ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 176, 2014-11-11 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ח בחשוון התשע"ה, 11 בנובמבר 2014, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: יום שלישי, חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי שרוצה להירשם, שיירשם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת טיבי לפתוח את הנאומים.

מסעוד גנאים: פעם שנייה, מה קורה?

יולי יואל אדלשטיין: מה?

מסעוד גנאים: פעם שנייה, לא?

יולי יואל אדלשטיין: פרוטקציה לסגני יושב-ראש הכנסת.

אחמד טיבי: אנשים מתחילים לחשוד, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אתה רוצה שאני אבטל?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת רינה פרנקל.

איתן כבל: ואחרון – איתן כבל.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, ימים קשים עוברים על כולם.

אחמד טיבי: אמרנו שאנחנו זועמים וכועסים ומוחים על הריגתו של ח'יר א-דין חמדאן בכפר-כנא.

אחמד טיבי: היו לאחר מכן אירועים, שביתה כללית, מחאות שהן מחאות לגיטימיות, והיו חריגות.

אחמד טיבי: אחת מהחריגות האלה היא מה שהתרחש בטייבה, כאשר שלושה-ארבעה נערים תקפו אזרח יהודי ושרפו את מכוניתו.

אחמד טיבי: מדובר במעשה שלא ייעשה, שראוי להוקעה.

אחמד טיבי: אני מרגיש גאה בקבוצת הצעירים מטייבה שסייעו לו ולקחו אותו מהמקום.

אחמד טיבי: המעשה המוקע אינו עולה בקנה אחד עם הערכים הדתיים או הלאומיים שלנו, ויש להתייחס אליו כך.

אחמד טיבי: מצד שני, לפני שלושה ימים, עליאא ריאן עאזם הותקפה – היא מטייבה, אדוני היושב-ראש – הותקפה בפתח-תקווה פיזית על רקע העובדה שהיא ערבייה.

אחמד טיבי: לא ראיתי דיווחים, כותרות ראשיות באתרים, לא ברדיו, לא בטלוויזיה, והדבר צורם.

אחמד טיבי: זה יחס של איפה ואיפה.

אחמד טיבי: מעשים מוקעים יש להוקיע, וגם יש לתת להם פרסום שווה כדי לשלוח מסר שמעשה שלילי הוא שלילי, לא חשוב מי עומד מאחוריו ומי הקורבן.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: אתה נרשמת לנאומים בהצבעה?

יולי יואל אדלשטיין: חוששני מאוד שהצבעת מן המקום הלא-נכון.

יולי יואל אדלשטיין: לא נפתח בחקירה, אבל, זה בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: ברור שזה היה בטעות ואין לזה שום משמעות.

אחמד טיבי: יכול להיות שאני מגלומן?

יולי יואל אדלשטיין: יכול להיות שאתה חנא סוייד, אבל – דוקטור, דוקטור, נו.

אחמד טיבי: הוא חבר שלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת רינה פרנקל, ואחריה – חבר הכנסת אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

רינה פרנקל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, 500 התאבדויות בשנה.

רינה פרנקל: המספרים האלה מדאיגים מאוד.

רינה פרנקל: אנו מציינים היום בכנסת את היום הבין-לאומי למניעת התאבדויות, ואני חושבת שמהמקום הזה אנחנו צריכים להעלות את הנושא ולהעלות את המודעות.

רינה פרנקל: לפני שבועיים ביקרתי בעמותת "לצדכם", שמטפלת בגברים שעוברים התעללות ואלימות, אפילו פיזית, מצד נשים.

רינה פרנקל: אנחנו מדברים על שוויון, ועם השוויון אנחנו שוכחים שיש עוד צד וצריך לשים לב.

רינה פרנקל: הגברים נמצאים במצב נפשי קשה עד קשה מאוד, שמביא אותם להתאבדויות, ובגדול, אין להם למי לפנות, והם מתביישים לפנות.

רינה פרנקל: אני חושבת שצריך להעלות את המודעות, והכנסת פה צריכה לתת מקום לסוגיה הזאת.

רינה פרנקל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רינה פרנקל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

טלב אבו עראר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היועץ המשפטי לממשלה כינס שלשום דיון דחוף במטרה לעקוב אחר ההתפתחויות בחקירת המחלקה לחקירות שוטרים, מח"ש, בנוגע להריגתו בדם קר של ח'יר א-דין חמדאן מכפר-כנא בידי משטרת ישראל.

טלב אבו עראר: כעת מוטלת על מח"ש האחריות למצות את החקירה ללא כניעה ללחצים, ושתוצאת החקירה הזאת לא תושפע ממניעים זרים או פוליטיים.

טלב אבו עראר: זוהי שעת מבחן למח"ש, למרות שמח"ש עדיין לא הצליחה לפוגג את החשש הציבורי מטיוח חקירה נגד שוטרים.

טלב אבו עראר: ברור לכולנו שיש כאן ניגוד עניינים בכך שמשטרת ישראל חוקרת את עצמה, מה עוד ש-93% מהתלונות למח"ש כלל אינן נחקרות, או שהתיק בעניינן נסגר.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, נטייתה של המשטרה להשתמש באש חיה דווקא בפעולות שיטור בקרב האוכלוסייה הערבית – עובדה שרוב מוחלט מבין האזרחים הנפגעים מאש המשטרה הם ערבים.

טלב אבו עראר: השוטרים שהרגו את חמדאן לא היו בסכנת חיים.

טלב אבו עראר: אני לא חושב שיש כאן מקום לחקירת מח"ש, אלא, האמת, להעמיד את השוטרים האלו לדין על אירוע פשע שכזה.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר, ואחריו – חבר הכנסת יואב בן צור.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום קיימנו דיון בוועדת הפנים בנושא תפעול המים והביוב ביישוב דאלית-אל-כרמל, והתבררו לנו נתונים מאוד קשים על היישוב.

חמד עמאר: קודם כול, פחת של 30% מהמים בתוך היישוב.

חמד עמאר: כשאנחנו מדברים על פחת של 30%, אנחנו מדברים על 300,000 קוב מים שהולכים לטמיון בגלל אי-טיפול במערכת המים והצנרת ביישוב יותר מ-40 שנה.

חמד עמאר: 2.

חמד עמאר: התברר לנו ש-64% מהיישוב לא מחוברים למערכת הביוב.

חמד עמאר: ולמה היישוב גם לא מחובר למערכת הביוב וגם נושא המים לא מטופל שם?

חמד עמאר: כי היישוב לא שייך לאף תאגיד מים, ולא בגלל שהיישוב לא רוצה; היישוב רוצה.

חמד עמאר: גם תאגיד מים נמצא: תאגיד מים מוצקין מוכן שדאלית-אל-כרמל יהיה חלק ממנו, אבל בגלל שמשרד התשתיות, משרד האוצר ומשרד הפנים לא מעבירים את חלקם במענקים לתאגיד המים מוצקין, הם לא מצליחים להיות חלק מהתאגיד.

חמד עמאר: לכן, אני קורא למשרדים להעביר את החלק שלהם, לקחת את הנושא של הביוב והמים – כי דאלית-אל-כרמל נמצא במקום מאוד חשוב, בכרמל, הנוף הכי יפה שיש.

חמד עמאר: להרוס אותו בגלל הביוב, בגלל חוסר תקציבים, זה רק יכול לגרום נזק.

חמד עמאר: תודה רבה לכולם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב בן צור, ואחריו – חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אבקש בזמן הקצר העומד לרשותי לנחם את בני משפחת זלפריינד, אשר אביהם המנוח, הרב אלכסנדר, חזר מעבודתו כמשגיח כשרות ומצא את מותו הטרגי בשבוע שעבר בדרך ז'בוטינסקי.

יואב בן צור: ובכן, כשל תכנוני הוא ללא ספק הגורם לקיפוח חייהם של 21 בני-אדם ולפציעתם של מעל 100 הולכי רגל, ולנזקי פח הנאמדים במיליוני שקלים.

יואב בן צור: כאשר אם ששכלה את שני בניה, גברת מלכה חכם, פנתה בזמנו לשר התחבורה, נאמר לה כי מוטב שתתעסק באבלה מאשר שתתווה מדיניות מחאה.

יואב בן צור: להלן נתוני הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, המפרטת את התאונות הקטלניות בציר ז'בוטינסקי בפתח-תקווה רק מינואר 2012 עד עתה, כפי שהוצגו היום בפני ועדת הכלכלה של הכנסת: רוכב אופניים בן 28 שחצה את הנתיב לדרום נהרג מפגיעת אוטובוס "אגד" שנסע למזרח; הולך רגל בן 65 שחצה את הנתיב לדרום נהרג מפגיעת אוטובוס "דן" שנסע למערב; הולכת רגל בת 60 שחצתה את הנתיב לצפון נהרגה מפגיעת אוטובוס "אפיקים" שנסע למערב; הולך רגל שחצה את הנתיב לצפון נהרג מפגיעת אוטובוס "אפיקים" שנסע למזרח; הולך רגל בן 20 שחצה את הנתיב לדרום נהרג מפגיעת אוטובוס "אגד" שנסע למערב; הולך רגל בן 23 חצה נתיב לדרום, נפצע קשה מפגיעת אוטובוס "אפיקים" שנסע למערב ונפטר כעבור שבוע; שני אחים הולכי רגל בגילי ה-20 שחצו נתיב לצפון נהרגו מפגיעת אוטובוס "אגד" שנסע למזרח; הולך רגל בן 61 שחצה נתיב לדרום נהרג מפגיעת אוטובוס "דן" שנסע למערב; שני נוסעים, בת 53 ובן 52, במונית שירות שנסעה למערב נהרגו בתאונת חזית לצד עם רכב מסחרי שפנה בצומת ממערב לכיוון צפון; הולך רגל בן 62 שחצה נתיב לדרום נפצע קשה מפגיעת אוטובוס "דן" שנסע למערב ונפטר למחרת.

יואב בן צור: עד מתי?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: בלי לדעת מה תוכן דבריו של טופורובסקי, אני חושב שזאת תהיה דוגמה שיש נושאים שבהם הכנסת מאוחדת ולא משחקת באופוזיציה או קואליציה או מפלגות שונות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת טופורובסקי.

בועז טופורובסקי: בהחלט.

בועז טופורובסקי: בהמשך לדבריו של חבר הכנסת בן צור, סוף-סוף הנתיב הזה נסגר.

בועז טופורובסקי: אני מקווה שגם אחרי השיפוץ שהולכים לעשות שם עם הרכבת הקלה לא יהיו שם הרוגים.

בועז טופורובסקי: היה על זה היום דיון בוועדת המשנה לוועדת הכלכלה.

בועז טופורובסקי: השבוע, מיום שלישי שעבר, 4 בנובמבר, ועד היום, 11 בנובמבר, נהרגו חמישה ישראלים בחמש תאונות דרכים קטלניות בכבישי הארץ: ב-5 בנובמבר נהרג גבר בתאונת דרכים בהתנגשות שני כלי רכב בכביש בין יצהר לחוות-גלעד שבשומרון; באותה תאונה נהרג גם גבר פלסטיני; ב-7 בנובמבר מת מפצעיו בבית-החולים ליאור אוחיון, רוכב אופנוע בן 33, שנפצע קשה בתאונת חזית–צד עם רכב פרטי בצומת הרחובות דרך-ההרים ושדרות-הארגמן באילת; בתאונה נפצעה גם אישה בת 50 באורח בינוני עד קשה; ב-9 בנובמבר נהרג גבר בן 30 בתאונת דרכים בכביש שבין באר-שבע לאשל-הנשיא בדרום; באותו יום נפטר בבית-החולים הולך רגל בן 84 שנפצע אנושות בראשו מפגיעת קלנועית ברחוב קרן-היסוד שבבאר-יעקב; ב-10 בנובמבר נהרג נהג בן 55 לאחר שהתנגש עם רכבו בקיר ברחוב אשר סנקר בירוחם.

בועז טופורובסקי: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים מציינת החל מהיום את שבוע הבטיחות בדרכים.

בועז טופורובסקי: השנה האירועים הם בסימן הגברת המודעות למניעת פגיעה בהולכי הרגל, בפעילות בכל רחבי הארץ.

בועז טופורובסקי: אני מזמין אתכם, חברי למליאה, בין תקציב להצעות חוק: הקדישו מזמנכם וקחו חלק בפעילות.

בועז טופורובסקי: די להרג הולכי הרגל.

בועז טופורובסקי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בועז טופורובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עמרם מצנע.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אווירה קשה, עכורה ומלאה שנאה בארץ בימים האלה.

מסעוד גנאים: כולנו אכן צריכים להרגיע, אבל השאלה איך מרגיעים.

מסעוד גנאים: יש כאלה, במיוחד בממשלה, שחושבים שהם מרגיעים כאשר הם אומרים שצריך להפעיל יד ברזל, יד קשה, ולשלול אזרחות ולעשות טרנספר.

מסעוד גנאים: זו לא הרגעה; זו הצתה מחדש של האש הזאת.

מסעוד גנאים: האווירה העכורה הזאת גרמה – היום הופץ סרטון של סטודנטית ערבייה באוטובוס בירושלים.

מסעוד גנאים: בגלל הלבוש המסורתי שלה התנפלו עליה כמה נוסעים ונוסעות יהודים ורצו להכריח אותה לפתוח את התיק, כדי לחפש.

מסעוד גנאים: היא שאלה שאֵלה לגיטימית: מי אתם?

מסעוד גנאים: יש לכם כרטיס שוטר לחפש עלי?

מסעוד גנאים: אמרו לה: לא.

מסעוד גנאים: אמרה: אז באיזה זכות אתה מחפש עלי?

מסעוד גנאים: אמרו לה: הנוסעים לא מרגישים ביטחון ולא מרגישים נוח.

מסעוד גנאים: אמרה: אדוני, אתה לא מרגיש ביטחון, או תזמין משטרה או תרד מהאוטובוס.

מסעוד גנאים: אסור לנו שהעניין ייהפך לזה שכל ערבי חשוד וכל יהודי חוקר.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמרם מצנע, ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

עמרם מצנע: כפי שאני נוהג, אני מתכוון להשתמש גם בדקה הזאת כדי לספר על דבר חיובי, על דבר טוב.

עמרם מצנע: זמן לדבר על דברים שליליים ולהעביר ביקורת יש לנו בכנסת תמיד, וגם המציאות שבה אנחנו חיים היום היא באמת מציאות קשה.

עמרם מצנע: ביום ראשון ביקרתי במחו"ה אלון, בסיס צבאי של חיל החינוך ליד היישוב מע'אר, שעוסק בחינוך ובהכשרה של נוער מוחלש.

עמרם מצנע: אירחה אותי סגן-אלוף קרן קמרינסקי וליווה אותנו קצין חינוך ראשי.

עמרם מצנע: אני מוכרח לומר לכם, יש לי הרבה ניסיון בצבא ואני מכיר את המערכות האלה: ביקור מרגש בצורה בלתי רגילה.

עמרם מצנע: לפגוש את המדריכים והמדריכות הצעירים, רב"טים, סמלים, ולפגוש את החניכים, שחלקם באים מכל ארצות העולם – מארבע כנפות עולם באים להשתלמות לקראת שירות מועיל – לפגוש את הנערות, בעיקר נערות אבל גם נערים, שהולכים במסלול של גיור, ולשמוע אותם, זה פשוט תענוג.

עמרם מצנע: העבודה, ממש עבודת קודש, שנעשית בבסיס הזה, היא דוגמה לאותו צה"ל שיודע לחבר אוכלוסיות, לסגור פערים בחברה הישראלית ולתת להרבה מאוד חיילים הזדמנות שנייה, שהיא אולי הזדמנות אחרונה.

עמרם מצנע: אז אני היום מצדיע להם.

עמרם מצנע: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמרם מצנע.

יולי יואל אדלשטיין: אכן פעילות יפה מאוד בבסיס אלון.

יולי יואל אדלשטיין: אני אומר את הדברים כשר הקליטה לשעבר.

יולי יואל אדלשטיין: ביקרתי שם לא פעם.

יולי יואל אדלשטיין: מאשר את הדברים שלך, ודאי בשמחה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן כבל – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אייכלר.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, שרים נכבדים, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני רוצה לחזור על מה שאני כל הזמן משוחח אתך עליו, ודיברתי עם היושבים-ראש הקודמים, וזה כבודה של הכנסת.

איתן כבל: העניין עכשיו הוא התקציב.

איתן כבל: אני לא רוצה להתייחס לזה לא ברמות הפוליטיות, לא ימין, לא שמאל, לא קואליציה, לא אופוזיציה, אלא העובדה, ששוחחנו עליה כבר אתמול – אני לא רוצה להרחיב – העניין של מתי התקציב מונח.

איתן כבל: עכשיו הזמן שיהיה סיפק בידנו לשבת ולעבוד בוועדות, להתכונן ולהתארגן.

איתן כבל: נכון, רוב הציבור לא בדיוק מבין, אבל זה חלק מאותם דברים שמוסיפים עוד נדבך ועוד נדבך ביחסים.

איתן כבל: אלה דברים שחייבים – אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, לפתחך נתון להוביל את הדגל של המאבק הזה.

איתן כבל: כי בסופו של עניין, אנשים צריכים להבין, יושבים בבית הזה אנשים מהטובים ביותר שיש, מכל סיעות הבית, שבאים באמת לתת מעצמם למען הציבור ששולח אותם, ודברים מן הסוג הזה מסיגים אותנו כל פעם לאחור.

איתן כבל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אייכלר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת שי.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קיבלתי היום תגובות סוערות מצופים ניצולי שואה, לאו דווקא חרדים, נגד תוכנית סאטירה ששודרה בערוץ ישראלי, ולא של התנועה האסלאמית ולא של ה"חמאס".

ישראל אייכלר: שם נאמרו דברים כדלהלן: "מי שעובר בערים החרדיות ההולכות וגדלות ורואה את המוני הבטלנים חובשי המגבעות ממלאים את הרחובות באמצע היום, מבין שזאת ממשלת ההזדמנות האחרונה – ההזדמנות האחרונה לשלטון הרוב החילוני; ההזדמנות האחרונה להוריד אותם מהצוואר שלנו; ההזדמנות האחרונה להכריח אותם לעבוד.

ישראל אייכלר: אם לוקחים להם תקציבים הם צריכים לעבוד, לא?

ישראל אייכלר: זה מה שהיה במצרים.

ישראל אייכלר: אולי יהודים לא צריכים לעבוד.

ישראל אייכלר: עבדו קצת בבניין במצרים, וכבר 4,000 שנה בוכים על זה כל שנה בפסח.

ישראל אייכלר: שותים יין ובוכים.

ישראל אייכלר: הם מתרבים, ואנחנו מתמעטים; הם מתחזקים, ואנחנו נחלשים.

ישראל אייכלר: החרדים לא חושבים שאנחנו עם אחד?

ישראל אייכלר: גם אנחנו לא, סימן קריאה.

ישראל אייכלר: אין סיבה להמשיך לפרנס אותם.

ישראל אייכלר: היום אנחנו מחליטים לדאוג לעתיד הילדים שלנו – רק הילדים שלנו.

ישראל אייכלר: והחרדים?

ישראל אייכלר: מוזמנים לדאוג לעתיד הילדים שלהם.

ישראל אייכלר: ומה אומר ראש הממשלה המיועד?

ישראל אייכלר: דקה אחת אחרי שאני ראש ממשלה אני לוקח מפתח, אני סוגר את כל הישיבות, את כל בתי-הספר, את כל המוסדות הפרזיטיים שלהם.

ישראל אייכלר: אני יכול להרוג שמונה חרדים באצבעות, ככה".

ישראל אייכלר: עד כאן הציטוטים, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: אנחנו בוטחים בה' אלוקי ישראל.

ישראל אייכלר: כשם שמפלגת מל"ל, זיכרונה לא לברכה, ירדה מן המפה ונעלמה מן העולם, כן יאבדו כל אויביך ה'.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת דב ליפמן.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זה היה בתוכנית "היהודים באים", הקטע הזה?

קריאה: לא, לא.

נחמן שי: אה, ב"פולישוק".

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: למען הפרוטוקול צריך לומר שהגיבור שאומר את הדברים הוא דמות נלעגת, שלועגים לה כל הזמן באותה תוכנית, כך שאני מניח שבקונטקסט הנכון הדברים קצת פחות נוראיים מכפי שהם נשמעים.

נחמן שי: "היהודים באים" זה ביום שישי בערב.

נחמן שי: קשה לך לראות טלוויזיה ביום שישי בערב.

יולי יואל אדלשטיין: את זה אני לא יכול לשפוט, כי אני לא נוהג לראות הרבה טלוויזיה בימי שישי בערב.

יולי יואל אדלשטיין: אני בדרך כלל נמצא בכדורגל.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אפילו בסאטירה על ערבים, על אתיופים, על מזרחים, לא היו אומרים את זה – להרוג אותם ביד אחת.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, לא שאני מצדד פה במשהו, רק פשוט לשים את הדברים בקונטקסט.

נחמן שי: אני גם רוצה להצטרף, במקום אחר, לטון הזה שמבקש שפיות וצלילות בחברה הישראלית היום.

נחמן שי: החודשים האחרונים היו קשים בשיח הציבורי, גילויים של חוסר סובלנות עד כדי אלימות התפשטו והלכו.

נחמן שי: השתתפתי ביום שבת האחרון, אני לא יודע מי מחברי הכנסת היה, בהפגנה מרשימה ביותר של עשרות אלפי חניכים של תנועות הנוער הישראליות מכל הסוגים.

נחמן שי: שמחתי במיוחד לציין שהיו גם חניכים ערבים, מיישובים ערביים, מערים ערביות, שישבו שם, כמו יהודים, והרגישו ביחד צורך לומר משהו מאוד חזק נגד האלימות.

יעל גרמן: – – –

קריאה: – – –

נחמן שי: יהודים וערבים ישבו ביחד.

נחמן שי: מה אמרתי?

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: הכוונה ברורה.

נחמן שי: הכוונה היא שהייתה שם תמימות דעים בנושא מרכזי שחשוב לחברה הישראלית.

נחמן שי: אני מאוד מקווה שנוכל להרגיע ביחד, כי האירועים שסביבנו מתקדמים ורצים בקצב שקשה לעצור אותו, ונדמה לי שבסוף האחריות לכך צריכה להיות בבית הזה.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב ליפמן – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חיליק בר.

דב ליפמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה והשר, אני מבקש להשתתף בצערן של המשפחות למקוס ושילוני, שאיבדו את יקיריהן, ואני מאחל החלמה מהירה לפצועים.

דב ליפמן: אדוני היושב-ראש, הגיעו לידי תמונות וקטעי וידיאו של תחקיר שמתפרסם הערב, שמראים את האמת הקשה, את מאחורי הקלעים של תעשיית הביצים בישראל.

דב ליפמן: יש כאן סכנה מוחשית לבריאות הציבור.

דב ליפמן: האכיפה הלקויה של משרד החקלאות בכל הקשור לתעשיית הביצים מחזקת עוד יותר את העובדה שחייבים להעביר את סמכויות אכיפת חוק צער בעלי-חיים למשרד להגנת הסביבה, משרד שתפקידו להגן על בריאות הציבור ובעלי-החיים.

דב ליפמן: עדיין רוב האזרחים צורכים ביצים על בסיס קבוע, ולכן יש לנו חובה אמיתית לדאוג לבריאות שלנו, של ילדינו, ולתנאי ההחזקה של העופות.

דב ליפמן: במקרה הזה יש תשובה לשאלה הנצחית – התרנגולת קודמת לביצה, כי תרנגולת לא בריאה שמוחזקת בתנאים שלא בריאים לה מובילה ישירות לביצים לא בריאות לנו.

דב ליפמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ליפמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיליק בר.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

יחיאל חיליק בר: נכבדי יושב-ראש הכנסת, אני רוצה להצטרף לחברים שדיברו פה על האלימות הגואה, ולא על האלימות – על הטרור.

יחיאל חיליק בר: ירושלים בוערת, ואני עוד פעם ישבתי אתמול עם חברים ושמעתי את השר לביטחון פנים ואת מפכ"ל המשטרה מודיעים לנו, חבר הכנסת, שזו לא אינתיפאדה.

יחיאל חיליק בר: אין אינתיפאדה ואין אלימות ולא אכפת להם למה זה התעורר, מה קורה בינינו לבין ערביי ישראל, מה קורה בינינו לבין הפלסטינים, למה הקיפאון המדיני מבעיר את ירושלים.

יחיאל חיליק בר: ובאמת שאלנו את עצמנו למה זאת לא אינתיפאדה, ואנחנו חבר'ה מאוד אינטליגנטים, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: צודק, זאת לא אינתיפאדה.

יחיאל חיליק בר: אחד החבר'ה הציע לקרוא לזה "אינתיחללה", כי זה רק חילולים קטנים של אלימות, זה עוד לא אינתיפאדה, והשני הציע לקרוא לזה "אינתיפללה", כי זה לא אינתיפאדה, אנחנו צריכים להתפלל ולפלל שזאת לא תהיה אינתיפאדה, והשלישי אמר:

יחיאל חיליק בר: נקרא לזה "אינתיפלצה", כי כל איזה פלוץ שבא לו לוקח טרקטור או סכין ודוקר אנשים ברחוב.

יחיאל חיליק בר: זה אינתיפלצה, לא אינתיפאדה.

יחיאל חיליק בר: אז אני קורא לשר המשטרה ולרמטכ"ל ולשר לביטחון פנים ולממשלה להבין שיש פה אינתיפאדה ושצריך לטפל בה; לא רק לטפל בה בכוחות המשטרה, להאשים את השליח, אלא לטפל בה באמת, במקורות שלה, בזעם הזה, שיכול לבעור עלינו.

יחיאל חיליק בר: ואני קורא להם לעשות הכול כדי שהמהומות לא יהפכו חלילה לאינתיחללה הראשונה, ושאם כבר תהיה האינתיחללה הראשונה, שהיא לא תהפוך לאינתיפללה הראשונה ולא לאינתיפלצה הראשונה, ושחלילה חלילה שלוש אלה לא יהפכו לאינתיפאדה השלישית.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, יש לבית הזה את כל האחריות לקרוא לממשלה, לקרוא לממשלת ישראל ולמשטרת ישראל להבין – גם בדרכי הטיפול במפגינים, גם ביחס ובדיאלוג שיש לנו עם האוכלוסייה בישראל – שמתחילה אינתיפאדה שלישית, ואנחנו צריכים, גם משטרתית אבל גם מדינית וחברתית, לטפל בסיפור הזה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא תהיה אחרונת הדוברים בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני רוצה בראש ובראשונה למסור תנחומים למשפחה של סמ"ר אלמוג שילוני ממודיעין ולמשפחתה של דליה למקוס מתקוע על הירצחם בידי בני עוולה.

עליזה לביא: חברי וחברותי, תקציב המדינה מגיע לכנסת ישראל השנה בפעם הראשונה בפילוח מגדרי.

עליזה לביא: משרדי הממשלה – בפעם הראשונה במדינת ישראל תקציב מדינה מוגש עם נתונים מגדריים.

עליזה לביא: השנה חויבו המשרדים ב-20%, בשנה הבאה ב-50%, ובעוד שלוש שנים בכל המנעד של הפילוח המגדרי.

עליזה לביא: למה זה חשוב לנו ומה זה נותן?

עליזה לביא: כל מי שהתבונן עכשיו בנתונים שהעבירו המשרדים יזהה במשרדים את הפערים השונים במשרדים, החל באיך נוסעים באוטובוסים ובאיזה שעות, ומי נוסע ולמה, תקציבי הספורט, תקציבים לביטחון לאומי, האוצר, משרד החינוך.

עליזה לביא: ברגע שאנחנו רואים את הנתונים מוצגים בפנינו וצבועים, אנחנו יכולים לבוא וללמוד איך דברים נוצרים ולמה הם נוצרים ואיך אפשר לתת פתרון כזה או אחר.

עליזה לביא: הנתונים מספרים לנו את הסיפור של החברה בישראל, והפילוח המגדרי יאפשר לנו כלים להביא לחברה שוויונית, טובה יותר לעתיד ילדינו וילדותינו, בנינו ובנותינו, ולעתיד הדורות הבאים.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכל הדוברים בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון היום הבין-לאומי למניעת אובדנות

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו שני נושאים לדיון שהם ציון אירועים מיוחדים במסגרת הצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים בציון היום הבין-לאומי למניעת האובדנות, הצעות מס' 3975, 3994 ו-4002.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד לציון היום הבין-לאומי למניעת אובדנות, ביוזמת חבר הכנסת חברנו אברהם מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: צריך לציין שמדי שנה וגם מעבר לזה הוא מעלה את הנושא הכאוב הזה על סדר-היום של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: שיעור האובדנות בעולם ובישראל, או ההתאבדות, בלשון הנפוצה יותר, הוא עצום, לעתים ממש מבהיל.

יולי יואל אדלשטיין: אצלנו זה אחד מגורמי המוות הראשיים בקרב חלק גדול מקבוצות הגיל.

יולי יואל אדלשטיין: הנתונים מלמדים כי בישראל, במרוצת השנים האחרונות, לא פחות מ-10,000 איש ניסו לשים קץ לחייהם; כ-500 מהם, לצערנו, גם הצליחו בכך.

יולי יואל אדלשטיין: רק חלק קטן מן המקרים מגיעים לחדרי המיון, וגם היקפם, כ-1,500, הוא גדול מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: כדאי לשים לב לכך שרוב ניסיונות ההתאבדות הם אומנם של גברים, אך בקרב צעירים בולט לרעה דווקא שיעור הנערות, ביחס של אחת לארבעה.

יולי יואל אדלשטיין: תורת ישראל אסרה על האדם לשלוח יד בנפשו.

יולי יואל אדלשטיין: מהפסוק בבראשית "ואך את דמכם לנפשתיכם אדרש", למדו כי הוא עוסק במי ששופך את דמו שלו.

יולי יואל אדלשטיין: אמר על כך אחד המפרשים: "כשם שחייב אדם על נזקי חברו, כך חייב על נזקי עצמו".

יולי יואל אדלשטיין: אגב, זה לא רק עניין של התאבדות.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שכולנו יודעים, קיים גם איסור על אדם להזיק לעצמו, כפי שכתב הרמב"ם, שכזכור בעצמו היה רופא: "אסור לאדם לחבול, בין בעצמו בין בחברו".

יולי יואל אדלשטיין: ובכל זאת, רבותי, אנחנו הרי יודעים כי טרדות החיים, תהיות קיומיות ומצוקות נפשיות עלולות להביא אנשים למצבי קיצון שבהם הם חשים כי אין להם מה להפסיד, והם מגיעים למסקנה אכזרית: טוב מותי מחיי.

יולי יואל אדלשטיין: בכל ההיסטוריה שלנו קיבלה החלטה איומה ונוראה כזאת לגיטימציה מועטה ביותר, ורק במצבים יוצאי דופן וקיצוניים.

יולי יואל אדלשטיין: עלינו להישיר מבט אל מציאות מרה זו, המעידה הן על ריבוי מצבי מצוקה והן על הצורך הגובר לתת לכך מענה במניעה ובהסברה.

יולי יואל אדלשטיין: חשוב, כמובן, שנהיה כולנו ערים לאותות מצוקה מצד הסובבים אותנו.

יולי יואל אדלשטיין: העלאת הנושא לדיון בפורום מכובד זה במליאת הכנסת היא תרומה חשובה לעיסוק הפומבי בו, כי נדמה לי שעד לפני שנים לא רבות זה היה אחד הנושאים שהעדיפו להשתיקם או להתעלם מהם, אולם לא עוד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה ליוזמי הדיון החשוב, ומזמין, כפי שציינתי, את הראשון בהם, חבר הכנסת אברהם מיכאלי, לפתוח את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן ישתתפו בדיון גם חברי הכנסת פנינה תמנו-שטה ומסעוד גנאים, ותשיב לכולם שרת הבריאות חברת הכנסת יעל גרמן.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, על שאפשרת לנו להעלות היום את הסוגיה הזאת, כפי שעשית גם בשנה שעברה כשפנינו אליך.

אברהם מיכאלי: אני חושב שזה לכבודה של הכנסת שהיא דנה בדברים שלפעמים הם אינם הכי אקטואליים בעיני רבים.

אברהם מיכאלי: אומרים: מה אתה נוגע בנושאים כאלה רגישים?

אברהם מיכאלי: כשאנחנו לא מדברים זה לא אומר שהבעיה נפתרת; כביכול, ברגע שלא נדון בה ולא נתעסק בה, הבעיה הזאת תיפתר מעצמה.

אברהם מיכאלי: זאת הסוגיה שמוכיחה שכשדנים בה ומתעסקים בה, בסוף בפועל פותרים את הבעיה, לפחות על-פי המחקרים שהוצגו היום.

אברהם מיכאלי: וזה כבר מוצג – אני מטפל בסוגיה הזאת מאז שחברנו רן כהן פרש מהכנסת.

אברהם מיכאלי: רן כהן היה מעלה את זה כל יום שלישי, אם אדוני זוכר; היה נעמד פה בדקת נאום ומעלה את השמות של אלה שלצערנו התאבדו באותו שבוע.

אברהם מיכאלי: לכן, אני מודה לך ומודה לראשי הוועדות שהיום דנו בסוגיה הזאת:

אברהם מיכאלי: חבר הכנסת מצנע בוועדת החינוך, חבר הכנסת חיים כץ אישר את זה וחברתנו שולי מועלם ניהלה את הדיון, וחברנו יואל רזבוזוב – שלוש ועדות שהספקנו לדון בהן היום.

אברהם מיכאלי: אני חושב שכל ועדה בזווית שלה, בראייה שלה, טיפלה באותן סוגיות שאנחנו מעלים כאן

אברהם מיכאלי: בכנסת כרגע כדי שגם חברי הכנסת וגם הציבור ישמעו שהסוגיה הזאת, לצערנו, היא מכאיבה מאוד.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש הזכיר את המספרים המבהילים – שזה קורה.

אברהם מיכאלי: לכן, מכיוון שהמאות האלה, שהם לא אתנו – כל שנה ומדי שנה אלה, לצערנו, המספרים.

אברהם מיכאלי: האנשים האלה, קודם כול, הם חסרים לנו ולמשפחות שלהם; מאחוריהם נמצאות משפחות הרוסות, שלצערן נאלצות להתמודד עם אותו אובדן גדול, שהיקירים שלהם – זה יכול להיות אבא, אימא, אח, אחות – כנראה לא יכלו לעמוד במצוקה שהם היו בה, וכנראה גם אף אחד לא ידע על המצוקה הזאת.

אברהם מיכאלי: זה מה שמטריד בכל הסוגיה הזאת: כל המחקרים אומרים שאם היו יודעים על הבעיה שאותו אחד או אותה אחת סבלו ממנה, על המצוקה שהם היו בה, אפשר היה למנוע זאת.

אברהם מיכאלי: זה מה שמכאיב לכולם, זה מה שעושה למשפחות האלה כאב מתמשך עשרות שנים: לו ידעו ולו עלו על הבעיה לפני כן, יכלו אולי לפתור אותה.

אברהם מיכאלי: הדעות, לצערנו, מעבר לפן ההלכתי שאדוני היושב-ראש הזכיר – ואכן היהדות רואה בחיים קדושה, קדושת החיים – אנחנו יודעים שאף אחד מאתנו לא מקבל את החיים כמשהו שהוא יכול לעשות אתו מה שהוא רוצה; יש דעות ליברליות כאלה ואחרות, אבל אנחנו, יהודים מאמינים, יודעים שהחיים ניתנו על-ידי בורא עולם, ובורא עולם גם לא נותן לך לשחק בחיים שלך איך שאתה רוצה, במיוחד לפגוע בעצמך, לפגוע בגוף שלך, ולפגוע עד כדי כך שאתה גם לא תחיה.

אברהם מיכאלי: אבל אנחנו כרגע ניגשים לפתרונות של להקל על אותם אנשים, במגוון גילים, מגיל צעיר עד גיל מבוגר.

אברהם מיכאלי: אנחנו כרגע בשתי דקות נסביר את התוכנית, והממשלה, באמת באומץ, קיבלה לפני כשנה החלטה להתמודד עם הסוגיה הזאת ברמה הממלכתית.

אברהם מיכאלי: אני כשש שנים התמודדתי עם זה, ולצערנו, אני אומר את זה כאיש קואליציה, הייתי בממשלות, ישבתי שם, והממשלה לא נתנה תשובה על הבקשה שלנו.

אברהם מיכאלי: היו בזמנו בוועדת הכספים פעמיים – חבר הכנסת ליצמן נתן תקציב מסוים, חבר הכנסת גפני נתן תקציב מסוים, אבל בצורה מסודרת, שהממשלה עשתה, זה נעשה רק בממשלה הנוכחית בתוכנית למניעת אובדנות, שהיא בעצם תוכנית לאומית.

אברהם מיכאלי: שישה משרדי ממשלה שותפים שם, בראשותה של חברתנו שרת הבריאות יעל גרמן.

אברהם מיכאלי: אני צריך לשבח אותה בכל שבח; היא זאת שעמדה מאחורַי, ואנחנו הובלנו את העניין הזה בממשלה.

אברהם מיכאלי: היא השיגה תקציבים; תקציב שאף שנה, כמעט, לא היה, בשנה הזאת, ב-2014, בפעם ראשונה היה תקציב.

אברהם מיכאלי: התקציב הוא תלת-שנתי.

אברהם מיכאלי: התקציב הזה, בעצם אלה המשאבים שבהם צריכים להפעיל כלים מקצועיים בשביל לגבור על הבעיה הזאת שאנחנו כרגע מעלים.

אברהם מיכאלי: אין כל ספק שללא משאבים, בסוף הדבר לא היה נפתר.

אברהם מיכאלי: יכולנו לדבר ולדבר, אבל בסוף גם משרדי הממשלה לא היו יכולים להוציא לפועל כמה וכמה עצות מקצועיות שהיו.

אברהם מיכאלי: לכן, אני ביום הזה מעלה את הסוגיה, מעלה את הבעיה, אבל אני בהרגשה אחרת ממה שהייתי בה לפני שנה.

אברהם מיכאלי: לפני שנה כבר היינו, גברתי השרה, בדרך לפתרון הבעיה, אבל עדיין לא האמנו שזה ייכנס בפועל.

אברהם מיכאלי: ברוך השם, בשנה הזאת התוכנית יצאה לפועל, התוכנית עובדת.

אברהם מיכאלי: יש לנו בקשה להגביר את הקצב שלה, כדי שהשנתיים לא ייגמרו מהר, ויגידו: לא הספקנו כלום.

אברהם מיכאלי: אנחנו מאמינים שהתוכנית הזאת תפעל לא רק בשלוש השנים האלה אלא גם בהמשך.

אברהם מיכאלי: הממשלה תבין שכל השנים צריך לתקצב אותה, באופן קבוע, ושלא יצטרכו לבוא ולהתחנן כל שנה.

אברהם מיכאלי: גם לא יחולו על זה קיצוצים, כי גברתי השרה מבינה עד כמה המשאבים האלה נחוצים לכלל היישובים בארץ.

אברהם מיכאלי: אנחנו כרגע נמצאים בשלבים של עוד יישוב ועוד יישוב כדי שנתגבר.

אברהם מיכאלי: אני חייב להודות פה, אדוני היושב-ראש, לכל אותם מתנדבים שעד עכשיו התנדבו – התנדבו, עשו את הפעילות, גם של מניעה וגם של טיפול בבני משפחות שלצערם קרובי משפחתם התאבדו.

אברהם מיכאלי: הם עושים את זה כבר שנים רבות, וצריך לשלב אותם בתוך התוכנית הלאומית הזאת.

אברהם מיכאלי: היום התייחסנו לעמותה שנקראת עמותת "בשביל החיים", חלק מהחברים בה יושבים פה למעלה, והם ליוו אותנו כל היום בוועדות.

אברהם מיכאלי: היום עמותת ער"ן ליוותה אותנו בוועדה.

אברהם מיכאלי: אלה גופים שעוסקים בבעיה הזאת במשך שנים.

אברהם מיכאלי: מכיוון שלא היו תקציבים ממלכתיים מסודרים, אז עמותה אחת לא קיבלה כמעט כלום, עמותה שנייה קיבלה קצת.

אברהם מיכאלי: אנחנו צריכים, ככנסת וכממשלה, להתייחס לעמותות האלה, כי אנשים לא יכולים לעבוד בלי אמצעים, כדי שיוכלו להשתלב בעשייה הזאת.

אברהם מיכאלי: אני מאמין שהפסוק שחז"ל לימדו אותנו, "כל המציל נפש אחת כאילו הציל עולם מלא", הפסוק הזה צריך ללוות אותנו.

אברהם מיכאלי: תפקידנו כאנשי ציבור לעשות הכול כדי להקל על אלה שנמצאים במצוקה.

אברהם מיכאלי: נכון, יגידו לי: יש עוד אנשים במצוקות.

אברהם מיכאלי: אני לא פוטר את עצמי מלהתעסק בדברים אחרים, אבל כשמטפלים במשהו, לפעמים כנראה ההתמדה משתלמת, גברתי השרה.

אברהם מיכאלי: את רואה שלפעמים יש חומות; לא צריך להתייאש מהחומות האלה וצריך לטפל בסוגיה.

אברהם מיכאלי: אני מודה היום שהסוגיה הזאת מתחילה, לפחות חלקית, להיפתר.

אברהם מיכאלי: אני מאמין, בעזרת השם, שכל יום שיעבור עוד יהודי ועוד יהודי, עוד בן-אדם, אזרח כזה, אזרח אחר – תימנע הבעיה הקשה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי, גם על היוזמה הברוכה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה לשאת דברים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

פנינה תמנו: אדוני יושב-ראש הכנסת, שרת הבריאות הנכבדה, חברי כנסת נכבדים, תופעת האובדנות משאירה את חותמה על החברה ועל המשפחה, חד-משמעית.

פנינה תמנו: אומנם מדובר בתחום שקט, תחום שהסובבים אותו משתדלים להשקיט, מתביישים, כואבים, מוצפים נקיפות מצפון, ויש עוד סיבות רבות לתרבות השתיקה סביב תופעת ההתאבדות, אך יש לשבור את השתיקה ולפעול למצוא דרכים לצמצומה של התופעה.

פנינה תמנו: אין לי ספק שמדינת ישראל רואה חשיבות עליונה במניעת התאבדויות וניסיונות התאבדות, ולראיה, משרד הבריאות אישר לראשונה, כפי שציין חברי חבר הכנסת מיכאלי, אישר ומוביל את התוכנית הלאומית למניעת אובדנות, שמטרתה צמצום היקף התופעה החברתית של מאות מתאבדים מדי שנה בישראל ומניעה של ניסיונות התאבדות, בעלות תקציבית של 55 מיליון שקלים בשלוש השנים הקרובות.

פנינה תמנו: בישראל מתאבדים מדי שנה למעלה מ-500 אנשים, ולמעלה מ-6,000 איש בשנה מבצעים ניסיון התאבדות.

פנינה תמנו: לשם השוואה, מספר ההרוגים בתאונות דרכים, להבדיל אלף אלפי הבדלות, עומד על כ-320 איש בשנה.

פנינה תמנו: ניסיונות ההתאבדות מבטאים, בין היתר, מצוקה חריפה וקשיי התמודדות של הפרט בקבוצות סיכון בחברה.

פנינה תמנו: לכן איני מופתעת כשמדי שנה אני שומעת את הנתונים על שיעור ההתאבדות ואת העובדה כי בעשור האחרון כשליש מההתאבדויות בישראל היו של עולים חדשים; אך לא רק, קבוצות הסיכון לאובדנות הן מגוונות: נוער, קשישים, עולים, קהילת הלהט"ב, אבות גרושים ועוד.

פנינה תמנו: וחשוב שכשאנחנו שומעים את המספרים האלה ניקח בחשבון תת-דיווח שמגיע לכדי 30%; תת-דיווח שלרוב נובע מסטיגמות חברתיות.

פנינה תמנו: כך, לצערי, נבין שהתופעה גדולה ממה שמדווח בנתונים היום.

פנינה תמנו: להתנהגות אובדנית יש ביטויים רבים, החל ממחשבות אובדניות, דרך איומי התאבדות, ניסיונות התאבדות ועוד, שהרבה פעמים, כמו שאמרתי, מסתיימים במוות.

פנינה תמנו: וכשזה מסתיים במוות זה נזק שלא ניתן לעכלו, ואובדן.

פנינה תמנו: אותו אדם מותיר נזק, צער וכאב לסביבתו ולאהוביו, שסוחבים עמם עול שקשה מאוד עד בלתי אפשרי להשתחרר ממנו.

פנינה תמנו: אובדנות היא לא גזירת גורל.

פנינה תמנו: אפשר וצריך למנוע אותה.

פנינה תמנו: וכאמור, מניעת התאבדות הוכרזה כאינטרס לאומי שיש להתמודד עמו ולצמצם את התופעה, וזאת בשיתוף משרדי ממשלה ורשויות, בהובלת משרד הבריאות.

פנינה תמנו: הוקמה ועדת שרים, וגם אני שמחה שבתחילת הדרך, גברתי השרה, את זימנת אלייך גם חברי כנסת שזה בלבם, כולל אותי ואת חבר הכנסת מיכאלי, כדי שנוכל להתייעץ ולהביא גם אנחנו את ה-input שלנו.

פנינה תמנו: התכנסה ועדת היגוי בין-משרדית מורחבת בראשות ד"ר בועז לב, וגם המועצה הלאומית למניעת התאבדות בראשות פרופסור גיל זלצמן, ולפני כמה חודשים החלה הקמתה של היחידה למניעת התאבדויות במשרד הבריאות.

פנינה תמנו: התוכנית הלאומית הזו פועלת במגוון רשויות מקומיות, תשע רשויות, כולל טיפול במשפחות שאיבדו את יקיריהן, שהן אלה שהשמיעו את הזעקה בתוך הכנסת בשנים האחרונות.

פנינה תמנו: המשרד יעלה קמפיין הסברתי נרחב כדי להקטין, כמובן, הנגשה של אמצעים קטלניים, ועוד פעולות רבות למען צמצום התופעה הקשה.

פנינה תמנו: אני כאן מנצלת את הבמה הזו כדי להעלות את חומרת התופעה ושכיחותה על סדר-היום.

פנינה תמנו: ולכן חשוב שנעלה את הנתונים, חשוב שנדבר ונרחיב את המודעות לתופעה.

פנינה תמנו: כי לטמון את הראש בחול, ולומר: לי זה לא יקרה, בקרבתי זה לא יקרה – זו אינה הדרך הנכונה להתמודד.

פנינה תמנו: חשוב להנגיש את האפשרויות של הסיוע לקהילות בסיכון, בעיקר; חשוב לשבור את הסטיגמה על שירות בריאות הנפש, וגם שם יש רפורמה שמובלת ואני מאוד מקווה שהיא כבר תיתן את אותותיה; חשוב לפתח סדנאות להורים בנושא וליצור מעגלים שונים שיתמכו נפשית, תוכניות הסברה ועוד – וכל זה כדי לנפץ את תרבות השתיקה סביב התופעה הכואבת, כי השתיקה לא תעלים את התופעה אלא תותיר את המתאבד האופציונלי לבד, ובדרך שממנה אין חזרה; וכל המציל נפש אחת כאילו הציל עולם ומלואו.

פנינה תמנו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו שרת הבריאות חברת הכנסת גרמן תשיב למתדיינים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, כבוד השר, חברי הכנסת, תחילה אני רוצה לחזק את ידיו של חבר הכנסת אברהם מיכאלי, שבאמת כל שנה מעלה את הנושא, וגם כרך אותי למשימה קצת, למרות שהיום לא השתתפתי בכל הדיונים, בכל הוועדות, בגלל עיסוקים אחרים.

מסעוד גנאים: אבל אין ספק שהעניין חשוב מאוד, ואני רציתי לדבר בנושא הזה במיוחד מפני שבחברה הערבית חסרה מודעות לנושא, משום שעדיין העניין הוא עניין של – שותקים, מתביישים, לא מדווחים; במיוחד כי חוויתי בשנה שעברה את הדבר מקרוב.

מסעוד גנאים: בעיר שלי התאבדו שני גברים, אחד קרוב משפחה, בן 27, 28, שהסתבך.

מסעוד גנאים: למד, לא הלך לו בעבודה, לא הלך לו בחתונה, לא הלך לו בחיים.

מסעוד גנאים: אבל אני ראיתי את ההורים; ישבתי אתם וראיתי את ייסורי המצפון, את הכאב שלהם, את ה"למה", את תחושת האשמה, את "איך לא ידענו", את "איך לא צפינו".

מסעוד גנאים: מאוד קשה.

מסעוד גנאים: האמת, זה מאוד קשה.

מסעוד גנאים: ב-2010 אני הזמנתי ממרכז המחקר בכנסת – כתבו מסמך בנושא ביוזמתי, השוואתי, בין הערבים לבין היהודים, בין בני-הנוער ובין הכול.

מסעוד גנאים: לפי המסמך הזה, אחוז המתאבדים בחברה היהודית הוא יותר גבוה, אבל מה שהיה בולט הוא שבשכבת בני-הנוער בחברה הערבית הוא גבוה יחסית, יחסית לאחוז שלהם בחברה.

מסעוד גנאים: אני לא אאריך בדברי משום שבאמת אני עליתי לדבר כדי להעלות את הנושא, להעלות את המודעות לנושא אצלנו בחברה הערבית, וצריכים מאוד הסברה ומודעות: איתור של האנשים שהם פוטנציאלים להתאבדות, או שניסו וכשלו, וצריך גם לטפל בהם, במיוחד בבתי-הספר.

מסעוד גנאים: אז אני מקווה שאנחנו ביחד, ודרך השדולה, נעשה את מה שאמור כל נבחר ציבור לעשות, משום שאני תמיד אומר שפוליטיקאי הוא לא רק מבטא עמדות פוליטיות, הוא גם עוסק בהצלת חיי אדם.

מסעוד גנאים: תודה.

פנינה תמנו: תודה רבה.

פנינה תמנו: תעלה לסכם את הדיון ולהשיב שרת הבריאות יעל גרמן, בבקשה, ולאחר מכן אנחנו נעבור, באופן ישיר, אפשר לומר, לציון יום זכויות החולה.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, גם אני רוצה להתחיל ולברך את חבר הכנסת מיכאלי.

יעל גרמן: זה לא פשוט לשאת נושא, להוביל אותו בהתמדה, בנחישות, בעקשנות, וגם להדביק בעקשנות אנשים נוספים.

יעל גרמן: אז אני רוצה להודות לך על כך שאתה באמת הובלת את הנושא שנים רבות, ואני רוצה גם להודות לחבר הכנסת גנאים, שבאמת לקח על עצמו משימה כל כך חשובה – להעלות את המודעות במגזר, מודעות שבאמת נמצאת בתחתית המדרגה, גם מפני שלא קל להתמודד עם הנושא בכלל וגם מפני שבאמת הבושה, כאשר במשפחה יש מקרה התאבדות, היא כנראה עדיין קשה מאוד.

יעל גרמן: ציינו כאן הרבה מאוד מספרים.

יעל גרמן: אני רוצה לבוא ולומר שבאמת כאשר אנחנו השקנו את התוכנית למניעת התאבדות, למניעת אובדנות, וקיבלנו משר האוצר תקציב של 55 מיליון ש"ח לשלוש שנים, היה קשה מאוד להאמין שאנחנו נצליח להרים את הנושא.

יעל גרמן: אבל יחד עם משרדי החינוך, אזרחים ותיקים, הרווחה, העלייה והקליטה, יחד עם משרד רוה"מ, יחד עם חברי הכנסת – היושבת-ראש שיושבת כאן, אבל לא רק היא; ישנם חברי כנסת נוספים, גם שמעון, שמעון סולומון, חבר הכנסת שמעון סולומון וחברים נוספים שנרתמו לנושא – אני באמת מאמינה שאנחנו עושים את הצעדים הראשונים קדימה.

יעל גרמן: ואכן, כפי שחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה אמרה, אנחנו נכנסנו לשמונה רשויות.

יעל גרמן: רשויות עומדות בתור ומבקשות מאתנו להיכלל בתוכנית, וזו בשורה אדירה.

יעל גרמן: אנחנו בדרכנו להיכנס לרשויות נוספות, יהודיות וערביות גם יחד.

יעל גרמן: אבל אני רוצה – מעבר למספרים, דווקא בחרתי לספר סיפור שאני הכרתי אבל היום שמעתי אותו מפיה של נערה, והיא נתנה לי את רשותה לומר את שמה.

יעל גרמן: מדובר בכרמל להד, נערה בת 17, שלפני שנה התאבדה חברתה הטובה ביותר.

יעל גרמן: כרמל עברה זעזוע עמוק מאוד.

יעל גרמן: חברתה הטובה הראתה סימנים של מצוקה, אבל היא לא ידעה לתרגם את סימני המצוקה של חברתה כסימני מצוקה שמעידים על דיכאון שעלול להביא להתאבדות.

יעל גרמן: היא תרגמה את ההתנהגות יוצאת הדופן והשונה, את ההסתגרות, את ההיעלמות של הנערה שהתאבדה, כחלק מתופעות של גיל ההתבגרות.

יעל גרמן: כרמל פנתה אלינו ואמרה, שאם היו מדריכים אותה ונערים ונערות נוספים בבתי-הספר לאתר סימני מצוקה של בני-נוער, יכול להיות שהיא הייתה יכולה להציל את חברתה הטובה.

יעל גרמן: אנחנו יודעים שההתאבדות בקרב בני-הנוער היא באחוזים מאוד מאוד גבוהים.

יעל גרמן: 12% מסך כל המתאבדים הם בגילי 15–24.

יעל גרמן: אנחנו גם יודעים שבקרב בני-הנוער ההתאבדות היא לפעמים בעקבות מצוקה רגעית, וברגע שהמצוקה עוברת גם מחשבת ההתאבדות עוברת.

יעל גרמן: ואין לנו אשליה, אנחנו לא חושבים שאת כל מקרי הדיכאון ואת כל מקרי ההתאבדות ניתן למנוע; כנראה ישנם מקרים שקשה מאוד למנוע.

יעל גרמן: אבל בוודאי בקרב בני-הנוער, כשישנן מצוקות בנות-חלוף, אם אנחנו מאתרים, אם אנחנו יודעים באמת להיות ערים לסימני המצוקה, אנחנו יכולים להציל חיים.

יעל גרמן: זו הסיבה שאנחנו מכשירים "שומרי סף" בקרב אנשי חינוך, אנשי רווחה, אנשים שמטפלים בקשישים, כדי שיוכלו לאתר את אותם סימנים שעשויים להציל חיים.

יעל גרמן: אני רוצה להודות לכל חברי הכנסת, ואני רוצה לקוות שביחד אנחנו אכן נצליח להציל חיים.

יחיאל חיליק בר: אפשר לשאול שאלה קטנה?

יחיאל חיליק בר: אני מניח שאתם מעורבים במערכת הבריאות.

יחיאל חיליק בר: איך יכול להיות – – – שיש את כל המאמץ הזה, את ושר הרווחה לא מצליחים לתכלל את הסיפור הזה של סיוע לער"ן ולגמור את זה אחת ולתמיד, להכניס את זה ליסוד התקציב?

יחיאל חיליק בר: העמותה הזאת, שעושה את מרבית העבודה, קורסת ומתחננת לכסף.

יעל גרמן: חבר הכנסת בר, עמותת ער"ן באמת נמצאת במצוקה, אבל כולנו מחויבים לחוק.

יעל גרמן: על-פי החוק, אין לנו אפשרות לסייע לה, פשוט אין.

יעל גרמן: יש אפשרות להעביר לה תמיכה, אבל ברגע שמעבירים תמיכה, היא צריכה לעמוד בקריטריונים כמו עמותות אחרות, ובהחלט יכול להיות שעמותות אחרות יקבלו כמוה, יותר או פחות, והיא לא תקבל את הסכומים שהיא זקוקה להם, מפני שהיא נמצאת במצוקה כספית גדולה ביותר.

יעל גרמן: כמו שאתה יודע, היא גם לא יכולה לקבל תמיכה משני משרדים.

יעל גרמן: היא לא יכולה לקבל גם מהרווחה וגם מאתנו.

יעל גרמן: אנחנו יושבים על המדוכה.

יעל גרמן: אנחנו מאוד מאוד משתדלים, גם שר הרווחה מאיר כהן וגם אני, לראות איך אנחנו יכולים למצוא – במסגרת החוק, אך ורק במסגרת החוק – איך ניתן באמת לסייע להם.

פנינה תמנו: תודה, השרה.

פנינה תמנו: האם המציעים מסתפקים בתשובתה של השר?

פנינה תמנו: כן.

פנינה תמנו: אז אנחנו לא נצטרך לעבור להצבעה.

פנינה תמנו: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת ושרת הבריאות, התנצלתי בפני סגניתי פנינה תמנו-שטה על כך שאני עושה לה קצת הפתעות ובלגן, אבל פשוט אתם הראשונים שאני רוצה, לקראת הדיון על יום החולה, לחלוק עמם, עם שרת הבריאות ועם הנוכחים במליאה, את שמחתי.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שנייה ירדתי מכאן על מנת לדבר עם יהודה גליק, שנושם לבד כבר שעתיים.

יולי יואל אדלשטיין: בסגנון של יהודה גליק, הוא ביקש לדבר אתי ולומר לי שהוא רצה להתקשר אלי מהר.

יולי יואל אדלשטיין: הוא אמר לי: אני יודע שאתה נאבקת על זכות לדבר; אני כמה ימים נאבקתי על זכות לנשום.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו אני כבר נושם לבד, ורציתי לחלוק אתך את זה.

יולי יואל אדלשטיין: אני יודע שדוברים רבים במליאה הזאת, כשעלו לדבר בימים האחרונים איחלו לו רפואה שלמה.

יולי יואל אדלשטיין: פשוט הרגשתי חובה לבוא ולומר לכם שהאיחולים של רבים מכם עזרו.

יולי יואל אדלשטיין: העבודה הנפלאה של אנשי "שערי צדק" ושאר אנשי הרפואה, גברתי השרה, כנראה בכיוון הנכון, ואנחנו מאחלים לו לא רק לנשום, אלא גם לדבר, ללכת ולרקוד, ושיהיו לו רק שמחות במשפחה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש להחזיר לכאן את סגניתי ולפתוח את הדיון, אולי הרלוונטי, על יום החולה.

יולי יואל אדלשטיין: רפואה שלמה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

פנינה תמנו: הודעה חשובה מאוד ובשורה משמחת, שמלמדת על מי שיושב בראש הבית הזה וכמה חשוב לו לעדכן אותנו באופן אישי בהתפתחויות שחשובות לציבור הישראלי.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים לציון יום זכויות החולה.

פנינה תמנו: חברות וחברי הכנסת, אנחנו פותחים את הדיון הזה של יום זכויות החולה.

פנינה תמנו: מן המפורסמות הוא כי הרפואה בישראל היא מן המתקדמות בעולם, ויש לברך על ההתקדמות המשמעותית שנרשמה גם בתחום זכויות החולים.

פנינה תמנו: עם זאת, יש עדיין לא מעט מה לעשות, בראש ובראשונה לצמצום הפער בשירותים הרפואיים הניתנים לתושבי מה שמכונה המרכז ולתושבים של הפריפריה.

פנינה תמנו: אבל זכות החולה מתחילה בבסיס: ביחס הנאות ובשיתוף במידע.

פנינה תמנו: במשך שנים חשו רבים כי בשיח שבין עולם הרפואה לבין המתרפאים יש בעיקר צד אחד המעורב במתרחש, וצד אחר, שלכל היותר מעודכן במה שהכרחי לו לדעת ולא מעבר לכך.

פנינה תמנו: אנחנו חיים בעידן של שיח זכויות, מזכויות אדם ועד זכויות בעלי-החיים, כשבתווך זכויות התלמיד – – –

אילן גילאון: – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת אילן גילאון, אני יודעת כמה הנושא קרוב ללבך, ובוודאי לא התכוונת להפריע.

אילן גילאון: ודאי, ודאי.

פנינה תמנו: בדיוק דיברתי על כך שאנחנו חיים בעידן של שיח זכויות, מה שעלה גם בשדולה היום, מזכויות אדם ועד זכויות בעלי-חיים, כשבתווך זכויות התלמיד, זכויות העובד, ועוד היד נטויה.

פנינה תמנו: זה טיבו של עידן המתאפיין בהתפוצצות הידע, שבו כמעט שאין עוד אוטוריטות שיש להן מונופול על הידע ומנגד להן המון העם המסתפק בהבנה מינימלית ותלוי באליטה של מביני דבר.

פנינה תמנו: גם בתחום הידע הרפואי, כאשר כל חולה יכול לקבל מידע עצום בהקשת עכבר, היה זה אך טבעי שהחולים יתבטאו, או יתבעו, יותר נכון, את זכויותיהם באופן סדור ומוכר.

פנינה תמנו: כך נולד לו בעצם חוק זכויות החולה, התשנ"ו–1996, המסדיר את הנושא.

פנינה תמנו: המודעות הגוברת למעורבות החולים והמטופלים בתהליך הרפואי הביאה גם לקיומו של יום זה, שבו אנחנו מעלים על נס את צרכיו של מי שמבקש לקבל מזור לגופו, לנפשו או לשניהם יחד.

פנינה תמנו: בסופו של דבר, הרי עסקינן בגופו של אדם, הדבר היקר לו ביותר, ואם גאוותנו על חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, כמדינה מודרנית עלינו להתנאות גם בדאגה לזכויות החולים.

פנינה תמנו: לעתים, טרמינולוגיה משנה תודעה, ובדומה לשינוי שחל לגבי הקשישים, לדוגמה, שהפכו לאזרחים ותיקים – ונמצא כאן השר לאזרחים ותיקים – כיום שומעים פחות ופחות על החולה, ולרוב אומרים מטופל או מתרפא.

פנינה תמנו: השינוי נובע, ככל הנראה, מהנימה המשתמעת מהמונח הזה כאשר הוא עומד מול המערכת הרפואית באופן שמנציח את פערי הידע והמעמד ביניהם – בדומה ליחסי עובד ומעביד, כאשר המצב שבו למעביד יש יתרון מובנה על פני עובדו הוליד את הצורך בחוקי המגן בדיני העבודה.

פנינה תמנו: יש לברך בהזדמנות זו על המיזם המקוון החדש של משרד הבריאות שנקרא "כל הבריאות", המאגד לראשונה באופן בהיר את המידע הנחוץ לכל אחד, תוך השוואה בין קופות-החולים – מה שנקרא, להנגיש את הזכויות ואת המידע.

פנינה תמנו: אני מקווה שגם דיון זה יעלה את תרומתו לזכויות חשובות אלו, כפי שנעשה לאורך כל היום בוועדות השונות.

פנינה תמנו: [הצעת חוק פ/2628/19; נספחות.

פנינה תמנו: ]

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצעת חוק זכויות החולה (תיקון – הסכמה מדעת של קטינה בהיריון), התשע"ד–2014, של חברות הכנסת עדי קול וגילה גמליאל.

פנינה תמנו: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת עדי קול.

פנינה תמנו: ההנמקה תהיה מן המקום.

פנינה תמנו: לאחר מכן תשיב לך שרת הבריאות.

עדי קול: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, תודה רבה.

עדי קול: בישראל, כאשר קטינה נכנסת להיריון, מותר לה לבצע הפלה ללא אישור הוריה וללא ידיעתם.

עדי קול: השאלה היא מה קורה כאשר קטינה נכנסת להיריון ואינה מעוניינת לבצע הפלה אלא לשמור על הילד.

עדי קול: במצב הזה, נכון להיום, היא זקוקה לאישור הוריה כדי לבצע את כל הבדיקות הדרושות להבטחת שלומה ושלום עוברה.

עדי קול: כלומר, אם היא רוצה להפיל, שיקול הדעת שלה מספיק, אבל אם היא רוצה את הילד, היא לא נחשבת בוגרת מספיק לנהל את ענייניה הרפואיים.

עדי קול: במצב הזה, קטינות שלא נמצאות בקשר עם הוריהן, או כאלה שחוששות או פשוט לא רוצות לספר להם על ההיריון, יכולות לשבת בבית תשעה חודשים בלי שרופא יבדוק אותן.

עדי קול: אני חושבת שאם ילדה בוגרת מספיק כדי לבצע הפלה, אנחנו צריכים לתת לה את הזכות על גופה גם במקרה ההפוך ולאפשר לה לבצע את כל הבדיקות והטיפולים הקשורים בהיריון.

עדי קול: לסיום, חשוב לי להדגיש שמדובר רק בבדיקות ובהליכים הדרושים להבטחת תקינות ההיריון, ולא בדיקות או טיפולים אחרים שהקטינה תרצה לבצע באותה תקופה.

עדי קול: תודה.

פנינה תמנו: תודה רבה.

פנינה תמנו: תעלה להשיב שרת הבריאות, בבקשה, ולאחר מכן אנחנו נעבור להצבעה על החוק בקריאה טרומית.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, אני אשיב, ראשית, על הצעת החוק, ולאחר מכן אוסיף כמה מילים לגבי זכויות החולה ויום זכויות החולה.

יעל גרמן: מזה זמן קיימת מגמה נמשכת בארץ ובעולם להכיר בזכויותיהם של קטינים ובני-נוער בהתייחס לגופם ולמצבים שונים בחייהם.

יעל גרמן: מגמה זו נשענת על התפיסה שבני-נוער בימינו אלה יכולים ומסוגלים לקבל החלטות הנוגעות לגורלם, על כל ההשלכות הנובעות מכך.

יעל גרמן: עיגון זכויות החולה והסדרת מעמדו בחקיקה בחוק זכויות החולה חידדו והעמיקו את הצורך בבחינת מקומו של הקטין המתבגר וזכויותיו בהקשר של קבלת החלטות הנוגעות לגופו, בריאותו, איכות חייו ושלומו הגופני והנפשי.

פנינה תמנו: רק ברשותך, השרה, אנחנו נשמח שקודם כול נתייחס לחוק.

פנינה תמנו: לאחר מכן יש הצעות לסדר-היום של כמה חברי הכנסת, ואז תוכלי להתייחס ליום זכויות החולה.

יעל גרמן: בסדר גמור.

יעל גרמן: אני כרגע מתייחסת לחוק.

פנינה תמנו: בסדר?

פנינה תמנו: יהיה הרבה יותר קל; לא תצטרכי לעלות פעמיים.

יעל גרמן: מאה אחוז.

יעל גרמן: הצורך בהסדרת ההסכמה מדעת למתן טיפול רפואי לקטינים הביא בעבר לכמה ניסיונות לגבש הצעת תיקון לחוק זכויות החולה בנושא.

יעל גרמן: טיוטת הצעת החוק האחרונה גובשה כבר בשנת 2006 על-ידי משרד הבריאות, בשיתוף משרדי המשפטים והרווחה, אולם מורכבותה הביאה לכך שהמשרד התבקש לשוב ולבחון את הנושא, תוך קבלת התייחסות נוספת של מומחים מתחומים רלוונטיים שונים.

יעל גרמן: ב-2007 החלה את עבודתה ועדה מטעם המועצה הלאומית לפדיאטריה בנושא טיפול רפואי בקטינים – גיל ההסכמה וסוגיות המשיקות לכך.

יעל גרמן: הוועדה, בראשות העובדת הסוציאלית נירית פסח, מנהלת המחלקה לעבודה סוציאלית ברפואה הכללית בדימוס מהשירות הארצי לעבודה סוציאלית במשרד הבריאות, כללה מומחים מתחומי הרפואה ומתחומי המשפט.

יעל גרמן: המלצות הוועדה הוגשו למנהל הכללי של משרד הבריאות כבר בשנת 2010 ואומצו על-ידו.

יעל גרמן: לפני כמה חודשים הפיץ משרד הבריאות תזכיר חוק המיישם את המלצות הוועדה.

יעל גרמן: התזכיר מצוי כעת בדיונים בין משרדי הממשלה השונים.

יעל גרמן: לאור העובדה שהצעת החוק הנוכחית עולה בקנה אחד עם העקרונות שהותוו בתזכיר החוק שהפיץ המשרד, אנו תומכים בהצעת החוק, ובלבד שתוצמד להצעת החוק הממשלתית בנושא.

פנינה תמנו: תודה רבה לשרה.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה טרומית על הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – הסכמה מדעת של קטינה בהיריון), התשע"ד–2014, של חברות הכנסת עדי קול וגילה גמליאל.

פנינה תמנו: בבקשה, אנחנו עוברים להצבעה.

פנינה תמנו: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 16 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – הסכמה מדעת של קטינה בהיריון), התשע"ד–2014, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

פנינה תמנו: 16 חברי הכנסת בעד החוק, אפס מתנגדים.

פנינה תמנו: הצעת החוק תועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה ראשונה.

פנינה תמנו: ברכות ומזל טוב.

פנינה תמנו: חוק חשוב.

פנינה תמנו: ציון יום זכויות החולה

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום בנושא: ציון יום זכויות החולה, מס' 3804, 3989, 3999 ו-4003.

פנינה תמנו: ראשון הדוברים יהיה חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריך יעלה חבר הכנסת איציק שמולי.

פנינה תמנו: חמש דקות לרשותך, בבקשה.

עפו אגבאריה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום את יום זכויות החולה.

עפו אגבאריה: זכויות החולה הן זכויות האדם, וכל אדם, מרגע שהוא נולד, יש לו את הזכות לחיות, ולכן יש לו את הזכות לטיפול.

עפו אגבאריה: כמו שיש לו את הזכות לנשום, לשתות מים ולאכול, אז יש לו גם את הזכות לטיפול רפואי נאות.

עפו אגבאריה: ואם אנחנו כבר מדברים על טיפול רפואי נאות, אז זו ההזדמנות, גברתי השרה, לפנות גם לעמיתים שלי, הרופאים שעבדתי אתם המון שנים, ולכל אנשי הרפואה במדינת ישראל, ולחזק את ידם.

עפו אגבאריה: אני חושב שהם עושים עבודה מצוינת, עבודת קודש.

עפו אגבאריה: למרות כל חילוקי הדעות ולמרות הקונפליקט שאנחנו נמצאים בו באזור, הם עושים עבודה שוויונית וטובה, ואני מודה להם.

עפו אגבאריה: בכל מקרה, בכל מקום – יש פה ושם, אבל אלה דברים שוליים, והעיקר זה באמת שעושים עבודת קודש.

עפו אגבאריה: אז אני מפה מברך אותם: רופאים, אחיות, עובדות משק, רנטגן, מעבדות – כל צוותי בתי-החולים והמרפאות.

עפו אגבאריה: כי זה מקצוע שהוא באמת שליחות אנושית.

עפו אגבאריה: יש שני מקצועות של שליחות אנושית: המקצוע הראשון זה חינוך והמקצוע השני זה רפואה.

פנינה תמנו: ומי כמוך יודע את זה, כמי שנושא את התואר דוקטור ברפואה.

עפו אגבאריה: נכון.

עפו אגבאריה: ואם לא היו מחנכים, אז גם לא היו רופאים.

עפו אגבאריה: לכן, זה טוב מאוד להשקיע גם בחינוך, כדי שיצאו מורים טובים לרופאים טובים.

עפו אגבאריה: למרות שרמת הרפואה במדינת ישראל היא מהטובות בעולם, כנראה עדיין יש איזשהם פערים.

עפו אגבאריה: וברגע שישראל הצטרפה למדינות ה-OECD, היא צריכה לחתור לזה שהיא לא תהיה בתחתית הרשימה של ה-OECD בענייני הרפואה – בכלל, בכל השירותים החברתיים – אלא תהיה בראש, וזה אפשרי.

עפו אגבאריה: יש פערים חברתיים גדולים בין פריפריה למרכז; למרות שישראל כל כך קטנה, עדיין הפריפריה סובלת.

עפו אגבאריה: בפריפריה מתגורר הרוב העני של מדינת ישראל, ולכן אני רואה איך אנשים לפעמים לא יכולים לגמור את החודש ולכן הם לא יכולים לקבל את התרופות החודשיות, והם מבקשים חצי מהמנה.

עפו אגבאריה: בפריפריה גם לא מגיעים להמשך הטיפול אחרי הטיפול בבית-החולים, מה שהיו צריכים לקבל בבית-חולים, אם זה פיזיותרפיה ואם זה המשך טיפול בבית.

עפו אגבאריה: אז לא בכל המקומות זה קיים.

עפו אגבאריה: דיברנו גם על הביטוח המשלים, הביטוחים המשלימים, שלוקים בחסר.

עפו אגבאריה: יש עוד הרבה מה לעשות, גברתי השרה, ואני בוטח בך ובטוח שאת תעשי הכול כדי לסגור את הפערים האלה ולהיטיב עם האנשים שבאמת צריכים את העזרה הזאת.

עפו אגבאריה: מי כמונו יודע שנבחרי הציבור הם הראשונים שצריכים לטפל דווקא בשכבות החלשות.

עפו אגבאריה: כי העשירים, יש מי שידאג להם, אם זה מכרים – אם יש לך מכרים, אתה לא צריך פרוטקציה – וגם הכסף שלהם עושה להם את החיים יותר קלים ברפואה פרטית.

עפו אגבאריה: לכן, המאבק שלנו הוא גם על רפואה ציבורית ושוויונית, ואני שמח – אומנם עוד לא פורסמו מסקנות הוועדה, מה הן בדיוק, אבל לפחות אני יודע שיש גם תמיכה ברפואה הציבורית, ואין נטייה גורפת לרפואה הפרטית.

עפו אגבאריה: לא שאני נגד הרפואה הפרטית, אבל זה לא צריך להיות על חשבון הרפואה הציבורית, כי עדיין בחברה בישראל יש הרבה שכבות, יש הרבה אוכלוסיות.

עפו אגבאריה: ואני לא מדבר רק על האוכלוסייה הערבית; גם בתוך האוכלוסייה היהודית יש הרבה מגזרים – – –

פנינה תמנו: כשאתה מדבר על ה-OECD, כמו שאמרת, שאנחנו מכוונים להיות ברף העליון – –

עפו אגבאריה: כן.

פנינה תמנו: – – אתה מדבר על כלל החברה הישראלית – –

עפו אגבאריה: על כלל האוכלוסייה, בהחלט.

פנינה תמנו: – – שזה ראוי לשבח.

עפו אגבאריה: על כלל האוכלוסייה.

עפו אגבאריה: לכן, אני בטוח שאת תעשי את הכול; אנחנו, יש לנו כבר ניסיון מהתקופה, שהיא לא ארוכה, שאת שרת בריאות, שקידמת הרבה דברים, ואני מאחל לך הצלחה, וביחד אנחנו מוכנים תמיד לתמוך, לגשר כמה שאפשר על הפערים האלה, ונהיה תמיכה לנזקקים.

עפו אגבאריה: וזה המסר הרפואי, שתמיד החולה, אם הוא לא מרגיש הקלה אחרי השיחה עם הרופא, עוד לפני הטיפול, אז הרופא כושל.

עפו אגבאריה: ואם מערכת הבריאות תיתן את המענה לאנשים הנזקקים, בזה אנחנו נצליח.

עפו אגבאריה: תודה.

פנינה תמנו: תודה, ויישר כוח.

פנינה תמנו: אני רק חייבת לציין דברים.

פנינה תמנו: אני רוצה באמת להדגיש משהו שאמרת בשדולה.

פנינה תמנו: אמרת שמערכת הבריאות מבחינתך היא המערכת הכי שוויונית שקיימת.

פנינה תמנו: אומנם אני עדיין לא יכולה להגיד את זה, ואנחנו עובדים על זה, אבל זה כל כך נכון, כנראה, כשאנחנו לוקחים את הנושא הזה ומבינים שזה קונסנזוס.

פנינה תמנו: הדובר הבא, חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה, ואחריך – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

איציק שמולי: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, גברתי השרה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להגיד קודם כול בפתח הדברים מילה טובה לשני השרים במליאה, בהקשר של הפעולות שלהם – אתה, אדוני השר, דרך הפריזמה של האזרחים הוותיקים, ואת, גברתי השרה, שהעניין הזה של זכויות החולה והיכולת לראות את האדם שמגיע לשערי בית-החולים ומבקש יחס נאות מהמערכת הציבורית זה לא משהו שהוא זר לך, ואני רוצה לברך אתכם ביום הזה.

איציק שמולי: אני רוצה להעלות לפניכם בארבע דקות קצרות נושא שיעלה מחר בכנסת ביתר שאת, ואני חושב שדרושה בו מעורבות

איציק שמולי: כם – בייחוד המעורבות שלך, גברתי השרה – וזה כמובן הביטוח הסיעודי הקולקטיבי, אפרופו זכויות החולה.

איציק שמולי: בסופו של דבר, אני חושב שהסיפור הגדול זה לא לדבר על חברות ביטוח ולא על פוליסות, פרמיות וכל מיני מילים משעממות.

איציק שמולי: בסוף יש מצב נתון, שבו – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת פריג', קצת יותר בשקט, בבקשה.

פנינה תמנו: תודה.

איציק שמולי: – – – מצב נתון שבו כמיליון ישראלים היו מבוטחים בביטוחים האלה, מתוכם קבוצה של 220,000 גמלאים, מבוטחים מבוגרים, שנפגעו בצורה הקשה ביותר.

איציק שמולי: מה הקשר ליום הזה?

איציק שמולי: מה הקשר ליום הזה?

איציק שמולי: האנשים האלה היו בטוחים שהם מחזיקים ביטוח סיעודי – –

יעל גרמן: לכל החיים.

איציק שמולי: – – לכל החיים, והתברר להם יום אחד, אחרי שהם משלמים 20 ו-30 שנה, לפעמים, לחברות הביטוח, שמה שהם מחזיקים ביד זה פוליסה זמנית, שיכולה להתחדש, אם תרצה חברת הביטוח, אחת לחמש שנים.

איציק שמולי: ובאורח פלא, אותם אנשים ששילמו עשרות בשנים, קיבלו יום בהיר אחד מכתב מחברות הביטוח, שמודיעות להם באורח פלא, שדווקא בנקודה הקריטית ביותר, בנקודה שבה הם חצו את גיל 60 והם חשופים עכשיו לאיום של מצב סיעודי, חברת הביטוח מבטלת באופן חד-צדדי את ההסכמים.

פנינה תמנו: לא יאומן.

איציק שמולי: יש כמובן רקע להחלטה הזאת של ביטול הביטוחים.

איציק שמולי: אני לא מטיל את האשמה כולה רק על חברות הביטוח.

איציק שמולי: מה לעשות, מישהו שם את השמנת, והחתול כמו תמיד אוכל את השמנת.

איציק שמולי: גם לרגולטור יש פה אחריות לא מבוטלת, ולכן אני חושב שדרושה כאן מעורבות, גם של מבקר המדינה ובוודאי של הוועדה לענייני ביקורת המדינה, אבל את זה נשאיר למחר.

איציק שמולי: אני רוצה להעלות בפנייך, גברתי השרה, את העניין הזה שהולכים לגלגל את הפתרון לפתחן של קופות-החולים.

איציק שמולי: אני לא בטוח שקופות-החולים יכולות לשאת על כתפיהן השבורות ממילא עוד 220,000 מבוטחים מבוגרים.

איציק שמולי: וכאילו הנושא הזה, הטרגדיה הגדולה היא שהוא עובר מתחת לרדאר ולא מדברים עליו.

איציק שמולי: אבל במתווה החדש שהניחה הממונה על שוק הביטוח היא בעצם יוצרת האחדה, מוצר ביטוחי אחיד בתחום הסיעוד דרך קופות-החולים, והיא מבקשת לפתור את המצב הזה של המבוטחים המבוגרים שנפלטו מהביטוחים הקולקטיביים דרך המתווה הזה; רק שהיא שכחה להגיד כמה דברים בהקשר של אותם מבוטחים מבוגרים: א.

איציק שמולי: כמה האנשים בסופו של דבר ישלמו על הפרמיות האלה; ב.

איציק שמולי: אין שום הבטחה ואין שום ערובה שהזכויות שהיו לאנשים קודם לכן בביטוחים הקולקטיביים יישמרו להם במתווה החדש.

איציק שמולי: כך, לדוגמה, בחלק מהביטוחים לשעבר, אם חלילה נקלעת למצב סיעודי יכולת לקבל מחברת הביטוח תשלום עד יומך האחרון, בחלק מהפוליסות, ובמתווה החדש התשלום מוגבל אך ורק לחמש שנים.

איציק שמולי: יש עוד כל מיני דוגמאות, אבל מפאת קוצר הזמן אני לא ארחיב עכשיו, אני ארחיב מחר.

איציק שמולי: יש נושא נוסף, כמובן, והוא הנושא המקומם ביותר, גברתי היושבת-ראש, וזה כמובן תקופת ההמתנה.

איציק שמולי: מה אומרת תקופת ההמתנה?

איציק שמולי: דווקא את הקבוצה הזאת של 220,000 המבוטחים המבוגרים שנפלטו מהביטוחים הקולקטיביים מענישה המפקחת על הביטוח בצורה החמורה ביותר.

איציק שמולי: היא אומרת להם: אם בשלוש השנים הראשונות לכניסת המודל לתוקף תיקלעו למצב סיעודי, תשעת החודשים הראשונים עליכם.

איציק שמולי: הדבר הזה פשוט מחורר את המתווה, מוציא אותו מכל תוקף, כי מה זה בעצם אומר?

איציק שמולי: היום עלות של טיפול סיעודי, במקרה ה"טוב", אם אתה רק סיעודי בבית, זה 5,000–6,000 שקל; אם אתה במוסד זה גם מגיע ל-15,000 שקל.

איציק שמולי: ואז מה אומרים לאנשים?

איציק שמולי: קחו 15,000 שקל, תכפילו בתשעה חודשים, ואת זה תביאו מהבית.

איציק שמולי: מאיפה?

איציק שמולי: אלוהים יודע מאיפה.

איציק שמולי: אז בקשתי אליכם, השר לאזרחים ותיקים וגברתי שרת הבריאות – וזו באמת בקשה שאיננה מגיעה ממקום של אופוזיציה; על הצעת החוק שלי חתומים גם חברי כנסת מהקואליציה.

איציק שמולי: ואתם יודעים מה?

איציק שמולי: העניין זה לא הצעת החוק; העניין הוא שגם אם הולכים להסדרה כזאת או אחרת של שוק הביטוח הסיעודי, חייבים לתת מענה מיידי, מחר בבוקר, לאותם מבוטחים מבוגרים, וכדי לעשות את זה נדרשת מעורבות

איציק שמולי: כם האקטיבית מאוד מאוד – אני מקווה שהחל ממחר בדיונים בוועדת העבודה והרווחה, ולאחר מכן כאן במליאה.

איציק שמולי: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת שמולי.

פנינה תמנו: הדוברת הבאה, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, בבקשה.

פנינה תמנו: זו גם הזדמנות לברך אותך על ההובלה של היום הזה לציון יום זכויות החולה בכנסת, יחד עם עוד חברי כנסת – אילן גילאון ואחרים.

פנינה תמנו: יישר כוח.

שולי מועלם-רפאלי: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברתי השרה, חברי השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, יום זכויות החולה – שציינו אותו היום בפעם הראשונה, ביוזמת האגודה לזכויות החולה, בשיתוף משרד הבריאות, חברי כנסת רבים, יחד אתי חבר הכנסת אילן גילאון, שאני עומדת ביחד אתו בראש השדולה לשוויון בבריאות, וארגוני חולים רבים – הוא אבן דרך מבחינתנו.

שולי מועלם-רפאלי: הוא מתחיל מסורת שתתקבע ותדבר על זה שמערכת הבריאות רואה במרכז שלה את המטופלים, את החולים.

שולי מועלם-רפאלי: אני אומרת שוב ושוב שיש לנו מערכת בריאות מצוינת.

שולי מועלם-רפאלי: היא מורכבת מאנשי מקצוע מעולים, שרוצים לתת בריאות שוויונית, זמינה ואיכותית לכל החולים במדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: החזית המשותפת הזאת היא הדרך הטובה והנכונה ביותר לקדם את המטרה שכולנו שואפים לה: לשפר את מצבם הבריאותי של אזרחי מדינת ישראל, למנוע מחלות ולקדם בריאות.

שולי מועלם-רפאלי: ממצאים שאספה האגודה לזכויות החולה לקראת היום הזה – אציג רק שניים מהם, מסקר שהיא עשתה: 85% מהציבור סבור, יודע כנראה, כי אין לו מידע על זכויותיו במערכת הבריאות, ו-87.2% אינם יודעים למי עליהם לפנות אם זכויותיהם ייפגעו.

שולי מועלם-רפאלי: ולכן היום הזה צוין בסימן לדעת, לדרוש ולממש: לדעת יותר, לדרוש יותר ולממש יותר.

שולי מועלם-רפאלי: הכרנו היום את מי שנכנסה אך בשבוע שעבר לתפקידה כנציבת קבילות הציבור לחוק ביטוח בריאות ממלכתי במשרד הבריאות, עורכת-הדין ד"ר אסתי בן-חיים.

שולי מועלם-רפאלי: דיברנו רבות על האתר החדש שהעלה משרד הבריאות, "כל הבריאות", שמנסה למצות את כל הזכויות.

שולי מועלם-רפאלי: באה לידיעתנו שם העבודה המופלאה שעושים מרכזי מיצוי הזכויות של המשרד לאזרחים ותיקים, שמתפרסים לאט-לאט בכל בתי-החולים, והם מתייחסים למיצוי הזכויות של האזרחים הוותיקים במפגש שלהם עם בית-החולים ומערכת האשפוז.

שולי מועלם-רפאלי: באמצעות יום זכויות החולה הלאומי אנחנו רוצים להחזיר לאזרחים את הביטחון ואת האמון במערכת הבריאות, להעביר מסר שיהיה כאן יותר טוב, שהכוח שיש לכל אחד ואחד מאתנו כחולה נמצא שם, לדרוש ולשנות את המציאות.

שולי מועלם-רפאלי: על הבריאות, כמו שאנחנו תמיד אומרים, לא מתפשרים, זאת זכות של כל אחד ואחת מאתנו.

שולי מועלם-רפאלי: בדיון שקיימנו בכנס בהשתתפותה, עם דבריה וברכתה של שרת הבריאות, אמרה ד"ר נילי טבק, שעומדת בראש בית-הספר למקצועות הבריאות באוניברסיטת תל-אביב, שההגדרה של זכות היא פונקציה של חובה.

שולי מועלם-רפאלי: כדי שאנחנו נתבע את הזכות שלנו כחולים, בצד השני צריך להיות מי שמצדיק את הזכות הזאת שלנו.

שולי מועלם-רפאלי: ואני חושבת שאי-אפשר לדבר על זכויות של חולים מבלי לדבר על שיתוף פעולה הדוק בין ארגוני חולים למערכת הבריאות, על כל החלקים שבה, ומובילה אותה שרת הבריאות, ומשרד הבריאות.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לסיים באמירה מאוד מאוד ברורה: דברים רבים שסובבים סביב זכויות החולה ניתנים כנראה לתיקון או לקידום דרך חלקים שאינם תלויי תקציב – דרך שינוי ביחס, הבנה רבה יותר של מטופלים.

שולי מועלם-רפאלי: אבל אנחנו לא יכולים להתעלם מהצורך הבלתי-פוסק בהגדלת תקציב במערכת הבריאות, כי כדי שחולה יקבל יחס אדיב יותר, סובלני יותר, מהאחות שמטפלת בו, מהרופא שמקבל אותו, אנחנו חייבים להוסיף אחיות, רופאים ואנשי מערכת בריאות נוספים, וזה תקציב; להוסיף אנשים, להוסיף מיטות, לעשות את העבודה שאנחנו עושים פה יום-יום כדי שמערכת הבריאות שלנו תהיה טובה, שוויונית, זמינה ואיכותית לכל אזרחי המדינה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת אילן גילאון, וגם אותך אני מברכת על ההובלה של היום הזה בוועדות השונות בכנסת, כמי שמוביל את הפעילות הזאת במשך שנים רבות בכנסת.

פנינה תמנו: בבקשה.

אילן גילאון: גברתי, תודה רבה, גברתי השרה, אדוני השר לאזרחים ותיקים, סיפרתי להם בכנס, את עוד לא נכנסת, שכמעט לא הגעתי היום לכנס.

אילן גילאון: הרגשתי לא טוב, הייתי חולה.

אילן גילאון: אבל אמרתי לעצמי: אם ישאלו אותי למה לא היית ביום הנכה הבין-לאומי, מה אגיד, שהייתי נכה – שהייתי חולה?

פנינה תמנו: יום החולה, לא יום הנכה.

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: זה תמיד מזכיר את הדודה הזאת שהולכת לקופת-חולים, כל יום היא הולכת.

אילן גילאון: יום אחד היא לא באה, אז שאלו אותה: למה לא באת?

אילן גילאון: אז היא אמרה: לא הרגשתי טוב.

אילן גילאון: גברתי, כולנו בסופו של דבר, איך אומרים, רקמה אנושית אחת וגם פוליסת ביטוח אחת גדולה בעצם, פוליסת ביטוח שאנחנו הסוכנים שלה, ואנחנו מבקשים להעצים את הפוליסה הזאת ככל שאנחנו יכולים בחיינו, כדי שלא נהיה תלויי חסד כשנצטרך אותה.

אילן גילאון: חוק ביטוח בריאות ממלכתי, ברוחו הטובה, בעצם אומר שכל אחד יש לו זכות לבריאות טובה באיכות חיים טובה, באריכות חיים מקסימלית, גם לאחר וגם לי, גם אני וגם האחר, כל אחד ואחד מאתנו.

אילן גילאון: ולכן הזכות לבריאות היא זכות אוניברסלית.

אילן גילאון: אנחנו, כמו כל דבר אחר שקורה בתוך בית הזה, צריכים להחליט איזה עדיפות הדבר הזה מקבל.

אילן גילאון: אני רוצה להחמיא לך, אני חושב שאת עושה עבודה בכיוון הנכון.

אילן גילאון: אני אמרתי שאני בא מבית-מדרש שלפי דרכו אני לא בוחן רק על-פי מבחן התוצאה אלא גם על-פי מבחן ההתכוונות.

אילן גילאון: היום אפילו הצעתי לך איזה דרך יש כדי להשיג באמת תקציבים למשרד הבריאות: צריך לחוקק חוק שכל אדם שנמצא במשרד הבריאות, בזמן תפקידו כשר הבריאות יהפוך להיות שר האוצר.

אילן גילאון: ואז יהיה כסף למשרד הבריאות.

אילן גילאון: זאת הדרך הטובה.

אילן גילאון: ההוצאה הפרטית על בריאות, גברתי, במדינת ישראל היא מן הגבוהות בעולם.

אילן גילאון: ההוצאה בכלל על הבריאות, הפרטית והציבורית ביחד, היא מהגבוהות בעולם, בעולם המפותח והמתקדם שאנחנו רוצים להיות משויכים אליו.

אילן גילאון: אבל ההוצאה הציבורית ביחס למדינות שאנחנו רוצים להידמות להן היא לא גבוהה עד כדי כך.

אילן גילאון: אנחנו שם לא נמצאים בפרמטרים האלה, לא ביחס של מיטה לחולה, לא ביחס של רופא לחולה, לא ביחס של אחות לחולה.

אילן גילאון: וזה עניין של סדר עדיפויות, ובסופו של דבר הבור לא יתמלא מחולייתו.

אילן גילאון: אני יודע שהשרה תומכת בכך, במנגנון עדכון שהוא עדכון קפיטטיבי והוא עדכון דמוגרפי, שצריך לעדכן את הסל כל שנה, כדי שלא יהיה בלבול – האם באמת העלו את תקציב הבריאות או שזה בכלל חלק מתופעה שהיא תופעה טבעית.

יעל גרמן: – – – זה מוכן.

יעל גרמן: יש כבר תוספת תקציב.

אילן גילאון: לא, לכן אמרתי: אני חושב שחלק ממסקנות ועדת גרמן, וגם דיברתי בשבחן בפעם הקודמת, חלקן, בעיקר אלה שמנסות להתמודד באמת עם הבעיה של הרפואה הציבורית, עם מה שנקרא שוויון בבריאות, עם מה שנקרא הזכות לכולם לקבל את היחס השווה בתוך הבריאות – סיימתי את הזמן?

פנינה תמנו: לא – כן, עבר, אתה יכול להמשיך.

אילן גילאון: עברתי את הזמן, אז אנסה – – –

פנינה תמנו: אנחנו מוסיפים לך.

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: טוב, תודה רבה.

פנינה תמנו: שתי דקות בבקשה.

אילן גילאון: אני, גברתי, חושב שבנושא התורים, אני, ככה, בא ממקום שחושב שתור צריך להיקבע על-פי חומרת המחלה ולא על-פי עומק התשלום.

אילן גילאון: כך זה נראה לי.

אילן גילאון: באשר לזכויות החולה, יש לנו עוד הרבה מה לעשות בעניין הזה.

אילן גילאון: ואיך אני יודע?

אילן גילאון: משום שזה מצוין כאן בכנסת, גברתי.

אילן גילאון: ומה מצוין בכנסת?

אילן גילאון: מצוינות כאן בכנסת זכויות שעדיין לא נרכשו, שנמצאות עדיין במאבק, וככל שיש יותר מאבק יש פחות הגינות ופחות חלוקה צודקת, וככל שיש יותר חלוקה צודקת יש פחות מאבק.

אילן גילאון: אני יודע שאין בכנסת הזאת, נניח, יום הבנקאי הבין-לאומי – לא קיים; יום האקזיטור הבין-לאומי – לא קיים; יום הקבלן הבין-לאומי – לא עשינו.

אילן גילאון: יום החולה קיים.

אילן גילאון: והיות שהתופעה הזאת היא כל כך אוניברסלית, לכולנו, ולכולנו באמת יש זכות לבריאות טובה, אז אנחנו צריכים לעשות מעשה.

אילן גילאון: זה עניין של סדר עדיפויות.

אילן גילאון: מחר יגיע לכאן, אני הולך להביא לכאן, כמו כל שישה חודשים – אני עובד כמו אינסטלטור: כל שישה חודשים מביא שוב ושוב, וועדת השרים דוחה את ההצעות האלה.

אילן גילאון: גם קאטו בעצמו, דרך אגב, היה אינסטלטור, אמרו לי.

אילן גילאון: הוא אמר: בסופו של דבר קרתגו תיפול.

אילן גילאון: אביא את חוק מע"מ אפס לתרופות.

אילן גילאון: וגברתי, את יודעת שבמדינת ישראל יש אנשים שמתלבטים בין תרופה לפרוסה, יש אנשים כאלה.

אילן גילאון: ואף אחד לא בוחר לעצמו לאכול תרופות לתיאבון, ואף אחד לא בוחר לעצמו לנתח את גופו לתיאבון.

אילן גילאון: אף אחד לא בוחר מתוך בחירה חופשית את הדברים הללו, ולכן הם הראשונים שצריכים להיות מבוטחים בסדר העדיפויות הזה.

אילן גילאון: ואני רוצה באמת מחר לראות, האם פינו ולבנו שווים בעניין הזה?

אילן גילאון: או שאנחנו מדברים, רוממות החשיבות של הבריאות בגרוננו, אבל אנחנו בסופו של דבר, כאשר נצטרך להגיע למצב של put your money where your mouth is, שים את הכסף במקום שאתה מדבר עליו – אם אנחנו לא נתרחק מכך.

אילן גילאון: ובכל אופן, אני רוצה לאחל לכולם בריאות טובה, ככל שאפשר יותר טובה, ובריאות מניעתית ובריאות שוויוניות ובריאות שווה לכולם.

אילן גילאון: וסדר העדיפויות הזה – אני תמיד מציין בסוף הדברים, שיותר אנשים מתים, לדאבוני, מלחץ דם ומסוכרת מאשר מהגרעין האיראני.

אילן גילאון: וזה אומר לעשות איזשהו חישוב, וזה אומר דורשני מבחינת סדר העדיפויות שאנחנו קובעים.

אילן גילאון: תודה, גברתי.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת גילאון.

פנינה תמנו: שרת הבריאות יעל גרמן תעלה להשיב על ההצעות לסדר-היום, ולאחר מכן נעבור להצעות חוק.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, חברתי חברת הכנסת, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני רוצה, לפני שאומר כמה מילים בשבחו של יום זכויות החולה, להתייחס גם לדבריו של חבר הכנסת שמולי וגם לדבריו של חברי, ידידי, חבר הכנסת אילן גילאון.

יעל גרמן: וראשית לחבר הכנסת שמולי.

יעל גרמן: אתה דיברת על הצעת חוק שתעלה מחר, ואני כנראה לא אהיה, כי אני אהיה בהלוויה, ואני רוצה להגיב ולבוא ולומר לך שאני חושבת שנעשתה עבודה פשוט יוצאת מגדר הרגיל של הממונה על שוק ההון, ובכלל של אגף שוק ההון והביטוח באוצר, בשיתוף אתנו, עם משרד הבריאות.

יעל גרמן: ישבנו וניסינו באמת למצוא את הנוסחה המתאימה שתיתן מענה לאותם אנשים שממש, כפי שאתה תיארת, דווקא בשעה שהם זקוקים יותר מכול לביטוח הסיעודי, מצאו את עצמם חסרי כול, או במקרה היותר-טוב, כדי לחדש את הביטוח הם נאלצו לשלם אלפי שקלים – דבר שלא כולם יכלו להרשות לעצמם.

יעל גרמן: אני מקווה שמישהו יענה בשמי ויתקן אותך לגבי המספרים, מפני שהמספר שאתה ציינת אכן נכון, אבל חלקם, יש להם היום ביטוח, זאת אומרת, חלקם היה להם, כמו שנהוג בעם ישראל, שלא לצורך – אולי במקרה הזה כן – ביטוח כפול.

יעל גרמן: כך שמדובר להערכתי ב-100,000–110,000 אנשים.

יעל גרמן: עדיין, זה באמת מספר מאוד מאוד גבוה של אנשים שבגיל מבוגר יזדקקו לביטוח הסיעודי וכאמור מצאו את עצמם חסרי כול.

יעל גרמן: אני כן חושבת שהממונה מצאה את הנוסחה הנכונה, יחד אתנו, כדי לא להטיל את כובד משקלם על המבוטחים הקיימים היום במערכת הביטוח של קופות-החולים מחד, ומאידך לאפשר להם כן ליהנות מביטוח סיעודי.

יעל גרמן: ואותם אלמנטים שאתה ציינת באו בדיוק לשם כך – הם באו למצוא את האיזון, שמצד אחד ניתן להם מענה והם יהיו מבוטחים, אבל מצד שני הם לא יהיו לעול ולא יגרמו לכך שהמבוטחים הקיימים ישלמו יותר.

יעל גרמן: זו הסיבה שנמצאה הנוסחה, ואני חושבת שזו נוסחה מאוד מאוד ראויה שמביאה צדק.

יעל גרמן: אבל, כאמור, אנחנו נדבר מחר.

יעל גרמן: ולחברי וידידי אילן גילאון, אתה צודק בדבריך לגבי מספר המתים במערכת הבריאות והמספר שניתן, אולי, להציל ממוות, שהוא הרבה יותר גבוה ממספר ההרוגים במלחמות ישראל ובתאונות הדרכים.

יעל גרמן: אבל אני לא מסכימה אתך לגבי הצעתך למע"מ אפס על תרופות, כי לפני כן – עניין של כסף: מדובר על מיליארדים.

יעל גרמן: הצעת החוק שלך עולה כ-2 מיליארד, אם זיכרוני אינו מטעני, ואם הוא מטעני אני אתקן, כמובן.

יעל גרמן: וכאשר אנחנו – – –

אילן גילאון: אם זהו הסכום, אז כנראה שיש פה – – – מרכזי על כל הציבור.

אילן גילאון: אם 2 מיליארד שקלים הוא המע"מ של התרופות – – – אז כנראה יש פה בעיה יותר עמוקה – – –

יעל גרמן: אני אברר, לא רוצה להתחייב – מדובר על 18%, והתרופות שאנחנו מספקים לתושבי מדינת ישראל הן במיליארדים, אבל יכול להיות – אני אברר בדיוק ואני אומר לך.

יעל גרמן: על כל פנים, מדובר פה על הוצאה מאוד מאוד גבוהה, וחייבים להבין שחלק מהתרופות, יש עליהן הנחות, יש עליהן מגבלות, יש עליהן מגבלה של מקסימום, אבל גם על זה אני מקווה שאנחנו נשיב מחר.

יעל גרמן: ומכאן אני רוצה לעבור ליום זכויות החולה שבאמת מצוין בכנסת בפעם הראשונה.

יעל גרמן: צר לי שאני לא רואה את נציגי העמותה, אבל חברי הכנסת בוודאי יודעים, ואין ספק שהדבר האלמנטרי שכולנו זקוקים לו הוא ידע, מידע ושקיפות.

יעל גרמן: אם לא יהיה לנו מידע על הזכויות שלנו, הרי לא נוכל לממש אותן.

יעל גרמן: ולכן, כשאנחנו מדברים על זכויות, על זכויות בכלל ועל זכויות החולה, אנחנו צריכים קודם כול לחתור לכך שכל אדם ידע את זכויותיו.

יעל גרמן: זאת הסיבה לקמפיין שיצאנו בו, לקמפיין של "מגיע לךָ, מגיע לךְ, מגיע לכם".

יעל גרמן: וזו הסיבה שבאמת, כבר לפני שנתיים, עוד טרם זמני, חשבו במשרד על כך שיש להשקיע באתר – אתר "כל הבריאות" – שבמסגרתו כל אדם יוכל לעלות, להקיש לפי הגדרות שונות את הנושא שבו הוא רוצה לדעת אם יש לו זכויות; זה יכול להיות לגבי תרופה, זה יכול להיות לגבי טיפול, זה יכול להיות לגבי ביקורים, זה יכול להיות לגבי השתתפות עצמית, לגבי כמה צריך לשלם, אם וכיצד, לאמבולנס, ועוד ועוד ועוד.

יעל גרמן: היום כל אחד יכול לעלות לאתר, להקיש את מבוקשו ולדעת מה מגיע לו.

יעל גרמן: יתרה מכך, אם הוא נמצא ליד מדפסת, הוא גם יכול להדפיס את התשובה, ועם התשובה לבוא לקופת-החולים או לאותו גורם שמונע ממנו את הזכות ולהראות לו: הנה, זו הראיה שזה מגיע לי.

יעל גרמן: אני חושבת שבכך אנחנו באמת עשינו צעד אדיר קדימה.

יעל גרמן: אנחנו השקנו את האתר ב-21 באוקטובר, זאת אומרת, לפני פחות מחודש, הרבה פחות מחודש, וכבר יש לנו 100,000 כניסות, והכניסות הולכות ורבות – מה שאומר שהתושבים היו זקוקים לו, וגם יודעים להשתמש בו.

יעל גרמן: אז אני חושבת שאנחנו נשמח לציין באמת את יום זכויות החולה כל שנה, ואני רוצה להודות לחברתי חברת הכנסת שולי מועלם, ושוב לחברי חבר הכנסת אילן גילאון, על כך שהם מובילים את נושא הזכויות בכלל ואת כל נושא זכויות החולים בפרט.

יעל גרמן: תודה.

פנינה תמנו: תודה.

פנינה תמנו: אתם מסתפקים בתשובתה של השרה?

פנינה תמנו: בסדר גמור.

פנינה תמנו: אז אנחנו לא נצביע על כך.

פנינה תמנו: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/575).

פנינה תמנו: ]

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצעת חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (תיקון מס' 16) (פיצוי לניזוק מעבירה שהיה קטין בעת ביצועה), התשע"ה–2014, של חברי הכנסת מרדכי יוגב, אורלי לוי אבקסיס ואורית סטרוק, קריאה ראשונה.

פנינה תמנו: והנה כבר על דוכן הנואמים חבר הכנסת מרדכי יוגב, בבקשה.

מרדכי יוגב: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר לאזרחים ותיקים, גברתי שרת הבריאות, חברי וחברות הכנסת, ראשיתו של התיקון לחוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות הוא בדיון בוועדה לזכויות הילד בראשותה של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ובעצם באמירה וביוזמה של מנכ"ל המועצה לשלום הילד ד"ר יצחק קדמן לגבי קטינים שנפלו קורבן לעבירות מין, כאוכלוסייה פגיעה במיוחד שמצויה בטראומה עמוקה וקשה במיוחד, שדורשת טיפול פסיכולוגי משקם, מקצועי, ארוך, מיומן.

מרדכי יוגב: בדרך כלל הם שוקעים, ואם הם פותחים את סגור לבם – וגם אני, בשנים שבהן עסקתי בנוער, אם כמזכ"ל של תנועת נוער, אם בהתנדבות בשנים שלאחר מכן, במרחב ירושלים, וגם בשיתוף פעולה עם מרכז "רטורנו" שבאזור בית-שמש, מצאתי ולמדתי שבשל אופי הפגיעה והשלכותיה, בדרך כלל הקטינים האלה אינם פותחים את סגור לבם אלא כעבור שנים, בהיותם בוגרים יותר.

מרדכי יוגב: חוק שהיה קיים אפשר לקטינים הללו להיעזר במרכז לגביית קנסות ולקבל עד 10,000 שקלים, כשהמדינה היא שמסייעת לקטין, נותנת עבורו 10,000 שקל להשתקמות, והיא שצריכה לגבות מהפוגע בו, לאחר שכמובן בדין או במשפט נפסקו לקטין פיצויים כספיים מהנאשם.

פנינה תמנו: כאשר ההתחשבנות לא תעכב את השיקום ואת המענה שמגיע לו.

מרדכי יוגב: אכן, ו-10,000 השקלים הללו גם לא מצריכים אותו להתעמת ישירות מול הפוגע בו בבית-המשפט, אלא המדינה סייעה לו בכך שהיא שתהיה הזרוע שתתחשבן עם הנאשם, תיתן לו את 10,000 השקלים ותאפשר לו לכסות את ההוצאות של הטיפול הנפשי הראשוני או כל צורך דחוף אחר.

מרדכי יוגב: דא עקא, ואת זה התיקון שלנו בא לתקן – ושוב, מתוך הדיון שהיה בוועדה ומתוך הצעתו של מנכ"ל המועצה לשלום הילד – שהמחוקק ראה לנגד עיניו את הצורך בטיפול בקטינים, אבל מתי הדבר הזה בא לידי ביטוי?

מרדכי יוגב: רק לאחר שנגמרו הליכי המשפט, או רק בהיות הקטין עדיין קטין.

מרדכי יוגב: אם הוא כבר בגר, ואם המשפט נמשך מעבר להיותו בן 18, הוא כבר לא היה זכאי; או אם הוא פתח את סגור לבו אחרי גיל 18, וכל התהליך נמשך לאחר מכן, אז הוא כבר לא היה זכאי לאותו סיוע שהמדינה התכוונה לתת לו.

מרדכי יוגב: לכן מצאנו שהחוק הקיים אינו נותן מענה לבעיה שהוא ביקש לפתור.

מרדכי יוגב: ולכן ביקשנו, שלפי החוק כיום, כל קטין שהעבירה שנעשתה בו הייתה בעת היותו קטין, יהיה זכאי להיעזר באותו הסדר, גם אם ההליך המשפטי לא הסתיים.

מרדכי יוגב: דהיינו, הסיוע הזה שהמדינה ביקשה לתת לו בהליך שיקומו, על-פי הצעת החוק, ייקבע לפי גילו של הנפגע בעת הפגיעה ולא לפי גילו בזמן מתן ההחלטה של בית-המשפט.

מרדכי יוגב: כמובן, בוועדת החוקה, חוק ומשפט תיאמנו את החוק הזה גם עם משרד המשפטים וגם עם משרד האוצר, שבתחילה חשש שתהיינה פה הוצאות גוברות, אבל הכול סוכם והכול תואם.

מרדכי יוגב: וכדי לאפשר לגורמי המקצוע להיערך לתיקון המוצע, נקבע שהוא ייכנס לתוקפו שמונה חודשים לאחר שהוא יחוקק, כדי לשנות תקנות שונות – למרות שהן פשוטות מאוד, וכל מה שצריך בעצם לשנות זה שתי מילים או שלוש מילים: שהיה קטין בעת ביצוע העבירה ולא בעת שנגמר ההליך המשפטי.

מרדכי יוגב: צפוי שהחוק המוצע, על דעת כל המומחים והארגונים שמטפלים בנפגעי עבירה, יגדיל את קבוצת הקטינים שיהיו זכאים לפיצוי מהיר יותר ושיסתייע להם לקבל בכך את הטיפול הנפשי הראשוני מהר יותר, באופן שיוכל לסייע לשיקומם ולסייע להם, במידת האפשר, לחזור למעגל החיים הנורמליים.

מרדכי יוגב: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת יוגב.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים לדיון בהצעת החוק.

פנינה תמנו: ראשון הדוברים – חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: מוותר.

פנינה תמנו: מוותר על זכות הדיבור.

פנינה תמנו: אחריך – חבר הכנסת ישראל אייכלר; אינו נוכח.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (תיקון מס' 16) (פיצוי לניזוק מעבירה שהיה קטין בעת ביצועה), התשע"ה–2014, בקריאה ראשונה.

פנינה תמנו: בבקשה, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

פנינה תמנו: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (תיקון מס' 16) (פיצוי לניזוק מעבירה שהיה קטין בעת ביצועה), התשע"ה–2014, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

פנינה תמנו: 15 חברי כנסת בעד הצעת החוק, אין מתנגדים, אין נמנעים.

פנינה תמנו: הצעת החוק תועבר להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

פנינה תמנו: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/575).

פנינה תמנו: ]

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצעת חוק הפסיכולוגים (תיקון מס' 7) (פרסום ההחלטות של ועדת המשמעת), התשע"ה–2014, של חברות הכנסת מרב מיכאלי ואורלי לוי אבקסיס, קריאה ראשונה.

פנינה תמנו: תציג את החוק חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

מרב מיכאלי: גברתי, תודה רבה, שמתם לב איך כולן מדברות ומדברים לאט ובשקט כשהמליאה ריקה?

מרב מיכאלי: מדהים.

מרב מיכאלי: חברותי וחברי, אני שמחה מאוד להביא לקריאה ראשונה תיקון לחוק הפסיכולוגים, שקובע שהחלטה סופית של ועדת משמעת בעניין פסיכולוג או פסיכולוגית תצטרך להיות מפורסמת באתר משרד הבריאות ובכל דרך אחרת שימצא לנכון מנהל משרד הבריאות.

מרב מיכאלי: הרעיון הוא שאם פסיכולוגית או פסיכולוג עברו עבירת משמעת, מן הראוי שהציבור יוכל לדעת את זה.

מרב מיכאלי: מן הראוי שאנחנו, כשאנחנו הולכים או הולכות לפסיכולוג, נותנות ונותנים בו אמון מלא – אם היה פסיכולוג שהשתמש באמון הזה לרעה או לחלופין לא שמר על חובתו, חובת הדיווח, או לחלופין לא שמר באמת על אינטרס הציבור, צריך שתהיה גישה לציבור כדי לדעת את זה.

מרב מיכאלי: צריך שתהיה שקיפות של ההחלטות שוועדת המשמעת קיבלה לגבי פסיכולוגים או פסיכולוגיות שהיו תביעות לגביהם.

מרב מיכאלי: המצב בחוק היום הוא שיש לוועדת המשמעת שיקול דעת רחב מאוד מה לפרסם ומה לא לפרסם.

מרב מיכאלי: מה שהתיקון הזה עושה, הוא בעצם לוקח את הנוסח שקיים כבר בחוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות האחרים ופשוט מחיל את אותו הסדר, שהוא הסדר חדש יותר, עדכני יותר ונכון יותר, גם על חוק הפסיכולוגים.

מרב מיכאלי: משמעות ההסדר הזה היא שוועדת המשמעת תצטרך – ואין לה בחירה באשר לפרסום ההחלטה שלה – לפרסם את שם הפסיכולוג אם הוא אכן הוא עבר עבירת משמעת; אבל אם הוא לא עבר עבירה היא תוכל לא לפרסם את שמו, אלא אם כן הפסיכולוג או הפסיכולוגית מבקשות את זה באופן ספציפי, שכן יפורסם שמם.

פנינה תמנו: – – –

מרב מיכאלי: היא מפרסמת, יש לה שיקול דעת, היא צריכה לפרסם את ההחלטה לגבי המקרה.

מרב מיכאלי: כמובן, יהיה חיסיון על שם התובע או התובעת, המטופלת או המטופל, הנפגעים באירוע הזה, ולפי החלטת ועדת המשמעת, תהיה לה זכות להסתיר חלקים אחרים שהיא תמצא לנכון, מטעמים שיירשמו על-ידה.

מרב מיכאלי: ברשותך, גברתי היושבת-ראש, צריך לציין למה, איך קרה שהתיקון הזה, שהוא תיקון נדרש בהחלט, מובא.

מרב מיכאלי: נחשף, וצריך להגיד את זה, ב"קול ישראל" – השייך לאותה רשות שידור שנסגרה בברוטליות לאחרונה על-ידי הממשלה הזאת – על-ידי צ'יקו מנשה, מקרה שבו פסיכולוג נודע טיפל באדם שהתעלל בבנותיו שנים ארוכות, ולמרות זאת הוא לא מצא לנכון לקיים את החובה החוקית שחלה עליו לדווח לרשויות החוק על ההתעללות הזאת.

מרב מיכאלי: למרבה הצער, ועדת המשמעת שדנה בעניינו גם לא מצאה לנכון למצוא אותו אשם בעבירת משמעת.

מרב מיכאלי: במהלך התיקון הזה הבהרנו בוועדה, הבהיר משרד הבריאות, וגם הסתדרות הפסיכולוגים הבהירה, שאי-דיווח הוא לא רק עבירה פלילית כי אם גם עבירת משמעת – כך שלא יהיה שיקול דעת לוועדת המשמעת למצוא אי-דיווח לפי החוק כמשהו שאיננו עבירת משמעת, וכן, כאמור, תהיה חובה על ועדת המשמעת לפרסם החלטה בעניין כמו זה למשל, על מנת שידע ותדע הציבור במה מדובר.

מרב מיכאלי: כאמור, החוק הוגש על-ידי חברתי אורלי לוי אבקסיס ואנוכי.

מרב מיכאלי: אנחנו מודות לעוזרותינו הפרלמנטריות, מיכל גרא-מרגליות וחן אריאלי במקרה שלי.

פנינה תמנו: אמור: יועצותינו הפרלמנטריות.

מרב מיכאלי: כן, בדיוק, יועצותינו הפרלמנטריות.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

מרב מיכאלי: אנחנו קוראות לחברות וחברי הכנסת לתמוך בחוק.

פנינה תמנו: תודה, חברת הכנסת מיכאלי.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים לדיון בהצעת החוק.

פנינה תמנו: חבר הכנסת נחמן שי, התרצה לנצל את זכות הדיבור או שאתה מוותר?

פנינה תמנו: מוותר.

פנינה תמנו: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק הפסיכולוגים (תיקון מס' 7) (פרסום ההחלטות של ועדת המשמעת), התשע"ה–2014.

פנינה תמנו: בבקשה, חברי הכנסת.

פנינה תמנו: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הפסיכולוגים (תיקון מס' 7) (פרסום ההחלטות של ועדת המשמעת), התשע"ה–2014, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

פנינה תמנו: 13 חברי כנסת בעד הצעת החוק, אין מתנגדים, אין נמנעים.

פנינה תמנו: הצעת החוק תועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

פנינה תמנו: נא להוסיף, לטובת הפרוטוקול, את חבר הכנסת איתן כבל.

פנינה תמנו: כמו כן, את חבר הכנסת נחמן שי, שנכח וכנראה משהו בהצבעה שם לא תופעל.

פנינה תמנו: כפי שאמרתי, הצעת החוק תועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

פנינה תמנו: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/575).

פנינה תמנו: ]

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון מס' 13) (היעדרות בשל מחלה קשה), התשע"ה–2014, של חבר הכנסת אורי מקלב וקבוצת חברי הכנסת, קריאה ראשונה.

פנינה תמנו: בבקשה, חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: גברתי היושבת בראש, תודה רבה, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, כפי שאמרה היושבת בראש, הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון מס' 13).

אורי מקלב: אצלנו, חז"ל אומרים, אדוני השר, שפותחים בכבוד האכסניה.

אורי מקלב: יש לזה הרבה פירושים, אבל אני, יש לי פירוש שאם לא – יכולים לשכוח.

אורי מקלב: אז דבר ראשון, אני רוצה לפתוח ולהגיד את התודות; כבר קרה לי ששכחתי, מתוך התלהבות והיסחפות שכחתי להודות.

אורי מקלב: אז קודם כול, להודות ליוזמים של הצעת החוק הזאת, חברי הכנסת חיים כץ, משה גפני, יעקב אשר, יריב לוין, ישראל אייכלר, קארין אלהרר, איציק שמולי, עדי קול.

אורי מקלב: כפי שאתם רואים, הצעת החוק הזאת היא מכל חלקי הבית.

אורי מקלב: הצעת החוק באה לדבר על שימוש בימי המחלה של הורה בעקבות מחלת ילד.

אורי מקלב: הדבר הזה, כמו שהוא נראה פשוט, הוא ככה מסובך.

אורי מקלב: היום החוק, חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד), מאפשר להורה שמונה ימים – הילד חולה, שמונה ימים בשנה להורה יש זכות להיעדר בגלל מחלת ילד – –

פנינה תמנו: בלי הבחנה איזו מחלה.

אורי מקלב: – – בלי הבחנה איזו מחלה.

אורי מקלב: מגיע לו, מוּבנה, שמונה ימים על מחלת ילד.

אורי מקלב: אבל מה קורה כאשר לילד יש מחלה קשה?

אורי מקלב: החוק החריג רק מחלה קשה אחת, רק מחלה אונקולוגית, רק מחלת סרטן.

אורי מקלב: במקרה הזה ההורה הזה יכול להשתמש בבנק של חופשת המחלה שלו ולהעביר את זה לשימוש בגלל מחלת ילד.

אורי מקלב: לא מדובר על תוספת של ימי מחלה.

אורי מקלב: אנחנו מדברים היום על חופשת המחלה המצטברת, ויש לנו 18 יום במצטבר במשך שנים.

אורי מקלב: הוא יכול להשתמש בבנק שלו בעקבות מחלת ילד, והחוק קבע שדווקא בשל מחלה ממארת, לא מחלה אחרת.

אורי מקלב: אנחנו מבקשים בהצעת החוק הזאת קודם כול להחריג – כי יש עוד מחלות.

אורי מקלב: המחלה שלקחנו והיא הכתובה בחוק היא מחלת כליות, דיאליזה, של ילדים, וזה בעקבות העמותה לקידום או לעזרה לילדים חולי דיאליזה.

אורי מקלב: כפי שידוע, ישנם גם ילדים שהם חולי דיאליזה, וזה מצריך אותם לקבל שלוש פעמים בשבוע טיפול דיאליזה בבית-חולים או במכון דיאליזה.

אורי מקלב: בעקבות כך, הרי מובן שילד לא יכול להגיע לבד לבית-חולים ולקבל את טיפול הדיאליזה, אנחנו מבקשים שההורה יוכל להשתמש בבנק ימי המחלה שלו עבור הילד.

אורי מקלב: לא זו אף זו, הצעת החוק גם באה להסמיך את שר הכלכלה, בהתייעצות עם שר הבריאות ובאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, לקבוע מחלות נוספות שתחול עליהן הזכאות האמורה – יש עוד מחלות שמצריכות היעדרות ארוכה קבועה של ההורים – כדי שגם לגביהן יוכל ההורה להשתמש בימי המחלה שיש לו עבור הילדים.

אורי מקלב: צריך לקחת בחשבון שלולא החוק הזה – מה שקורה היום הוא שהורים לחולי דיאליזה, פשוט נגרע סכום מאוד נכבד ומשמעותי מהמשכורת שלהם, שהם לא יכלו לקבל, כמובן, מכיוון שהם לא היו בעבודה.

אורי מקלב: צריך להזכיר שהחוק הזה נמצא בשרשרת של כמה חוקים שחברי ואני חוקקנו בנושא חופשות מחלה של הורים או זכאות לחופשת מחלה בעקבות מחלת ילד.

אורי מקלב: למשל, אחד החוקים האחרונים שאנחנו חוקקנו היה חוק לגבי הורים לילד נכה, שמאפשר להם היום לקחת לא רק שמונה ימים אלא הרבה מעבר לשמונה ימים – 18 ימים ועוד שבעה ימים שהם יכולים להשתמש בהם עבור הטיפול בילד.

אורי מקלב: לא רק מחלת ילד; ילד נכה, לא צריך שלילד תהיה מחלה.

אורי מקלב: מספיק שצריך ללוות אותו לאיזה מכון או לאיזו בדיקה – – –

פנינה תמנו: נכון, דברים שהם מכורח המציאות, שאי-אפשר להתעלם מהם.

אורי מקלב: מכורח המציאות – וזה לא היה עד היום.

אורי מקלב: עד לפני כמה חודשים זה לא היה, הורה לילד חולה לא היה לו מעבר לזה.

אורי מקלב: היו לו רק שמונת הימים שיש לו, ולא הייתה לו תוספת, והוא לא היה יכול להשתמש בבנק שלו עבור הילד.

אורי מקלב: לא זו אף זו, החוק בא וקבע: לא רק היעדרות של יום שלם.

אורי מקלב: לפעמים ההורה נעדר חצי יום, ובחצי היום האחר הוא יכול לבוא לעבודה.

אורי מקלב: לא רק חצי יום, גם שעה – הוא איחר בסך הכול בשעה לעבודה.

אורי מקלב: הוא לא רוצה להשתמש בכל היום שלו, הוא לא צריך לשרוף בשביל זה יום אחד מימי המחלה.

אורי מקלב: שעה.

אורי מקלב: אז קבענו שהוא מקבל 54 שעות, וכל פעם הוא יכול – כמעט שובר – והוא יכול רק חצי שעה, שעה.

אורי מקלב: זה תיקון מאוד מאוד חשוב.

אורי מקלב: אנחנו לא הצלחנו בהצעת החוק הזאת לקבוע שחוץ ממחלה, כפי שאמרתי, מחלה ממארת, שכבר קבועה בחוק, וחולי דיאליזה ועוד כמה מחלות קשות – חשבנו לנכון, ואני חושב שחברי יסכימו אתי, ואני גם אשמח לשמוע מה דעת היושבת בראש בעניין הזה, שילד עד גיל 18 שאושפז במשך למעלה משבוע – וזה כבר נקרא אשפוז ארוך במיוחד היום; היום אין אשפוזים ארוכים, היום אנחנו רגילים לראות שאפשר לעבור ניתוח, וניתוח לא קל, ואחרי 48 שעות כבר משחררים.

אורי מקלב: אשפוזים ארוכים היום הם באמת במחלה קשה או באירוע קשה מאוד.

אורי מקלב: אנחנו מציעים שההורה יוכל להשתמש בבנק שלו עבור המחלה של הילד, ולא יצטרך להפסיד, לא ייגרע לו מהמשכורת.

אורי מקלב: וזה יכול להיות אפילו רבע משכורת, כי הוא היה צמוד לילד בתקופת האשפוז שלו.

אורי מקלב: החוק כרגע, גם מה שאנחנו תיקנו עכשיו, עדיין לא נותן את זה.

אורי מקלב: הוא נותן את זה במחלות קשות ששר הכלכלה יגדיר, אבל הוא לא יגדיר אשפוז של ילד.

פנינה תמנו: אתה אומר שאשפוז כשלעצמו מצריך התחשבות מיוחדת בתקופה מסוימת של האדם, בעת צרתו, קושיו.

אורי מקלב: אם זה אשפוז של ילד – – – עד גיל 16, עד גיל 18.

פנינה תמנו: בוודאי.

פנינה תמנו: הרי כולנו מבינים שצרת הילד היא גם צרה שלנו, לא?

אורי מקלב: דרך אגב, אני אומר שיש עוד כמה ליקויים, ולא זכינו ולא הצלחנו לתקן זאת.

אורי מקלב: כפי שידוע, ההורה מקבל שמונה ימים עבור מחלת ילד.

אורי מקלב: נו – ואני בזה אסיים – ואם יש לו שלושה ילדים?

אורי מקלב: אין שום הכפלה.

אורי מקלב: שלושה ילדים, שני ילדים, ארבעה ילדים – – –

פנינה תמנו: כמדומני, הייתה הצעת חוק שכן התייחסה להגדלה של המכסה, אבל לגבי ילדים עם מוגבלות.

אורי מקלב: ילדים מיוחדים, עם בעיות מוגבלות.

אורי מקלב: אבל הורים לילדים רגילים, אי-אפשר?

אורי מקלב: זה לא מצדיק שיהיה איזה מדרג?

אורי מקלב: הורה לילד אחד מקבל שמונה ימים, והורה לארבעה ילדים לא מגיעה לו איזו מכפלה מסוימת, איזו הגדלה?

אורי מקלב: לזה עוד לא זכינו.

אורי מקלב: אני מקווה שבחוק הזה, ולאחר מכן בעוד חוקים, נצליח לשפר, בשיתוף הפעולה שיש עם משרד הכלכלה – ועם משרד האוצר, במקרה הזה גם כן – ובוודאי הוועדה, היושב-ראש חיים כץ, שמקדם את הדברים האלה ורואה בזה משימה ושליחות קודש.

אורי מקלב: אנחנו נמצאים היום בקריאה ראשונה בחוק הזה.

אורי מקלב: אני אבקש ואודה לחברים אם יתמכו בזה בהצבעה בקריאה הראשונה.

אורי מקלב: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה רבה, חבר הכנסת מקלב.

פנינה תמנו: הצעה ראויה, בוודאי.

פנינה תמנו: הדיון בוטל, כל מי שנרשם הסיר את עצמו.

פנינה תמנו: ולכן אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון מס' 13) (היעדרות בשל מחלה קשה), התשע"ה–2014, בקריאה ראשונה.

פנינה תמנו: בבקשה.

פנינה תמנו: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון מס' 13) (היעדרות בשל מחלה קשה), התשע"ה–2014, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

פנינה תמנו: 15 חברי כנסת בעד הצעת החוק, אפס מתנגדים.

פנינה תמנו: הצעת החוק תועבר להכנה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

פנינה תמנו: נעבור להכרזה לסגן מזכירת הכנסת, בבקשה.

פנינה תמנו: לאחר מכן נסגור את הדיון הזה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, אני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעה של חבר הכנסת מסעוד גנאים בנושא:

נאזם בדר: נתוני המיצ"ב מגלים עלייה ניכרת באלימות בבתי-ספר ערביים.

נאזם בדר: תודה.

פנינה תמנו: תודה לחברי הכנסת.

פנינה תמנו: תודה לשר התורן אורי אורבך.

פנינה תמנו: תם סדר-היום.

פנינה תמנו: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ט בחשוון התשע"ה, 12 בנובמבר 2014, בשעה 11:00.

פנינה תמנו: ישיבה זו נעולה.