושווה ועל יסוד נציגות מתאימה בכל מוסדותיה, הזמניים והקבועים.

ניצן הורוביץ: אנו מושיטים יד שלום ושכנות טובה לכל המדינות השכנות ועמיהן, וקוראים להם לשיתוף פעולה ועזרה הדדית עם העם העברי העצמאי בארצו.

ניצן הורוביץ: מדינת ישראל מוכנה לתרום חלקה במאמץ משותף לקדמת המזרח התיכון כולו".

ניצן הורוביץ: זאת מגילת העצמאות, ואת זה אתם עכשיו קורעים לגזרים.

ניצן הורוביץ: חוקי-יסוד, שניים, שעוסקים בזכויות האדם – חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו וחוק-יסוד: חופש העיסוק – קשרו באופן מפורש בין חוקי מדינת ישראל לבין מגילת העצמאות והעקרונות שאני קראתי.

ניצן הורוביץ: הסעיף הראשון בכל אחד משני חוקי-היסוד הללו קובע: "זכויות היסוד של האדם בישראל מושתתות על ההכרה בערך האדם, בקדושת חייו ובהיותו בן-חורין, והן יכובדו ברוח העקרונות שבהכרזה על הקמת מדינת ישראל", וזו הכרזת העצמאות.

ניצן הורוביץ: ובגלל הקומבינות העלובות והקטנות של ראש הממשלה הזה אתם לוקחים את המוסד המכונן שלנו, שעליו קמה המדינה, וזורקים אותו לפח.

ניצן הורוביץ: ומי שמובילים את זה הם אנשים שמכנים את עצמם "המחנה הלאומי", אנשי הליכוד מיסודה של חרות.

ניצן הורוביץ: בגין היה זורק אתכם מכל המדרגות, ז'בוטינסקי היה בז לכם.

ניצן הורוביץ: הנה מה שאמר זאב ז'בוטינסקי: "לו היה לנו רוב יהודי בארץ" – הוא אמר את הדברים ב-1939, שנה לפני מותו, כמה חודשים לפני שפרצה המלחמה באירופה – "לו – – –

אראל מרגלית: איפה יש שר?

אראל מרגלית: שר, איפה שר?

אראל מרגלית: איזה שר?

ניצן הורוביץ: אה, שר, שר – – –

מוחמד ברכה: – – – סגן שר.

עיסאווי פריג': לא נעים לו לשמוע את הדברים.

ניצן הורוביץ: טוב, תצטרך להוסיף לי זמן.

מיכל רוזין: אין שר פה.

מיכל רוזין: צריך להיות שר.

ניצן הורוביץ: אין שר, אבל אני אמשיך.

חמד עמאר: תמשיך, תמשיך.

ניצן הורוביץ: "לו היה לנו רוב יהודי בארץ", אמר זאב ז'בוטינסקי – – –

קריאות: הנה, יש שרה פה.

ניצן הורוביץ: הנה השרה.

חמד עמאר: הנה, השרה נמצאת.

ניצן הורוביץ: אז הנה, גם השרה יכולה להאזין, אני בטוח שתמצא בזה עניין, גם היא מתלמידותיו של ז'בוטינסקי בעברה.

ציפי לבני: נכון.

ניצן הורוביץ: זה מה שאמר זאב ז'בוטינסקי: "לו היה לנו רוב יהודי בארץ, היינו קודם כול יוצרים פה מצב של שוויון זכויות גמור, מוחלט ומושלם, בלי שום יוצא מן הכלל: יהודי או ערבי – אין הבדל בפני החוק, כל הדרכים פתוחות בפניו.

ניצן הורוביץ: לא רק לאזרחים בתור יחידים" – אדוני היושב-ראש – "היינו נותנים שוויון זכויות גמור, אלא לשפות ולאומות – שיווי זכויותיהם של כל הערבים לא זו בלבד שיובטח אלא גם יוגשם".

ניצן הורוביץ: עוד אמר ז'בוטינסקי שלכם: "היהודים מוכנים לערוב למיעוט הערבי בארץ־ישראל העברית את מקסימום הזכויות שתבעו הם לעצמם אבל לא קיבלו במדינות אחרות".

ניצן הורוביץ: הנה, אפילו נתן דוגמה: "בכל קבינט שבו ישמש יהודי במשרת ראש הממשלה, תוצע משרת סגן ראש הממשלה לערבי, וכן להפך".

ניצן הורוביץ: זאת אומרת, ז'בוטינסקי אפילו ראה מצב שבו ערבי יהיה פה ראש ממשלה וסגנו יהיה יהודי.

ניצן הורוביץ: "תובטח השתתפות פרופורציונלית – – –

עיסאווי פריג': חזון אחרית הימים.

ניצן הורוביץ: אז, עיסאווי, יש לך עוד למה לשאוף, מה שנקרא.

עיסאווי פריג': חזון אחרית הימים.

ניצן הורוביץ: אה, תשמע, את זה אמר זאב ז'בוטינסקי בשנת 1939 כשהיישוב בארץ היה קטן, כשאנחנו נלחמנו, כשיהודי אירופה עמדו בפני השמדה.

ניצן הורוביץ: הוא הרי דגל באבקואציה, העברה של היהודים באופן חירום כאן ליישוב בארץ, וכך הוא ראה את מדינת ישראל בחזונו.

ניצן הורוביץ: "תובטח השתתפות פרופורציונלית של יהודים וערבים הן בחובות והן בטובת ההנאה של המדינה.

ניצן הורוביץ: כלל זה יחול על הבחירות, על השירות האזרחי והצבאי ועל המענקים והתקציביים.

ניצן הורוביץ: על משרדי המדינה לענות לכל פונה, בעל-פה ובכתב, בלשון פנייתו, בין בעברית ובין בערבית.

ניצן הורוביץ: הקיבוצים הלאומיים, היהודי והערבי, יוכרו בתור גופי ציבור אוטונומיים בעלי מעמד שווה בפני החוק, ולאחר שיושבחו הקרקעות על חשבון המדינה הן תימסרנה בפיקוחו של בית-המשפט לענייני קרקעות למגישי בקשות יהודים וערבים ולקבוצות, בלי אפליה.

ניצן הורוביץ: " ביחס לחוק המביש, המבזה והביזיוני שאתם מביאים פה עכשיו, שיש לו מעמד חוקתי, הרי הוא חוק-יסוד, זו הצעת חוק-יסוד, חוק הלאום, אמר ז'בוטינסקי: אני לא חושב שחוקתה של איזו מדינה תכיל סעיפים מיוחדים המבטיחים במפורש את אופייה הלאומי – "סימן טוב הוא לחוקה אם נמעט למצוא בה סעיפים כאלה".

ניצן הורוביץ: וזה אמר ז'בוטינסקי – – –

ציפי לבני: בשביל שתצטטו כולכם את ז'בוטינסקי, היה שווה כל – – –

ניצן הורוביץ: בהחלט.

ניצן הורוביץ: אגב, יש לו גם חלקים כלכליים, חברתיים – – –

ציפי לבני: מעולה.

ניצן הורוביץ: – – – עם שביתות אני פחות מסכים אתו, אבל בדברים האלה האיש היה דמוקרט, וממשיך דרכו, בגין, היה דמוקרט.

ניצן הורוביץ: והאנשים שמתיימרים להמשיך את בגין אינם דמוקרטיים.

ניצן הורוביץ: הוא סיים – – –

אראל מרגלית: וגם ראש הממשלה שהקים את המדינה, דוד בן-גוריון, היה דמוקרט – – –

ניצן הורוביץ: אני, תכף אני גם – היות שאני בא מהצד ההוא, אז אני – – –

אראל מרגלית: – – – אגב, להם היו 250 רובים, ל"הגנה" היו 40,000.

אראל מרגלית: בוא נשים את הדברים בפרופורציות.

ציפי לבני: אל תתחיל עכשיו – – – האצ"ל ו"ההגנה", אנחנו – – –

ניצן הורוביץ: עכשיו, רק שתבינו, הכוחות האלה, האנטי-דמוקרטיים, היו קיימים גם אז, וכך אמר ז'בוטינסקי, שהוא צופה פני עתיד: "עתה מוכרחים אנחנו לחשוש, כי אין להימנע גם בארץ הזאת" – כאן, בארץ-ישראל – "מ'מלחמת קולטורה' – ממלחמת תרבות – "בצורותיה היותר-מחודדות.

ניצן הורוביץ: תוצאות בלתי נעימות תיראינה בארץ, ואם תיראינה – לא החרדים, שאין להם חינוך מדיני, אשמים בזה, כי אם אלה אשר אומנם להם חינוך מדיני – – – כי שכוח שכחו שאסור לשחק באש ולתת פתחון פה למגמות שמקומן בקבר".

ניצן הורוביץ: ואלה בדיוק המגמות שהממשלה הזו מובילה עכשיו: מגמות שמקומן בקבר.

ניצן הורוביץ: אני תקווה שהחוק הזה ימצא את מקומו הראוי בפח הזבל של ההיסטוריה, ואנחנו נשוב לדרך המלך שלנו, כפי שביטא אותה בנימין זאב הרצל, שאמר: "צוואתי לעם ישראל: כוננו את מדינת

ניצן הורוביץ: כם בצורה כזו שהגר יחוש עצמו בטוב בקרבכם"; ואנחנו נשוב לדרך המלך, אראל, כפי שביטא אותה דוד בן-גוריון, שאמר: "מדינת ישראל תיבחן לא בעושר ולא בצבא ולא בטכניקה, אלא בדמותה המוסרית ובערכיה האנושיים".

ניצן הורוביץ: ודמותה המוסרית וערכיה האנושיים של מדינת ישראל סופגים עכשיו מכה קשה מידיו של ראש הממשלה המסית הזה.

ניצן הורוביץ: ואסיים בדבריו של יהודי גדול, אלברט איינשטיין – איפה הוא ואיפה אנחנו – כך אמר איינשטיין: "היהדות הוכיחה שהאינטלקט הוא הנשק הטוב ביותר הקיים בהיסטוריה.

ניצן הורוביץ: מחובתנו, אנו היהודים, להציע לעולם את ניסיוננו העצוב בן אלפי השנים, ותוך נאמנות למסורת המוסרית של אבותינו, להיות חיילים במאבק על השלום שכם אחד עם הכוחות הנעלים ביותר בעולם".

חמד עמאר: תודה רבה.

ניצן הורוביץ: זה אמר אלברט איינשטיין וזה מה שאני אומר לכם.

ניצן הורוביץ: אנחנו כאן בכנסת צריכים להיות חיילי השלום לטובת הצדק והשוויון.

ניצן הורוביץ: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אני מזמין את חבר הכנסת מסעוד גנאים לנמק הצעת אי-אמון של מפלגות רע"ם-תע"ל-מד"ע, בל"ד וחד"ש: אוזלת ידה של הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי.

חמד עמאר: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אברהים צרצור.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: יש לך עשר דקות.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראש הממשלה בהצעת החוק החפוזה הזאת והבלתי-אחראית, לפי דעתי מתנהג כמו אוהד בית"רי, לאומן מתלהם, שרוצה הצדקה וגושפנקה לאמירתו "מוות לערבים".

מסעוד גנאים: מה אומרת הצעת החוק?

מסעוד גנאים: הלגיטימי בארץ הזו – רק אחד, הוא היהודי.

מסעוד גנאים: הערבי אינו לגיטימי.

מסעוד גנאים: אין לו מקום.

מסעוד גנאים: ראש הממשלה מתנהג כפעיל מפלגתי שלנגד עיניו לא טובת מדינה ולא אזרחים, אלא טובתו בבחירות הקרבות; והוא רוצה להתחרות בימין, במר בנט, בבית היהודי, על הנקודות בציבור הימני.

מסעוד גנאים: אין כל הצדקה – אני מנסה להבין למה עכשיו, למה בעת הזו, מנהיג אחראי שרואה את האווירה המתוחה בירושלים, בשטחים הכבושים – איפה לא – רואה לנכון היום, בעת הזו, להביא הצעת חוק כזאת גזענית, פאשיסטית, שמצדיקה ומנציחה את האפליה וההדרה של הציבור הערבי.

מסעוד גנאים: מדינת ישראל עכשיו בת 66, נדמה לי.

מסעוד גנאים: מאז 1948 ועד היום מנהיגיה מתנהגים כאילו היא בתקופת ההתבגרות.

מסעוד גנאים: בגיל ההתבגרות, אומרים הפסיכולוגים, הנער תמיד מדגיש את ה"אני", "אני", "אני", "אני".

מסעוד גנאים: הוא מפחד מכל דבר.

מסעוד גנאים: מדינת ישראל בת 66, הייתה אמורה להיות בטוחה בעצמה כדי להגיד: אנחנו מודים, מכירים, בעוול ההיסטורי שעשינו לערבים הפלסטינים, אנחנו רוצים שיהיו להם יותר דמוקרטיה, יותר חופש ביטוי; רוצים דמוקרטיה אמיתית שתכיר בייחוד ובשוני הלאומי והתרבותי שלהם, ולתת להם לבטא את זה.

מסעוד גנאים: אנחנו לא מפחדים מהדמוקרטיה.

מסעוד גנאים: אבל מדינת ישראל כשלה ונכשלה במבחן הבגרות הזה.

מסעוד גנאים: היא עדיין לא התבגרה, והיא גם שהוכיחה שהאמירה שתמיד ראש הממשלה אוהב להגיד – תלוי איפה – מדינת ישראל, ואללה, היא המדינה הדמוקרטית היחידה במזרח התיכון, והיא המדינה היהודית היחידה בעולם.

מסעוד גנאים: שקר.

מסעוד גנאים: מדינת ישראל היא המדינה היהודית היחידה במזרח התיכון, וכלפי הערבים; והיא היהודית היחידה, נכון, בעולם.

מסעוד גנאים: השקר הזה, היום בחוק הזה, הוכח.

מסעוד גנאים: אנחנו כציבור הערבי – האמת, מאז 1948, אין צורך לחוקק חוק שמדינת ישראל היא מדינת הלאום היהודי.

מסעוד גנאים: אנחנו חשנו את זה על בשרנו.

מסעוד גנאים: מאז ומתמיד, כלפי הערבים, מדינת ישראל הייתה מדינה יהודית – –

דוד רותם: – – –

מסעוד גנאים: – – ולא דמוקרטית.

מסעוד גנאים: הדמוקרטיה שלה לא הייתה שלמה ולא הייתה אמיתית.

מסעוד גנאים: אגיד לכם את השיר הבא – בטח, חבר הכנסת חמד עמאר, אני אקריא אותו בערבית ואחר כך בעברית.

מסעוד גנאים: השיר הזה שרו, אגיד לכם, תלמידי בתי-הספר הערבים מאז 1948 עד שנות ה-70, עד שנות ה-70.

מסעוד גנאים: מתי אנחנו שרים אותו?

מסעוד גנאים: ביום העצמאות: בחג עצמאותה של מדינתי – אנחנו היינו שרים את זה עד שנות ה-70 – בחג עצמאותה של מדינתי/ פצח לו הזמיר בשיר/ השמחה גדשה את כל היישובים/ אפילו את השדה והוואדי// בחגה של ישראל/ בחגה של מדינתי/ העם ישיר, שמח ונהנה ממנעמים/ יבקש הוא לשיר פזמון בחגה של ישראל.

מסעוד גנאים: טייב.

מסעוד גנאים: שרנו את זה, דגלי המדינה היו בכל מקום.

מסעוד גנאים: אני ראיתי את זה, אני הייתי תלמיד.

מסעוד גנאים: תלמיד ביסודי.

מסעוד גנאים: את תמונותיהם של מנהיגי המדינה, אפילו הרמטכ"ל ושר הביטחון וכולם.

מסעוד גנאים: טייב.

מסעוד גנאים: יעני, היינו ערבים טובים, לא?

משה מזרחי: אז מה התקלקל?

מסעוד גנאים: אז מה?

מסעוד גנאים: אז מה קיבלנו?

מסעוד גנאים: רוב ההפקעות, מאות-אלפי דונמים הופקעו – ונושלו – בתקופה הזאת.

מסעוד גנאים: כל האפליה בתקציבים, בהשקעות, במשאבים, מה לא?

מסעוד גנאים: הכול בתקופת הערבי הטוב.

מסעוד גנאים: מה יצא לנו?

מסעוד גנאים: אתם יודעים למה?

מסעוד גנאים: כי גם כאשר שרתי "עיד איסתיקלאל בילאדי" ביום העצמאות של מדינתי, אף שהיא קמה על חשבון העם שלי, אני נשארתי בעיני המדינה ערבי לא טוב.

מסעוד גנאים: ערבי פלסטיני אויב למדינה.

מסעוד גנאים: לא התנהגו אלי כאזרח.

מסעוד גנאים: אתם יודעים מה?

מסעוד גנאים: זה לא פגם במגילת העצמאות?

דוד רותם: – – –

מסעוד גנאים: מגילת העצמאות: שהמדינה תהיה או תנהג בשוויון זכויות כלפי אזרחיה, בלי הבדל דת, מין, לאום או מוצא אתני.

מסעוד גנאים: אני לאום.

מסעוד גנאים: אני לאום אחר.

מסעוד גנאים: אני מוצא אתני אחר.

מסעוד גנאים: אני ערבי-פלסטיני.

מסעוד גנאים: איפה השוויון?

מסעוד גנאים: גם בתקופתי כערבי טוב לא היה שוויון.

מסעוד גנאים: אז למי אתם מוכרים את השקרים האלה?

מסעוד גנאים: למי?

מסעוד גנאים: מה הבעיה?

מסעוד גנאים: למה אתם מפחדים להגיד שהערבים הפלסטינים שנשארו פה הם ערבים-פלסטינים והם אזרחי מדינת ישראל?

מסעוד גנאים: למה לא להכיר בישות שלהם, בשוני שלהם?

מסעוד גנאים: פה הבעיה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, מדינת ישראל תמיד הייתה כלפינו כערבים מדינת היהודים.

מסעוד גנאים: בשנת 1976, ביום האדמה, נהרגו שישה אזרחים ערבים; אוקטובר 2000 – נהרגו 13.

מסעוד גנאים: אני עד היום בשביל המדינה ובעיניה תיק ביטחוני ולא אזרחי, ואשאר כך, כי הדמוקרטיה בישראל תמיד הייתה בשירותה של יהדותה, ותמיד הדמוקרטיה הייתה עדיפות שנייה ועלה תאנה.

מסעוד גנאים: זו לא הייתה דמוקרטיה אמיתית, והאמירה שמדינת ישראל היא המדינה הדמוקרטית היחידה, כפי שהזכרתי, היום זה שקר.

מסעוד גנאים: מדינת ישראל היום – ראש הממשלה אומר שבהצעת החוק החדשה שלו ינסח ניסוח של שוויון זכויות.

מסעוד גנאים: זו אותה עסקה משנת 1948, העסקה שמדינת ישראל מנסה למכור לנו או לכפות עלינו.

מסעוד גנאים: היא אומרת ככה: זכויות אזרחיות במקום זהות לאומית או פטריוטית.

מסעוד גנאים: וזה לא ילך, כי לא הלך.

מסעוד גנאים: בשנת 1948 ניסיתם ליצור איזה יצור ששמו "ערבי-ישראלי" או "ערביי ישראל".

מסעוד גנאים: זה לא צלח.

מסעוד גנאים: הערבים יישארו עם שייכות וזהות לאומית ערבית-פלסטינית.

מסעוד גנאים: תחפשו פתרון אחר.

דוד רותם: אין כזה דבר ערבים-פלסטינים.

מסעוד גנאים: יש, יש.

מסעוד גנאים: יש זהות ערבית ויש זהות פלסטינית, אתה יודע שיש, ותמשיך להתעלם, תתעלם.

מסעוד גנאים: אבל זה לא יעזור לך, כי אנחנו נישאר ככה, אפילו יותר.

מסעוד גנאים: אפילו יותר.

מסעוד גנאים: אז העסקה הזו שאתם מוכרים לנו: יאללה, תבואו, אתם אזרחים, בלי שייכות, ואללה, בלי שום דבר, קחו שוויון אזרחי – אף שהיינו ערבים טובים ולא קיבלנו כלום, אלא להפך – אבל במקביל תוותרו על הזהות הלאומית שלכם; אנחנו לא נוותר על הזהות הלאומית שלנו.

מסעוד גנאים: ראש הממשלה מקים מדינת בית"ר, שאומרת "מוות לערבים", שפוסלת כל ערבי בגלל הזהות שלו והשייכות שלו, ורואה רק את היהודים כלגיטימיים.

מסעוד גנאים: את הדבר הזה הם מנציחים, הם נותנים לו גושפנקה בהצעת החוק הזו, ובסוף אתם לא תמכרו לנו סחורה מקולקלת שהוכח שהיא נכשלה.

מסעוד גנאים: אין שוויון זכויות.

מסעוד גנאים: יש פתגם בערבית שאומר: איך אאמין לך והסימן שהשאיר הגרזן שלך עדיין על הראש שלי, על המצח שלי?

מסעוד גנאים: אנחנו עדיין מדממים מיהדותה של המדינה הזאת.

מסעוד גנאים: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

חמד עמאר: ישיב במשולב סגן השר המקשר בין הכנסת לממשלה חבר הכנסת אופיר אקוניס.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה, חברות וחברי הכנסת, אדוני, מוכרת אמרתו של מנחם בגין, עליו השלום, על מצב הקואליציה שלו.

אופיר אקוניס: הוא אמר: יש קלקולים, ואנחנו נתגבר עליהם.

אופיר אקוניס: לצערי, אדוני היושב-ראש, היום הזה אפשר לומר: יש קלקולים, ואני ממש לא בטוח שנתגבר עליהם.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, ממשלה צריכה למשול.

אופיר אקוניס: זה מה שהיא צריכה לעשות.

אופיר אקוניס: הליכוד רוצה בקיומה של הממשלה הזאת ובבחירות במועדן החוקי, בנובמבר 2017.

יצחק כהן: אז המדינה תיהרס לגמרי.

אופיר אקוניס: אבל, חבר הכנסת כהן – –

יצחק כהן: – – –

אופיר אקוניס: – – אם השותפות הקואליציוניות לא תאפשרנה לנו להמשיך בשותפות, ניאלץ ללכת לבחירות כלליות.

אופיר אקוניס: אדוני, אם הייתי צריך לדרג היום הזה את האינטרסים הלאומיים של ישראל בעת הזאת, הייתי ממקם בחירות חדשות בתחתית תחתיתו של הסולם.

אופיר אקוניס: יש הרבה מאוד אתגרים: המשא-ומתן בז'נבה – רציתי להגיד פירוק הגרעין האיראני, זה נראה כמו האצת תוכנית הגרעין האיראנית; האיומים של האסלאם הקיצוני הפונדמנטליסטי, המאיים להשתלט על העולם המערבי כולו; הטרור המרים את ראשו, אדוני היושב-ראש, בעידודה ובמימונה של ממשלת הטרור הפלסטינית; כמובן האתגרים הכלכליים-חברתיים.

אופיר אקוניס: כך, במציאות הזאת, אי-אפשר, אי-אפשר לתפקד.

אופיר אקוניס: ואנחנו רוצים, ואני מקווה, אדוני, שבימים הקרובים נגיע להבנות בתוך הקואליציה על סדרי עבודה תקינים שכל קואליציה מודעת להם ויודעת לעבוד ולפעול על-פיהם, כפי שהתרחש בקואליציה של הכנסת השמונה-עשרה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, שמעתי את נימוקיהם של חברי הכנסת – חבר הכנסת רוזנטל, חבר הכנסת הורוביץ, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אופיר אקוניס: דיברו פה על ז'בוטינסקי; על הדר ז'בוטינסקאי הם לא שמעו, משום שאם היו יודעים מהו הדר ז'בוטינסקאי, היו יודעים שבתרבות הפוליטית הזאת, בתרבות הזאת, אתה לא מנמק, מטיח האשמות, קם והולך ולא נשאר אפילו להמתין לתשובה.

אופיר אקוניס: זה אלף-בית של הדר ז'בוטינסקאי.

אופיר אקוניס: לכן אני מציע הצעה ידידותית וטובה גם לחבר הכנסת הורוביץ וגם לחבר הכנסת רוזנטל: שלא יטיפו, לא בשמו של זאב ז'בוטינסקי ולא בשמו של מנחם בגין, עליהם השלום; קודם כול לא על התוכן, לא ויכוח על העקרונות, ויכוח על התרבות, התרבות הפוליטית שפושטת במדינתנו, שבה אדם מחפש ערב הבחירות באיזו מפלגה להיות; לא איזה רעיון להוביל, לא מה הן תפיסות העולם שלו, אלא באיזו מפלגה, אדוני היושב-ראש, הוא יהיה במקום יותר גבוה לכנסת הבאה.

יצחק כהן: – – – ז'בוטינסקי, מה יחסו ליהדות?

אופיר אקוניס: אני אענה לך.

אופיר אקוניס: ובעניין זה, אדוני היושב-ראש, קודם כול להמתין לתשובה, להיות מנומסים, ואז להטיף.

אופיר אקוניס: ואני לא אקבל, לא אני ולא חברי בליכוד, שום הטפת מוסר על דרכם של זאב ז'בוטינסקי ומנחם בגין מאותם אנשים שישבו בכיכרות וקראו למנחם בגין רוצח או בוגד, או מהאנשים שבשנות ה-30 של המאה הקודמת, הסבים שלהם קראו לזאב ז'בוטינסקי פאשיסט, משום שלא הסכים אתם, משום שקרא תיגר על התפיסות הסוציאליסטיות הבולשביקיות שהם הביאו מרוסיה הסובייטית ובשמן רצו להקים פה מדינה בולשביקית.

אופיר אקוניס: מהבולשביקים האלה אנחנו ניקח דוגמה.

אופיר אקוניס: עכשיו הם משתמשים בשמם.

אופיר אקוניס: כל אחד יעשה, אדוני היושב-ראש, את המוטל עליו.

אופיר אקוניס: ימשיכו, יואילו נא חברי מפלגת העבודה ומרצ, שהיא נצר של מפ"ם ההיסטורית – הם יואילו להמשיך את דרכם של ראשיה, ואנחנו נמשיך את דרכם של ראשינו, בלי הטפות מוסר.

עמר בר-לב: זה מה שאנחנו מבקשים, שתמשיכו את דרכו של ז'בוטינסקי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת, הלוואי שאתם – אני אומר לך את זה לא בפעם הראשונה.

אופיר אקוניס: דווקא לך – –

עמר בר-לב: – – –

אופיר אקוניס: – – כנצר לאדם, כבנו של אלוף בצבא, שלא היה מעלה על דעתו לקבל – – –

עמר בר-לב: לא, של רב-אלוף.

אופיר אקוניס: סליחה, רב-אלוף.

אופיר אקוניס: נכון, תיקון, צודק.

עמר בר-לב: ההיסטוריה כל הזמן משתנה.

אופיר אקוניס: רב-אלוף, רב-אלוף בצבא הגנה לישראל שלא היה מקבל את המדיניות של מפלגת העבודה כפי שהיא נראית היום, ואתה יודע בדיוק על מה אני מדבר – בראש ובראשונה על ירושלים המאוחדת.

עמר בר-לב: איך אתה לא מתבייש?

עמר בר-לב: מילא ביבי מדבר בשם רבין, שמענו – – –

אופיר אקוניס: אז אל תטיפו.

עמר בר-לב: עכשיו אתה מדבר בשם של אבא שלי?

אופיר אקוניס: לא, לא דיברתי בשמו.

אופיר אקוניס: הצעתי לך ולחבריך ללכת בדרכם, משום שמזמן איבדתם את הדרך הזאת של הציונות, אומנם מצד שמאל, אקטיביסטית, שאיננה מתנצלת על כלום; כל הזמן התנצלות, כל הזמן, אדוני היושב-ראש, מסעות של הלקאה עצמית, אנחנו אשמים בכול.

אופיר אקוניס: מספיק, מיצינו את זה.

אופיר אקוניס: הציבור לא קונה את זה.

אופיר אקוניס: עכשיו לגבי חוק הלאום.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חוק הלאום נחוץ דווקא בעת הזאת, שבה ישראל נמצאת תחת הקלגסות של מסע דה-לגיטימציה מחוץ ומבית.

אופיר אקוניס: כולנו רואים את זה.

אופיר אקוניס: ודווקא בזמן הזה, מה ביקשנו?

אופיר אקוניס: זה היה חוק שהיה אמור, אדוני היושב-ראש, להיות בשיא הקונסנזוס של הציבוריות הישראלית, גם של שותפות קואליציוניות כמו יש עתיד והתנועה – – –

רונן הופמן: – – –

אופיר אקוניס: לא, זה לפני הפריימריז שלכם.

אופיר אקוניס: הפריימריז שלכם.

אופיר אקוניס: אתה, חבר הכנסת הופמן, אני מכבד אותך; אל תדבר על פריימריז במפלגה שאיננה דמוקרטית.

רונן הופמן: אנחנו לא מחויבים – – –

אופיר אקוניס: איננה דמוקרטית.

אופיר אקוניס: איננה דמוקרטית.

אופיר אקוניס: יש עתיד איננה מפלגה דמוקרטית, וגם התנועה – – –

רות קלדרון: – – –

אופיר אקוניס: אל תטיפו לנו פה, ידידי.

רונן הופמן: אז לפחות נסכים שישראל תהיה דמוקרטיה.

אופיר אקוניס: אל תטיפו לנו על דמוקרטיה קודם שתכניסו את הדמוקרטיה לביתכם שלכם.

רונן הופמן: לפחות נסכים שישראל תהיה – – –

אופיר אקוניס: לי לא תטיפו.

אופיר אקוניס: לא לי ולא לחברי.

אופיר אקוניס: 23,000 מתפקדים חופשיים, עם חירות מחשבתית, עם שכל ישר, הצביעו עבורי – והגעתי רק למקום ה-18.

אופיר אקוניס: ועוד רבים אחרים הצביעו לחברי שהיו לפני.

רות קלדרון: – – –

אופיר אקוניס: אתם מדברים על דמוקרטיה?

אופיר אקוניס: תהיו דמוקרטיים.

אופיר אקוניס: לא לקבוע את הרכב הרשימה בסלון של מר לפיד.

אופיר אקוניס: זו איננה דמוקרטיה.

אופיר אקוניס: ולכן אני לא מוכן לקבל שום הטפת מוסר על דמוקרטיה.

אופיר אקוניס: ואדוני היושב-ראש, אני אומר לך בצורה המוסמכת ביותר: הליכוד פסק להיות שק החבטות של האופוזיציה או של סיעות בקואליציה.

אופיר אקוניס: אני אשיב לכם על הכול, איננו מפחדים מכלום.

אופיר אקוניס: כל אחד בא ועושה לי פה סיבוב: כן, בואו נכתוש את הליכוד, בואו נחבוט בליכוד, אולי הליכוד ירד עוד מנדט בסקר הבא, עוד מנדט, אולי הליכוד לא יקים את הממשלה הבאה.

אופיר אקוניס: ברוך השם, אזרחי ישראל, 5.5 מיליון בעלי זכות בחירה, ידעו מה טוב להם, יודעים מה טוב להם.

אופיר אקוניס: מספיק עם זה.

אופיר אקוניס: עכשיו לגבי חוק הלאום, ובזה אסיים, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: דווקא בזמן שבו מסע הדה-לגיטימציה של ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי הוא בשיאו, דבר – כמובן, אדוני – שגורם לעליית האנטישמיות בעולם; דווקא בזמן הזה אנחנו נחוקק את החוק הזה, שהוא על יסוד מגילת העצמאות.

אופיר אקוניס: מספרים לנו על מגילת העצמאות.

אופיר אקוניס: נו באמת – אין פסקה, חבר הכנסת הופמן, במגילת העצמאות שלא מדברים על מדינת הלאום של העם היהודי – –

רונן הופמן: ברור.

רונן הופמן: אז למה – – –

אופיר אקוניס: – – "מתוך אמונה" – אני זוכר את זה בעל-פה.

יצחק כהן: אז למה אתם – – –?

אופיר אקוניס: תקשיב איך היא מסתיימת – – –

יצחק כהן: אז למה – – –?

רונן הופמן: אבל אני מסכים אתך.

יצחק כהן: למה לך – – – בזה?

אופיר אקוניס: משום שעלו פה ספקות.

אופיר אקוניס: "מתוך – – –

יצחק כהן: נו, אז מה?

אופיר אקוניס: תקשיב, חבר הכנסת כהן, אני – – –

יצחק כהן: לא ענית לי על – – –

אופיר אקוניס: תקשיב, "מתוך אמונה בצור ישראל" – כלומר, גם מגילת העצמאות – הרי על החוק הזה נטען שהוא מתבסס על חוקים הלכתיים.

אופיר אקוניס: מגילת העצמאות בכל פסקה שנייה או שלישית בה מדברת על זכות העם היהודי בשם ספר הספרים, בשם צור ישראל – –

רונן הופמן: אז בואו נחוקק אותה.

אופיר אקוניס: – – בשם התפיסה היהודית הבסיסית ביותר.

אופיר אקוניס: האם בנימין זאב הרצל, שהיה הנחשון – או בין הנחשונים – –

נסים זאב: עליו השלום.

אופיר אקוניס: – – שנמצא פה, הנה, כאן, מביט בנו – האם הוא גזען?

אופיר אקוניס: האם הוא לא דמוקרט?

אופיר אקוניס: האם הוא פאשיסט משום שהוא דיבר על ישראל כמדינה לעם היהודי?

יצחק כהן: אופיר, אתה לא עונה לי על – – –

אופיר אקוניס: מדינה לעם היהודי.

יצחק כהן: מה היחס של – – –?

אופיר אקוניס: אני לא מתבייש בזה ואני לא מתנצל על זה.

אופיר אקוניס: ואנחנו מכבדים את כל המיעוטים.

אופיר אקוניס: כרתנו ברית אחים עם האוכלוסייה הדרוזית, עוד לפני קום המדינה, ואנחנו רואים את גבורתם – אני אהיה מחר בג'וליס, אני אהיה שם מחר, בביתו של השוטר המנוח.

אופיר אקוניס: את גבורת – – –

חמד עמאר: השוטר – – –

אופיר אקוניס: ביאנוח, סליחה.

אופיר אקוניס: לאחר מכן אני אהיה בג'וליס, שם נעשה משהו אחר: נחלק מחשבים לילדים משכבות המצוקה, ילדים שידה של משפחתם אינה משגת.

אופיר אקוניס: אבל קודם נהיה ביאנוח ואז נרד לג'וליס.

אופיר אקוניס: ברית אחים, ברית דמים.

אופיר אקוניס: כי גם הדרוזים זיהו את הסכנה שבאסלאם הקיצוני.

אופיר אקוניס: לא באסלאם.

אופיר אקוניס: לא באסלאם, חבר הכנסת גנאים, באסלאם הקיצוני.

אופיר אקוניס: אתה האויב של האסלאם הקיצוני; אתה חילוני מדי, אתה משכיל מדי, אתה דמוקרט מדי, לשיטתם – לא יודע לשיטתך – לשיטתם.

אופיר אקוניס: ראינו בעכו: מה בסך הכול אמר האימאם של עכו?

אופיר אקוניס: הוא בא להזדהות אחרי טבח, להזדהות עם נפגעים של טבח – מכוניתו הושחתה.

אופיר אקוניס: במקרה פגשתי בו פעם.

אופיר אקוניס: ואגב, הוא לא מתבייש, הוא אומר שהוא תומך במאבק של הפלסטינים, ואני כמובן מתנגד לו.

אופיר אקוניס: וכמובן קיבל השחתת רכבו.

אופיר אקוניס: מגילת העצמאות מדגישה כמעט בכל פסקה את זכות העם היהודי לתקומה לאומית בארצו, וזה לא נוגד – – –

מסעוד גנאים: אז מה אתה צריך חוק אם מגילת העצמאות מדגישה כל כך יפה – – –?

אופיר אקוניס: זה לא נוגד.

אופיר אקוניס: מגילת העצמאות איננה מעוגנת בחוק.

אופיר אקוניס: הדבר הזה, העובדה שישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי, אדוני היושב-ראש, איננה נוגדת את העובדה שהיא הוקמה ופועלת ותמשיך להתקיים כמדינה דמוקרטית, שבה נשמר ויישמר שוויון הזכויות לאזרחיה.

אופיר אקוניס: כן, חבר הכנסת גנאים, שוויון זכויות שאין בשום מדינה מסביב.

אופיר אקוניס: שום מדינה מסביב.

נסים זאב: שם שוחטים האחד את השני.

אופיר אקוניס: להגיד שזאת חקיקה אנטי-ציונית, כפי שטוענים, זה בעצם, אדוני היושב-ראש, להגיד שבנימין זאב הרצל או מקס נורדאו או אחד העם או זאב ז'בוטינסקי או סוקולוב או דוד בן-גוריון, שבניסוח מופלא הקריא את מגילת העצמאות – זה עברית מדהימה, זה נוסח שפשוט אי-אפשר שלא להתרגש כל פעם שקוראים אותו – – –

סתיו שפיר: רק שאתה לא היית חותם עליה היום.

אופיר אקוניס: לא היינו חתומים עליה משום שהזרם שלך החרים אותנו שנים ארוכות.

סתיו שפיר: לא, היום אתה לא היית חותם.

אופיר אקוניס: היום הייתי חותם עליה בשתי הידיים.

אופיר אקוניס: בשתי ידיים.

אופיר אקוניס: אני סוף-סוף – – –

סתיו שפיר: לא, לא היית מקבל את החלטת העצמאות.

אופיר אקוניס: אגב, אדוני היושב-ראש, מזל שהזרם שממנו באה הגברת שפיר, חברת הכנסת, איננו שולט במדינתנו כבר שנים ארוכות, משום שאז סתימת הפיות הייתה קיימת, אז לא נתנו לאנשים לעבוד במקומות עבודה משום שהחזיקו בכרטיס של תנועת החרות.

אופיר אקוניס: מטיפים לנו?

אופיר אקוניס: עדות שלמות הודרו מן השיח הציבורי הישראלי בשם הססמה המנוולת "בלי חרות ובלי מק"י".

אופיר אקוניס: מטיפים לנו על דמוקרטיה.

אופיר אקוניס: אל תטיפו, אל תטיפו.

סתיו שפיר: אין לך איך לדבר על היום, אתה חייב – – –

אופיר אקוניס: ואנחנו הודענו, אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת שפיר – – –

סתיו שפיר: מה עשית ב-20 השנים – – –?

חמד עמאר: תודה, חברת הכנסת סתיו שפיר.

אופיר אקוניס: אנחנו הודענו שאם לא יבוא חוק הלאום ביום רביעי הקרוב, הוא יבוא ביום רביעי שלאחר מכן, ואני מצפה מסיעות הבית, הציוניות בוודאי, גם מחברים במפלגת העבודה ובש"ס ובמפלגות אחרות, קדימה ואגודת ישראל, לתמוך בחוק החשוב הזה.

אופיר אקוניס: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון הבאה – יציג אותה חבר הכנסת יצחק כהן בשם סיעת ש"ס: הממשלה כשלה במחויבותה להבטיח את שלום אזרחיה.

חמד עמאר: בבקשה, חבר הכנסת יצחק כהן.

חמד עמאר: יש לך עשר דקות, בבקשה.

חמד עמאר: השר נמצא, אתה יכול להתחיל.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, שנה וחצי של ממשלה – סיוט מתמשך.

יצחק כהן: לא ייאמן איך אפשר להרוס בשנה וחצי מפעלים של עשרות שנים.

יצחק כהן: בשנה וחצי לא השאירו אבן על אבן.

יצחק כהן: ראוי שהממשלה הזו, למען עם ישראל, גם למענה, תלך הביתה, תציל את עם ישראל.

יצחק כהן: חוק הלאום, מאיפה זה בא?

יצחק כהן: למי היה ספק, סתיו שפיר, בקהילה הבין-לאומית או בעם ישראל שמדינת ישראל זה מדינת העם היהודי?

יצחק כהן: חבר הכנסת מרגי, למי היה ספק?

יעקב מרגי: להם.

יצחק כהן: מי היה צריך את הדבר הזה, לעורר בקהילה הבין-לאומית ערעור מחודש בכלל על זכותו של העם היהודי?

מנחם אליעזר מוזס: תוקפים אותנו, רוצחים אותנו, כי אנחנו יהודים.

מנחם אליעזר מוזס: מי צריך?

יצחק כהן: היה לך ספק שארץ-ישראל זה לעם ישראל על-פי תורת ישראל?

יצחק כהן: היה לך ספק, הרב?

מנחם אליעזר מוזס: לא.

יצחק כהן: אז הוגים כל מיני אנשים, חושבים מחשבות, מחפשים דרכים איך לתקוע תהליכים.

יצחק כהן: אמרו: הופה, יש לנו איזה רעיון.

יצחק כהן: בוא נכריח את הקהילה הבין-לאומית, ואת השותפים והשכנים, שיכירו במדינת ישראל כמדינת הלאום היהודי.

יצחק כהן: אין הצהרת בלפור, אין החלטת האו"ם, כ"ט בנובמבר, אין מגילת העצמאות, אין מציאות חיים, אין תורת ישראל.

יצחק כהן: יבואו חכמי חלם ויכתיבו חוק – אף אחד לא מבין מה הם רוצים.

יצחק כהן: עכשיו, תשאל אותם, הרב נסים זאב, מה זה העם היהודי?

יצחק כהן: תשאל: בוא נגדיר את העם היהודי.

נסים זאב: אני הפסקתי לשאול, אגיד לך את האמת.

נסים זאב: הפסקתי לשאול, כבר לא שומעים אותי.

יצחק כהן: אני שואל אותך, בוא תאמר להם: רבותי, מה אתם מתכוונים ב"העם היהודי"?

יצחק כהן: מה זה?

יצחק כהן: אז אני שמעתי פעם את שרת המשפטים: לא במובן ההלכתי של המילה, אלא במובן הישראלי, התפיסתי, החברתי.

יצחק כהן: לא הבנתי.

יצחק כהן: שמעתי עוד אחרים.

יצחק כהן: מה זה העם היהודי?

יצחק כהן: למה אתם מתכוונים ב"עם יהודי"?

יצחק כהן: לא, לא, לא מדינת הלכה, לא יהודים כמו שאתה מבין מה זה יהודים, אלא יהודים – יהודים שאוכלים פלאפל.

יצחק כהן: ובזה הם רוצים לשכנע את הקהילה הבין-לאומית, ואת הציבור בישראל, ואת בני-הנוער בישראל, על דבר שהוא מיותר לגמרי.

יצחק כהן: רונן, לגמרי מיותר.

יצחק כהן: לאף אחד לא היה ספק; עכשיו הם הכניסו ספק לכולם, גם לתושבי ישראל, גם לתושבי העולם, גם למנהיגים בקהילה הבין-לאומית.

יצחק כהן: זה נפל להם כפרי בשל: רגע, אולי יש ספק בכלל מה אתם עושים פה; כשלא היה ספק.

יצחק כהן: הנביא ירמיהו אומר: "כי שתים רעות עשה עמי; אתי עזבו מקור מים חיים לחצוב להם בארות בארות נשברים אשר לא יכִלו המים".

יצחק כהן: רבותי, מאז נתון הר-הבית שוב במרכזה של סערה, ודומה כי הפך לבן-ערובה בידיהן של קבוצות הזויות אשר בשם שאיפותיהן המסוכנות מסכנות את היהדות בצורה האותנטית, וחמור מכך, את היישוב כולו, שם האלוקים שבעד שלום בין איש לאשתו נמחק בבית-המקדש על-ידי הכוהן, מחולל כעת על-ידי כת מקדשי מוות ושכול, כת מחללי החיים, מחללי הר-הבית ומחללי היהדות.

יצחק כהן: האינטרס לרפורמה ביהדות, שמתבטא בעירוב גזענות לאומית בתוכה, ידוע זה מכבר.

יצחק כהן: עוד בייסודה של הלאומיות הדתית נזרע זרע הפורענות.

יצחק כהן: "מורים רוחניים", בעיקר כאילו-רבנים, מזייפים את המסורת, מגדפים את מורשת ישראל בקדשם את ערך האדמה על ערך של חיי יהודים.

יצחק כהן: כך נמצאו שפסקו שמותר לבנות התנחלויות בשבת.

יצחק כהן: מה יש?

יצחק כהן: פיקוח נפש.

יצחק כהן: רבנים מאותה קבוצה פסקו שמותר לבנות בשבת.

יצחק כהן: למה?

יצחק כהן: פיקוח נפש.

יצחק כהן: ונשאלת השאלה, מה ההבדל בין מי שמורה על חילול הקודש – שמתיר עלייה להר-הבית?

יצחק כהן: הלוא הסכנה מיידית ומוחשית, מול עינינו ועיניהם ירושלים בוערת.

יצחק כהן: "האנשים הללו" – אני מצטט עכשיו את מורנו ורבנו ועטרת ראשנו הגאון הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה – "האנשים המסוכנים ליהדות.

יצחק כהן: איך אוכל להחריש ולראות כבלע את הקודש".

יצחק כהן: מילים כואבות אלה נאמרו מפה קדוש, של מרן הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה, ימים ספורים קודם פטירתו, ולנו הם כנבואה המגשימה את עצמה, כהוראה ברורה כלפי כת הרפורמה הלאומית ומעוררת אותנו למחשבה על מנהיגיה.

יצחק כהן: תורתם של הלאומנים נובעת מן המעיין הנרפש של מי ששאבו את הכרעתם המטורפת להסכים לשחרור מחבלים רוצחים – תמורת מה?

יצחק כהן: תמורות מכולות ובורות ספיגה בהתנחלויות, תוך ידיעה ברורה שהללו, המחבלים הרוצחים האלה, יחזרו וירצחו יהודים.

יצחק כהן: מן המעיין הנרפש הזה שאבו את החלטתם לאפשר למאות-אלפי גויים להתגייר פיקטיבית, תוך זיוף ההלכה, וכך לחלל כרם ישראל – מדינה יהודית.

יצחק כהן: מן המעיין הנרפש הזה שאבו הם את הכרעתם להצטרף למלחמה בלומדי התורה.

יצחק כהן: כעזים עיוורות לא מבחינים הם כי ככל שהם פוגעים בגבולות הקדושה והיהדות כך מסתכנים גבולותינו, עד כדי כך, אדוני היושב-ראש, שהמקום המסוכן ביותר ליהודי לחיות בו על פני כדור-הארץ הוא, לצערי, בנחל-עוז ובגבעה-הצרפתית.

יצחק כהן: כי כיהודי מאמין ברור לי שכעומק פריצת גבולות ההלכה וקודשי ישראל, כך עומק פגיעתם בגבולות הארץ.

יצחק כהן: זלזול בחיי אדם וקידוש ערך האדמה מובילים אותנו כעת לסכנה מיידית בחללם את הר-הבית, והדברים צריכים להיות ברורים.

יצחק כהן: אין, לא היה ולא יהיה פוסק אחד שיתיר איסור כרת, וכל שכן תוך סיכון חיי אדם.

יצחק כהן: אין ולא היה פוסק שיתיר עלייה להר-הבית, בדיוק כפי שאין פוסק אחד שיפסוק לחלל שבת או לקבל גיור ללא קבלת תורה ומצוות.

יצחק כהן: אך כאמור, שורש הזיוף מופיע בדברי הנביא: "אותי עזבו".

יצחק כהן: את ה', שבשמו הם מדברים, עזבו זה מכבר.

יצחק כהן: מלחמתם בעולם התורה, בחוק הגיור, מהווה את השיא שבנשיאת שם ה' לשווא.

יצחק כהן: אך ממשיך לקונן הנביא: "לחצוב להם בארות נשברים" – ממשיכים הם גם לסכן אותנו בחטא הלאומיות, ופוגעים בחיי אדם.

יצחק כהן: כבוד היושב-ראש, על חוק הלאום כבר דיברנו.

יצחק כהן: הציבור שאתה משתייך אליו, הדרוזים – מה, לא מגיע להם, בהגדרה הזאת – עכשיו נפל שוטר דרוזי שבגופו חסם את המחבלים שביצעו את הפיגוע בבית-הכנסת, למה לא – לפחות יפצו את המשרתים בקהילה הדרוזית בבנייה, לאו דווקא בגבעת החרולים.

יצחק כהן: שיהיה במקומות היישוב של הדרוזים, למה לא?

קריאה: – – –

יצחק כהן: לא יודע, מעבר לקו הירוק באיזה מקום שהוא.

יצחק כהן: אחרי שגברת חוטובלי כבר פיטרה את ראש השב"כ, אפשר לבקש ממנה שלא תעשה את זה, כן?

יצחק כהן: למה היא פיטרה אותו?

יצחק כהן: כי הוא הסביר שהעלייה של גברת חוטובלי להר-הבית גורמת לתסיסה וגורמת לכך שמוצתת אש האינתיפאדה.

יצחק כהן: אז היא ברוב חוכמתה אמרה שראש השב"כ הזה לא יכול לשרת יותר, חייב ללכת הביתה.

יצחק כהן: אז, כבוד השר, אנחנו כולנו חוששים, חוטובלי פיטרה את ראש השב"כ, מה יהיה?

קריאה: כן?

יצחק כהן: כן, פיטרה אותו.

יצחק כהן: שלחה אותו הביתה.

אברהם מיכאלי: אל תזלזל.

יצחק כהן: ואורי אריאל, שר השיכון, כבר מזכיר לירדנים את מלחמת ששת הימים.

יצחק כהן: הוא אומר: תיזהרו, תיזהרו – הוא מאיים על ירדן.

יצחק כהן: מורי ורבותי, שנה וחצי של סיוט, שנה וחצי של חורבן מפעל שהיה דווקא מפעל מעולה, גם בכלכלה – –

יעקב מרגי: צמיחה כלכלית.

יצחק כהן: – – גם בכלכלה; קיבלו כלכלה בעלת אמון בשווקים הבין-לאומיים, ועכשיו אמרנו: הצעדים שאתם עושים, ההתנהלות חסרת האחריות תוביל אתכם למצב שחברות דירוג האשראי יורידו את דירוג האשראי של ישראל.

יצחק כהן: מה אמרו לנו ביום שלישי – מה שר האוצר אמר לי?

יצחק כהן: להרגיע את חבר הכנסת איציק כהן – חברות דירוג האשראי לא יורידו את דירוג האשראי.

יצחק כהן: לא עברו 48 שעות, ושמענו את הבשורה מפי חברת "פיץ'", ואחריה אני מקווה ש-S

חמד עמאר: צריך לסיים, חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק כהן: אני מסיים כפי שהממשלה הזאת מסיימת, אדוני.

יצחק כהן: גם הממשלה מסיימת, ואני מסיים.

חמד עמאר: תודה רבה, תודה רבה.

רונן הופמן: – – –

יצחק כהן: אני בסופו של יום מבקש מחברי הכנסת להצביע בעד אי-אמון, ושהממשלה הזאת תלך הביתה, ושבעזרת השם – עם ישראל, מגיעה לו ממשלה טובה שתחזק ותבנה מחדש.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב השר לביטחון הפנים חבר הכנסת יצחק אהרונוביץ.

חמד עמאר: בבקשה.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת איציק כהן ידידי, אני משיב על האי-אמון שהגשת בנושא של הביטחון.

יצחק אהרונוביץ': דיברת למעשה על דברים חשובים אחרים, אבל אני אתמקד בנושא הביטחון, מטבע הדברים; אני לא אוהב לדבר על דברים שאינם בתחום האחריות.

יצחק אהרונוביץ': אני אתמקד בדברים שנתבקשתי והכנתי את התשובה.

יצחק אהרונוביץ': אנו, חברי הכנסת, נמצאים בתקופה לא פשוטה, תקופה מורכבת.

יצחק אהרונוביץ': אני לא אחזור על ההתפתחויות של האירועים, מה הביא אותנו להסלמה, לפיגועים, שהקשה בהם היה הפיגוע בבית-הכנסת בשכונת הר-נוף בירושלים.

יצחק אהרונוביץ': אני אדגיש בכמה מילים את הפעילות המבצעית שאנחנו נמצאים בה, לא רק בחודש האחרון אלא בחודשים האחרונים, ואת המדיניות הננקטת; על תגבור הכוחות שנמצאים בירושלים כבר מעל חודש ימים, במבצע "שומרי החומות"; פלוגות משמר הגבול שגייסנו, פלוגות מילואים שגייסנו, ארבע פלוגות; הכנו תוכנית רחבה מאוד לגיוס מתנדבים, פריסה גדולה מאוד של כל הכוחות שנמצאים בשטח.

יצחק אהרונוביץ': בתוך הכפרים; מחסומים, בידוק קפדני.

יצחק אהרונוביץ': למעשה עוברים מקום-מקום, בית-בית, מעצר חשודים על-פי רשימות, והרבה נעצרים.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו גם עדים עדיין לכמה הפרות סדר, בעיקר בעוטף של ירושלים, שם למעשה אנחנו בעיקר מתמודדים.

יצחק אהרונוביץ': כמות האירועים ירדה, אבל עדיין צריך להמשיך לטפל באותם אירועים, בעיקר מול כוחות המשטרה, אבל גם לגבי אזרחים.

יצחק אהרונוביץ': נושא הזיקוקים מאוד הטריד אותי בחודשים – אפשר להגיד כבר בשנה-שנתיים האחרונות.

יצחק אהרונוביץ': זה עלה והתעצם, בעיקר בהר-הבית, אבל לא רק.

יצחק אהרונוביץ': ביקשתי מייד להחרים את כל הזיקוקים שנמצאים בחנויות, במחסנים.

יצחק אהרונוביץ': פניתי לשר נפתלי בנט, שר הכלכלה, שיחתום על צו של איסור ייבוא.

יצחק אהרונוביץ': ב-19 בנובמבר הוא חתם על הצו, וזה כבר עבר את ועדת הכלכלה ונרשם ברשומות, ולמעשה אנחנו קיבלנו כלי נוסף – לא לייבא את הזיקוקים האלה, שהיו יורים כוורות לעבר הלוחמים.

יצחק אהרונוביץ': לפי הנתונים האחרונים בתחום הזה, גם של כוורות הזיקוקים וגם של האבנים, יש לנו עשרות אם לא מאות של פצועים, בעיקר מכוחות הביטחון.

יצחק אהרונוביץ': אני הייתי עד לכך שכוורת כזאת נורתה אל אחד הקצינים בהר-הבית והוא נכווה בגופו; כלי מאוד מסוכן.

יצחק אהרונוביץ': כמובן הוצאנו את זה מחוץ לחוק והפסקנו את הייבוא של אותם זיקוקים.

יצחק אהרונוביץ': כמובן, צריך להמשיך לטפל באותם פורעי חוק, להפעיל את כל האמצעים הנדרשים.

יצחק אהרונוביץ': במהלך השבועות האחרונים לא נרשמו הפרות בהר-הבית, וזה טוב.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו אפשרנו גם למוסלמים לעלות להר-הבית בימי שישי ללא דילול; לקחנו את הסיכון, המשטרה, אני.

יצחק אהרונוביץ': ביום שישי האחרון וגם שבוע לפני כן הכול עבר בשקט, ולמעשה אנחנו מנסים להרגיע את הר-הבית, שהוא המוקד המרכזי של כל ההתרחשויות שהיו בירושלים.

יצחק אהרונוביץ': ברחבי הארץ, בעיקר במגזר הערבי, הצלחנו להרגיע את השטח תוך אכיפה בלתי מתפשרת, מעצר רבים מהפורעים והגשת כתבי-אישום.

יצחק אהרונוביץ': זאת לצד הידברות עם אנשי המנהיגות המתונה במגזר הערבי.

יצחק אהרונוביץ': אנו עדים להפרות סדר, כמובן בהסתה פרועה מאוד של הרשות והעומד בראשה, אבו מאזן, על-ידי ה"חמאס", התנועה האסלאמית – הפלג הצפוני.

יצחק אהרונוביץ': עיקר ההסתה מתבצע ברשתות החברתיות משני הצדדים.

יצחק אהרונוביץ': גם בתחום זה פועלת המשטרה במעקב מודיעיני ובחקירה יחד עם שירות הביטחון הכללי, על מנת לפתוח תיקי הסתה ליצירת ההרתעה הנדרשת.

יצחק אהרונוביץ': רוב הפרות הסדר בירושלים בימים האחרונים מתרחש מעבר לגדר ההפרדה, בפאתי השכונות.

יצחק אהרונוביץ': גם מצב האבטחה ברכבת הקלה הרבה יותר טוב, אבל עדיין אנחנו תמיד צריכים לשמור ולראות שבאמת לא ייפגעו שם לא רכבים, לא הרכבת הקלה, לא אזרחים, והפעילות נמשכת.

יצחק אהרונוביץ': נעצרו מעל 300 חשודים, הוגשו 47 כתבי-אישום ובקשות מעצר עד תום ההליכים.

יצחק אהרונוביץ': האירועים הקשים כוונו באמת נגד המשטרה, הצבא, האזרחים, וגבו את חייהם של 11 אזרחים, ביניהם תינוקת, ארבעה מתפללים, חייל, שני שוטרים, קצין – רפ"ק ג'דעאן אסעד, ורס"מ זידאן סייף, השם ייקום דמם, שנרצחו בידי מחבלים בשני אירועים.

יצחק אהרונוביץ': באירועים האלה פעלה המשטרה בנחרצות ובמהירות והביאה לסיומם בתוך זמן קצר.

יצחק אהרונוביץ': בעקבות הפיגוע האחרון בבית-הכנסת, שהיה טבח שראיתי אותו – הייתי שם, קיימתי הערכת מצב נוספת וביקשתי להחמיר עוד צעדים, מעבר להחמרה.

יצחק אהרונוביץ': זורקי אבנים, אם קטינים – כמובן קנסות על ההורים.

יצחק אהרונוביץ': ביקשתי גם לעשות, כדי להחזיר את השקט, כל הנושא של ההריסות – אחד כבר בוצע, יתר ההריסות יבוצעו.

יצחק אהרונוביץ': צריך להרוס כל בית כזה.

יצחק אהרונוביץ': אמרתי גם לגבי המשפחה – לנקוט את כל הפעולות, כולל הפסקת התושבות לאותם אזרחי מזרח-ירושלים.

יצחק אהרונוביץ': אם צריך לגרש אותם, גם נגרש אותם.

יצחק אהרונוביץ': כל מה שהם מקבלים מהמדינה – ביטוח לאומי וכל הדברים הסוציאליים – להפסיק להם.

יצחק אהרונוביץ': צריך לנקוט את הפעולות האלה, כולל מעצרים מינהליים והמשך המעצרים.

יצחק אהרונוביץ': יש פעולה רחבה מאוד, ואת כל ההמלצות האלה אמרתי יותר מפעם אחת.

יצחק אהרונוביץ': לגבי ההקלות בנושא הנשק – אף שבשנתיים האחרונות, בתבחינים, צמצמתי לגבי מי רשאי לשאת נשק, המצב השתנה, בעיקר בירושלים, והרחבתי את זה: כל קצין צה"ל במילואים, או גמלאי, יוכל לשאת נשק; קציני משטרה, שירות הביטחון הכללי, מאבטחים שלא יצטרכו להפקיד את הנשק במקום עבודתם, יוכלו לצאת אתו הביתה.

יצחק אהרונוביץ': אי-אפשר לשים שוטר בכל מקום ומקום, לכן אם אזרח כזה, שעבר אימונים, הכשרה, מכיר את הוראות פתיחה באש, יודע להשתמש בנשק – זה עוד עיניים ועוד תגובה מהירה כדי לעצור את האירוע ברגע שזה קורה לידו.

יצחק אהרונוביץ': ראינו את זה באירועים שהיו בעבר.

יצחק אהרונוביץ': הדברים האלה באמת חשובים מאוד.

יצחק אהרונוביץ': כדי להגביר את האבטחה הרחבנו את המשמר האזרחי, איפה שאפשר שמשמר אזרחי יהיה.

יצחק אהרונוביץ': מאבטחים בבתי-כנסת – עיריית ירושלים הצטרפה.

יצחק אהרונוביץ': מוסדות חינוך, גני-ילדים, בעיקר, אני אומר, בשכונות התפר, שם למעשה אנחנו יותר נותנים את המענה.

יצחק אהרונוביץ': יש פעולות שכרגע אנחנו נמצאים בתוכן, יש פעולות שעדיין נבחנות על-ידי מערכת אכיפת החוק, משרד המשפטים, אבל אני חושב שסך הכול הכיוון הוא נכון.

יצחק אהרונוביץ': זה לא אומר – לצערי, אני אומר – זה לא אומר שאנחנו לא יכולים לקבל פיגוע נוסף בדקות, בשעות, בימים הקרובים.

יצחק אהרונוביץ': צריך לעשות את הכול, כי ברגע שאין לך מידע על מפגע שיוצא, אתה מקבל את הפיגוע, ומה שהכי חשוב זה מייד לחסל את המפגע, את אותו מחבל, כדי שלא ירחיב את ההרג במקום שבו הוא פועל.

יצחק אהרונוביץ': צריך להפסיק את ההסתה, אמרתי, הסתה פרועה מאוד ברשתות.

יצחק אהרונוביץ': לדברים האלה יש צוות משולב – צבא, שב"כ, משטרה – שמטפל בכל הנושא של ההסתה ברשתות, ואנחנו באמת פועלים גם שם.

יצחק אהרונוביץ': לציבור אני קורא לגלות באמת איפוק, סבלנות וסובלנות; לתת לכוחות הביטחון לפעול להשבת הסדר, וכמובן לעשות את הכול כדי שהאירועים האלה יצומצמו.

יצחק אהרונוביץ': מול ניסיון ההתנקשות שנחשף בימים האחרונים, נגד שר החוץ אביגדור ליברמן, על-ידי תנועת ה"חמאס" הרואה בכך מטרה לגיטימית – ככה הוא מציין את זה, לדבריהם – אנחנו מבינים מיהו האויב שניצב מולנו, וצריך לומר את זה בפה מלא, גלוי, ולא להסתיר את הדברים.

יצחק אהרונוביץ': אני שב ואומר לא לקחת את החוק לידיים.

יצחק אהרונוביץ': כל ניסיון, קטן כגדול, להפרת סדר ייענה בפעילות נחושה ומיידית ובאפס סובלנות.

יצחק אהרונוביץ': מעל הבמה הזו אני רוצה להודות כמובן לכוחות הביטחון, בראש ובראשונה למשטרת ישראל, ללוחמי משמר הגבול, למתנדבים, לצבא, לשירות הביטחון הכללי, שעושים את המרב.

יצחק אהרונוביץ': המלאכה עדיין רבה מאוד, אנחנו בעיצומה של מתקפת טרור, אנחנו נמשיך לעשות את הכול כדי להביא את הרגיעה גם לירושלים וגם למדינת ישראל.

יצחק אהרונוביץ': תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה לשר אהרונוביץ.

משה זלמן פייגלין: לפני רשימת הדוברים, יש לנו הודעה של מזכיר הכנסת.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון מס' 8) (דחיית מועדים), התשע"ה–2014, של חברת הכנסת מירי רגב.

נאזם בדר: מסקנות הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בעקבות דיון מהיר בהצעה של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה בנושא: משרד הכלכלה מאשר 80% מהבקשות לפטר נשים בהיריון.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: 1.

משה זלמן פייגלין: כישלונה בתחום המדיני, הכלכלי והביטחוני;

משה זלמן פייגלין: 3.

משה זלמן פייגלין: אוזלת ידה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי;

משה זלמן פייגלין: ונעבור עכשיו לרשימת הדוברים.

משה זלמן פייגלין: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, שלוש דקות.

סתיו שפיר: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, חברי, חברותי, כבר שבועיים שהדיונים על הצעת החוק הכי חשובה, הכי משפיעה על החברה הישראלית, הצעת חוק התקציב, ממוסמסים ומעוכבים.

סתיו שפיר: לא רק שניסו להביא את התקציב לכנסת והצליחו בהצבעה בקריאה ראשונה, מבלי שנתנו לנו, חברי הכנסת, אפילו יום לעבור על התקציב וללמוד אותו, עכשיו גם לא מאפשרים לציבור לקיים דיון רציני על התקציב הזה תחת הסוואות כאלה ואחרות.

סתיו שפיר: וההסוואה החדשה, תוכנית ב' להסתרת התקציב, זה הספין שנקרא "חוק הלאום".

סתיו שפיר: כאילו לא המשכורות העלובות הן שמטרידות את הציבור הישראלי, כאילו זו לא התחושה האיומה של אובדן הביטחון האישי; זה לא המחירים בסופרמרקט, זה לא המצב של שוק הדיור, זה לא הצפיפות בבתי-החולים, הצפיפות באוטובוסים, הצפיפות בכיתות, הצפיפות במיון.

סתיו שפיר: לא, הבעיה הכי קשה, על-פי הממשלה הזו, של מדינת ישראל זו הבעיה שאנחנו לא מספיק יהודים.

סתיו שפיר: דווקא מדינת ישראל – אנחנו לא מספיק יהודים, וצריך לקבל על זה אישור וצריך לחזק את היהדות.

סתיו שפיר: זו הבעיה הכי גדולה.

סתיו שפיר: תתעלמו מיוקר המחיה, צדק חברתי, פערים, אי-שוויון – הבעיה היא זהות יהודית.

סתיו שפיר: וכמה שהנרטיב החדש הזה הוא נרטיב טוב לממשלה, הוא משרת הרי כל כך הרבה תחומים.

סתיו שפיר: הוא, למשל, משרת את התקצוב העודף שמקבלים כל מיני עמותות וארגונים, שלרוב חוסים תחת מפלגת הבית היהודי, מתקציב המדינה, על מנת לספק שיעורים לזהות יהודית בבתי-ספר.

סתיו שפיר: תראו מה זה, רק השנה, יושב-ראש ועדת החוקה של הבית היהודי, העמותה שלו נהנתה מ-600,000 שקלים דרך החטיבה להתיישבות לחיזוק זהות יהודית; העמותות של סגן שר החינוך אבי וורצמן, "אורות ישראל", "בית מוריה" – עוד 250,000 שקל מהחטיבה להתיישבות.

יוני שטבון: זהות יהודית זה – – –

סתיו שפיר: הרב רחמים נסימי, מרשימת הבית היהודי – עוד 800,000 שקל מהחטיבה להתיישבות.

סתיו שפיר: עוד פעם זהות יהודית; מינהלת הזהות היהודית, גוף שתחתיו יש רק ארגונים אורתודוקסיים, דתיים, שקשורים כמעט כולם לבית היהודי – 17 מיליון שקלים.

סתיו שפיר: ולא סיימתי עם זה: שיעורי תורה ותרבות – 20 מיליון, זה בחינוך הלא-פורמלי; מרכזים להעמקת החינוך היהודי – 7 מיליון.

סתיו שפיר: אגב, זה תקציב שב-2013 תוקצב בחצי מיליון ובמהלך השנה הוא קיבל עוד 11 מיליון.

סתיו שפיר: בונוסים על גבי בונוסים על גבי בונוסים.

סתיו שפיר: בחטיבה להתיישבות, אגב, גם מתוקצבים 14 מיליון שקלים לגרעינים תורניים.

סתיו שפיר: כמעט כולם – מפתיע – בזיקה ברורה לבית היהודי.

סתיו שפיר: אז יש פה נרטיב שבעצם מספק שירות פוליטי בכסף לפלח מסוים מתוך הפוליטיקה הישראלית.

סתיו שפיר: ולא פה זה נגמר, כי התירוץ הזה, שכאילו אנחנו זקוקים לאיזו הכרה, גם השתמש בו ראש הממשלה במהלך המשא-ומתן עם אבו מאזן.

סתיו שפיר: כל המשא-ומתן הזה פוצץ מפני שאבו מאזן לא הכיר בנו, כאילו אנחנו עדיין יושבים עכשיו – – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

סתיו שפיר: שנייה, אני אסיים.

סתיו שפיר: – – – יושבים ליד המקלטים ומחכים, והתאריך הוא כ"ט בנובמבר, ואנחנו מחכים לכך שמדינות העולם יכירו בנו.

סתיו שפיר: המצב הזה הסתיים.

סתיו שפיר: מדינת ישראל היא מדינה חזקה; היא מדינה שיש לה צבא חזק ויש לה איכות ברורה ויש לה חברה חזקה.

סתיו שפיר: והבעיות האמיתיות של מדינת ישראל מוסתרות פעם אחר פעם על-ידי ספינים שאין להם שום בסיס במציאות.

משה זלמן פייגלין: תודה.

סתיו שפיר: במקום להתמודד עם הבעיות החמורות והחריפות בחברה הישראלית – –

משה זלמן פייגלין: תודה, חברת הכנסת.

סתיו שפיר: – – עם התקיעות במצב הביטחוני והמדיני, עם התקיעות במצב החברתי והכלכלי, הממשלה הזו אומרת לנו שאנחנו לא יהודים מספיק.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: הבנו.

סתיו שפיר: אנחנו לא יהודים מספיק.

סתיו שפיר: פשוט לא ייאמן.

סתיו שפיר: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חברת הכנסת שפיר.

משה זלמן פייגלין: והדוברת הבאה – חברת הכנסת רות קלדרון, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

רות קלדרון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הימים הללו הם ימים הרי-גורל.

רות קלדרון: אנחנו לא מדברים על רפורמות מקצועיות ולא על תקנות ותיקונים; בימים הללו עומדת הזהות שלנו, הזהות של מדינת ישראל, למבחן גדול.

רות קלדרון: חוק הלאום על שלושת נוסחיו, שבו אנחנו אמורים לדון בשבועות הקרובים, הוא פרשת דרכים בחיי המדינה וגם בקורות העם היהודי.

רות קלדרון: מהותנו כעם מול העולם, מול יהודי התפוצות ומול מצפוננו מחייבת מחשבה עמוקה ונקיטת עמדה מוסרית.

רות קלדרון: דיו רב נשפך לתיאור הסכנות הגלומות בהצעת חוק הלאום.

רות קלדרון: במקום להצטרף למזהירים, אני מבקשת להציג בפניכם את הצעת החוק שהנחתי אני על שולחן הכנסת באביב שעבר, הצעת חוק שבזכותה לקחתי חלק בדיוני הוועדה בראשות שרת המשפטים, עם עמיתי חבר הכנסת לוין וחברת הכנסת שקד; הצעת חוק שחסרה לדעתי מן השיח שאנחנו מנהלים עכשיו, ואני מבקשת להשיב אותה כאפשרות שעשויה למנוע את המשבר הגדול שבו אנו מצויים; למנוע, כי כדברי האימהות, מה שלא נשבר לא מתקנים, וכי ברור לנו היום כי כל נוסח שהוצע, לרבות נוסחאות הפשרה, יצר פילוג ואיבה ולא אחדות לאומית.

רות קלדרון: הצעת החוק שאני מבקשת להציג אינה הצעתי.

רות קלדרון: אין בה מילים מקוריות או נוסחאות פלאיות, אלא היא שיבת עטרה ליושנה, שיבה אל מילותיהם של האבות המייסדים שנתנו למדינה את שמה, ובהכרזת העצמאות גילו את דעתם על הזהות הראויה להתקיים בה.

רות קלדרון: אבותינו קבעו את מדינת ישראל כבית לאומי לעם היהודי בארץ-ישראל, והוסיפו ופירטו את זכותו של עם ישראל על הארץ הזאת ואת סממני הלאום שיהיו סמלי המדינה – דגל, המנון, שפה ולוח שנה.

רות קלדרון: בהכרזתם על זהות המדינה הבהירו נציגי כל העדות גם את זהותה כדמוקרטיה, ובלשונם: "תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה בלי הבדל דת, גזע ומין ותבטיח חופש דת ומצפון".

רות קלדרון: מלבד מחויבותם של האבות המייסדים לערכים הדמוקרטיים, בתודעתם היה גם הזיכרון ההיסטורי של העם היהודי כמיעוט.

רות קלדרון: כמיעוט דרשנו שתי דרישות: שיעניקו לנו חופש דת ושיתייחסו אלינו כאל שווים.

רות קלדרון: הם הבינו שבמדינה שבה אנחנו נהיה הרוב נעניק את אותן דרישות שאנחנו תבענו לעצמנו לכל אזרח ואזרח – שוויון וחופש דת.

רות קלדרון: חברים, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: נא לסיים.

רות קלדרון: אני קוראת לכל באי הבית הזה להתאחד שוב סביב מגילת העצמאות שלנו ולתת לה מעמד של מבוא לחוקה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת עראר, טלב אבו עראר, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: נא להנמיך את הווליום.

משה זלמן פייגלין: כן, גברתי, הזמן תם.

רות קלדרון: אבל הם שותים לי את הזמן, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: הם לא שותים לך, הם – – –

רות קלדרון: אין לנו צורך בחוק לאום נוסף על מגילת העצמאות.

רות קלדרון: לא ייתכן שההכרזה שאבותינו הסכימו עליה מכל צדדי הקשת הפוליטית – ימין ושמאל, דתיים, חרדים, ערבים ושאר מיעוטים – אנחנו, בכהונת הכנסת התשע-עשרה של מדינת ישראל, לא יכולים להגיד בפה מלא שאנחנו מסכימים לה.

רות קלדרון: מגילת העצמאות היא כבר טקסט קנוני – –

משה זלמן פייגלין: משפט אחרון בבקשה.

רות קלדרון: – – הוא תלוי בכל בית-ספר ובכל מוסד ציבורי ממלכתי, גם בבית הזה.

רות קלדרון: חוק הלאום עשוי להיות חוק שמאחד את כל אזרחי ישראל.

רות קלדרון: אני מבקשת לחזור ולאשר את דִברי הראשונים שבזכותם אנחנו כאן, ולהכריז כי ישראל היא הבית הלאומי לעם היהודי וכי מתקיים בה שוויון אזרחי מלא לכל אזרחיה בלי הבדל דת, גזע ומין, ומתקיים בה חופש דת.

רות קלדרון: עוד משפט.

רות קלדרון: גדלתי כיהודייה לאומית, וככזאת באתי לשרת בכנסת ישראל.

רות קלדרון: הלאומיות שעל ברכיה גדלתי הייתה תנועה של הדר, של כבוד ושל נאמנות.

רות קלדרון: עוצמתה מעולם לא באה על חשבון עוול.

רות קלדרון: חברי, אני קוראת לכולנו, כמו בשבועת הרופא: קודם כול לא לקלקל.

רות קלדרון: לעתים הדרך קדימה היא דווקא השיבה לאחור.

רות קלדרון: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – חבר הכנסת יוני שטבון מהבית היהודי.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: רשימת הדוברים אינה קצרה, אני מבקש להקפיד על הזמן.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

יוני שטבון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שרים, אני רוצה להקריא לכם מסמך: "מדינת ישראל היא הבית הלאומי של העם היהודי בו הוא מממש את שאיפתו להגדרה עצמית על-פי מורשתו התרבותית וההיסטורית.

יוני שטבון: הזכות למימוש ההגדרה העצמית הלאומית במדינת ישראל ייחודית לעם היהודי.

יוני שטבון: ארץ-ישראל היא מולדתו ההיסטורית של העם היהודי ומקום כינונה של מדינת ישראל.

יוני שטבון: מדינת ישראל תהיה בעלת משטר דמוקרטי".

יוני שטבון: על המסמך שהקראתי עכשיו ודאי יכולים להיות חתומים דוד בן-גוריון, ברל כצנלסון, אפילו אורד וינגייט, שהוא לא יהודי, היה מסכים עם מה שהקראתי עכשיו, וכהנה וכהנה דמויות נוספות מהתנועה הציונית על גווניה השונים.

יוני שטבון: אבל על המסמך הזה במקרה חתומים חברת הכנסת איילת שקד, חבר הכנסת יריב לוין וחבר הכנסת רוברט אילטוב, ולצערי, ייתכן מאוד שזה חלק מהסיפור, ועדיין לא הצלחתי להבין את הבעייתיות ביכולת לבטא את ערכינו הציוניים והיהודיים בחקיקה.

יוני שטבון: אבל יש שאלה שהיא אמיתית – שאלת התזמון.

יוני שטבון: יש כאלה שיגידו: מה, דווקא עכשיו, בתקופה הרגישה הזאת, שבה אנחנו נמצאים, גם המציאות הביטחונית וגם המציאות המדינית, להעלות עכשיו את החוק הזה על סדר-היום הציבורי בכנסת ישראל?

יוני שטבון: התשובה היא פשוטה: כן, כי זו בדיוק הסוגיה.

יוני שטבון: מי שרוצה להבין מה עומד במוחו של אותו דורס תינוקת בגבעת-התחמושת, או זה שרוצח בגוש-עציון, או זה שעומד כרגע בתל-אביב – והוא עסוק בדיוק בזה.

יוני שטבון: הסיפור שלו עכשיו זה לא איזה פיסת קרקע, יש לו בעיה עם עצם הקיום של העם היהודי.

יוני שטבון: הוא מונע ממוטיבציה של תנועה אסלאמית שיש לה ערעור על זכותו של העם היהודי להיות פה.

יוני שטבון: מי שחושב שהוא יכול להתנגד לאותה מציאות ביטחונית, או להילחם בה, או לפעול נגד או יחד מול מציאות מדינית כזו או אחרת, תוך התעלמות מהנושא הזה, לא הבין שבעצם זה מהות היכולת שלנו לעמוד כעם מול אויבינו מבית ומחוץ.

יוני שטבון: היכולת הזאת צריכה לבוא דווקא עכשיו, ואני מסכים – בצורה של תיאום, בשיתוף, תוך הבנה שזו המהות, אבל לברוח מהמהות אי-אפשר.

יוני שטבון: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה לחבר הכנסת שטבון.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, לאון ליטינסקי מישראל ביתנו – איננו.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת נסים זאב מש"ס.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מכיוון שהשר לא נמצא, הבמה פתוחה עד לרגע שהוא יגיע.

נסים זאב: זה הכלל.

נסים זאב: קודם כול, אני רוצה להזכיר שבשבוע שעבר, אדוני היושב-ראש, היינו בהלוויה של זידאן סייף, ואני רוצה לומר לך שהאיש הזה מסר נפש בגבורה, נלחם בגבורה, נכנס לבית-הכנסת בחירוף נפש כדי לחסל את אויבי ישראל.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, העדה הדרוזית היא עדה נאמנה למדינת ישראל ולעם ישראל, וחייבים להתחשב בדרישות שלהם, וכך גם הייתה פנייה מהעדה הדרוזית, ואני חושב שצריכים באמת לתת את התחושה, כפי שמישהו בה התבטא – אנחנו שותפים בכול, כתף אל כתף, אבל אנחנו רוצים גם להרגיש באמת בזכויות השוות שלנו.

נסים זאב: אגב, אני חושב שמבחינת הזכויות מדינת ישראל היא מדינה באמת דמוקרטית, ועושה – כמעט, לא במאת האחוזים, אי-אפשר לציין במאת האחוזים – אבל גם כלפי ערביי ארץ-ישראל, אני חושב שהמדינה עושה מבחינה דמוקרטית, ונותנת להם את הזכויות שלהם.

נסים זאב: מה קרה לראש הממשלה, אדוני היושב-ראש, שפתאום הוא נזכר בחוק הלאום?

נסים זאב: הוא פשוט קרא את פרשת השבוע, ושם כתוב: "ולאֹם מלאֹם יאמץ", ואז הוא נזכר – – –

מיקי רוזנטל: יש לו כל כך הרבה בעיות אמיתיות להתמודד אתן, שהוא לא יודע מה לעשות אתן.

נסים זאב: לא, כי הוא קורא – אתה לא הבנת.

נסים זאב: הוא קרא, בפרשת השבוע כתוב: "ולאם מלאם יאמץ ורב יעבֹד צעיר", והוא נזכר שיש חוק לאום.

נסים זאב: אני רוצה להזכיר עוד דבר.

נסים זאב: יעקב אבינו, אדוני היושב-ראש, כאשר יצא מבאר-שבע לכיוון חרן, ובאמצע פגע במקום, בירושלים, לקח מאבני המקום – "וישם מראשֹתיו" – פחד מהחיות הרעות שסובבו אותו.

נסים זאב: בסופו של דבר כתוב – "ויקח את האבן אשר שם מראשתיו".

נסים זאב: יעקב אבינו הצליח לחבר את האבנים, להפוך אותן לאבן אחת – למה?

נסים זאב: כי האבנים היו רבות אחת עם השנייה, וכל אחת אומרת, לי הזכות שיעקב ישכב עלי.

נסים זאב: בא יעקב אבינו, אמר, אני אעשה פשרה: כל האבנים, הפכתי אותן לאבן אחת.

נסים זאב: תראו את ההבדל בין ביבי ליעקב אבינו: יעקב אבינו לקח את כל האבנים והפך אותן לאבן אחת; אנחנו בממשלה של שרים שכולם אבנים, ומאבנים הפך אותם לרסיסים.

נסים זאב: ממשלה שמתפרקת מעצמה, לא צריך כל אופוזיציה לקואליציה הזאת.

נסים זאב: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אף אחד לא מבין מה ראש הממשלה רוצה מחוק הלאום הזה.

נסים זאב: אנחנו רוצים מדינה יהודית, זה עכשיו מה שמטריד אותנו?

נסים זאב: החוק?

נסים זאב: אז שמעתי שאולי בית-המשפט יוכל להביא בחשבון את היהדות – את המדינה היהודית לפני הדמוקרטית.

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, עוסקים בשה"י פה"י; במקום שאנחנו נתעסק במהות, איך עוצרים את הלאומנות הערבית, את הסרטונים ועמודי הפייסבוק – נערים מסיימים את הלימודים שלהם, הולכים ליידות אבנים, ריטואל קבוע – תמיכה בשהידים.

נסים זאב: ירושלים בוערת ומנסים לפוצץ את ירושלים.

נסים זאב: קבוצות הפייסבוק יוצרות קרקע פורייה במעין חממות של טרור.

נסים זאב: הזמן שאנו מחכים, מחפשים את חוק הלאום, הרי אפילו את עיתון הלאום של ביבי מחקו, עומדים למחוק אותו.

נסים זאב: עוד מעט לא יהיה "ישראל היום", עיתון הוא לא מסוגל להחזיק עם הממשלה הזאת, הוא רוצה להחזיק את החוק?

נסים זאב: ולכן, אני רק פונה לשר לביטחון פנים, שלא נמצא פה, שדיבר ואמר, אנחנו נותנים נשק לאלה שדורשים, מבקשים.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שמי שמבקש נשק היום, צריך להמתין ארבעה וחמישה חודשים, ואני רוצה להבין מדוע.

נסים זאב: אם אנחנו באמת במלחמה, אם אנחנו באמת במצב שאנחנו צריכים להגן על עצמנו ועל חיינו, למה מי שהיה לו רישיון במשך 20 שנה, והחזיר את הנשק, והיום הוא רוצה חידוש רישיון – למה הוא צריך לחכות, להמתין חמישה חודשים, אם אין לו עבר פלילי?

נסים זאב: למה המתנחלים לא יכולים לבקש את נשקם לאלתר ולקבל אותו לאלתר?

נסים זאב: אז אנחנו רק "חכי בלאש", רק יודעים לדבר כולנו.

נסים זאב: בין מעשה לדיבורים המרחק הוא – תהום.

נסים זאב: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – חבר הכנסת אייכלר.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בימים קשים אלה יש איזו טיפת נוחם כאשר אנחנו רואים את התקווה, כאשר פירוד לרשעים נאה להם ונאה לעולם, כאשר אנחנו רואים את המלחמה הפנימית בתוך ממשלת הזדון שכל כך הרעה במשך שנה וחצי לכל אזרחי ישראל, בפרט לעניי ישראל, וגם למעמד הביניים, ובעצם כל אזרח חש את ידה הרעה של הממשלה הרעה הזאת, אז אף אחד לא מצטער שהממשלה הזאת מתפרקת.

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה לשאול – מי שלא ראה את מופע האימים של שר האוצר היום נגד ראש הממשלה, כשהוא האשים אותו בסחר סוסים פוליטי, והוא אמר שהוא הולך לנקות את האורוות ולהוריד את מפלס הגזענות והאלימות.

ישראל אייכלר: אגב, אני שואל, מי שמדבר נגד הגזענות, האם יש חוק יותר גזעני, הפרדה גזעית, מאשר חוק מע"מ אפס, ששולל את זכותם של 1.2 מיליון ערביי ישראל ועוד כמיליון נפש יהודים חרדים מתשלום מס, שהם צריכים לשלם 18% מס יותר?

ישראל אייכלר: זאת לא גזענות?

ישראל אייכלר: אבל נניח – אני שואל שאלה אחרת:

ישראל אייכלר: למה השר עמיר פרץ היה צריך להתפטר אחרי שהוא דיבר בטלוויזיה נגד ראש הממשלה, ואם הוא לא היה מתפטר היו מפטרים אותו?

ישראל אייכלר: והיום שר האוצר דיבר נגד ראש הממשלה בצורה הרבה יותר חריפה, ממש הסתה פרועה נגד העסקנים והעסקנוּת – שהם נגד העם, מנצלים את העם, והוא רוצה הנהגה במדינת ישראל לטובת אזרחי המדינה ולא על חשבונם.

ישראל אייכלר: למה ראש הממשלה בנימין נתניהו לא מפטר את שר האוצר היום?

ישראל אייכלר: האם מפני שלפיד אשכנזי מתל-אביב?

ישראל אייכלר: איך הוא יכול להחזיק אותו בממשלה?

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אחד השקרים שהולכים היום ברחוב זה שמדינת ישראל היא מדינה יהודית דמוקרטית.

ישראל אייכלר: כך כתוב במגילת העצמאות, הם אומרים.

ישראל אייכלר: הם יוצאים מתוך הנחה שאזרחי ישראל לא יודעים לקרוא.

ישראל אייכלר: במגילת העצמאות שיש לי פה אין אף מילה שנקראת "דמוקרטיה" ואין המילה "לאום".

ישראל אייכלר: יש "מדינה יהודית", והמדינה היהודית – הם מכריזים בזאת על הקמת מדינה יהודית בארץ-ישראל, ויש פה סעיפים ברורים שאומרים שהמדינה תיתן זכויות שוות.

ישראל אייכלר: כדי שאני לא אטעה במילים אני אצטט בדיוק: "מדינת ישראל תהיה פתוחה לעלייה יהודית" וכו', "תהא מושתתת על יסודות החירות, הצדק והשלום לאור חזונם של נביאי ישראל; תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה בלי הבדל דת, גזע ומין; תבטיח חופש דת, מצפון, לשון חינוך ותרבות".

ישראל אייכלר: אבל לא כתובה מילה על דמוקרטיה.

ישראל אייכלר: "לשון, חינוך ותרבות" – האם חינוך חרדי גם הוא מעוגן במגילת העצמאות?

משה זלמן פייגלין: תודה.

ישראל אייכלר: אז, אדוני היושב-ראש, היות שהזמן נגמר, אני רוצה לטעון טענה אחת.

ישראל אייכלר: א.

ישראל אייכלר: ראש הממשלה חייב לפטר היום את שר האוצר, או להחזיר את עמיר פרץ לממשלה.

ישראל אייכלר: לא ייתכן שמפני שהוא אשכנזי מתל-אביב הוא יכול להמשיך להיות בממשלה בשעה שעמיר פרץ משדרות היה חייב להתפטר כשהוא אמר עליו דברים הרבה פחות קשים ממה ששר האוצר אמר על ראש הממשלה.

ישראל אייכלר: דבר שני, מדינת ישראל – –

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: – – היא מדינה יהודית, כך נקבע.

ישראל אייכלר: מדינת הלאום של העם היהודי זה דבר שלא היה ולא נברא ולא יהיה.

ישראל אייכלר: אין לאום יהודי בלי דת יהודית, ולכן כל המושג "מדינת הלאום", יש בזה כוונה לשלול את היותה של מדינת ישראל מדינה יהודית – אלא של הלאום היהודי, משהו אבסטרקטי שאינו מחויב לתרבות ולדת היהודית.

ישראל אייכלר: לכן אני אומר:

ישראל אייכלר: אם הם רוצים מדינה יהודית, רוצים חוק, שיעשו חוק המדינה היהודית או חוק העם היהודי; הלאום היהודי – אין דבר כזה בלי תורת ישראל.

ישראל אייכלר: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת אייכלר.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – חבר הכנסת דוד צור.

דוד צור: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמענו כאן קודם את השר לביטחון פנים לגבי התקופה הקשה הזאת שאנחנו עוברים בה הסלמה ביטחונית, בעיקר בירושלים, והפעולות הננקטות.

דוד צור: אני מקווה מאוד שבאמת נצליח להחזיר את הרגיעה נוכח האירועים הקשים.

דוד צור: השיא של הזוועה, אולי בהשראת הארגון הקיצוני האסלאמי "דאעש", הטבח שנעשה במתפללים תמימים.

דוד צור: ואולי הפעולה המהירה של השוטרים, כולל לצערנו השוטר הדרוזי שנהרג – אני רואה שיש לנו פה אורחים, אנשי דת דרוזים, אז קודם כול אנחנו מאוד מברכים אתכם.

דוד צור: אני חושב שגם הקצין ג'דעאן אסעד, שבאמת חירף את נפשו גם בשמירה על ירושלים, ובסופו של דבר נהרג בפיגוע רצחני – בסך הכול הקהילה הדרוזית תורמת תרומה עצומה.

דוד צור: לצד העניין, כמובן, של המעשים הביטחוניים, אני רוצה להגיד איזה מילה לגבי השיח המתלהם, בעיקר הגזעני, דווקא בתחום הספורט, שראינו בכמה אירועים אחרונים, כולל המשחק בשבת של "בני יהודה" נגד "בני לוד", תופעה שאנחנו רואים יותר ויותר ביציעים, שאולי נובעת מבורות, אולי מהסתה, אולי זו סתם בערות של אנשים חשוכים.

דוד צור: שמענו את הצעקות הגזעניות כנגד שחקן "בני לוד" שהורד פצוע ולאחר מכן גם כלפי מנהל הקבוצה אבו סובחי.

דוד צור: לזכות המשטרה ייאמר שעשו פעולה מהירה – הביאו אותם לבית-המשפט כבר היום.

דוד צור: ביקשו הרחקה מהמגרשים לשלוש שנים, ולצערנו, השופט הסתכל על זה בזלזול רב ואמר: כאילו מה, אתם מטרידים אותי?

דוד צור: ושלח אותם הביתה עם הרחקה בערך לחודשיים.

דוד צור: דווקא שופט אחר – וזאת כבר החלטה שנייה שלו, החלטה מצוינת, של שמאי בקר, אני עוקב אחריו, שהרחיק את המקללים הגזענים כנגד מהראן ראדי מ"מכבי תל-אביב", גם כן קריאות גזעניות, הרחיק אותם ל-30 חודש מהמגרשים.

דוד צור: זו החלטה שהיינו רוצים לראות שתהיה במגרשים; ובכלל, להעביר מסר שבו אחינו ערביי ישראל, רובם ככולם רוצים לחיות אתנו בשלום, לחיות בשקט, ודורשים את השוויון ואת הזכויות.

דוד צור: מדברים פה הרבה על חוק הלאום.

דוד צור: בסך הכול אני בעד חוק הלאום, אני רק בעד חוק לאום שיאחד את העם ולא בעד חוק לאום שיפצל אותו.

דוד צור: לכן אני חושב שטוב עשה אולי השר ליברמן שנכנס כאחראי המבוגר והצליח לדחות בשבוע את ההצבעה ביום רביעי, כדי לא להביא אותנו לצד המפלג.

יחיאל חיליק בר: למה אתה בעד חוק הלאום?

דוד צור: אני חושב שחוק הלאום, כחוק-יסוד, הוא חלק ממסד של חקיקה שצריכה להיעשות, אבל בסופו של דבר חוק לאום שמעמיד את הזהות היהודית והדמוקרטית באותו מקום, וגם לא לוקח גם השראה בהכרח מההלכה לחקיקה, אלא בסופו של דבר הערך הדמוקרטי שווה לערך היהודי.

משה זלמן פייגלין: תודה לחבר הכנסת צור.

משה זלמן פייגלין: אבל זה לא הדיון עכשיו כי הזמן תם.

קריאה: זה מה שיש לך היום במגילת העצמאות.

קריאה: למה אתה רוצה עכשיו, בזמן שיש בעירה?

דוד צור: אז אני חושב שחקיקת יסוד – אני מסכים.

דוד צור: אראל, אני מסכים, נכנסת השנייה, לא שמעת את כל הדברים שאמרתי לפני כן.

יחיאל חיליק בר: – – – הציבור הערבי מרגיש מודר?

יחיאל חיליק בר: למה עכשיו החוק הזה?

יעקב מרגי: זאת האמנות שלהם.

דוד צור: אז אני מסכים שאפשר אולי למצוא עיתוי אחר, אבל חוקי-יסוד שמבוססים על מגילת העצמאות, זה דבר שצריך לעגן אותו.

דוד צור: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: חברי חברי הכנסת, נמצאת אתנו כאן ביציע האורחים משלחת של שיח'ים דרוזים מהכפר ג'וליס.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לקבל אתכם בברכה.

משה זלמן פייגלין: הכנסת מקבלת אתכם בברכה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה שאתם מכבדים אותנו בנוכחות

משה זלמן פייגלין: כם; תודה רבה על מי שאתם; תודה רבה על כך שאתם מוכיחים שניתן גם לשמר את הייחודיות התרבותית המיוחדת והיפה שלכם, לצד נאמנות מלאה והתייצבות כתף אל כתף בשירותה של מדינתנו, מדינת ישראל.

משה זלמן פייגלין: כל הכבוד לכם וכה לחי.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – חבר הכנסת אלכס מילר, בבקשה.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, תודה, ראשית, אני רוצה להתייחס לדיון שנערך היום בוועדת הכספים של הכנסת.

אלכס מילר: שרת הבריאות הציגה את התקציב של משרד הבריאות.

אלכס מילר: מאוד הופתעתי מהצהרות של השרה בדיון, כי יש לי הרגשה שאנחנו בדרך חזרה; במקום להתקדם, אנחנו חוזרים אחורה.

אלכס מילר: כאשר מדינת ישראל עוברת תקופות מאוד קשות, עם קופת-חולים אחת, עם הפרטות, עם ניסיונות להחזיר את הרופאים לישראל, בריחת מוחות – פתאום אנחנו מוצאים את עצמנו ברפורמה.

אלכס מילר: לדעתי, מעטים מאוד במשרד האוצר יודעים להסביר אותה.

אלכס מילר: זאת רפורמה אידיאולוגית, שבאה ומחזירה אותנו לתקופת האבן.

אלכס מילר: אני אנמק, אדוני היושב-ראש.

אלכס מילר: ראשית, כאשר אני שומע את השרה, שאומרת: הרופאים שלנו מרוויחים יותר מדי, והרפורמה תקטין את השכר שלהם – לאן הגענו, אדוני היושב-ראש?

אלכס מילר: אנחנו נלחמים פה יום ולילה, עם ההפגנות של הרופאים, אנחנו מנסים לשפר את המצב של עובדי ציבור, ואז אנחנו שומעים שסוף-סוף יש לנו תחום אחד, שהתחיל לגדול, ואנשים לא בורחים מהארץ כי לא מרוויחים מספיק, אז לבוא ולעצור את זה על-ידי רפורמה שבסך הכול עושה איזה – אתה יודע – הטלת מס ומע"מ, כביכול לחזק משהו שיבוא בעתיד?

אלכס מילר: אני גם הצעתי, אדוני היושב-ראש, שקודם כול יביאו את הרפורמה המלאה, נשקול, נבדוק; אם יהיה צורך גם נחוקק בכל הנושאים שקשורים לתיירות מרפא, וגם לסוגיות שקשורות לבתי-חולים פרטיים, ואז גם נחשוב מאיפה מביאים מקור.

אלכס מילר: אז למה לבוא עכשיו, לפני שמגיעה הרפורמה הגדולה, להטיל מס, להטיל מע"מ?

אלכס מילר: ועכשיו גם מה השרה אומרת – אנחנו מעדיפים שהתיירים, במקום לבתי-חולים פרטיים, יגיעו לבתי-חולים ציבוריים.

אלכס מילר: אז איפה ההיגיון?

אלכס מילר: מצד אחד רוצים לצמצם את התורים בבתי-חולים ציבוריים, ומצד שני באים ודוחפים את כל תיירות המרפא לכיוון זה?

אלכס מילר: ברור שכך התורים לא מצטמצמים.

אלכס מילר: ברור שזה רק ירחיב.

אלכס מילר: אני חושב, אדוני היושב-ראש, לפני שעושים צעד – זה מה שאבא שלי לימד אותי – לפני שעושים צעד כלשהו, תחשוב על ההשלכות.

אלכס מילר: אני חושב שלא חשבו פה על ההשלכות.

אלכס מילר: אני חושב שיש פה קידום של אג'נדה אישית, של קפריזה של בן-אדם אחד.

אלכס מילר: כל התקציב של מדינת ישראל נתקע בגלל הסוגיה הזאת.

אלכס מילר: החוק חשוב, אגב, לפחות מבחינתי – מע"מ אפס גם תקוע בגלל הסוגיה הזאת, רק בגלל קפריזה של בן-אדם אחד, כאשר לדעתי בסופו של דבר נמצא את עצמנו עם חלק, רפורמה שתגיע לכנסת, שכן צריך לעשות אותה וכן נעשה אותה, וכאשר נגיע למצב שנצטרך לחשוב מאיפה מגיע המקור הכספי גם נביא פתרונות.

אלכס מילר: אבל לא לעשות הפוך – קודם לבוא ולקצץ, ואחר כך לחשוב מה עושים עם הכסף.

אלכס מילר: תודה, אדוני היושב-ראש.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת מילר.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': מכובדי היושב-ראש, גברתי השרה וחברים, "אני אחמד, גר באזור המרכז / אני עובד סמוך לגן-ילדים ואחראי על בלוני הגז / מי כמוני נהנה משני העולמות / – – – זה נכון שאני סתם חלאה כפוית טובה / – – – יבוא הרגע בו תפנה לי את הגב / ואז אתקע בך את הגרזן המושחז – – –", אירה לך בגב.

עיסאווי פריג': אלו, חברים, חברי וחברותי חברי הכנסת – אני מתכבד להציג לכם את מילותיו של השיר החדש של הזמר עמיר בניון.

עיסאווי פריג': שיר חדש מהתנור, שבחר לו את הכותרת: "אחמד אוהב ישראל".

עיסאווי פריג': מצעד כוכבי הגזענות, שאנחנו חווים בימים האחרונים, הולך ומתארך.

עיסאווי פריג': זה לא איתמר שמעוני, ראש עיריית אשקלון.

עיסאווי פריג': עכשיו יש לנו הכוכב, זמר, גזען חדש בשם עמיר בניון.

עיסאווי פריג': בשביל עמיר בניון כל ערבי תוקע סכין מושחז, כל ערבי יורה בגב.

עיסאווי פריג': רצה הזמר לתקן את עצמו אחרי שראה את גל התגובות, ואז בעמוד הפייסבוק שלו מה הוא מעלה – הוא מעלה: השיר מביע תחושות בלבד, ולא מעודד אלימות.

עיסאווי פריג': כך כתב עמיר בדף הפייסבוק שלו.

עיסאווי פריג': בניון חש ושר שסטודנט ערבי בירושלים, חלאה כפוית טובה שתתקוף את היהודים, ואחר כך מתרץ ומיתמם שהוא נגד אלימות.

עיסאווי פריג': כלאם פאד'י.

עיסאווי פריג': שטויות.

עיסאווי פריג': עמיר בניון מסית לאלימות.

עיסאווי פריג': עמיר בניון גזען בדיוק כמו איתמר שמעוני ואחרים שהצטרפו למצעד הזה.

עיסאווי פריג': זו הברנז'ה בימים אלה.

עיסאווי פריג': צר לי מאוד להגיד את זה.

דוד רותם: לא תוקעים לנו סכין בגב?

עיסאווי פריג': שמעתי, שמעתי אותך.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לסיים.

עיסאווי פריג': אומנם המילים הן מילותיו של בניון, אבל הן נאמרות בהשראה, ומגיעות מגבוה, מחלק משרי הממשלה ומראש הממשלה; ההשראה שאנחנו רואים אותה בהכרזתו על חוק הלאום: אתה אזרח סוג ב'.

עיסאווי פריג': 66 שנה לא מסתפק במגילת העצמאות.

עיסאווי פריג': אומר את זה.

עיסאווי פריג': אז יש לי דבר אחד לבקש, אדוני: אל תגנו את עמיר בניון, אל תגנו את איתמר שמעוני.

עיסאווי פריג': הם התלמידים שלכם, ולא יפה שמורים מנסים להתנער מתלמידיהם.

עיסאווי פריג': הם עושים בדיוק מה שלימדתם אותם לעשות, אומרים מה שהכנסתם לפיהם.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': אנחנו ממש לא צריכים את הגינוי הצבוע שלכם.

עיסאווי פריג': תודה וסליחה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להודות לכל אלה שמתנגדים לחוק הלאום, ומנמקים את התנגדותם, ובצדק, בכך שזה חוק גזעני, חוק שפוגע בעקרון השוויון, חוק ששולל את זכויות המיעוט רק בגלל היותם ערבים.

טלב אבו עראר: לכל אלה אני אומר שהאווירה שהחוק יוצר היא אווירה אשר קיימת במדינה בכל שנות קיומה.

טלב אבו עראר: רק שעכשיו הממשלה – והעומד בראשה, הגיבור נתניהו – מעוניינת לעשות את זה במסגרת חוק-יסוד.

טלב אבו עראר: לכן אני שואל: כולנו מתנגדים, כולל כמה שרים שמתנגדים, רק לא למהות אלא לניסוח.

טלב אבו עראר: מתי היה שוויון שהולך להיפגע, כשמיום שקמה המדינה הזאת זה לא היה ולא נברא.

טלב אבו עראר: הרי יישוב ערבי בדואי, עוקרים, ובמקומו מקימים יישוב יהודי.

טלב אבו עראר: זו דוגמה ראשונה לשוויון במדינה הזאת.

טלב אבו עראר: הורסים בתיהם של פלסטינים שמבצעים פיגועים ולא הורסים בתיהם של טרוריסטים יהודים שעושים עבירה – לא פיגוע, אלא מעבר לכך, שהם שורפים אדם בעודו חי.

טלב אבו עראר: בתיהם לא נהרסים.

טלב אבו עראר: וכל העולם עוקב אחרי זה ומסתכל, איך אתה, כמדינה דמוקרטית, ככה אתה אומר, הורס בית של ערבי, ומשאיר בית של יהודי, ואפילו בחלק מהמקרים מקבלים שי.

טלב אבו עראר: כאשר ממשלת ישראל מנעה מהמוסלמים להיכנס למסגד אל-אקצא שלהם, כאשר העבירו חוקים גזעניים דוגמת חוק הלאום, באווירת ה"עליהום" התקשורתית המסיתה נגד הערבים בארץ הזאת; כשילדים חסרי ישע, זקנים ונשים, נהרסו בתיהם, ונשארו ללא קורת גג בנגב – כל אלה, חברי, מעידים בוודאות ששוויון לא היה ולא נברא, ואין צורך בחוק לאום בשביל לומר שמדינת ישראל היא מדינה יהודית של כל אזרחיה היהודים.

טלב אבו עראר: לחוק זה יש יתרון אחד, אולי, שהוא חשיפת פניה המכוערות של מדינה זו בפני העולם, שהיא מדינת גזענות, טרנספר לערבים.

טלב אבו עראר: וגם קראתי – בעשר השניות שנותרו לי – שישנו סעיף בחוק שקובע שהמשפט העברי ישמש מקור השראה לכנסת.

טלב אבו עראר: אתה יכול להסביר לי, היושב-ראש, מה זה אומר?

משה זלמן פייגלין: בשמחה.

טלב אבו עראר: במילה קצרה, מה זאת אומרת?

משה זלמן פייגלין: בשמחה אני אסביר לך.

משה זלמן פייגלין: אגב, זה נוסח על-ידי איש קדימה, חבר הכנסת דיכטר.

משה זלמן פייגלין: זה בא ואומר שכפי שאתה, חבר הכנסת טלב אבו עראר, בוודאי מבקש לשאוב את השראתך לגבי טוב ורע מתוך תרבותך, גם העם היהודי, את עקרונות הטוב והרע, המוסר – אתה יודע, מה למעלה מה למטה – אמור לשאוב – – –

טלב אבו עראר: שכאילו אין מעמד לכנסת?

טלב אבו עראר: אין מעמד לחוק?

טלב אבו עראר: אין מעמד לכנסת, כאילו?

משה זלמן פייגלין: שאלת אז אני עונה לך.

משה זלמן פייגלין: – – – אמור לשאוב מנכסי צאן תרבותו.

טלב אבו עראר: אני שואל.

משה זלמן פייגלין: ככה אני מבין את הסעיף הזה.

טלב אבו עראר: ככה אתה מבין את הסעיף הזה?

באסל גטאס: לא על חשבון הזמן שלו.

משה זלמן פייגלין: כבר עבר הזמן שלו.

משה זלמן פייגלין: מזמן.

משה זלמן פייגלין: אבל בוא נסיים באמת.

טלב אבו עראר: חברים, השארתם מדינה יהודית ללא שום בסיס של דמוקרטיה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: עד שחבר הכנסת ברכה מגיע לדוכן, הודעה של סגן מזכירת הכנסת.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 44) (תיקון), התשע"ה–2014, שהחזירה ועדת הכספים של הכנסת.

נאזם בדר: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, אדוני.

משה זלמן פייגלין: 1.

משה זלמן פייגלין: כישלונה בתחום המדיני, הכלכלי והביטחוני

משה זלמן פייגלין: 3.

משה זלמן פייגלין: אוזלת ידה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת ברכה.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

מוחמד ברכה: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, פשוט נאמרו מילים למכביר בכל מה שקשור לחוק הלאום, ומבקריו הרחוקים ממני פוליטית גם לא חסכו את שבטם, שזה חוק גזעני, מזיק וכו'.

מוחמד ברכה: אבל אני רוצה לעמוד רק על נקודה אחת, על האמירה שיינתנו זכויות אישיות פרטיות לאזרחים הלא-יהודים, זאת אומרת לאזרחים הערבים.

מוחמד ברכה: אני שמעתי את היושב-ראש לפני רגע מדבר בשבחם של אחינו הדרוזים, שהם יכולים כך וכך וגם לשמור על תרבותם ועל זה.

מוחמד ברכה: יפה.

מוחמד ברכה: מה, האזרחים הערבים הם מהגרים?

מוחמד ברכה: מהגרי עבודה?

מוחמד ברכה: הם נקלעו לכאן במקרה?

מוחמד ברכה: הם אזרחים על-תנאי אצל חלאות גזעניות למיניהן?

משה זלמן פייגלין: לא כל כך הבנתי.

משה זלמן פייגלין: כיוון שאתה מתייחס אלי אני מרשה לעצמי לענות לך.

מוחמד ברכה: לא, לא, לא אליך.

מוחמד ברכה: לא אליך.

משה זלמן פייגלין: הייתה לך בעיה עם זה שבירכתי את השיח'ים הדרוזים?

מוחמד ברכה: לא אליך, לא אליך, לא אליך.

משה זלמן פייגלין: משהו הפריע לך בברכה שנתתי לדרוזים?

מוחמד ברכה: לא.

מוחמד ברכה: דיברת על שמירה על התרבות.

מוחמד ברכה: אנשים הם לא רק יחידים, לא רק פרטים.

מוחמד ברכה: לא רק אינדיבידואלים.

מוחמד ברכה: אלה אנשים שיש להם תרבות, יש להם מנהגים, יש להם מסורת, יש להם שפה.

משה זלמן פייגלין: נכון.

מוחמד ברכה: יש להם השתייכות לאומית.

משה זלמן פייגלין: נכון.

משה זלמן פייגלין: נכון, בוודאי.

מוחמד ברכה: אבל בחוק המוצע כאן מדובר על אנשים חסרי תווי פנים, שיש להם זכויות אישיות, אינדיבידואליות.

מוחמד ברכה: הם לא שייכים לעם, הם לא שייכים לתרבות, הם לא שייכים לשפה, הם לא שייכים לסדר עדיפות אחר אולי, לצרכים אחרים אולי.

מוחמד ברכה: הרי חוק הלאום בא להשלים מושג שקיים זה שנים, אבל במקום אחר, על אדמת הלאום.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, האדמות שהופקעו מהערבים, שנגזלו – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת סילבן שלום, בבקשה לשבת.

משה זלמן פייגלין: תודה.

מוחמד ברכה: – – – שנגזלו מהאזרחים הערבים, הועברו לרשות המדינה או הקרן הקיימת ונקראו "אדמות הלאום".

מוחמד ברכה: ומייד אתה, כאזרח ערבי, יוצא מן ההגדרה.

מוחמד ברכה: אם זה לא הפרדה גזעית-גזענית, אם זה לא אפרטהייד, מהו אפרטהייד?

מוחמד ברכה: מהו?

אראל מרגלית: לא הבנתי.

אראל מרגלית: אני לא הבנתי איפה אתה מאשים.

מוחמד ברכה: אני אומר שהחוק מדבר על זכויות אישיות, לא על זכויות קולקטיביות.

מוחמד ברכה: יש יהודים ויש עב"מים.

מוחמד ברכה: זה מה שיש בארץ.

מוחמד ברכה: עב"מים, אנשים – לא תווי פנים, לא שפה, לא שום דבר.

מוחמד ברכה: אנשים שחלפו כאן במקרה, ואז המדינה מרעיפה עליהם בטוב-לבה כאילו זכויות אישיות, למשל הזכות להיות עבדים, הזכות להיות עובדים בסטטוס נמוך; כל מיני דברים כאלה שאנחנו רגילים להם כבר בפרקטיקה.

מוחמד ברכה: הדבר השני שאף אחד לא שם לב אליו – שהצעת החוק תחסל כל אפשרות למשא-ומתן פוליטי-מדיני עם העם הפלסטיני.

מוחמד ברכה: איך אפשר לדון עם מדינת ישראל שהיא חסרת גבולות?

מוחמד ברכה: אין לה גבולות מוגדרים.

משה זלמן פייגלין: תודה.

מוחמד ברכה: כל ממשלה יכולה לבוא ולהגיד: ישראל היא כזאת וכזאת, ואז להגיד "ירושלים רבתי" ולהגיד "גושי ההתנחלויות" וכל מיני דברים כאלה, וזה יהודים.

מוחמד ברכה: אז על מה אתה תדון?

מוחמד ברכה: על מה תדון גם בעניין של זכות השיבה, בעניין של שאלת הפליטים?

דוד רותם: אין זכות שיבה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

מוחמד ברכה: זה חוק שהוא אנטי-שלום, אנטי-אזרחות, אנטי-שוויון, אנטי-דמוקרטיה.

מוחמד ברכה: זה חוק אפרטהייד.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: תיחנק אתו, מר רותם.

משה זלמן פייגלין: נו, באמת.

מוחמד ברכה: כן.

מוחמד ברכה: אין תשובה אחרת למי שאומר שאין עם פלסטיני ואין שפה ואין – שייחנק, וגם אתה.

משה זלמן פייגלין: לא הוסיפה לך הרבה כבוד, האמירה הזאת.

מוחמד ברכה: גם אתה.

משה זלמן פייגלין: אז אני מבקש ממך עכשיו לצאת מן האולם.

מוחמד ברכה: אני יוצא.

שלי יחימוביץ': צריך שלוש קריאות.

משה זלמן פייגלין: עכשיו, עכשיו לצאת.

משה זלמן פייגלין: לא קריאה ראשונה ולא קריאה שנייה ולא קריאה שלישית.

משה זלמן פייגלין: נא לצאת מהאולם.

מוחמד ברכה: אני ממילא יוצא.

שלי יחימוביץ': לא, אבל צריך קריאה ראשונה, שנייה ושלישית.

מוחמד ברכה: לא, אני לא צריך.

מוחמד ברכה: אני ממילא יוצא.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש ממך עכשיו לצאת.

משה זלמן פייגלין: תודה.

שלי יחימוביץ': ועדת האתיקה קבעה שאי-אפשר שלוש קריאות בזו אחר זו.

משה זלמן פייגלין: אין אפילו קריאה אחת, גברתי, כשמקללים את היושב-ראש.

שלי יחימוביץ': זה לא בניגוד לתקנון?

שלי יחימוביץ': מה זאת אומרת?

משה זלמן פייגלין: זה מה שיש.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש – – –

תמר זנדברג: – – –

משה זלמן פייגלין: אני קצת – אני חייב לומר לכם – – –

מוחמד ברכה: חברים, אל תתרגשו.

מוחמד ברכה: אני ממילא התכוונתי לצאת.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ברכה, זה בסדר.

משה זלמן פייגלין: אנא תצא החוצה.

משה זלמן פייגלין: הכול בנחת.

תמר זנדברג: זה לא קשור אליך.

תמר זנדברג: יש תקנון בכנסת.

תמר זנדברג: מה קרה?

משה זלמן פייגלין: אני קצת מתפלא על חברי הכנסת שמגינים על כך שמקללים האחד את השני ואת היושב-ראש.

שלי יחימוביץ': יכול להיות – – –

משה זלמן פייגלין: נתנו לכולם לדבר בנחת, אבל – – –

אילן גילאון: זה קיצור הליכים?

אילן גילאון: במקום שלוש קריאות, אחת?

משה זלמן פייגלין: אוקיי.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, רבותי, הדובר הבא, רבותי, הוא חבר הכנסת – – –

יצחק הרצוג: רגע, רצית לברך את האורחת.

משה זלמן פייגלין: אני מברך.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא הוא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

משה זלמן פייגלין: ועד שחבר הכנסת זחאלקה יעלה לדבר – אתה יכול לבוא – אני מבקש לברך את הגברת אליזבט וורן, חברת קונגרס.

יצחק הרצוג: סנאט.

משה זלמן פייגלין: חברת הסנאט.

משה זלמן פייגלין: סנטורית ממדינת מסצ'וסס.

משה זלמן פייגלין: Welcome to Jerusalem, Mrs.

משה זלמן פייגלין: Warren.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, שלוש דקות.

משה זלמן פייגלין: מסצ'וסטס.

אילן גילאון: אדוני, אתה יכול לחזור שוב על השם של האורחת?

משה זלמן פייגלין: אליזבט וורן.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, גבירותי ורבותי חברי הכנסת – –

משה זלמן פייגלין: כן, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: – – לפני שנולד, עוד לפני שנולד, ולפני שהוקם וקרם עור וגידים והפך למציאות, הרעיון של מדינת לאום יהודית, הוא זכה לביקורת שהיא תקפה גם היום.

ג'מאל זחאלקה: 1939, הקונגרס הציוני שנאסף בבית-המלון "בילטמור" בניו-יורק מחליט להקים Commonwealth יהודי בפלשתינה.

ג'מאל זחאלקה: שנה לאחר מכן כותבת האינטלקטואלית היהודייה חנה ארנדט, שהייתה ציונית בדרכה, דרך אגב, לא אנטי-ציונית, ברחה מהנאצים בגרמניה והשתכנה בארצות-הברית, מאמר חריף מאוד נגד הרעיון, ואמרה בו שאתם מציעים לפלסטינים תושבי הארץ אזרחות סוג ב'.

ג'מאל זחאלקה: ככה היא כתבה, 1941.

משה זלמן פייגלין: והיא אמרה את המילה "פלסטינים"?

ג'מאל זחאלקה: פלשתינה, בטח.

ג'מאל זחאלקה: פלשתינה–ארץ-ישראל.

ג'מאל זחאלקה: ככה זה, Palestine, נכתב באנגלית.

ג'מאל זחאלקה: היא כתבה באנגלית, לא בעברית.

משה זלמן פייגלין: אני אשמח לראות את המסמך.

ג'מאל זחאלקה: טוב.

ג'מאל זחאלקה: אני מציע לך לקרוא אותה.

ג'מאל זחאלקה: כמובן, אתה נמצא בעולם הנגדי שלה – –

משה זלמן פייגלין: רק ביקשתי שתראה לי את הכתוב.

משה זלמן פייגלין: את המקור.

ג'מאל זחאלקה: – – כי היא, איך אומרים, יש לה תפיסות אנושיות ונגד טוטליטריות ולאומנות קיצונית.

ג'מאל זחאלקה: אז תקשיב קצת, תלמד קצת.

חנא סוייד: מה, אתה יושב כאן על תקן reviewer?

משה זלמן פייגלין: סתם, מעניין אותי – – –

ג'מאל זחאלקה: היא כתבה, בחייך, היא הייתה אנטי-נאצית.

ג'מאל זחאלקה: אנטי-פאשיסטית.

ג'מאל זחאלקה: אתה פאשיסט.

ג'מאל זחאלקה: אתה סתם פאשיסט.

משה זלמן פייגלין: אה, אוקיי.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש – – –

ג'מאל זחאלקה: תן להמשיך לדבר.

משה זלמן פייגלין: לא, אני לא אתן לך להמשיך לדבר.

ג'מאל זחאלקה: זה לא קללה בשבילך.

ג'מאל זחאלקה: פאשיסט זה מחמאה.

משה זלמן פייגלין: אני לא אתן לך להמשיך לדבר, למרות העובדה שדבריך דווקא היו מאוד מעניינים.

ג'מאל זחאלקה: היא כתבה – – –

משה זלמן פייגלין: לא, אתה תפסיק עכשיו לדבר.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא תפסיק אותי.

משה זלמן פייגלין: אני בוודאי אפסיק אותך – –

ג'מאל זחאלקה: אתה לא תפסיק אותי.

משה זלמן פייגלין: – – משום שלא תכנה יושב-ראש "פאשיסט".

ג'מאל זחאלקה: אתה לא תפסיק אותי.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא תפסיק אותי – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש מהסדרנים – אני מבקש מהסדרנים להוריד את הדובר ממקומו.

ג'מאל זחאלקה: – – אני מאבחן שאתה פאשיסט.

ג'מאל זחאלקה: פאשיסט דוגל בעליונות לאומית על אחרים, הוא אנטי-דמוקרט.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול להוריד אותי באמצע הדברים – – –

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: ודאי שאני יכול.

משה זלמן פייגלין: הנה אני מוריד אותך.

ג'מאל זחאלקה: מה זה פה?

ג'מאל זחאלקה: מה זה פה?

ג'מאל זחאלקה: אני לא אתן לך.

ג'מאל זחאלקה: אני אמשיך לדבר, אתה לא תוריד אותי.

ג'מאל זחאלקה: מה זה, הפאשיזם משתלט פה.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, אתה יכול לשבת בנחת.

ג'מאל זחאלקה: זה בדיוק מה שאתה עושה.

ג'מאל זחאלקה: אתה פאשיסט וגזען.

ג'מאל זחאלקה: בושה וחרפה, מתנחל כמוך.

ג'מאל זחאלקה: מה זה, הוא לא יכול להוציא אותי ככה.

ג'מאל זחאלקה: זה בניגוד לחוק.

שלי יחימוביץ': בחייך, התחלקת על השכל?

שלי יחימוביץ': (חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה יוצא מאולם המליאה.

שלי יחימוביץ': )

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת, לא ביקשתי להוציא את זחאלקה, ביקשתי להוריד אותו מהדוכן.

קריאה: לפחות בשביל האורחת – – –

משה זלמן פייגלין: מבחינתי חבר הכנסת זחאלקה יכול להישאר – לשוב לכיסאו.

קריאות: – – –

מיקי רוזנטל: אתה לא יכול להיות צנזור פה, אתה לא תגיד לאנשים מה להגיד ומה לא להגיד.

מיקי רוזנטל: מה קורה לכם?

שלי יחימוביץ': – – –

קריאות: – – –

ג'מאל זחאלקה: זה אמירה פוליטית, מה יש לך?

ג'מאל זחאלקה: זה מחמאה בשבילך.

ג'מאל זחאלקה: זה – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי, אני גם מקבל עכשיו עדכון ממזכיר הכנסת – – –

ג'מאל זחאלקה: זה מחמאה, זה מחמאה – – – ניאו-נאצי אתה.

משה זלמן פייגלין: – – – אני מקבל עכשיו עדכון ממזכיר הכנסת שמה שנעשה עכשיו נעשה בהחלט בהתאם לתקנון.

ג'מאל זחאלקה: איזה תקנון?

ג'מאל זחאלקה: איזה תקנון?

משה זלמן פייגלין: בהחלט בהתאם לתקנון.

משה זלמן פייגלין: מי שמקלל חבר כנסת אחר, ובוודאי את היושב-ראש, לא יכול להמשיך לדבר.

משה זלמן פייגלין: הדברים ברורים ופשוטים.

ג'מאל זחאלקה: הפאשיזם לא יעבור.

ג'מאל זחאלקה: לא ניתן לפאשיזם לעבור.

באסל גטאס: הפאשיזם לא יעבור.

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: אני חושב שמי שקם להגן על התנהגות כזאת צריך לפשפש במעשיו.

משה זלמן פייגלין: רבותי, יסכם – – –

קריאות: – – –

ג'מאל זחאלקה: על זה בדיוק דיברה חנה ארנדט, על זה בדיוק.

ג'מאל זחאלקה: על פאשיסטים כמוך – –

משה זלמן פייגלין: יפה.

משה זלמן פייגלין: השתכנעתי לחלוטין.

ג'מאל זחאלקה: – – שיתייחסו לערבים – סוג ב'.

ג'מאל זחאלקה: ככה זה בדיוק, ואת זה לא רצית לשמוע.

משה זלמן פייגלין: חן חן לכם, חברי הכנסת הערבים.

משה זלמן פייגלין: יסכם את הדיון חבר הכנסת יובל שטייניץ.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

קריאות: – – –

ג'מאל זחאלקה: אני מבקש לסגור את הישיבה.

באסל גטאס: או שהוא יחזור וידבר או שאף אחד לא ידבר.

חנא סוייד: בושה וחרפה.

ג'מאל זחאלקה: תפסיק את הישיבה.

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי, רבותי.

משה זלמן פייגלין: אז אם תשב אני אסביר לך.

באסל גטאס: – – – נגד הפאשיסט – – –

שלי יחימוביץ': מיום שהגעת לכנסת – – –

ג'מאל זחאלקה: – – – חנה ארנדט נגד אנשים כמוך.

ג'מאל זחאלקה: אתם צריכים לשמוע מה אמרה חנה ארנדט.

ניצן הורוביץ: אתה לא יכול לעשות מה שאתה רוצה – – –

מסעוד גנאים: בושה לך – – –

קריאות: – – –

באסל גטאס: יובל שטייניץ, אני מבקש ממך לרדת, ותיתן – תבקש מג'מאל זחאלקה להשלים את דברו, אם יש לך כבוד עצמי.

יובל שטייניץ: גבירותי ורבותי – – –

קריאות: – – –

קריאה: אי-אפשר להמשיך ככה.

קריאה: מה קרה?

יובל שטייניץ: חברי הכנסת, גבירותי ורבותי, אפשר בהחלט להמשיך ככה.

יובל שטייניץ: קרה כאן לפנינו דבר חמור, דבר חמור – – –

שלי יחימוביץ': – – – לך.

שלי יחימוביץ': אל תנהל את הישיבה הזאת.

שלי יחימוביץ': אל תנהל את הישיבה הזאת.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לומר שני דברים.

משה זלמן פייגלין: רגע, רגע, רגע, אדוני, חכה.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לומר שני דברים.

משה זלמן פייגלין: ראשית, רבותי – – –

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת זחאלקה, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

ג'מאל זחאלקה: תתנצל.

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת – – –

ג'מאל זחאלקה: הפאשיזם לא יעבור.

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת – –

שלי יחימוביץ': אתה לא יכול לנהל את הישיבה הזאת.

משה זלמן פייגלין: – – אם אתם חושבים שאני מתכוון להיכנע לאלימות מילולית מן הסוג הזה, אתם טועים.

קריאה: איזה אלימות?

קריאה: מה קרה?

קריאה: אמרו לך שאתה פאשיסט.

קריאה: אתה פאשיסט, מה הבעיה?

משה זלמן פייגלין: אם אתם באמת רוצים תשובה, אני אתן לכם תשובה.

קריאות: – – –

באסל גטאס: אתה תרד מהבמה.

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי, אם אתם מבקשים להשתלט על הדיון בצעקות, זה לא יעזור לכם.

משה זלמן פייגלין: אם אתם רוצים תשובה, אני אתן לכם.

באסל גטאס: אתה תלך משם.

באסל גטאס: אתה תלך מהבמה.

משה זלמן פייגלין: רבותי, חברי הכנסת, נדמה לי שכל חברי הכנסת שהיו כאן בשעה האחרונה היו יכולים רק להתרשם מן הצורה הרגועה והנינוחה שבה אני מנהל את הדיון, בין שדעותיו של הדובר נוחות לי ובין שלאו.

משה זלמן פייגלין: זו נקודה ראשונה.

תמר זנדברג: – – –

משה זלמן פייגלין: נקודה שנייה – – –

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: שאלתם, אז אני עונה.

עפו אגבאריה: – – – אתה לא בצורה רגועה.

עפו אגבאריה: אתה רוצה שגם הסנטורית תראה, יא פאשיסט.

יחיאל חיליק בר: תתנצל.

משה זלמן פייגלין: נקודה שנייה, כאשר עולה חבר כנסת ופשוט מקלל – "שתיחנק", זה היה הביטוי שהוא השתמש – –

שלי יחימוביץ': אתה לא יכול לנהל את זה – –

קריאות: – – –

שלי יחימוביץ': – – תוריד את עצמך מהבמה.

קריאה: איזה – – –

משה זלמן פייגלין: – – כלפי חבר כנסת אחר.

משה זלמן פייגלין: טוב, לא נראה שאתם באמת מעוניינים בתשובה, אז אני אוותר על התשובה.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת שטייניץ.

מיקי רוזנטל: לא לא לא לא לא.

מיקי רוזנטל: אין דבר כזה – – –

קריאות: – – –

יובל שטייניץ: תודה.

יובל שטייניץ: אפשר להמשיך בהתפרעות, ואפשר להאזין.

משה זלמן פייגלין: סעיף 42 – לכו וחפשו.

משה זלמן פייגלין: זה מה שאומר לי – – –

יובל שטייניץ: חברת הכנסת יחימוביץ, בכנסת שלנו יש חופש ביטוי וחופש דיבור, אבל אמירות מהסוג "פאשיסט", "ניאו-נאצי" או "בוגד", כלפי כל חבר כנסת – –

קריאות: – – –

יובל שטייניץ: – – קל וחומר כלפי יושב-ראש הישיבה, הן דברים – דברים שלא יכולים – – –

שלי יחימוביץ': אתה צריך להגן על – – –

יובל שטייניץ: אני אומר את דעתי, חברת הכנסת יחימוביץ.

יובל שטייניץ: אלה דברים – ביטויים כמו פאשיסט, או בוגד, או ניאו-נאצי – – –

שלי יחימוביץ': הוא לא אמר את זה.

יובל שטייניץ: הוא כן אמר "ניאו-נאצי" ו"פאשיסט" – –

משה זלמן פייגלין: זה בוודאי מה שנאמר.

יובל שטייניץ: – – שמעתי במו-אוזני.

יובל שטייניץ: הוא אמר ליושב-ראש "פאשיסט" ו"ניאו-נאצי".

יובל שטייניץ: אלה דברים שלא יכולים רק לחכות לוועדת האתיקה.

שלי יחימוביץ': יש גבול, יש גבול.

שלי יחימוביץ': הוא לא אמר – – –

קריאות: – – –

יובל שטייניץ: אלה דברים שצריכים לקטוע בעודם באבם, כי ביטויים מהסוג הזה, של פאשיסט ובוגד – –

ג'מאל זחאלקה: זה בדיוק הפאשיזם.

ג'מאל זחאלקה: זה בדיוק הפאשיזם.

יובל שטייניץ: – – זה הרס הדמוקרטיה והרס היכולת להידבר אחד עם השני.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת זחאלקה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת זחאלקה.

יובל שטייניץ: אני מתפלא; אני מתפלא על מי שכאן מוכן לתת יד לביטויים האלה.

יובל שטייניץ: אני זוכר איך כולנו הזדעזענו אחרי שהיו כאלה שקראו לראש ממשלה בישראל "בוגד".

אבישי ברוורמן: על רבין אמרתם את זה.

אבישי ברוורמן: על רבין אמרתם את זה.

קריאות: – – –

יובל שטייניץ: ואמרנו: יותר לא יגידו כאן, בכנסת, ובכלל – לא "פאשיסט", ולא "בוגד", ולא "ניאו-נאצי".

קריאות: – – –

יובל שטייניץ: הוא אמר, את לא שמעת, הוא אמר "ניאו-נאצי".

יובל שטייניץ: אני שמעתי.

קריאה: הוא לא אמר "ניאו-נאצי".

קריאה: הוא לא אמר "ניאו-נאצי".

קריאה: הוא אמר "פאשיסט".

יובל שטייניץ: אחרי שהוא ירד מהבמה הוא גם אמר "ניאו-נאצי".

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת, רגע אחד.

יובל שטייניץ: חבל שיש כאן – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת שטייניץ, חבר הכנסת שטייניץ.

יובל שטייניץ: – – התפרעות על דברים כל כך מובנים מאליהם.

יובל שטייניץ: יש פה חופש ביטוי מלא, אבל בשום פרלמנט בעולם – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת שטייניץ.

יובל שטייניץ: – – לא יאפשרו לקרוא ליושב-ראש הישיבה "פאשיסט" או "ניאו-נאצי" או "בוגד".

אילן גילאון: – – – על הדוכן הזה.

אילן גילאון: מי הוריד אותה בגלל זה?

אילן גילאון: תאמין לי, "פאשיזם" זה מחמאה.

אילן גילאון: כן.

יובל שטייניץ: הוא אמר.

יובל שטייניץ: אבל אני שמעתי, זהבה.

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת – – –

אילן גילאון: – – – אחרי שהוא מוריד בקריאה אחת חבר כנסת.

אילן גילאון: אתה לא מתבייש?

אילן גילאון: אתה לא מתבייש?

אילן גילאון: "רוחי לעזה, יא ח'אינה.

אילן גילאון: "

יובל שטייניץ: לא, אני לא מתבייש.

יובל שטייניץ: אני חושב שביטויים כמו פאשיסט וניאו-נאצי הם ביטויים שמצדיקים הורדה מדוכן הנואמים ואפילו הוצאה מאולם המליאה.

קריאות: – – –

אילן גילאון: מה עשיתם למירי רגב כשהיא אמרה "בוגדת" לחברת הכנסת זועבי?

אילן גילאון: מה עשיתם לה?

אילן גילאון: הוציא – – – מהאולם.

אילן גילאון: יש לך מוסר כפול.

משה זלמן פייגלין: טוב, אני מבקש מהסדרנים להושיב את חברי הכנסת במקום, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אני קורא לסדרנים להושיב את חברי הכנסת שמפריעים לדיון.

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי, אני אאפשר.

משה זלמן פייגלין: יובל – – –

יובל שטייניץ: למה לא לשאול אותו, הוא מספיק ישר בשביל להגיד לך שהוא אמר.

יובל שטייניץ: תסתכלי בהקלטה.

משה זלמן פייגלין: אני אאפשר ליושב-ראש האופוזיציה חבר הכנסת הרצוג – – –

ג'מאל זחאלקה: זה בדיוק מה שאמרה חנה ארנדט – – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש מהסדרנים להושיב את הדוברים.

יובל שטייניץ: חבר הכנסת זחאלקה הנכבד מאוד, יש לך פה זכות דיבור מלאה – –

קריאה: לא, אין לו.

יובל שטייניץ: – – אבל אתה, כשאתה קורא ליושב-ראש "פאשיסט", אתה שולל מעצמך את זכות הדיבור באותה ישיבה.

משה זלמן פייגלין: נכון מאוד.

יובל שטייניץ: בפעם הבאה, תחסוך ממך ומכולנו את הביטויים פאשיסט וניאו-נאצי, ותוכל לדבר פה על חנה ארנדט כמה שתרצה.

משה זלמן פייגלין: טוב, אני רוצה רק להודיע פה הודעה, חבר הכנסת שטייניץ.

משה זלמן פייגלין: לאחר שתסיים, אני אאפשר – אני אאפשר – מכיוון שיש כאן סערת רוחות, אני אאפשר ליושב-ראש האופוזיציה חבר הכנסת הרצוג, בשם האופוזיציה – – –

אבישי ברוורמן: – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ברוורמן, אין צורך לצעוק.

משה זלמן פייגלין: אני משוכנע שיושב-ראש האופוזיציה רהוט דיו, רהוט דיו כדי לייצג אתכם ולומר את טענותיכם, והוא יעשה זאת מן הצד, לאחר דבריו של יובל שטייניץ.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש עכשיו להמשיך את הדיון.

משה זלמן פייגלין: בבקשה לשבת.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

יובל שטייניץ: האמת שרציתי לפתוח את דברי בהמשך לדבריך ולברך את חברת הסנאט, את הסנטורית אליזבט וורן – –

קריאות: – – –

יובל שטייניץ: – – סנטורית דמוקרטית – –

משה זלמן פייגלין: לא.

משה זלמן פייגלין: עכשיו אתם מפריעים לעצמכם.

יובל שטייניץ: – – ממסצ'וסטס, שהיה לי הכבוד היום להיפגש אתה ולשוחח אתה על בעיות הביטחון – –

אבישי ברוורמן: בכל העולם מסתכלים על הפרלמנט הישראלי – – –

יובל שטייניץ: – – של מדינת ישראל, על סוגיית הגרעין האיראני – –

אבישי ברוורמן: – – – בן-גוריון מתבייש – – –

יובל שטייניץ: – – ועל בעיות האזור.

משה זלמן פייגלין: רגע, רגע, רגע, רגע, רגע, אי-אפשר לשמוע.

יובל שטייניץ: ברוכה הבאה לישראל, הסנטורית אליזבט וורן, וגם השגריר שפירו שמתלווה אליה.

עפו אגבאריה: – – –

יובל שטייניץ: אפשר למחוא כפיים לאורחת הנכבדה.

יובל שטייניץ: תודה.

יובל שטייניץ: (מחיאות כפיים)

יובל שטייניץ: רבותי, חברי הכנסת – –

קריאה: – – –

יובל שטייניץ: – – לפני כמה שעות התבשרנו על כך שבווינה הוחלט – –

באסל גטאס: – – –

יובל שטייניץ: – – על הארכת שיחות הגרעין בשישה חודשים נוספים.

יובל שטייניץ: אני רוצה בפתח דברי לברך את ארצות-הברית ואת יתר המעצמות של ה-P5 1 – –

קריאה: – – –

יובל שטייניץ: – – על כך שלא נכנעו לתכתיבים האיראניים ושלא הסכימו לחתום על הסכם גרעין עם איראן שעלול לאיים על שלום ישראל, על שלום המזרח התיכון ועל ביטחון העולם כולו.

יובל שטייניץ: מה שקרה בווינה היום, חוסר ההצלחה לסכם הסכם גרעין סביר והגיוני עם איראן, מעיד כאלף עדים על כך שלא נוצרו התנאים המינימליים, הבסיסיים ביותר, שמאפשרים הסכם סביר ורציני בתחום הגרעין עם איראן.

יובל שטייניץ: האיראנים, בדיוק כמו בתקופת אחמדינג'אד, גם בתקופת רוחאני עדיין מסרבים לוותר על כוונתם להפוך למדינת סף גרעינית; עדיין מסרבים לוותר על כל או רוב הצנטריפוגות להעשרת אורניום; עדיין מתעקשים להמשיך במחקר ופיתוח של צנטריפוגות מתקדמות יותר; ועדיין ממשיכים לרמות ולהסתיר את הניסויים הגרעיניים, או במנגנונים של נשק גרעיני, שנעשו בעבר בפרצ'ין ובמקומות נוספים באיראן.

יובל שטייניץ: לאור העקשנות האיראנית, לאור הסרבנות האיראנית, לאור שיטות הדחייה והמרמה, טוב עשתה ארצות-הברית וטוב עשו נציגי המעצמות שלא חתמו על הסכם רע, מביש ומסוכן עם איראן.

יובל שטייניץ: הדבר הזה גם מעיד על כך שרמת הלחץ הכלכלי על איראן איננה מספקת, וכדי להגיע לתוצאות טובות, וכדי לכפות על איראן לוותר על יכולותיה הגרעיניות ועל היותה מדינת סף גרעינית, יש להמשיך לשמר את הסנקציות הכלכליות, ואף להגבירן ולהעצימן, על מנת להכריח לבסוף את איראן לוותר על היכולות הגרעיניות הדואליות שלה, שהן גם אזרחיות אבל גם צבאיות.

יובל שטייניץ: מדינת ישראל תמשיך לעקוב מקרוב, בדריכות ובדאגה, אחרי המשא-ומתן בין המעצמות לבין איראן ולעשות את כל המאמצים להסביר, לשכנע, לחלוק מודיעין, כדי למנוע הסכם רע ולקדם הסכם טוב, מלא ומספק שיסיר את סכנת הגרעין האיראני, את איום הגרעין האיראני מעל ראשינו ומעל ראשי העולם כולו.

יובל שטייניץ: בצד הברכות למעצמות, גם למדינת ישראל הייתה תרומה צנועה בנושא הזה – למאמצים שלנו, לדיאלוג שלנו, עם האמריקנים, עם הבריטים, עם הצרפתים ועם יתר המעצמות; בחשיפת התרגילים האיראניים ובחשיפת הניסיונות האיראניים להכניס להסכמים סוסים טרויאניים או פרצות כאלה שיאפשרו לאיראן לפרוץ במהירות לנשק גרעיני בעתיד ולעקוף חלק מהמגבלות שניסו להכניס להסכמים על יכולת העשרת האורניום והפריצה לחומר בקיע ולנשק גרעיני בעתיד.

יובל שטייניץ: מדינת ישראל תמשיך בדיאלוג אינטנסיבי עם ארצות-הברית, ידידתנו הגדולה ביותר, שאתה אנחנו מקיימים ממש דיאלוג אינטנסיבי, צוותי עבודה משותפים, חולקים חומרים מודיעיניים, חולקים הערכות מומחים בנושא של הגרעין האיראני, וגם עם יתר המדינות, המעצמות, שנמצאות במשא-ומתן עם איראן.

יובל שטייניץ: לסיום, אני רוצה לומר מילה על חוק הלאום, ואני אומר רק כמה מילים על הסוגיה הזו.

עיסאווי פריג': אתה לא חייב – – –

יובל שטייניץ: ראשית – אני מרגיש צורך.

עיסאווי פריג': אתה לא חייב – – –

יובל שטייניץ: ראשית – –

קריאה: אל תיכנס לזה – – –

יובל שטייניץ: – – קראתי בעיון רב את שלוש הוורסיות, ואני רוצה לומר לכם:

יובל שטייניץ: אין בהן דבר וחצי דבר שפוגע בדמוקרטיה או בשוויון של אזרחי ישראל הערבים.

יובל שטייניץ: כל מי שאומר אחרת מתלהם ללא בסיס עובדתי.

יובל שטייניץ: שנית, שואלים: למה צריך חוק לאום?

יובל שטייניץ: מי מערער על ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי?

יובל שטייניץ: הרי היא הוקמה בהחלטת מועצת האומות המאוחדות ב-1947.

יובל שטייניץ: כתוב "מדינה יהודית", לא כתוב "ישראל" כי לא ידעו מה שמה.

יובל שטייניץ: אז אני רוצה לספר לכם על חבר כנסת מסוים, שלא מזמן, בהפגנה, אמר כך על ההיסטוריה היהודית: ההיסטוריה היהודית, הנביאים, בית-המקדש, בית ראשון, בית שני, זה רק אגדה.

יובל שטייניץ: אלה רק אגדות.

יובל שטייניץ: כלומר, אותו חבר כנסת המשיך – –

קריאה: – – –

יובל שטייניץ: – – את הקו של אבו מאזן שאומר: אין עם יהודי, אין היסטוריה יהודית בארץ-ישראל, התנ"ך הוא פיקציה, בית-המקדש הראשון והשני הם פיקציה, וליהודים אין זכויות, ודאי לא זכויות לאום, בארץ-ישראל.

קריאה: אתה – – –

יובל שטייניץ: כאשר אלה דבריו של אבו מאזן, וכאשר חבר כנסת, בבית הזה, אומר בלעג שההיסטוריה היהודית והתנ"ך הם רק אגדה – תארו לכם אם מישהו היה מדבר בזלזול כזה על היסטוריה ערבית או מוסלמית – יש צורך בחוק לאום.

יובל שטייניץ: אותו חבר כנסת שאמר שכל הסיפורים היהודיים על בית ראשון, בית שני, ההיסטוריה והארכיאולוגיה שלנו הם רק אגדה, הוא חבר הכנסת זחאלקה שהתלהם הערב כאן – –

קריאה: – – –

יובל שטייניץ: – – וקרא ליושב-ראש "פאשיסט", ואחרי שהוא ירד מהבמה – גם "ניאו-נאצי".

יובל שטייניץ: מי ששולל את ההיסטוריה היהודית; חבר כנסת שבחוסר כבוד ליהודים, לעם היהודי, לדת היהודית, טוען שהכול פיקציה – –

חנא סוייד: – – –

יובל שטייניץ: – – אינו ראוי לתפקידו – – –

נחמן שי: הוא התחיל עם אברהם אבינו – – –

חנא סוייד: – – –

יובל שטייניץ: ולכן יש מקום ויש היגיון – –

קריאות: – – –

חנא סוייד: – – –

יובל שטייניץ: – – בחוק לאום שיבהיר ויחדד את הדברים.

חנא סוייד: זה הסתה – – –

יובל שטייניץ: תודה רבה.

קריאה: – – –

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת שטייניץ.

משה זלמן פייגלין: וכפי שהבטחתי, דקה מהצד לראש האופוזיציה חבר הכנסת הרצוג.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

דב חנין: – – – למה מהצד?

קריאה: מהצד – – –

עיסאווי פריג': למה מהצד?

קריאות: – – –

משה גפני: אדוני היושב-ראש – – –

משה זלמן פייגלין: סליחה?

משה גפני: – – –

משה זלמן פייגלין: מפה?

משה זלמן פייגלין: בבקשה, מהדוכן.

משה גפני: אדוני היושב-ראש – – –

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, היה לא הייתה כזאת בכנסת.

יצחק הרצוג: ציפור הנפש של הבניין הזה, ציפור הנפש של המליאה הזאת, זו חירות הביטוי והמחשבה שהולכת לכיוונים הכי רחוקים שיש.

יצחק הרצוג: זו ציפור הנפש של הדמוקרטיה שלנו.

יצחק הרצוג: מה שקרה כאן קודם הוא מעשה בלתי נסבל בעליל.

יצחק הרצוג: קודם כול, לקחת את חבר הכנסת ברכה, מנהיג מפלגה, פרלמנטר ותיק, וכמו איזה אחרון הלא-יודע-מה, הרהיטים כאן, בבוז ובגועל נפש פשוט הוצאת אותו מהמליאה, בלי להזהיר אותו, על-פי הנחיות ועדת האתיקה, בצורה מסודרת.

יצחק הרצוג: פשוט אמרת: אחת, שתיים, שלוש – צא.

יצחק הרצוג: זה לא ייתכן.

יצחק הרצוג: לא ייתכן לחצות את כללי המשחק הללו.

יצחק הרצוג: לא ייתכן.

יצחק הרצוג: הסתכלתי וראיתי, ואמרתי: אתה משפיל חבר כנסת שהוא בדיוק כמוך, בהתנהגות שהיא בלתי קבילה לחלוטין, כאשר מותר פה להגיד דברים גם אם הם קשים ובלתי נסבלים לאוזניים של כולנו.

יצחק הרצוג: מה זה "רוחי לעזה, יא ח'אינה"?

יצחק הרצוג: מישהו סילק את הדוברת?

יצחק הרצוג: לא.

משה זלמן פייגלין: – – –

יצחק הרצוג: לא.

יצחק הרצוג: ולכן, אני חושב שבהתנהגות – –

קריאות: – – –

יצחק הרצוג: – – שהתחילה עם זה, ולאחר מכן – –

משה זלמן פייגלין: לא, תגיד, זה כולל קללות?

יצחק הרצוג: – – עם חבר הכנסת זחאלקה, שגם אם אמר – –

משה זלמן פייגלין: זה כולל קללות?

יצחק הרצוג: – – דברים שלגמרי לא נראים לי, צריך לדעת גם לקבל אותם, כי הוא בסך הכול אמר, וקרא – –

משה זלמן פייגלין: – – –

יצחק הרצוג: – – לך פאשיסט.

משה זלמן פייגלין: – – – בעניין הזה תהפוך – – –

יצחק הרצוג: זה מה שהוא קרא לך.

משה זלמן פייגלין: – – –

יצחק הרצוג: ואני חושב שעל שאר הדברים הוא בוודאי היה מוכן להתנצל.

משה זלמן פייגלין: – – –

חמד עמאר: תודה לחבר הכנסת פייגלין.

חמד עמאר: אני מבקש לשבת.

חמד עמאר: תודה.

יצחק הרצוג: זה מה שהוא אמר לי.

יצחק הרצוג: אני רק מצפה, באמת מצפה, בהתנהגות של הובלת ישיבה – זה לא חדש, הרוחות סוערות, ישראל מסתכלת עלינו, ואנחנו מודאגים מהמתח הפנימי, וכאשר אתה לוקח חבר כנסת ותיק וחבר כנסת אחר, ולא מוכן לספוג, אלא ישר משתמש בכלי עם אדנות, התנשאות ויוהרה, זה בלתי קביל, ואנחנו נדרוש על כך דיון אצל יושב-ראש הכנסת ובוועדת האתיקה, כדי למצות את הבירור עד תום.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אני עובר להצבעה – מבקש מכולם לשבת.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אפשר לצאת לחופשת בחירות?

חמד עמאר: הצעת האי-אמון של סיעת העבודה: כישלון הממשלה בתחום המדיני, הכלכלי וביטחוני.

חמד עמאר: המועמד להרכיב את הממשלה הנו חבר הכנסת יצחק הרצוג.

חמד עמאר: אבקש מחברי הכנסת להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 36 נגד – 51 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 36, נגד – 51, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת האי-אמון לא התקבלה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון השנייה, של סיעות מרצ – יהדות התורה: כישלון הממשלה בתחום הביטחוני, הכלכלי והמדיני.

חמד עמאר: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת זהבה גלאון.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: בעד הצעת סיעות מרצ – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה – 35

חמד עמאר: נמנעים – אין

חמד עמאר: בעד – 35, נגד – 53, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת האי-אמון לא התקבלה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון הבאה, של סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע–בל"ד–חד"ש.

חמד עמאר: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אברהים צרצור.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע–בל"ד–חד"ש להביע אי-אמון בממשלה – 34 נגד – 53 נמנעים – אין הצעת סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע–בל"ד–חד"ש להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 34, נגד – 53, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת האי-אמון לא התקבלה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעת ש"ס: הממשלה כשלה במחויבותה להבטיח את שלום אזרחיה.

חמד עמאר: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 35 נגד – 53 נמנעים – אין הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 35, נגד – 53, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת האי-אמון לא התקבלה.

חמד עמאר: [נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק הגבלת שימוש במקום לשם מניעת ביצוע עבירות (תיקון מס' 2), התשע"ד–2014.

חמד עמאר: יציג יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת דוד רותם.

חמד עמאר: אני מזמין את חבר הכנסת דוד רותם.

חמד עמאר: בבקשה, חבר הכנסת דוד רותם.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, הצעת חוק הגבלת שימוש במקום לשם מניעת ביצוע עבירות (תיקון מס' 2) נדונה בקריאה ראשונה ביום 10 בפברואר 2014 והועברה לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

דוד רותם: הצעת החוק עוסקת בשני נושאים: האחד, הסדרה כוללת של הסמכות להורות על הגבלת השימוש במקומות פיזיים המשמשים לביצוע עבירות; והשני, יצירת הסדר חדשני בחקיקה הישראלית, שמטרתו להילחם בתופעות פשיעה חמורות באינטרנט באמצעות הגבלת גישה לאתרים שמתבצעות בהם עבירות מסוימות: ארגון או עריכת הימורים בלתי חוקיים הקשורים לפעילותו של ארגון פשיעה; פרסום תועבה המציג קטינים – פדופיליה – או מכירת סמים מסוכנים, להוציא סמים קלים.

דוד רותם: כיוון שהגבלת הגישה לאתרי האינטרנט מעוררת שאלות ייחודיות, והיא בעלת אופי שונה מהגבלת השימוש במקומות פיזיים, מוצע לחוקק חוק נפרד לטיפול בעניין זה – לפצל נושא זה ולהביאו כהצעת חוק נפרדת.

דוד רותם: אני מבקש לאשר את החלטת ועדת החוקה.

דוד רותם: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת דודו רותם.

חמד עמאר: יש לנו רשימה של דוברים.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

חמד עמאר: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

חמד עמאר: לכל דובר יש שלוש דקות.

חמד עמאר: נא להקפיד על הזמן.

זהבה גלאון: אדוני, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, ביום רביעי שעבר חברת הכנסת מיכל רוזין עלתה לדוכן והציגה הצעת חוק שוויון הזדמנויות בעבודה.

זהבה גלאון: עלתה השרה סופה לנדבר והסבירה לה, בעקבות חילופי דברים ביניהן – –

חמד עמאר: אני סוגר את הרשימה.

חמד עמאר: תודה.

קריאה: – – –

זהבה גלאון: – – הסבירה לחברת הכנסת רוזין – אדוני, תגן עלי – –

חמד עמאר: בבקשה.

זהבה גלאון: – – מדוע לא תומכים בהצעה, ואז היא אמרה לה את הדבר הבא: אתם בוגדים, אתם לא נאמנים למדינה – השרה לנדבר.

זהבה גלאון: מישהו הוריד אותה מהדוכן כשהיא אמרה את זה – אתם בוגדים – והסתכלה על האגף הזה?

זהבה גלאון: מה קרה, חבר הכנסת פייגלין?

זהבה גלאון: ציפור נפשך?

זהבה גלאון: אמרו לך "פאשיסט"?

זהבה גלאון: מה קרה?

זהבה גלאון: הוא טעה בהרבה?

זהבה גלאון: מה קרה?

סופה לנדבר: את משקרת.

פניה קירשנבאום: את משווה את הפאשיזם?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, לא זכור לי שמישהו הוריד את השרה לנדבר מהדוכן כשפנתה לאגף הזה ואמרה: אתם בוגדים, אתם לא נאמנים למדינה; לא אחת, שתיים, שלוש.

זהבה גלאון: אמר חבר הכנסת זחאלקה – –

סופה לנדבר: את משקרת.

זהבה גלאון: – – ביטוי – ביטוי שמקומם אותך.

סופה לנדבר: לא מספיק שבוגדים, גם משקרים?

סופה לנדבר: – – –

זהבה גלאון: צריך להשאיר שוליים רחבים לחופש הביטוי.

זהבה גלאון: אם לא כאן בכנסת, איפה יוכלו חברי הכנסת להתבטא?

זהבה גלאון: קודם אתם מעלים להם את אחוז החסימה, ועכשיו אתם מחוקקים להם את חוק הלאום; זאת התוצאה הישירה של החוקים הגזעניים האלה – – –

סופה לנדבר: שקרנית ובוגדת.

זהבה גלאון: את אל תגידי לי – שקרנית ומנוולת אמרת לי?

זהבה גלאון: אדוני, זאת הרמה של שרות בממשלה.

זהבה גלאון: שמעתם?

עיסאווי פריג': זאת הרמה שלה.

זהבה גלאון: שקרנית ומנוולת.

חמד עמאר: אני לא – – –

מיכל רוזין: זאת הרמה – – –

תמר זנדברג: – – –

חמד עמאר: חברי הכנסת.

קריאות: – – –

חמד עמאר: אתם מפריעים – – –

מיכל רוזין: – – –

חמד עמאר: זה על חשבון חברת – – –

עיסאווי פריג': – – –

תמר זנדברג: – – –

מיכל רוזין: היא מקללת, שרה בישראל, ואתה לא מוציא אותה?

תמר זנדברג: מה זה?

עיסאווי פריג': שרה במדינת ישראל.

עיסאווי פריג': בושה, בושה.

חמד עמאר: תודה.

עיסאווי פריג': בושה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, שרה בקואליציה – –

עיסאווי פריג': – – – תצא.

זהבה גלאון: – – באחת המפלגות הגזעניות ביותר בכנסת הזאת, עמדה כאן על הדוכן, הסתובבה לכיוון הזה ועשתה ככה: אתם בוגדים, אתם לא נאמנים למדינה.

זהבה גלאון: האם רעדו אמות הספים של המליאה הזאת?

זהבה גלאון: האם מישהו הוריד אותה מהדוכן?

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, זה לקלונה של הכנסת שהיא לא משאירה שוליים רחבים לחופש הביטוי.

זהבה גלאון: עולה השר שטייניץ על הדוכן – השר שטייניץ, אתה ממשטר את השיח בכנסת הזאת.

זהבה גלאון: מי שם אותך להטיף לנו מוסר?

זהבה גלאון: מי שם אותך לקבוע לנו מה מותר ומה אסור?

יובל שטייניץ: את מטיפה לי עכשיו מוסר?

יובל שטייניץ: אני צריך להטיף לך.

זהבה גלאון: אני מטיפה לך מוסר כי אתה עמדת כאן – – –

יובל שטייניץ: אז גם אני אטיף לך.

זהבה גלאון: – – ובמקום לגנות את היושב-ראש – –

יובל שטייניץ: הוא דואג להטיף מוסר.

זהבה גלאון: – – על ההתנהלות הלא-פרלמנטרית – –

יובל שטייניץ: את יכולה להטיף מוסר עד מחר.

זהבה גלאון: – – עוד אתה מותח ביקורת, אתה מכתיב לנו איך לדבר?

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, לא חייבים להסכים לכל ביטוי.

זהבה גלאון: יכול להיות שגם אני לא אוהבת את הביטוי הזה.

זהבה גלאון: יושב כאן יושב-ראש הישיבה, ובאופן קבוע, כשעולים חברי כנסת ערבים לדוכן, הוא מעיף אותם מהישיבה – אחת, שתיים, שלוש.

זהבה גלאון: אפילו לא נתן סיפק בידו לחזור בו, אפילו.

זהבה גלאון: ולכן, אדוני היושב-ראש – –

חמד עמאר: אני מבקש לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

זהבה גלאון: – – זו התוצאה של חוק הלאום שלכם.

זהבה גלאון: ככה אתם נראים.

זהבה גלאון: רציתי להגיד "פני הדור כפני הכלב", אבל החלטתי לא להעליב את הכלבים.

זהבה גלאון: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה לך.

חמד עמאר: חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: אבקש להקפיד על הזמן.

חמד עמאר: בבקשה, שלוש דקות.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, מהו בסיס הפאשיזם?

ניצן הורוביץ: פרופסור זאב שטרנהל אומר שבסיס הפאשיזם הוא לאומנות מופלגת של קבוצה אתנית.

ניצן הורוביץ: מה עקרונות הפאשיזם?

ניצן הורוביץ: המדינה כערך עליון, המנהיג, התנגדות לדמוקרטיה וליברליזם, אי-שוויון בין בני-אדם; ובשורה התחתונה, מלחמה.

ניצן הורוביץ: הפאשיזם לא מאמין בשלום ורואה במלחמה את הביטוי החברתי הנעלה.

ניצן הורוביץ: אנחנו רואים בימים האחרונים, פעם אחר פעם, יוצאים מהממשלה הזאת גילויים של פאשיזם.

ניצן הורוביץ: אפשר להסתובב סביב הפיל עשר פעמים, אבל הפיל הוא פיל.

ניצן הורוביץ: וזהו פיל פאשיסטי.

ניצן הורוביץ: את הדברים האלה אנחנו כאן בכנסת – אנחנו צריכים ללחום בהם, לגנות אותם.

ניצן הורוביץ: זאת שליחותנו כאן כנבחרי ציבור במדינה היהודית והדמוקרטית: לדחות גילויים של פאשיזם, להיאבק בהם, להיאבק על יסודות הדמוקרטיה, להיאבק על זכותו של כל אזרח לחיות בשלום ובשוויון.

ניצן הורוביץ: אני אומר את זה בכאב.

ניצן הורוביץ: יושבים כאן נציגים, כולל נציגים בכירים של הממשלה, ומקדמים אידיאולוגיה שהיא זרה לרוחה של מדינת ישראל ולרוחם של מייסדיה.

ניצן הורוביץ: לו נמצא כאן בנימין זאב הרצל, שדיוקנו תלוי כאן על הקיר, הוא היה מתחלחל מדברים שהוא היה שומע, כולל דברים שנאמרו בדיון הזה.

ניצן הורוביץ: אנחנו כנבחרי ציבור צריכים לגלות אחריות, לא לסכסך בין קבוצות אוכלוסייה, לא לשפוך דלק על המדורה; לנסות ליישב בין הקבוצות שיש לנו כאן בעם; לנסות להוליך את המקום הזה לנקודה טובה יותר.

ניצן הורוביץ: צר לי לומר, ואני אומר את זה בכאב, שיש כאן אנשים שלצרכים פוליטיים קטנוניים, לצורכי כותרות באינטרנט ופריימריז וכל מיני קומבינות ותככים, שופכים יום אחר יום דלק על המדורה.

ניצן הורוביץ: ואלה לא דברים תיאורטיים; אנשים נהרגים כתוצאה מהמילים האלה ומההסתה שיוצאת כאן.

ניצן הורוביץ: לכן ההתקוממות שלנו כאופוזיציה על הקו הפאשיסטי שיוצא כאן מהכנסת.

ניצן הורוביץ: אני לא אומר את המילה הזאת בקלות, זו לא מילה קלה, בטח לא ליהודי, בטח לא לישראלי, בטח לא לנבחר ציבור במדינה דמוקרטית.

ניצן הורוביץ: אבל – וראש הממשלה משתמש בביטוי הזה בקשר לברווז: כשזה נראה ככה וזה נשמע ככה, אז זה זה.

ניצן הורוביץ: אנחנו צריכים לגלות אחריות, אדוני היושב-ראש, אבל אתה יודע, מי שבשלטון, עיקר האחריות בידיו.

ניצן הורוביץ: אני חושב שבימים האלה, בעתות האלה, ראש הממשלה שלנו אינו נוהג באחריות.

ניצן הורוביץ: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין – אז חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

חמד עמאר: בבקשה, חבר הכנסת עיסאווי.

חמד עמאר: שלוש דקות.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מה אנחנו מופתעים מכל מה שאנחנו רואים?

עיסאווי פריג': אני לא מבין ממה אנחנו מופתעים.

עיסאווי פריג': אני לתומי מבין שיש תקנון לכנסת.

עיסאווי פריג': שהתקנון מחייב.

עיסאווי פריג': מחייב את צד ימין וצד שמאל.

עיסאווי פריג': מחייב את כולם.

עיסאווי פריג': אבל נפל דבר: נפל דבר שעכשיו ראש הממשלה מוביל את אזרח סוג ב', וזה מקבל ביטוי, כנראה בלי שתרגישו, חבר הכנסת פייגלין.

עיסאווי פריג': בלי שתרגישו נכנס תקנון של אזרח סוג ב', ואז הכול מתהפך, ועולה אזרח סוג ב', והראש מתחיל להסתובב והתגובות בהתאם.

עיסאווי פריג': עלה ערבי על הדוכן, אז אני צריך להתייחס אליו בהתאם.

עיסאווי פריג': אתה לא צריך, לא מחויב, להתחרות עם חברת הכנסת רגב.

עיסאווי פריג': תשאיר לה את התואר הזה.

עיסאווי פריג': בוועדות הפנים היא רואה חבר כנסת ערבי – "חמאס" מתחיל להשתולל, הכול מתחיל להשתולל.

עיסאווי פריג': תשאיר לה את התואר הזה, מה אתה נכנס לזה?

עיסאווי פריג': מה אתה נכנס לזה?

עיסאווי פריג': אתה, כיושב-ראש, יש תקנון – מחייב אותך.

עיסאווי פריג': החלחול של אזרח סוג ב' חייב להיכנס אליך?

עיסאווי פריג': עכשיו אנחנו שומעים מהשר שטייניץ עוד בתורת הלאום, עוד בתורת הלאום.

עיסאווי פריג': הוא קורא את הדברים בזווית מאוד מעניינת, מאוד מעניינת.

עיסאווי פריג': אני קראתי את כל הסעיפים כמה פעמים – איפה השר שטייניץ?

עיסאווי פריג': – קראתי את זה כמה פעמים.

עיסאווי פריג': מעניין, הבנתי אחרת, וקראתי את זה בעברית.

עיסאווי פריג': ולפי מיטב ידיעתי, יש לי הבנה די טובה ואני יכול להבין את זה.

עיסאווי פריג': אתה קבעת שאני אזרח סוג ב', אין לי מקום כאן.

עיסאווי פריג': שטייניץ, השר, תגיד את זה בקור-רוח שאתה רוצה – אלו העובדות.

עיסאווי פריג': כבוד השרה, יושבת לנו כאן שרת הקליטה, בעזות מצח היא קוראת לחברת הכנסת גלאון שקרנית.

עיסאווי פריג': שקרנית.

עיסאווי פריג': על דברים – – –

ג'מאל זחאלקה: גם מנוולת אמרה, גם מנוולת אמרה.

זהבה גלאון: – – –

עיסאווי פריג': היא קוראת מנוולת ושקרנית – –

סופה לנדבר: זה לא נכון – – –

עיסאווי פריג': – – שמעתי את הדברים, קראתי את הפרוטוקול.

עיסאווי פריג': כבוד השרה, מי שאומר לאחרים שקרן – – –

סופה לנדבר: – – –

עיסאווי פריג': – – – לחזור בך, כי את השתמשת בדברים לא במקום.

עיסאווי פריג': מה זה שקרנית, מנוולת?

סופה לנדבר: זה לא נכון – – –

עיסאווי פריג': אין לכם בושה?

עיסאווי פריג': די – – –

סופה לנדבר: לא נכון – – –

עיסאווי פריג': – – – מה קרה לכם?

עיסאווי פריג': מה קורה פה?

עיסאווי פריג': על מה?

קריאה: היא לא הכתובת – – –

עיסאווי פריג': מה זה היא לא הכתובת?

עיסאווי פריג': היא שרה, מייצגת אוכלוסייה – – –

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת תמר זנדברג.

חמד עמאר: אני מבקש מחברי הכנסת להרגיע – – –

עיסאווי פריג': להרגיע עם מה שאנחנו שומעים?

עיסאווי פריג': להרגיע?

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: אני מבקש מחברי הכנסת להרגיע.

חמד עמאר: תודה, תודה.

זהבה גלאון: אנחנו נסערים.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש – –

חמד עמאר: יש לך שלוש דקות, בבקשה.

תמר זנדברג: – – שמענו את ראש הממשלה מבקש להרגיע את הרוחות ואחר כך מביא את חוק הלאום שרק מתסיס את הרוחות, אז נראה שלכך מכוונת כרגע האמירה להרגיע.

תמר זנדברג: כי מה שקרה כאן – חוק הלאום כבר כאן.

תמר זנדברג: החוק שמביא לנו את התפיסה שדמוקרטיה זה ליהודים בלבד והערבים יצאו החוצה בלי קריאות, בלי קריאה ראשונה, בלי קריאה שלישית, ועם סדרנים פה, נגררים מהאולם, רק ערבים, והאחד אחרי השני.

תמר זנדברג: זה כבר כאן.

תמר זנדברג: אני לא מבינה, אין ועדת אתיקה בכנסת?

תמר זנדברג: אין משטרה?

תמר זנדברג: קיללו אותך?

תמר זנדברג: תגיש תלונה.

תמר זנדברג: כשאתה יושב בכיסא הזה, את תקנון הכנסת אתה חייב למלא.

תמר זנדברג: זו לא הפעם הראשונה וזה לא המקום הראשון שבו כללי המשחק, נעשה בהם שימוש על מנת לעוות את המשחק כדי שלא יוכל לחזור המשחק ההוגן לכולם.

תמר זנדברג: פייגלין, מי כמוך יודע, מחר זה יכול להיות אתה.

תמר זנדברג: כשאתה יושב כאן, הדבר האחרון שאתה יכול לעשות זה להשתמש בכלים שעומדים לרשותך, בתקנון ובכללי המשחק, כדי לחתור תחתם.

תמר זנדברג: ואתה יודע מה?

תמר זנדברג: מי ששם פאשיסט כמוך כסגן יושב-ראש הכנסת כדי לנהל ישיבה – אז כנראה אין לנו מה להתפלא.

תמר זנדברג: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אילן גילאון.

באסל גטאס: הפאשיזם לא יעבור.

חמד עמאר: אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

שלי יחימוביץ': חמד, לפי התקדים שנקבע כאן, אתה אמור לסלק עכשיו את חברת הכנסת תמר זנדברג מהאולם.

חמד עמאר: את רוצה להחליף – את מעוניינת להחליף אותי, חברת הכנסת?

קריאה: היא לא יכולה.

קריאה: היא לא סגנית.

חמד עמאר: את רוצה להחליף אותי כאן?

חמד עמאר: להחליט להוציא אותה החוצה?

חמד עמאר: אם את מוכנה לבוא להוציא אותה החוצה, אז בואי תחליפי אותי.

שלי יחימוביץ': אני מוכנה.

חמד עמאר: אז אני לא רוצה להוציא אותה החוצה.

חמד עמאר: תודה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, לא באתי כדי לחמם עוד יותר את הדיון.

אילן גילאון: אני גם לא משתמש בשום אנלוגיות, כי אין צורך, המצב חמור כשלעצמו.

אילן גילאון: יש לי תחושה שאתם גמרתם אומר – "אתם", המתקראים הממשלה, חבורה של פרזנטורים שמנסים לחמם האחד את השני ולהתחרות מי יותר לאומן, מי יותר חשוך, מי יכול לקרוץ יותר טוב לקהל בוחריו, בחוסר אחריות מוחלט, אדוני.

אילן גילאון: יש לי לפעמים תחושה שאתם כמו נירון ששורף את רומא כדי לתת לעצמו אווירה, ואינכם מבינים שכוח הנפץ שיש במקום הזה – אתם הגוהרים על הר-הבית, ואתם הגוהרים על חוק הלאום; 66 שנים מתקיימת מדינה בלי החוק האומלל הזה, ומי צריך אותו בכלל?

אילן גילאון: ואתם מבינים, ארבעה סוגים של חוקי לאום: יש לכם חוק לאום לייט וחוק לאום חזק יותר, ולמביני הן, וכזה שמשפיל את הערבים וכזה שמשפיל אותם רק קצת.

אילן גילאון: אתם בסופו של דבר חבורה שבאה לגרום לחורבן בית שלישי.

אילן גילאון: אתם אנשים אנטי-ציונים, אנטי-פטריוטים.

אילן גילאון: אם אתם חושבים שפטריוטיזם זה ללכת ולהתגדר פעם אחרי פעם אחרי פעם במדיניות הגטו, אני רוצה להזכיר לכם שהחזון הציוני לא הגיע לכאן כדי לבנות בית-קברות לעם היהודי, ואתם במעשיכם מחישים את הדבר הזה, מהרסים את המדינה, מהרסים את הדמוקרטיה.

אילן גילאון: ותדעו לכם, עכשיו עוד יש ויכוח על כמה דברים; ברגע שלא תהיה דמוקרטיה תהיה מלחמה רק על הדמוקרטיה.

אילן גילאון: ראו הוזהרתם, כולכם, מקטנים ועד גדולים, חסרי אחריות, פרזנטורים פוחזים שכמותכם.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין.

עיסאווי פריג': הפאשיזם לא יעבור.

זהבה גלאון: עושים לנו משטרת שפה – – –

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, תודה, אנחנו, גם כאופוזיציה, מכבדים תמיד את כבוד יושב-ראש הישיבה, גם כשהוא אינו בעמדתנו.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר לכם, אני לא פסיכולוגית, אבל יש משהו פסיכולוגי עמוק בתפיסה שלכם את עצמכם.

מיכל רוזין: אתם רוב, אתם השליטים, ואתם מתנהגים כמו מיעוט, כמו הקוזק שנגזל.

מיכל רוזין: כל הזמן לוקחים לכם, מפלים אתכם, כולם נגדכם, כולם רוצים להרוג אותנו.

מיכל רוזין: יש לנו מדינה חזקה, יש פה עם, יש פה צבא, אנחנו הבריון השכונתי, וכולם רק רוצים להרוס אותנו, וכולם רק רוצים שלא תהיה מדינה יהודית, וכולם נגדנו, כל העמים סביבנו והעמים בעולם, ואירופה אנטישמית, וכל הזמן אתם מרגישים נרדפים.

מיכל רוזין: יש פה בעיה פסיכולוגית עצומה, זה פשוט לא ייאמן.

מיכל רוזין: וברדיפה הזאת שאתם חשים, אתם פוגעים ורומסים בכל המיעוטים במדינת ישראל.

מיכל רוזין: אז בהתחלה זה באמת פלסטינים מעבר לגדר, כי מי רואה אותם, כי הם שם, כי הם לא משלנו, הם לא אזרחים; ואז ערביי ישראל, ואחר כך שמאלנים, ולאט-לאט – לאט-לאט זה מגיע לכל שכבות האוכלוסייה, ובסוף לא אכפת לכם מהאזרחים, לא אכפת לכם ממה שקורה פה.

מיכל רוזין: אתם רבים כל היום על מי יהיה יותר ימני, יותר קיצוני, יותר מתלהם, מי יקבל יותר קולות בפריימריז שלו, מי יקבל כותרת בעיתון, ואתם שוכחים שאתם מנהלים את המדינה.

מיכל רוזין: 40 שנה אתם מנהלים את המדינה הזאת, עם שתי הפסקות קצרות.

מיכל רוזין: אתם מנהלים את המדינה, ועל כל דבר אתם מאשימים את הצד השני, את המיעוטים, בכל דבר: בביטחון, בכלכלה, בחברה, בכל דבר.

מיכל רוזין: קחו אחריות על המעשים שלכם.

מיכל רוזין: תפסיקו לקפוץ ולהיעלב מכל מיני אמירות.

מיכל רוזין: כל היום אומרים לנו: "בוגדים", ו"לא נאמנים", ויוצאים נגדנו כל היום בפייסבוק, אבל פתאום כשמירי רגב, אומרים לה דברים – אוי אוי אוי, דברי נאצה בפייסבוק, ואז היא מפרסמת פוסט שלם: למה אתם ככה מדברים עלי?

מיכל רוזין: זה לא יפה, למה אתם מעליבים אותי?

מיכל רוזין: אנחנו סופגים את זה יום-יום, כל הזמן.

מיכל רוזין: יצאתם פעם בקריאה לאנשים שלכם להירגע?

מיכל רוזין: להפסיק להתלהם, להפסיק להסית, לקרוא לנו בוגדים, רוצחים, מתועבים?

מיכל רוזין: אתה רוצה לראות את כל הדברים שאומרים עלינו?

מיכל רוזין: תפסיקו להרגיש קוזק נגזל ותתחילו להתנהג כמו שליט במדינה דמוקרטית, כשדמוקרטיה זה לא רק שלטון הרוב, אלא בעיקר זכויות המיעוטים.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת ישראל אייכלר.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מותר לשם שינוי לדבר בנושא אחר?

חמד עמאר: אתה מחליט.

תמר זנדברג: – – –

ישראל אייכלר: אני מרגיש מאוד קשור לכל הנושא הזה, אני רואה רק הבדל אחד בכל מה שקרה פה – בין פנייה ליושב-ראש ישיבה לבין אמירה בין חברים.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, יש הבדל – אני חושב שתקנון הכנסת מחייב את זה, שאם אני אומר פה ליושב-ראש חבר הכנסת עמאר משהו שאני יכול להגיד לו למטה, פה אני חייב לשמוע מה שהוא אומר לי, זה שונה לגמרי.

זהבה גלאון: אחת, שתיים, שלוש.

ישראל אייכלר: זהו, עד כאן העניין הזה.

ישראל אייכלר: אני לא רציתי לדבר על זה.

ישראל אייכלר: אני רציתי לדבר על חוק הלאום.

ישראל אייכלר: ומה זה חוק הלאום?

ישראל אייכלר: עם ישראל נמצא עכשיו במצב כל כך קשה, אמרתי את זה לכמה אנשים, שאזרחי ישראל חושבים שהממשלה והכנסת יושבות ודנות עכשיו איך למנוע את שפיכות הדמים, איך למנוע את הרצח.

ישראל אייכלר: אלה יגידו צריך לעשות שלום, אלה יגידו צריך לעשות מלחמה, אלה יגידו כך ואלה יגידו כך.

ישראל אייכלר: אף אחד לא יאמין, בהיסטוריה, שיירשם, במה עסקה הממשלה ועל מה רבו, ועל מה היה כמעט פירוק ממשלה – על חוק הצהרתי כמו חוק הלאום.

ישראל אייכלר: בדקות שהיו לי קודם לא היה זמן להרחיב בעניין המושג לאום.

ישראל אייכלר: מדינת ישראל הוקמה כמדינה יהודית, ומה שכתוב במגילת העצמאות – וציטטתי קודם – לתת שוויון זכויות לכל אזרחיה ללא הבדל דת וגזע, אבל באים עכשיו להגיד שני דברים: א.

ישראל אייכלר: הולכים לעשות חוק-יסוד, כדי להגן על האזרחים ועל הכנסת ועל מוסדות השלטון מפני בג"ץ; זו האמירה של אנשי הימין.

ישראל אייכלר: מה שהם עושים בחוק-יסוד – הם נותנים לבג"ץ לפרש לא רק את החוקים הרגילים, אלא גם את מגילת העצמאות וגם את הלאום עצמו.

ישראל אייכלר: ישבו בבית-המשפט העליון שופטים, אחד מהם אני מכיר, תלמיד חכם, ויסבירו שחוק הלאום מחייב שהדת תיראה כך, כמו שהוא מבין אותה, בדמותו ובצלמו.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, לא תיקנו את המצב, שבית-המשפט הוא גוף שצריך לשפוט ולא לשלוט; גוף שצריך לשפוט לפי החוק ולא לפי הערכים האישיים והחברתיים של חברת המופת של אנשי המשפט והפרקליטות.

ישראל אייכלר: אז את הדבר הזה לא תיקנו.

ישראל אייכלר: אבל מה שיותר חמור – ששינו את הטרמינולוגיה; ואצלי הטרמינולוגיה חשובה מאוד.

ישראל אייכלר: מדינת הלאום של העם היהודי – מה לא פשוט ב"מדינה היהודית"?

ישראל אייכלר: מה לא פשוט ב"מדינת העם היהודי"?

ישראל אייכלר: מה זה "מדינת הלאום של העם היהודי"?

ישראל אייכלר: אז יש אנשים שביושר אומרים: אנחנו רוצים להגיד שמדינת ישראל איננה מדינה יהודית על-פי המונחים היהודיים המסורתיים הדתיים שלה, אלא איזה לאום שהוא.

ישראל אייכלר: אז אני, ברשותכם – הרי מותר פה לכפור – כופר בקיומו של לאום יהודי נטול דת.

ישראל אייכלר: אין דבר כזה.

ישראל אייכלר: לקחתָ את הדת היהודית ואת האמונה בבורא עולם – אין עם יהודי.

ישראל אייכלר: זה לא כמו העם הצרפתי או העם האמריקני, שכולם נולדו באותו מקום, כולם חיים על-פי אותה תרבות, פחות או יותר.

ישראל אייכלר: תסתכלו במילון אבן-שושן מה זה "לאום".

ישראל אייכלר: הלאום היהודי לא קיים.

ישראל אייכלר: עצם העובדה שיש יהודי אמריקני שהוא יהודי והוא מעולם לא היה ולא יהיה בארץ-ישראל, או שלא ידבר בכלל עברית; עצם העובדה שיש יהודי תימני, יהודי רוסי, יהודי מרוקני, יהודי צרפתי, וכולם אומרים דבר אחד: שמע ישראל ה' אלוקינו ה' אחד – זה עושה אותם יהודים.

ישראל אייכלר: לא זו בלבד, אלא מי שמתגייר ומקבל את האמונה היהודית, גם הוא יהודי, שייך לעם הזה.

ישראל אייכלר: מה פתאום הוא שייך לעם הזה?

ישראל אייכלר: הוא גר בקזחסטן, והוא ממשיך לגור שם, התגייר שם כהלכה, הוא יהודי.

ישראל אייכלר: לכן הלאום היהודי בלי דת לא היה – איך אומר ראש הממשלה?

ישראל אייכלר: – מה שהיה לא היה, וזה גם לא יהיה.

ישראל אייכלר: מה שאמרת לא היה ולא יהיה.

ישראל אייכלר: חוק הלאום – המושג "מדינת הלאום של העם היהודי" לא היה ולא יהיה.

ישראל אייכלר: תהיה מדינה יהודית, תהיה מדינת העם היהודי, ואף אחד לא יצליח לשנות את הזהות היהודית, הדתית והערכית של עם ישראל.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני בוש ונכלם לראות את הכנסת בשיא כיעורה.

נסים זאב: הצרחות פה, מה זה, עשיו?

נסים זאב: "ויזעק זעקה גדולה ומרה"?

נסים זאב: מה קרה פה?

נסים זאב: אתה מנסה להרגיע את הרוחות, "ואשמע אחרי קול רעש גדול", וכל אחד מתלהם יותר מהשני, וכל אחד רוצה שישמעו אותו יותר חזק, כי הוא יותר לאומני והוא יותר מבין.

נסים זאב: וגם זהבה גלאון, עם כל הכבוד לך, את משווה חברי כנסת, שהם פחות מכלבים?

נסים זאב: אין לך בושה?

נסים זאב: את, זהבה גלאון, חברת הכנסת – –

תמר זנדברג: אני לא זהבה גלאון – – –

נסים זאב: – – את אמרת שאת לא רוצה לזלזל ולפגוע בכלבים.

נסים זאב: את לא מתביישת לומר אמירה כזאת?

נסים זאב: חצופה שכמוך, חצופה.

נסים זאב: איך עוברים לסדר-היום עם דבר כזה?

ג'מאל זחאלקה: תירגע, תירגע.

ג'מאל זחאלקה: קח כוס מים.

ג'מאל זחאלקה: כוס מים תיתנו לו.

חמד עמאר: תודה, חברי הכנסת.

חמד עמאר: בואו ניתן לו לדבר, בואו נרגיע את המצב.

חמד עמאר: חבר'ה, תודה רבה לכולם.

זהבה גלאון: אתה – – –

נסים זאב: תאמיני לי, אני כל כך רגוע.

נסים זאב: יש לך מזל.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, עומדת פה סנטורית, מסתכלת פה.

נסים זאב: היא לא האמינה איפה היא נמצאת.

חמד עמאר: חבר הכנסת נסים זאב, אתה משהו מיוחד.

חמד עמאר: אף אחד לא יוכל לכעוס עליך.

נסים זאב: לא, לא.

נסים זאב: אני אומר – – –

חמד עמאר: אתה רואה?

חמד עמאר: כולם צוחקים.

חמד עמאר: אפילו אתה צועק וזה – כולם צוחקים.

חמד עמאר: תמשיך.

נסים זאב: כי הם לא מאמינים לי, מה אני אעשה?

אילן גילאון: אני מציע שתוציאו אותה בכלל.

נסים זאב: לא, לא.

נסים זאב: אי-אפשר לוותר עליה.

נסים זאב: זה בכל מקרה, היא חייבת להיות פה.

קריאה: – – –

נסים זאב: אבל, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להבין, הביזיון שהיה פה, הצרחות – –

זהבה גלאון: של מי הביזיון?

נסים זאב: – – אני באמת מנסה כמעט שלוש-ארבע דקות להבין על מה הם צועקים.

זהבה גלאון: אתה לא יכול בארבע דקות להבין.

נסים זאב: לא, אי-אפשר.

נסים זאב: אני יודע.

נסים זאב: אבל אני בכל זאת עושה מאמץ, מנסה להבין על מה הזעקה הזאת, על מה הצעקה הזאת.

נסים זאב: תאמין לי, אדוני, תשאל פה אפילו את פייגלין, תשאל אותו על מה התרגז זחאלקה, הוא לא ידע; על מה ברכה כעס, הוא לא ידע.

נסים זאב: וגם ברכה לא יודע על מה אתה צועק, על מה אתה כועס, למה זרקת אותו בכלל.

נסים זאב: אף אחד לא יודע מה קורה אצל השני, כל אחד יודע רק מה קורה אצל עצמו.

נסים זאב: מה, זה התנהלות?

נסים זאב: תאמינו לי, רבותי, אני אומר לכם מתוך אחריות ומתוך כבוד לבית הזה, אולי זה נשמע קצת מצחיק, אבל אני מאוד רציני: הגיע הזמן, לפחות כשיושבים בבמה הזו – משקיפים עלינו, רואים אותנו – לא נתנהג, תסלח לי, באמת כמו גן-החיות.

נסים זאב: והיא אמרה שפחות מכלבים.

נסים זאב: זאת היא, זהבה גלאון – – –

זהבה גלאון: לא מבין עברית אפילו.

נסים זאב: אני לא מבין עברית, אז תדברי פעם אחרת בערבית.

נסים זאב: אני אבין אותך יותר טוב.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, מכיוון ששלוש הדקות הסתיימו, לא מצאתי לגוף טוב משתיקה, ולא המדרש עיקר אלא המעשה.

נסים זאב: ולכן, אדוני, פחות דיבורים ויותר מעשים.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת נסים זאב.

חמד עמאר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

אברהם מיכאלי: אני מוותר.

חמד עמאר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, שלוש דקות, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני, האמת, לא הופתעתי ממה שקרה היום, כי אני יודע שיש בכנסת פאשיסטים שעונים על כל הגדרה של פאשיזם.

ג'מאל זחאלקה: ודרך אגב, בשביל חלק מהם זו מחמאה גדולה.

ג'מאל זחאלקה: האב הרוחני של הימין הישראלי, ישראל אלדד, כתב עשרות מאמרים שבהם אמר: אני פאשיסט, והתגאה בכך.

ג'מאל זחאלקה: ומי שיודע קצת על פוליטיקה בארץ הזאת, בטח יודע מה עמדתו לגבי פאשיזם, וההתפארות שלו שהוא פאשיסט בתור חניך בית"ר וכו'.

ג'מאל זחאלקה: זו המורשת בעצם.

ג'מאל זחאלקה: לכן אני עומד מאחורי הגדרת חבר הכנסת פייגלין כפאשיסט.

ג'מאל זחאלקה: הוא מתנהג כפאשיסט, הוא מדבר כפאשיסט, ואיך אמרו?

ג'מאל זחאלקה: אם משהו הולך כמו ברווז, מגעגע כמו ברווז, אז בוודאי הוא ברווז.

ג'מאל זחאלקה: ואם הוא – רק תסתכלו מה הוא מדבר וכיצד הוא מתבטא ומה הוא עושה.

ג'מאל זחאלקה: אז אין ברירה, כל דבר אחר יהיה מכבסה של מילים.

ג'מאל זחאלקה: בשבועות האחרונים הוא הוריד ארבעה חברי כנסת ערבים מהדוכן, לא אחד: מסעוד גנאים, אברהים צרצור, מוחמד ברכה וג'מאל זחאלקה – מכל המפלגות הערביות.

ג'מאל זחאלקה: וזה לא במקרה שדווקא הוא.

תמר זנדברג: זה שוויון.

ג'מאל זחאלקה: למה יושבי-ראש אחרים לא עשו זאת?

ג'מאל זחאלקה: למה דווקא הוא?

ג'מאל זחאלקה: בגלל מה שהוא.

דוד רותם: – – –

ג'מאל זחאלקה: אני קורא לפטר אותו.

ג'מאל זחאלקה: לא יכול להיות; לא יכול להיות שחבר כנסת שמתנהג כך יישאר בתפקיד סגן יושב-ראש הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: כי אני עכשיו, מעכשיו והלאה, אני אגיד לכם הסבר רציונלי, מבחינה דמוקרטית – אני עולה לדוכן, רוצה לדבר; בתור חבר כנסת אני צריך לדבר בחופשיות, יש לי חסינות כביכול.

ג'מאל זחאלקה: אז או שאני אתחיל לעשות חשבון בשביל לגמור את הנאום שלי – – –

יואל רזבוזוב: – – –

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת רזבוזוב.

ג'מאל זחאלקה: – – – בשביל לגמור את הנאום שלי, אני צריך לעשות חשבון שהוא לא יוריד אותי, או להגיד מה שיש לי והוא יוריד אותי.

ג'מאל זחאלקה: זה בלתי אפשרי.

ג'מאל זחאלקה: התנהגותו פשוט לא מאפשרת לו לתפקד כסגן יושב-ראש הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: הוא פשוט מחבל בעבודה הפרלמנטרית בהתנהגותו.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר אתו.

זהבה גלאון: רד מהדוכן, מה, זה – – –

חמד עמאר: צריך לסיים, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: אני, אדוני היושב-ראש, רוצה להגיד לכולם, בכל המאה ה-20 היו מאבקים בין פאשיסטים ואנשים נאורים ומתקדמים והומניסטים.

ג'מאל זחאלקה: אני שייך למחנה הנאור, ואני וחברי נמשיך להיאבק למען חיים משותפים בלי אפליה, בשוויון מלא, על אפם ועל חמתם של כל הפאשיסטים ושל כל הגזענים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו ננצח את הפאשיזם.

חמד עמאר: תודה רבה, תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת משה זלמן פייגלין.

אברהם מיכאלי: מוותר.

חמד עמאר: חבר הכנסת משה זלמן פייגלין, בבקשה.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

חמד עמאר: שלוש דקות, אדוני.

חמד עמאר: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, "שתיחנק", אמר כאן מעל הדוכן חבר הכנסת ברכה לחבר הכנסת דוד רותם, ואחר כך אמר: "וגם אתה, שתיחנק גם אתה", אל יושב-ראש הדיון, במקרה זה, עבדכם הנאמן.

משה זלמן פייגלין: אחר כך עולה חבר כנסת נוסף ואומר: "פאשיסט", ובהמשך "ניאו-נאצי".

משה זלמן פייגלין: אז אולי אנחנו רוצים להעביר את הכנסת לשפה של קללות, אולי זה מוצא חן בעיני כל הזועקים חמס על ההתנהלות שלי בזמן הדיון.

משה זלמן פייגלין: אבל אני חושב שאין דיון ואין חופש דיבור ואין דמוקרטיה בלי – ללא כל גבולות.

משה זלמן פייגלין: כשלא קובעים גבול מינימלי כלשהו שבתוכו מתנהל הדיון, שום דיון לא יכול להתנהל.

משה זלמן פייגלין: אני חושב שפעלתי נכון.

משה זלמן פייגלין: אני חושב שכל מי שקם והזדעק להגנתו של מי שמדבר כך בכנסת ועובר לשפה של קללות, ובמיוחד כלפי יושב-ראש המליאה, יושב-ראש הדיון, יושב-ראש הכנסת למעשה, תוך כדי אותו דיון, לא פועל למען הדמוקרטיה או למען חופש הביטוי, אלא למעשה פועל למען האנרכיה וכורת את הענף שעליו הוא יושב.

משה זלמן פייגלין: ולגבי השאלה של הפאשיזם, מיהו פאשיסט, מהו פאשיזם – פאשיזם הוא אכן בעיני קללה קשה מאוד, ואני לא תלמידו של אף אחד שהוזכר כאן, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: – – –

משה זלמן פייגלין: פאשיזם הוא קללה חמורה מאוד משום שהוא אומר שהמדינה מעל הכול.

משה זלמן פייגלין: והנה לנו, דווקא הצד שבכל דיון שואף להגדיל את תפקידה של המדינה, להגדיל את מעורבותה של המדינה בחיי האזרח, להקטין את חופש האדם וחופש האזרח וחופש הביטוי ולהאדיר את עוצמתה של המדינה, הנה דווקא הצד הזה מתהדר בשם "פאשיסט" ומרשה לעצמו לקלל בתואר "פאשיסט" את המתנגדים לו.

משה זלמן פייגלין: טלו קורה מבין עיניכם.

משה זלמן פייגלין: הסכנה הגדולה של הידרדרות לפאשיזם נמצאת בצד שלכם של הפרלמנט ולא בצד של החירות.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת משה פייגלין.

חמד עמאר: אחרון הדוברים – חבר דב חנין.

חמד עמאר: אחרי דברי חבר הכנסת דב חנין אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה, עמיתי חברי הכנסת, רבותי השרים, למי שעדיין לא הבין – הגיע הזמן להבין והגיע הזמן להתעורר.

דב חנין: אנחנו, עמיתי חברי הכנסת, מסיימים את הירידה במדרון ומתחילים לצנוח בתהום.

דב חנין: ק"ס לואיס כתב פעם שהדרך לגיהינום היא שביל נעים להליכה, מתון, מדרון נוח, וכמה חסרים לנו בשביל הזה סימנים שיצעקו "עצור".

דב חנין: אני לא יודע אם אנחנו בשביל מתון, אבל מי שהיו חסרים לו סימנים שצועקים עצור יכול היה לראות אותם היום בכנסת.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, המתקפה על המרחב הדמוקרטי היום היא לא רק הצעות חוק, היא גם פרקטיקה.

דב חנין: היא לא רק ברחוב ובפייסבוק, היא לא רק התלהמות.

דב חנין: היא הגיעה לכאן, לבית הזה, לדוכן הנואמים בבית הזה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, השתקה של חבר כנסת על הדוכן הזה היא חמורה במיוחד.

דב חנין: חבר הכנסת זחאלקה נבחר כדי להביע את עמדותיו.

דב חנין: הוא נבחר כדי להביע את עמדותיו לפי שיקול דעתו, מצפונו ואמונתו.

דב חנין: הוא לא צריך להביא בחשבון את השאלה איך הדברים ייראו בעיני יושב-ראש כזה או אחר.

דב חנין: הורדה של חבר כנסת באמצע הדיון, באמצע זמן הדיבור שלו, היא מהלך חמור, מסוכן, שצריך להתקומם נגדו, בלי קשר לשאלה מה הן השקפותינו או דעותינו לגבי הדברים שנאמרים מעל הדוכן הזה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, המהלך הזה, של ההסתערות על הדמוקרטיה, הוא מסוכן, הוא בעייתי.

דב חנין: לא במקרה, כמו שנהגו האנטישמים באירופה, גם פה המותקפים הראשונים הם בני המיעוט הלאומי.

דב חנין: הנה האויב בפנים, הערבים.

דב חנין: לכן חברי כנסת ערבים מורדים מהדוכן.

דב חנין: לכן מול ונגד הערבים מנסים לקדם חוקים גזעניים ומפלים כמו חוק הלאום.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, צריך להבין, כל המערכה הזאת מתנהלת מכיוון שלשלטון אין שום תשובה על הבעיות האמיתיות של הציבור.

דב חנין: אין לכם תשובות; אין לכם תשובות ליוקר המחיה, אין לכם תשובות למשבר הדיור, אין לכם תשובות לחוסר הביטחון החברתי ואין לכם תשובות לחוסר הביטחון האישי.

דב חנין: אין לכם אופק לשלום, אלא רק התלהמות והידרדרות לעימות, למלחמה ולמשבר נורא בארץ הזאת.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, מה שצריך לעשות זה להעביר את השלטון הרע הזה מן הארץ.

דב חנין: להציע לישראל דרך אחרת, אופק אחר, תקווה, עתיד, פתרונות.

דב חנין: לא התלהמות, לא שנאה, אלא תשובות אמיתיות על הבעיות האמיתיות של האנשים.

דב חנין: זה מה שאנחנו צריכים בכנסת, זה מה שאנחנו צריכים בציבור.

דב חנין: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצבעה על החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק הגבלת שימוש במקום לשם מניעת ביצוע עבירות (תיקון מס' 2), התשע"ד–2014.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: מי בעד?

גילה גמליאל: מי נגד?

גילה גמליאל: מי נמנע?

גילה גמליאל: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה – 45 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק הגבלת שימוש במקום לשם מניעת ביצוע עבירות (תיקון מס' 2), התשע"ד–2014, נתקבלה.

גילה גמליאל: 45 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור לנושא הבא על סדר-היום.

גילה גמליאל: התקבלה החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר הפיצול.

קריאה: ההצבעה לא נקלטה.

גילה גמליאל: אוקיי.

גילה גמליאל: מכיוון שעדיין לא החליפו את המסכים שלי ושלך, מסתבר שאני הצבעתי כאן וההצבעה שלך נקלטה ושלי לא, אז אני מבקשת לתקן את זה בפרוטוקול ולהוסיף את ההצבעה שלי, במקרה הזה, לא שלך.

גילה גמליאל: שלך כבר התעדכנה פה.

גילה גמליאל: שנינו הצבענו בעד, וההצבעה תיקלט לפרוטוקול.

גילה גמליאל: החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר הפיצול התקבלה.

גילה גמליאל: [מס' מ/877; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ד, עמ' 11766; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 48), התשע"ה–2014, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

גילה גמליאל: יציג יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

גילה גמליאל: להצעה זו אין הסתייגויות ויש בקשת רשות דיבור אחת.

ניסן סלומינסקי: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השרים וחברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת, הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 48), התשע"ה–2014 – וכדרכה של ועדת הכספים, אנחנו מאוד משתדלים לאשר הצעות חוק שמיטיבות עם הציבור בכלל, ובעיקר עם העסקים הקטנים, וגם הצעת חוק זו באה להיטיב.

ניסן סלומינסקי: בדרך כלל כשמת

ניסן סלומינסקי: קיימת עסקה אתה מקבל את הסחורה ואתה מתחייב לשלם, נניח, בתוך 60 יום, 80 יום, אבל ברגע שאתה נותן את הסחורה נכתבת חשבונית, ואתה צריך לשלם למע"מ את המע"מ שלו – לרשות המסים את המע"מ.

ניסן סלומינסקי: בדרך כלל עסקים גדולים יכולים להחזיק מעמד 60 יום או 90 יום.

ניסן סלומינסקי: עסקים קטנים שלא מסוגלים, הם הרי לא קיבלו עדיין את הכסף, הם יקבלו את הכסף עבור העסקה או עבור הסחורה רק בעוד 60 יום, אבל היום הם כבר צריכים לשלם את המע"מ עליה.

ניסן סלומינסקי: מאיפה יהיה להם כסף?

ניסן סלומינסקי: לכן כבר לפני תקופה מסוימת חוקקנו חוק, והוא אושר פה, שמקל עליהם.

ניסן סלומינסקי: עכשיו אנחנו רוצים לבוא ולהגדיל את מספרם של אלה שההקלה חלה עליהם.

ניסן סלומינסקי: כלומר, עד היום ההטבה הזאת חלה רק על יצרן שהיקף עסקיו הוא 1.95 מיליון ש"ח, שזה נקרא עסקים קטנים, שהוא ישלם את המע"מ רק לאחר שהוא יקבל בפועל את הכסף; לא ביום שהוא נותן את הסחורה – אין לו כסף – אלא רק כשהוא מקבל את הכסף בגין הסחורה, רק אז הוא משלם את המע"מ.

ניסן סלומינסקי: היום אנחנו באים – ועדת הכספים אישרה את זה, ואישרה את זה פה-אחד, וזו הטבה גדולה מאוד, ואנחנו הולכים להגדיל: א.

ניסן סלומינסקי: אנחנו הולכים להחיל את זה לא רק על יצרן, אלא גם על כל עוסק שמחזור עסקותיו אינו עולה על 2 מיליון ש"ח, ולגבי יצרן, במקום 1.95 מיליון, אנחנו מגדילים את זה ל-3.45 מיליון, וגם העוסק הזה וגם היצרן הזה לא יצטרכו לשלם מע"מ ברגע שהעסקה מתבצעת, אלא יצטרכו לשלם את המע"מ רק לאחר שהם יקבלו את הכסף תמורתה, ורק אז יהיה להם כסף והם יוכלו לשלם את המע"מ.

ניסן סלומינסקי: זו הצעת חוק מיטיבה אליבא דכולי עלמא, ואני רוצה לשבח את חברי, גם בוועדה, וגם את רשות המסים ואת האוצר, שהלכו על הנושא הזה, ואני מצפה מכולנו שנתמוך בזה פה-אחד.

ניסן סלומינסקי: זו בסך הכול הטבה יפה מאוד לעסקים הקטנים.

ניסן סלומינסקי: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

גילה גמליאל: מכיוון שאין הסתייגויות, יש בקשות רשות דיבור – הגישו ארבעה חברים; שלושה מהם אינם נוכחים: חבר הכנסת מוחמד ברכה וחבר הכנסת חנא סוייד וחבר הכנסת עפו אגבאריה אינם נוכחים.

גילה גמליאל: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אחרון הדוברים, ואחרי דבריו נעבור להצבעה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך חמש דקות מרגע זה.

גילה גמליאל: בבקשה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה לך, עמיתי חברי הכנסת, אכן, כמו שאמר יושב-ראש ועדת הכספים, ההצעה הזאת היא הצעה שבאה להקל על בעלי העסקים, וכמי שתומכים בהקלת החיים של בעלי העסקים, וקודם כול עסקים קטנים, אנחנו נתמוך בתיקון הזה.

דב חנין: אכן, צריך להקל היכן שאפשר, כדי לאפשר לאנשים לחיות ולהתקיים טוב יותר בארץ הזאת.

דב חנין: אבל זו ההזדמנות, עמיתי חברי הכנסת, לדבר כאן, מעל הדוכן הזה, על המהלך הגדול והחשוב ביותר שצריך לעשות כדי לשפר את חייהם של אזרחי ישראל, ואני מתכוון, עמיתי חברי הכנסת, להצעה שלנו להעלות את שכר המינימום.

דב חנין: בחודש מאי הנחנו על שולחנה של הכנסת הצעת חוק חתומה על-ידי 64 חברי כנסת, כולל נשיא המדינה המכהן, ראובן רובי ריבלין, בדרישה להעלות את שכר המינימום ל-30 שקל לשעה.

דב חנין: הסיבה העיקרית לדרישה הזאת נמצאת בנתון המזעזע שרוב העניים במדינת ישראל היום הם אנשים עובדים.

דב חנין: זה לא מתקבל על הדעת, זה בלתי נסבל, זה לא צודק, אבל זה המצב.

דב חנין: אנשים קמים בבוקר מוקדם, הולכים לעבודה, עובדים יום ארוך וקשה, חוזרים בלילה לילדים, ועדיין נשארים מתחת לקו העוני.

דב חנין: למה?

דב חנין: האם ייתכן שאדם שעובד קשה לא יתפרנס בכבוד?

דב חנין: האם הדבר הזה הוא נסבל?

דב חנין: האם הדבר הזה מתקבל על הדעת?

דב חנין: אנחנו מדברים על רצון לעודד אנשים לצאת לעבודה, אבל איך מעודדים אנשים לצאת לעבודה כאשר השכר לא מכבד את העובד, כאשר השכר לא מאפשר לעובד להתפרנס?

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, סיבה נוספת להעלות את שכר המינימום בישראל היא שהעלאת שכר המינימום תהיה דרך להתמודד עם האי-שוויון.

דב חנין: מדינת ישראל הולכת והופכת לשיאנית באי-שוויון בעולם המערבי, וזה מחייב בכלל להעלות את השכר בישראל, אבל קודם כול יש להעלות את שכרם של אלה שמשתכרים הכי מעט, אלה שנמצאים למטה, העובדים שמשתכרים שכר מינימום.

דב חנין: מאז הצענו את ההצעה הזו, עמיתי חברי הכנסת, היא זוכה לתמיכה עצומה בציבור: אלפי אנשים, רבבות אנשים שיתפו בפייסבוק, ברשתות החברתיות; אנשים מתגייסים לפעילות ולמאבק ולעשייה למען העלאת שכר המינימום.

דב חנין: אני מברך על הצטרפותה של ההסתדרות הכללית למאבק הזה.

דב חנין: לפני שבוע הכריז יושב-ראש ההסתדרות אבי ניסנקורן על סכסוך עבודה כללי במשק ועל דרישה חד-משמעית של ההסתדרות להעלות את שכר המינימום ב-1,000 שקלים לחודש לפחות, כדי לחלץ אנשים ממעגל העוני.

דב חנין: ההסתדרות הודיעה שאם הדרישה הזאת לא תיענה היא תפתח בשביתה כללית.

דב חנין: מעל הדוכן הזה אני אומר: עמיתי חברי הכנסת, זו תהיה השביתה המוצדקת ביותר.

דב חנין: זו תהיה שביתה של סולידריות ותמיכה בעובדים העניים, בזכות של העובדים להתפרנס בכבוד.

דב חנין: התמיכה בהעלאת שכר המינימום מגיעה גם ממקומות מפתיעים.

דב חנין: היום קיימנו מרתון של חברי כנסת בתמיכה בהעלאת שכר המינימום, וקיבלנו גם נייר עמדה של איגוד לשכות המסחר, ובו אפילו איגוד לשכות המסחר מביע תמיכה עקרונית בהעלאת שכר המינימום ל-5,000 שקלים לחודש.

דב חנין: מהכיוון שלהם זו בהחלט התבטאות שצריך לציין לחיוב.

דב חנין: נגידת בנק ישראל מדברת על הצורך להעלות את שכר המינימום.

דב חנין: גם שר האוצר מדבר על העלאת שכר המינימום.

דב חנין: אבל אני, עמיתי חברי הכנסת, רוצה להזהיר: במקרים כאלה, במצבים רבים, האויב הגדול ביותר של הטוב הוא הכאילו.

דב חנין: אנחנו לא יכולים להסתפק בהעלאה נומינלית בשקל אחד לשעה, שלא באמת תעשה את העבודה, לא תחלץ עובדים ממעגל העוני.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, צריך להגיד כמה מילים על נימוקי הנגד של המתנגדים.

דב חנין: מזהירים אותנו מפיטורים המוניים?

דב חנין: יש לנו ניסיון: ב-2006 הועלה שכר המינימום בישראל בשיעור ניכר, והאבטלה הצטמצמה.

דב חנין: מ-2006 ועד היום היו כמה עליות בשכר המינימום, והאבטלה ירדה מ-7.7% ל-6.4%.

דב חנין: מאיימים עלינו במשבר כלכלי?

דב חנין: אני אומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, העלאת שכר המינימום היא דווקא מה שימריץ את המשק.

דב חנין: זה ייתן לעובדים עניים – – –

גילה גמליאל: נא לסיים.

דב חנין: אני מסיים בזה.

דב חנין: זה ייתן לעובדים עניים אפשרות להגדיל את כושר הקנייה שלהם, והגדלת כושר הקנייה שלהם תאפשר לקנות יותר, לצרוך יותר.

גילה גמליאל: תודה רבה.

דב חנין: אנשים עניים לא חוסכים את הסכומים שהם מקבלים כתוספת בחשבונות בשווייץ או בפיקדונות בארץ – – –

גילה גמליאל: משפט סיום, חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, משפט הסיום שלי: אנחנו כולנו בכנסת הזאת חייבים להתגייס.

דב חנין: אמצע החודש הבא זה המועד, אמצע החודש הבא.

דב חנין: עיני הציבור הישראלי – יהודים, ערבים, פריפריה ומרכז – נישאות אלינו.

דב חנין: נתמוך כולנו בהעלאה משמעותית של שכר המינימום וניתן בשורה אמיתית לציבור הישראלי.

דב חנין: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים ועוברות להצבעה על הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 48), התשע"ה–2014, בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: מי בעד?

גילה גמליאל: מי נגד?

גילה גמליאל: מי נמנע?

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–4 – 51 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

גילה גמליאל: 51 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: וכעת נעבור לקריאה שלישית.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 51 נגד – אין נמנעים – אין חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 48), התשע"ה–2014, נתקבל.

גילה גמליאל: 51 בעד.

גילה גמליאל: הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 48), התשע"ה–2014, עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים.

גילה גמליאל: [מס' כ/576; "דברי הכנסת", חוב' ד', עמ' 14078; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אני עוברת להצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון מס' 31), התשע"ה–2014, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

גילה גמליאל: תציג את הצעת החוק יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חברת הכנסת מירי רגב.

גילה גמליאל: בבקשה.

מירי רגב: כבוד היושבת-ראש, תודה רבה, חברי השרים, חברי הכנסת, אני מתכבדת להביא בפניכם את הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון מס' 31), התשע"ה–2014, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

מירי רגב: הצעת חוק זו, שיזמתי יחד עם חברי הכנסת דוד אזולאי, משה גפני, דוד צור, דוד רותם וזבולון כלפה, נועדה לאפשר סגן חמישי ללא שכר לרשויות מקומיות בינוניות שמספר תושביהן בין 200,000 ל-250,000, בשל המטלות הרבות הכרוכות בניהול עיר בסדר גודל כזה.

מירי רגב: חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) קובע כי מספר הסגנים שניתן למנות לראש רשות מקומית הוא בהתאם למספר תושביה.

מירי רגב: היום ממנים סגן חמישי בשכר – מ-250,000 ועד 500,000.

מירי רגב: לכן החוק הזה, שבא לתת פתרון לרשות מקומית שמספר תושביה בין 200,000 ל-250,000, ייתן פתרון נקודתי לערים שיש בהן צורך בסגן חמישי, אך לא יהווה שום נטל תקציבי על העירייה, לא ברמת שכר ולא ברמת תקורות של משרד.

מירי רגב: הצעת חוק זו אושרה בוועדת הפנים.

מירי רגב: להצעת חוק זו לא היו הסתייגויות.

מירי רגב: ולכן אני מבקשת מחברי הכנסת לאשר הצעת חוק חשובה זו ולסייע לכמה ערים בגודל בינוני למנות סגן חמישי ללא שכר.

גילה גמליאל: תודה רבה ליושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חברת הכנסת מירי רגב.

מירי רגב: רגע, רגע, רגע, לא אמרתי תודה.

מירי רגב: תודה, סליחה, כבוד היושבת-ראש.

מירי רגב: אני רוצה להודות ללאה, מנהלת הוועדה, לשוש, רחלי, ליאת ואיה; לתומר, היועץ המשפטי של הוועדה, ולגלעד.

מירי רגב: תודה רבה על העבודה, על הסיוע ועל העזרה בקידום הצעת חוק חשובה זו.

גילה גמליאל: תודה רבה ליושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חברת הכנסת מירי רגב.

גילה גמליאל: מכיוון שלא הוגשו הסתייגות, אני עוברת לבקשות רשות הדיבור.

גילה גמליאל: ראשון הדוברים, חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת יפעת קריב.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך חמש דקות.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, שרים וחברי הכנסת, אם מישהו רוצה המחשה כמה מנותקים יכולים להיות הוויכוחים והשיחות והניהול של הכנסת והשלטון לעומת חיי האזרחים, צריך לדעת ידיעה שקיבלתי, שבשעה שהיה פה הבלגן הגדול – כן אמר ככה, לא אמר ככה – נדקר יהודי בעיר העתיקה, בשער יפו, בירושלים, וברוך השם הוא ניצל.

ישראל אייכלר: הוא נמצא עכשיו בבית-חולים, בטיפול.

ישראל אייכלר: בעקבות החוק הזה, של מספר סגני ראשי הרשויות – אודה ולא אבוש שאין לי מושג במערכת המוניציפלית, איך זה בנוי, כמה ראשי ערים, כמה סגני ראשי ערים, איזה עיר כזאת ועיר כזאת; מה שכל אזרח יודע כידע אישי חינם, זה מה שאני יודע.

ישראל אייכלר: אבל למה צריך חוק – למשל, סגן ראש עיר שלא בשכר ורוצים להוסיף עוד אחד, צריך חוק בשביל זה, ואין שום חוק שקובע כמה פקידים ישבו בעירייה, כמה פקידים ישבו במחלקה, כמה יועצים משפטיים ישבו במחלקות השונות בעירייה ובמשרדי הממשלה.

ישראל אייכלר: הרי רוב תקציב השכר במדינה, נדמה לי שזה 80-70 מיליארד שקל, נקבע בכל מיני חדרים פנימיים כשהאזרח אין לו שום say, שום אמירה, כמה אנשים יהיו.

ישראל אייכלר: וכשמגיעים למשהו ייצוגי, של משהו כמו סגן ראש עיר שלא בשכר, צריך חקיקה, וקריאה ראשונה ושנייה ושלישית.

ישראל אייכלר: ומה זה אכפת לי?

ישראל אייכלר: כי יש אזרחים שלא יכולים להתקבל כעובדים או כפקידים במשרדי השלטון.

ישראל אייכלר: הדרך היחידה שלהם לקבל את זכויות האזרח שלהם זה דרך נציג הציבור שיש להם.

ישראל אייכלר: וברוך השם, עדיין לא שללו את זכות הבחירה לעיריות ולכנסת מכל מיני אוכלוסיות.

ישראל אייכלר: אז הוא צריך לפנות לחבר העירייה.

ישראל אייכלר: ואני רואה יותר ויותר בעיריות, גברתי יושבת-ראש ועדת הפנים, שימו לב, יותר ויותר תופעות בעיריות, ששוללים את סמכותם ויכולתם של חברי עירייה ומועצה להתערב; אסור להם אפילו לגשת לפקיד לשאול לגבי אזרח שנקלע למצוקה, אולי אפשר לעזור לו, אולי מגיעה לו איזו הנחה בארנונה.

ישראל אייכלר: יותר ויותר היועצים המשפטיים מגבילים את נבחרי הציבור, שבאופן אוטומטי הם גנבים, לעומת הפקידים, שבאופן אוטומטי הם אנשים ישרים.

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד לכם שאני מכיר כמה חברי עירייה וכמה חברי כנסת, הרבה, שהם אנשים ישרים לא פחות מהפקידים היועצים המשפטיים שיושבים שם.

ישראל אייכלר: אני צריך לשמוע משרה – ואני לא אגיד כמובן את שמה, כי היא עכשיו לא בתפקיד – שישבה באיזו ישיבה, והיא אמרה: היועצת המשפטית שלי אישרה, היועצת המשפטית שלי אישרה.

ישראל אייכלר: אמרתי: סליחה, גברת, את נבחרת לקבוע מדיניות, או היועצת המשפטית שלך?

ישראל אייכלר: אז היא אומרת לי בבדיחותא: אני יודעת שאתה רוצה לראות אותי בבית-סוהר, אבל אני לא מוכנה להיכנס לבית-הסוהר.

ישראל אייכלר: פוחדים.

ישראל אייכלר: יש פחד ואימה על נבחרי ציבור מצד פקידים ויועצים משפטיים ואנשי תקשורת שכמובן – אני לא יודע למה; אני יודע למה אנשי תקשורת תוקפים פוליטיקאים, זה בסדר גמור, גם אני איש תקשורת – אבל למה הם מכסים ומגינים על פקידים?

ישראל אייכלר: שמעתם תחקירים על פקידים בתקשורת?

ישראל אייכלר: הרי יחסית יש פי-עשרה פקידים מנבחרי ציבור.

ישראל אייכלר: שקט, מקצועי, שיקולים מקצועיים, ועדות יושבות, אנשים עובדים ומחליטים, שלא לדבר על האנשים שלא יושבים ולא מחליטים, והם מטרטרים את האזרח בביורוקרטיה נוראה, אבל שפעם לא יעשה עיתונאי כתבה על איזה פקיד – אני לא אומר אף פעם, אולי יש, ואני לא רואה את זה – שמטרטר אנשים על לא עוול בכפם, אלא אם כן זה במשרד הדתות, ובבתי-דין רבניים, שם יש מעקב טוב מאוד, ואני בעד, אבל למה כשזה מגיע לפקידים הכול בסדר?

ישראל אייכלר: אז אני מנצל את הדיון הזה, שמדברים על הוספת סגן ראש עיר בלי שכר, כדי לשאול את השאלה: אולי צריך לעשות חוקים כמה פקידים צריכים להיות במחלקה x, כמה פקידים צריכים להיות במחלקה y, כמה פקידים צריכים להיות באוצר?

ישראל אייכלר: אני רוצה לראות את כל פקידי האוצר, איפה הם עובדים עכשיו, אחרי שהם עבדו – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – ועכשיו יש להם כזה כוח.

ישראל אייכלר: כן, שיבדקו.

ישראל אייכלר: הרי הם קובעים את חיי האזרח.

ישראל אייכלר: פקידים יכולים לרדת לחיי האזרחים, ואם אין לאזרח נציג ציבור שיילחם בשבילו, אין לו עם מי לדבר.

אורלי לוי אבקסיס: – – – מטעים אותנו, חברי הכנסת, בנתונים לא עובדתיים, בוועדות – – –

ישראל אייכלר: בוועדות אנחנו רואים את זה יום-יום.

גילה גמליאל: תודה רבה, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

ישראל אייכלר: ברשותך, משפט סיום.

ישראל אייכלר: אני בעד ביקורת, בעד מעקב אחרי פוליטיקאים, בעד עין פקוחה של התקשורת, אבל לא ייתכן שזה יהיה רק על נבחרי ציבור, וכל המנגנון של מאות-אלפי פקידי שלטון ששולטים באזרח, לא יהיה עליו שום ביקורת.

ישראל אייכלר: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

גילה גמליאל: חברת הכנסת יפעת קריב, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת אלי ישי.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך חמש דקות מרגע שתעלי לדוכן.

גילה גמליאל: כל מי שנרשם לרשות דיבור, עומדות לרשותו חמש דקות.

יפעת קריב: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית אני רוצה לברך את יושבת-ראש ועדת הפנים חברת הכנסת מירי רגב על פעילותה לקידום הנושאים המוניציפליים.

יפעת קריב: חוק הסגנים ללא שכר, שאנחנו מאשרים היום, הוא חוק ללא עלויות לרשות.

יפעת קריב: אני חושבת שזאת הנקודה הכי משמעותית – כי קיימנו הרבה מאוד דיונים בוועדה.

מרב מיכאלי: – – – ל-250,000 תושבים.

יפעת קריב: כן, מעל 250, זה לחמש רשויות בארץ בלבד, כרגע.

יפעת קריב: החוק הזה, שפשוט דרשו וביקשו – – –

קריאה: – – – לשר הפנים יש אפשרות לאשר שכר.

יפעת קריב: שנייה, דקה.

יפעת קריב: החוק הספציפי הזה, שעשינו לו תיקון, לסעיף 15א בחוק, אומר שהסגן לפי החוק הזה יהיה ללא שכר וללא תוספות.

יפעת קריב: אנחנו בעצם לא משיתים שום עלות על הרשות המקומית במסגרת החוק.

יפעת קריב: אלה הדברים המאוד-חשובים שאמרתי בוועדה, ולכן גם היה לי חשוב לבוא למליאה ולומר אותם שוב.

יפעת קריב: אנחנו בעצם מאפשרים את הסגנים האלה כי הרשויות ביקשו את האפשרות להמשיך לעבוד.

יפעת קריב: הנקודה המאוד-משמעותית היא שביקשתי מיושבת-ראש הוועדה לקיים דיון בעוד חצי שנה ולראות אם באמת הרשויות מצליחות, מה שנקרא, אותם סגני ראשי ערים יעבדו ללא השתה של עלויות נוספות.

מירי רגב: – – – תגמול לחברי מועצות – – –

יפעת קריב: כמי שמגיעה מהזירה המוניציפלית, הנושא המוניציפלי קרוב ללבי וחשוב לי.

יפעת קריב: אני רוצה לומר לכם שכאשר הייתי חברת מועצה עברתי תהליך לא פשוט.

יפעת קריב: מצד אחד, רציתי לשרת את הציבור – רצתי, נבחרתי, אמרתי שאני רוצה לשנות בתחום החינוך, הרווחה, בני-הנוער, הצעירים, מעמד האישה ברשות המקומית, וכשנהייתי חברת מועצה, כשנבחרתי, גיליתי שאין לי כלים; אין לי כלים לעמוד בהבטחות כחברת המועצה.

יפעת קריב: סדר-היום שעליו נבחרתי היה סדר-יום שלא יכולתי לממש.

יפעת קריב: הגיע הזמן היום במדינת ישראל שאנחנו נתייחס אל חברי המועצה, נתייחס למעמדם החוקתי, שבעצם לא קיים.

יפעת קריב: אנחנו שואלים את עצמנו היום, ברשות המקומית, מי הם אותם אנשים שמגיעים להיות חברי מועצת עיר?

יפעת קריב: את מי בעצם התפקיד הזה מחבר?

יפעת קריב: אני רוצה לומר שרק לאחרונה גילינו את כל נושא "הולילנד" בירושלים, ואנחנו שואלים את עצמנו, כמה הולילנדים נוספים קיימים במדינת ישראל?

יפעת קריב: האם אפשר למנוע אותם?

יחיאל חיליק בר: – – – כמה פעמים על הכלים שנותנים לחברי מועצה, וזה לגיטימי, החזרים.

יחיאל חיליק בר: זה סגני ראש עיר, אל תַטעי.

יפעת קריב: אני לא מטעה, אני רק אומרת שמבחינתי החוק הזה נמצא במסגרת הרבה יותר גדולה, וגם הסגנים האלה הם ללא שכר וללא תנאים.

יחיאל חיליק בר: – – –

יפעת קריב: ואני אומרת שהגיע הזמן להסדיר את מעמדם של חברי מועצת עיר בחקיקה.

יפעת קריב: הגיע הזמן שאנחנו לא נצטרך לעשות חוק שהוא טלאי על טלאי.

יפעת קריב: החוק הזה, מבחינתי, מייצג פלח מאוד קטן בתוך המכלול השלם.

יפעת קריב: היום מונחות שתי הצעות חוק שחתומים עליהן הרבה מאוד חברי כנסת.

יפעת קריב: שתי הצעות החוק האלה, מטרתן בעצם להסדיר את מעמדם הכולל של חברי המועצה, בתוך זה גם את של הסגנים.

יפעת קריב: הצעות החוק האלה בשלות לעלות לוועדת שרים לענייני חקיקה.

יפעת קריב: חיליק, מבחינתי זה השלב הבא – להעלות את הצעות החוק האלה ולהסדיר את מעמדם של חברי מועצת עיר.

יפעת קריב: הלוא חברי מועצת עיר הם שומרי הסף של הדמוקרטיה הישראלית.

יפעת קריב: מבחינתי הם החוליה החלשה בדמוקרטיה הישראלית.

יפעת קריב: לא יכול להיות שבית-המחוקקים יתעלם מהאוכלוסייה שמטרתה בסופו של דבר לשרת את התושבים.

יפעת קריב: מטרתנו לשרת את התושבים ולתת להם את מה שהם צריכים.

יחיאל חיליק בר: זה לא קשור להצעת החוק הזאת.

יפעת קריב: מעל במה זו אני קוראת לנו לפעול, לא לוותר, לא לעשות טלאי על טלאי, אלא חוק אחד רציני במדינת ישראל, שמכיר בחברי המועצה כישות משפטית בעלת זכויות וחובות, אבל בשורה התחתונה והכי חשובה – גם לחזק את מעמדה של הדמוקרטיה הישראלית, אבל גם לחזק את השירות לתושב.

יפעת קריב: גברתי היושבת-ראש, עוד משפט.

יפעת קריב: היום הרבה מאוד תושבים אינם מרוצים מהשירות שניתן להם ברשות המקומית.

יפעת קריב: כשהם באים בטענות, הם באים בטענות הן אל חברי המועצה הן אל סגני ראשי הערים והן אל ראש הרשות.

יפעת קריב: ברגע שנסדיר בצורה חוקתית את מעמדם של חברי המועצה, נסדיר את המעמד של הדמוקרטיה הישראלית ואת המעמד של אותם אנשים שמשרתים את הציבור ונבחרי הציבור.

יפעת קריב: בשורה התחתונה, וזה הכי חשוב, התושב האזרח יקבל שירות טוב יותר בתחומים מוניציפליים, כלכליים, חברתיים, חינוכיים.

יפעת קריב: זאת מטרתי.

יפעת קריב: מפה, מירי רגב, יושבת-ראש ועדת הפנים, אני קוראת לך – נעשה חוק גדול, משמעותי ורחב עוד בכנסת הנוכחית, וכמה שיותר מהר.

יפעת קריב: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחברת הכנסת יפעת קריב.

גילה גמליאל: מכיוון שכל שאר הדוברים הסירו את בקשתם לדבר, אנחנו נעבור להצבעה.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון מס' 31), התשע"ה–2014, בקריאה שנייה, בבקשה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 8 בעד סעיפים 1–2 – 26 נגד – 2 נמנעים – 4 סעיפים 1–2 נתקבלו.

גילה גמליאל: 26 בעד, שני מתנגדים, ארבעה נמנעים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 9 בעד החוק – 27 נגד – 2 נמנעים – 5 חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון מס' 31), התשע"ה–2014, נתקבל.

גילה גמליאל: 27 בעד, שני מתנגדים, חמישה נמנעים.

גילה גמליאל: הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון מס' 31), התשע"ה–2014, עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים.

גילה גמליאל: [מס' כ/564; "דברי הכנסת", מושב שלישי, חוב' ל"ז, עמ' 12724; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

גילה גמליאל: הצעת חוק משק הגז הטבעי (תיקון מס' 6), התשע"ה–2014, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

גילה גמליאל: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה אבישי ברוורמן; אה, במקומו יציג היוזם של הצעת החוק, חבר הכנסת רוברט אילטוב.

גילה גמליאל: בבקשה.

רוברט אילטוב: כבוד היושבת-ראש, כבוד השרים – אני מבין שבבית הזה יש רק שרים של ישראל ביתנו – התבקשתי על-ידי יושב-ראש ועדת הכלכלה להציג את החוק של עצמי.

רוברט אילטוב: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק משק הגז הטבעי (תיקון מס' 6), התשע"ה–2014, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

רוברט אילטוב: הצעת החוק היא פרי יוזמתם של חברי הכנסת רוברט אילטוב ואיילת שקד, ונועדה לאפשר לבתי-זיקוק למכור ולשווק גז טבעי, בכפוף לכמה הגבלות ותנאים כפי שאסביר בהמשך, ובכך לקדם את התחרות במקטע פעילות זה.

רוברט אילטוב: בטרם אציג את עיקרי הצעת החוק – אקדים בכמה דברי רקע.

רוברט אילטוב: חוק משק הגז הטבעי, התשס"ב–2002, אינו קובע היום חובת רישוי לעיסוק במכר ובשיווק של גז טבעי, כל עוד לא הותקנו תקנות המחייבות זאת לפי סעיף 5 לחוק, אך מטיל הגבלות על זהות הגורמים שיהיו רשאים לעסוק בפעילות זו.

רוברט אילטוב: בהתאם לכך, חל איסור לעסוק במכר ובשיווק של גז טבעי על בעל רישיון להולכת גז טבעי, ספק חשמל, וכן בתי-זיקוק, "מזקק נפט" בלשון החוק, ועל גורמים הקשורים אליהם.

רוברט אילטוב: איסור זה נקבע בשעתו בשל חשש מפני השתלטות גורמים דומיננטיים במשק האנרגיה על מקטע המכר והשיווק של גז טבעי, ובפרט של חברות ממשלתיות דוגמת בתי-הזיקוק.

רוברט אילטוב: ואולם, בשל התמורות המשמעותיות שחלו במשק האנרגיה בישראל, ובכללן הפרטת בתי-הזיקוק ופיצולם לשתי חברות ממשלתיות מתחרות, תחום זיקוק הנפט אינו נשלט היום על-ידי חברה אחת.

רוברט אילטוב: לפיכך, וכדי לקדם את התחרות ולעודד כניסת גורמים חדשים לפעילות במקטע זה, מוצע לבטל את האיסור החל על מזקק נפט ועל גורמים הקשורים אליו למכור ולשווק גז טבעי.

רוברט אילטוב: לוועדת הכלכלה הובאה חוות דעת מאת הרשות להגבלים עסקיים שלפיה אין בהסדר המוצע כדי לפגוע בתחרות במשק הגז הטבעי.

רוברט אילטוב: החשש היחיד שעליו הצביעו נציגי הרשות הוא מפני הצבת תנאים בלתי הוגנים לצרכני הגז הטבעי, בשל מעמדם הדומיננטי של בתי-הזיקוק במשק האנרגיה.

רוברט אילטוב: כדי לתת מענה לחששות אלה, הוספו להצעת החוק הגבלות ותנאים למכירה או לשיווק גז טבעי בידי מזקק נפט או גורם הקשור אליו: ייאסר עליו להתנות שירות בשירות, בדומה לאיסור החל היום על בעלי רישיונות מכוח החוק, וכן יחולו עליו מגבלות שעניינן מספר תחנות התדלוק בגז טבעי שהוא או מי מהגורמים הקשורים אליו, יחד ולחוד, יהיו רשאים לנהל, למכור או לשווק להן גז טבעי באופן בלעדי, או להחזיק בהן אמצעי שליטה.

רוברט אילטוב: בנוסף, ניתן יהיה לקבוע בתקנות תנאים נוספים לעניין זה.

רוברט אילטוב: כפי שציינתי, החוק אינו קובע היום חובת רישוי לעיסוק במכר ובשיווק של גז טבעי, אך ככל שתיקבע בעתיד חובת רישוי כזו – מוצע לבטל את האיסור החל היום על בתי-הזיקוק ועל גורמים הקשורים אליהם לקבל רישיון כאמור.

רוברט אילטוב: אני מבקש להודות בזאת לצוות המקצועי והמסור של ועדת הכלכלה: צוות הייעוץ המשפטי בראשות המשנה ליועץ המשפטי לכנסת, עורכת-הדין אתי בנדלר, ועורך-דין איתי עצמון.

רוברט אילטוב: למנהלת הוועדה, הגברת לאה ורון, רכזות הוועדה דקלה טקו, כוכי שבתאי ויפעת לוי-ישראל, ולדובר הוועדה ליאור רותם.

רוברט אילטוב: כמו כן אני רוצה להודות לצוות של עוזרים של יושב-ראש הוועדה: נעמה אסרף, איתמר אסף ודורון הדס.

רוברט אילטוב: חברי הכנסת, אני מקווה כי הצעת החוק אכן תקדם את התחרות בתחום הגז הטבעי ובכך תעודד את השימוש במשאב זה לטובת המשק כולו.

רוברט אילטוב: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות.

רוברט אילטוב: אני מבקש מכם להצביע בעדה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

רוברט אילטוב: את רוצה שאני אודה לפני או אחרי?

גילה גמליאל: עכשיו.

רוברט אילטוב: כיוזם החוק, עם שותפתי איילת שקד, אני רוצה להודות באמת לכל הגורמים בוועדה, כולל יושב-ראש הוועדה, על קידום די מהיר של החוק.

רוברט אילטוב: אני רוצה להודות גם למשרדי הממשלה שתמכו בהצעת החוק.

רוברט אילטוב: אני חושב שקידום התחרות בתחום הגז, המשאב הטבעי שנמצא בישראל, גם יעודד תחרות וגם יוריד את המחירים גם לתעשייה וגם לצרכן הפרטי.

רוברט אילטוב: כל תחרות כאן היא תחרות מבורכת.

רוברט אילטוב: אנחנו מגדילים ב-50% את כמות המתחרים במשק בפעולה של החוק הזה, ואין ספק ששימוש בגז כמשאב טבעי הוא שימוש ראוי, חשוב וטוב גם לאיכות הסביבה.

רוברט אילטוב: זה משאב האנרגיה הכי נקי שיש לנו היום.

רוברט אילטוב: אני רוצה להודות שוב גם לצוות העוזרים שלי וגם לצוות העוזרים של איילת שקד.

רוברט אילטוב: אני חושב שהם עשו עבודה נהדרת.

רוברט אילטוב: וכמובן – לכל מי שתמך בחוק.

רוברט אילטוב: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה ליוזם ההצעה רוברט אילטוב ולחברת הכנסת איילת שקד.

גילה גמליאל: מכיוון שאין הסתייגויות, נעבור לבקשות רשות הדיבור.

גילה גמליאל: חבר הכנסת מוחמד ברכה – אינו נוכח; חבר הכנסת חנא סוייד – אינו נוכח; חבר הכנסת עפו אגבאריה – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך חמש דקות.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה לך, רבותי השרים, גברתי השרה, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה קודם כול לברך את שני יוזמי הצעת החוק הזו, חבר הכנסת אילטוב וחברת הכנסת שקד.

דב חנין: אני חושב שזה מהלך נכון וזה מהלך ראוי ואני תומך בו.

דב חנין: אני רוצה לנצל את ההזדמנות, עמיתי חברי הכנסת, כדי לדבר על היבט אחר מוזנח ומדאיג של משק האנרגיה שלנו.

דב חנין: אני רוצה לנצל את ההזדמנות כדי לדבר על היבט אחר מוזנח של משק האנרגיה שלנו, ואני שמח שנמצא אתנו כאן שר התיירות, שהוא גם שר האנרגיה לשעבר – זו הזדמנות גם להודות לו על שיתופי הפעולה שהיו בינינו בענייני אנרגיה.

דב חנין: אבל, אדוני, מאז עזבת את משרד האנרגיה יש עוד הרבה מה לעשות בתחום האנרגיה.

דב חנין: אני מגיע לכאן היום, אני חייב לומר לכם, מאוד מאוד מתוסכל בשני היבטים של משק האנרגיה שלנו: ההיבט של האנרגיה המתחדשת וההיבט של ההתייעלות האנרגטית.

דב חנין: בואו נתחיל באנרגיה מתחדשת.

דב חנין: הגז הוא לא הדרך הזולה וגם לא הדרך הנקייה ביותר לייצר אנרגיה.

דב חנין: יש דרכים זולות יותר ונקיות יותר.

דב חנין: אנחנו מדינה רוויית שמש; האם אנחנו מנצלים את השמש בישראל?

דב חנין: יש לנו אזורים שיש בהם אנרגיות רוח משמעותיות; האם אנחנו מנצלים אותן?

דב חנין: או שאנחנו עדיין, במדינת ישראל ברוכת השמש, יכולים להסתכל מאחור ובקנאה גדולה על מה שקורה בתחום האנרגיה המתחדשת בגרמניה, שיש בה הרבה הרבה הרבה פחות שמש מאשר בישראל?

דב חנין: העובדה שאנחנו כל כך מפגרים בתחום האנרגיה המתחדשת צריכה להטריד את כולנו.

דב חנין: אנחנו כולנו כמובן שמחים על משאבי הגז הגדולים שנתגלו ליד חופי ישראל, אבל אסור שהגז הזה יהיה עילה לעצור את ההתפתחות ואת ההתקדמות ואת הניסיון שלנו להדביק את הפערים ביחס למדינות אחרות ביחס לאנרגיה מתחדשת – שמש, רוח.

דב חנין: אלה הן האנרגיות הנקיות, אלה הן גם האנרגיות הזולות.

דב חנין: וכמובן, אני מתוסכל גם בהיבט השני, ההיבט של ההתייעלות האנרגטית.

דב חנין: אנחנו, מתוך הנתונים שיש לנו כאן – מרכז המחקר והמידע של הכנסת מספר לנו שבהתייעלות אנרגטית אנחנו מסוגלים לחסוך עד 2020 סדר גודל של חמישית מהאנרגיה שנצרכת במשק הישראלי, 20% חיסכון באנרגיה, 20% חיסכון בכסף, 20% חיסכון בנזקים סביבתיים.

דב חנין: בשנת 2011 הייתה לי הזכות לקדם ולהעביר בכנסת את חוק ההתייעלות האנרגטית.

דב חנין: הוא עבר כתיקון משמעותי וגדול, רוחבי, לחוק מקורות אנרגיה, ואני בהחלט מעריך את ההתקדמות שנעשתה בעקבות חקיקת החוק הזה.

דב חנין: אבל אני רוצה להתריע בפניכם, עמיתי חברי הכנסת: הכלים שהצענו יחד בחוק הזה לא ממומשים על-ידי הממשלה.

דב חנין: החוק הזה, למשל, מטיל על הממשלה חובה לגבש תוכנית לאומית להתייעלות אנרגטית.

דב חנין: עד היום, שלוש שנים אחרי חקיקת החוק הזה, אין תוכנית לאומית כזאת, אין תוכנית לאומית להתייעלות אנרגטית.

דב חנין: למה?

דב חנין: הבזבוז באנרגיה, למי הוא מועיל?

דב חנין: מי מרוויח מזה?

דב חנין: למה אנחנו לא יכולים לבצע את מה שהחוק בישראל מטיל על הממשלה?

דב חנין: הממשלה לא קבעה יעדים מוגדרים להתייעלות.

דב חנין: אין לוחות זמנים למימוש השינוי.

דב חנין: אין אפילו בסיס נתונים מספק במשרדי הממשלה וברשויות הציבוריות השונות.

דב חנין: הדבר המתסכל ביותר זה שכשאנחנו בוחנים את הנתונים אנחנו רואים שבמשק הפרטי יש התקדמות, אפילו במשק הפרטי המסחרי יש התקדמות.

דב חנין: איפה המצב הכי בעייתי?

דב חנין: איפה המערכת הכי פחות מתפקדת – וזה מתסכל מאוד?

דב חנין: במערכות הציבוריות; המערכות הציבוריות, שאנחנו בחוק ההתייעלות מ-2011 רצינו לראות בהן מודל, אמרנו: בואו נייעל את המערכות האלה, נקדם אותן, כדי שאפשר יהיה אחר כך להעתיק למשק הפרטי, כדי שאפשר יהיה אחר כך ליישם במקומות אחרים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אנחנו חייבים להודות בפני עצמנו: עם כל הרצון והאנרגיה והעשייה הגדולה שנעשתה בכנסת, אנחנו רחוקים מהמקום שבו אנחנו צריכים להיות.

דב חנין: זו ההזדמנות להתריע על כך, וזו ההזדמנות לקרוא לממשלה לשנס מותניים, להתגייס – התייעלות אנרגטית, אנרגיה מתחדשת – מדינת ישראל יכולה וצריכה להוביל.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק משק הגז הטבעי (תיקון מס' 6), התשע"ה–2014, בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 10 בעד סעיפים 1–6 – 37 נגד – 6 נמנעים – אין סעיפים 1–6 נתקבלו.

גילה גמליאל: 37 בעד, שישה מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: לפרוטוקול מתווספת הצבעתו של חבר הכנסת נחמן שי.

גילה גמליאל: עכשיו אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: אנחנו עברנו להצבעה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 11 בעד החוק – 39 נגד – 6 נמנעים – אין חוק משק הגז הטבעי (תיקון מס' 6), התשע"ה–2014, נתקבל.

גילה גמליאל: 39 בעד, שישה מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת חוק משק הגז הטבעי (תיקון מס' 6), התשע"ה–2014, התקבלה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להודעת הממשלה, בהתאם לסעיף 9(א)(6) לחוק הממשלה, בדבר הפסקת כהונתו של שר.

גילה גמליאל: יציג את ההודעה סגן השר המקשר בין הכנסת לממשלה אופיר אקוניס.

גילה גמליאל: בבקשה.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להודיע בשם הממשלה, בהתאם לסעיף 9(א)(6) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, כי כהונתו של השר להגנת הסביבה עמיר פרץ נפסקה ביום 11 בנובמבר 2014, בחלוף 48 שעות מהמועד שבו הגיש השר פרץ לראש הממשלה את כתב התפטרותו מהממשלה, בהתאם לסעיף 22(א) לחוק-יסוד: הממשלה.

גילה גמליאל: אני אבקש ממך, כבוד סגן השר, להישאר כדי להודיע את הודעת הממשלה בדבר החלטתה לשנות את שמו של משרד הבינוי והשיכון כך שייקרא מעתה: משרד הבינוי.

גילה גמליאל: בבקשה.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, הממשלה החליטה לשנות את שמו של משרד הבינוי והשיכון כך שייקרא מעתה: משרד הבינוי.

אופיר אקוניס: בהתאם לפקודת פקידי הממשלה (שינוי תארים), 1940, תפורסם ברשומות הודעה על שינוי תוארו של השר משר הבינוי והשיכון לשר הבינוי.

אופיר אקוניס: העיקר שתיפתר בעיית הדיור, מה זה משנה איך קוראים למשרד?

אופיר אקוניס: אבל אנחנו מודיעים על כך, כפי שמחייב אותנו.

אופיר אקוניס: תודה ולילה טוב.

גילה גמליאל: אני מודה לסגן השר המקשר חבר הכנסת אופיר אקוניס.

גילה גמליאל: תם סדר-היום.

גילה גמליאל: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ג' בכסלו התשע"ה, 25 בנובמבר 2014, בשעה 16:00.

גילה גמליאל: ישיבה זו נעולה.