ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 172, 2014-11-04 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"א בחשוון תשע"ה, 4 בנובמבר 2014.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – תשובת השר לביטחון הפנים יצחק אהרונוביץ על מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת נסים זאב, אורית סטרוק ודב חנין בנושא: אי-יישום חוק התגים.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר תיקון טעות בחוק להעמקת גביית המסים והגברת האכיפה (תיקוני חקיקה) (מס' 2), התשע"ד–2014.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני שנעבור לנאומים בני דקה, איני יכול שלא להתייחס בכמה מילים לאירוע המזוויע שרובנו צפינו בו אמש.

יולי יואל אדלשטיין: רק בשבוע שעבר אנחנו, באולם הזה, כולל אני, נשאנו נאומים על חשיבות רוח האחדות ומניעת האלימות, וכן הלאה וכן הלאה, והנה, לא חלף שבוע, והספורט הישראלי הצליח לשבור שיא חדש; שיא של בריונות, שיא של גסות רוח, שיא של חוצפה ישראלית מן הסוג הגרוע ביותר.

יולי יואל אדלשטיין: בעקבות האירוע הייתי מציע לכולנו להסתכל על עצמנו במראה ולחשוב איך אנחנו, כמי שאינם מסוגלים לנהל אפילו יריבות ספורטיבית ברוח ראויה, נראים.

יולי יואל אדלשטיין: אם כך קורה במגרש המשחקים, מה כל זה אומר על המתרחש במגרש האמיתי?

יולי יואל אדלשטיין: מה זה אומר על יכולת השיח והדיון שלנו בנושאים שהם באמת בנפשנו?

יולי יואל אדלשטיין: מה שאירע אמש הוא סימפטום נוסף של ההידרדרות ביכולת שלנו לתקשר, לשוחח, להתווכח בכבוד ולשמוע ביקורת.

יולי יואל אדלשטיין: כי אלימות מן הסוג הזה היא כבר ממש לא משחק; זהו כרטיס אדום לחברה כולה, לא רק לאנשים שהיו אתמול באיצטדיון או ניהלו אתמול את האירוע.

יולי יואל אדלשטיין: זוהי פשוט מדליית קלון לחברה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: אני קורא לכל הגורמים האחראים לבדיקה ולחקירת האירוע: אל תסתפקו, כדרכנו, באיזשהו עונש של כמה שקלים או באיזשהו משחק רדיוס.

יולי יואל אדלשטיין: אחת ולתמיד תענישו בצורה כואבת וקשה את מי שתמצאו אשמים.

יולי יואל אדלשטיין: לחברי הכנסת הלא-מעטים בבית הזה שלא בעקבות אירוע זה או אחר, אלא בתדירות, עוסקים בנושא של אלימות בספורט ואלימות בכלל, ומעלים את הנושא הזה לסדר-היום, אני דווקא מחזק את ידיכם ואומר: אל תרפו מן הנושא.

יולי יואל אדלשטיין: עליכם להתמודד עם אירועי האלימות בספורט בצורה נחושה, ועכשיו האווירה הציבורית בשלה לזה.

יולי יואל אדלשטיין: אל תרפו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא להצביע לצורך הרשמה לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: ההרשמה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מציע שבינתיים חבר הכנסת בועז טופורובסקי יפתח את הנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

בועז טופורובסקי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, השבוע, מיום שלישי שעבר, 28 באוקטובר, ועד היום, 4 בנובמבר, נהרגו שישה בני-אדם בכבישי הארץ, חמישה מהם הולכי רגל.

בועז טופורובסקי: ב-28 באוקטובר נהרג יניב סודמי, בן 37, אב לשלושה פעוטות, מפגיעת רכב בחניון הרכבת באשקלון; ב-30 באוקטובר נהרג תושב חדרה גנאדי סימנדיוב, בן 35, מפגיעת רכב סמוך למחלף אולגה בכביש מס' 2 – גם הוא הולך רגל; ב-1 בנובמבר נהרג נהג צעיר בן 19, תושב תרשיחא, ושלושה נוספים נפצעו באורח קשה, כשהתהפכו עם רכבם בגשם כבד בנסיעה בכביש מס' 89; ב-2 בנובמבר נהרג הולך רגל בן 68 מפגיעת משאית בפארק התעשייה עטרות הסמוך לירושלים; הלילה נהרג הולך רגל בן 32 שנפגע מרכב בשעה שחצה את כביש מס' 4 באזור צומת דרור לכיוון דרום; הבוקר מת מפצעיו בבית-חולים הולך רגל בן 65 אשר נדרס אתמול על-ידי אוטובוס בציר ז'בוטינסקי בפתח-תקווה, שכבר מזמן קיבל את השם המפוקפק "ציר המוות", לאחר שגבה את חייהם של 21 בני-אדם בחמש השנים האחרונות.

בועז טופורובסקי: אני קורא לשר התחבורה להתערב ולטפל בעלייה הבלתי-נסבלת במספר מקרי הפגיעה בהולכי רגל, שהם תופעה הולכת וגוברת בתקופה האחרונה, ובעיקר בקרב גילאי 65 ומעלה.

בועז טופורובסקי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בועז טופורובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, חבר הכנסת טיבי הוא הבא בתור.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

אחמד טיבי: בקדנציה הקודמת, אדוני היושב-ראש, הציעה חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי הצעת חוק המואזין.

אחמד טיבי: ההצעה לא עברה אז.

אחמד טיבי: הגבתי אז, ואני מוצא לנכון להגיב על הצעת החוק של עמיתה חבר הכנסת רוברט אילטוב.

אחמד טיבי: היֹה היה צעיר מאנדיז'ן שבאוזבקיסטן, רוברט אילטוב קראו לו, שהרטיב בלילות, וההורים הפכו כל אבן כדי לדעת למה רוברט הצעיר מרטיב.

אחמד טיבי: הלכו למומחית, אנסטסיה שמה: המואזין אשם, ולא אחר, קבעה; אז היה לו חלום לנסוע לארץ שאין בה מואזין.

אחמד טיבי: הגיע לכאן, נחת בלוד, הלך לים ושינן את השיר הבא: "על גבי כיסא נוח מעולף מהחום / מתחשק לי לברוח על כנפי החלום;/ אל מפרץ לא ידוע, אי בודד בתוכו,/ כפר קטן ורגוע מול הים התיכון".

אחמד טיבי: אבל: הקולות של המואזין מזכירים את אנדיז'ן, עם בקבוק וודקה הגזענות נראית כה יפה.

אחמד טיבי: תנו לבוס שלי לשמוח, תנו לנו רק לברוח, כמו שאז באוזבקיסטן, כמו שאז באוזבקיסטן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אחמד טיבי: ולח"כים של ישראל ביתנו אומר:

אחמד טיבי: מתי תפנימו שהצעות על המואזין ועל דת האסלאם לא מציעים עם כוס וודקה ביד?

אחמד טיבי: שיכורים, נמאסתם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת חנא סוייד.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, אתמול חוותה החברה הישראלית זעזוע במופע האימים שהיה במשחק הדרבי התל-אביבי.

יעקב מרגי: ראינו את האלימות בשיא כיעורה.

יעקב מרגי: ואם לא די לנו בכך, קיבלנו היום מנה משלימה בכניסה לבית-המשפט בתל-אביב.

יעקב מרגי: רצף אירועים מביש, אבל זה לא אירוע בודד ויחיד, זה אירוע שמציב לנו מראה מול הפנים; אירוע שמכער את כל הנוף שלנו, היפה, האמיתי.

יעקב מרגי: אני מקווה שהאירוע הזה לא יעבור בעוד איזה יום של זעזוע ולא יותר מזה.

יעקב מרגי: אני חושב שזה אירוע מכונן בנושא האלימות בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: טוב שהבית הזה וטוב שהממשלה ישלבו ידיים כדי להתמודד ולמגר את התופעה המבישה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חנא סוייד – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, השבוע ראיתי במסדרונות הכנסת, כאן, תערוכה תחת הכותרת "זקני השבט", וראיתי אפילו ספר שהמשרד לאזרחים ותיקים פרסם ושם פה על שולחנות חברי הכנסת.

חנא סוייד: אני הסתכלתי, כמובן, גם כשעברתי במסדרונות וגם דפדפתי כאן.

חנא סוייד: יש כאן – לא ספרתי בדיוק – 40-30 חברי כנסת, כולם כמובן על טהרת היהודים, עם 40-30 אנשים שהם בחרו בהם, שכולם על טהרת היהודים.

חנא סוייד: אני חושב שזה דבר מבייש.

חנא סוייד: אני חושב שזה קשור מאוד למה שראינו אתמול בתל-אביב ומה שדיברו החבר'ה כאן על כל מיני דברים.

חנא סוייד: עכשיו, יכולות להיות טענות מנגד, כשדב חנין נמצא כאן; הרבה פעמים דב חנין הופך להיות הערבי האולטימטיבי – שזה כמובן לא נכון – ויכול להיות שזה עניין של הווי של הקמת מדינה, כן?

חנא סוייד: אבל יכול להיות שלגבי ערבי חבר כנסת ערבי יכול לתת פרספקטיבה אחרת גם להקמת המדינה ולזקני השבט; יכול להיות שאני אבחר בנתן זך, נגיד.

חנא סוייד: אישיות ציבורית ישראלית מאוד מפורסמת.

חנא סוייד: אני חושב שכאן, בכנסת, וגם במשרדי הממשלה, ובמיוחד כשמדובר במשרדים אזרחיים, לא יכול להיות מצב כזה של הדרה מוחלטת, אבל מוחלטת, של חברי הכנסת הערבים ושל אנשי ציבור ערבים – שיהיו בולטים גם בדברים כאלה.

חנא סוייד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חנא סוייד, שוודאי מעלה נושא חשוב, רק שאני, חבר הכנסת סוייד, בלי לקחת צד – מכיוון שמישהו כבר העיר על זה במליאה בשבוע שעבר, השיב השר לאזרחים ותיקים שהיו פניות – ד"ר סוייד, חבר הכנסת סוייד, אני פונה אליך.

יולי יואל אדלשטיין: השאלה הזאת נשאלה בשבוע שעבר במליאה – אני לא לוקח צד, לא בדקתי, אבל מה שרשום בפרוטוקול זה שפנו עם ההערה הזאת לשר לאזרחים ותיקים חבר הכנסת אורי אורבך, והוא השיב שהיו פניות גם לח"כים ערבים והן לא נענו.

חנא סוייד: אני לא קיבלתי.

יולי יואל אדלשטיין: אז כמו שאמרתי, אני רק – סבא שלי היה אומר בשוק: במה שקניתי אני גם מוכר.

יולי יואל אדלשטיין: אז זה מה שאני יכול לומר לך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת חמד עמאר, ואחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת חנא סוייד, אני ניהלתי את המליאה כשהנושא עלה מאחד מחברי הכנסת, והשר השיב מה שאמר היושב-ראש:

חמד עמאר: שהוא פנה לכמה וכמה חברי כנסת מהמגזר הערבי, ואף אחד לא רצה לשתף פעולה.

חמד עמאר: לנושא שאני רוצה לדבר עליו – תאונות הדרכים – – –

חנא סוייד: אף אחד לא פנה אלינו.

עפו אגבאריה: אם יש מישהו אחד שפנו אליו ולא – – –

חמד עמאר: אני אמרתי מה ששמעתי מהשר כשניהלתי את המליאה, לא מעבר לזה.

חמד עמאר: זה מה שהוא אמר.

חמד עמאר: אני חזרתי על הדברים שאמר היושב-ראש, בעצם, כי אני הייתי עד ממקור ראשון.

עפו אגבאריה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור, מיצינו את הנושא.

יולי יואל אדלשטיין: אם מישהו מן הח"כים רוצה לשאול את השר, שיברר אצל השר למי הוא פנה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, חבר הכנסת חמד עמאר.

חמד עמאר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: לנושא שרציתי לדבר עליו: תאונות הדרכים גורמות למשק נזקים של יותר מ-10 מיליארד שקלים בכל שנה.

חמד עמאר: בשנת 2005 החליטה הממשלה על אימוץ תוכנית לאומית רב-שנתית למלחמה בתאונות הדרכים.

חמד עמאר: על-פי ההחלטה, יש להקים רשות לאומית לבטיחות בדרכים, ותקציבה יהיה 550 מיליון שקלים בכל שנה.

חמד עמאר: השנה היחידה שבה בוצעה ההחלטה הייתה שנת 2008.

חמד עמאר: מאז ועד היום קוצץ התקציב של הרשות מדי שנה, ועל-פי החלטת הממשלה צפוי שבשנת 2015 התקציב יהיה כ-240 מיליון שקלים, שהם כ-40% מהתקציב המקורי.

חמד עמאר: משמעות ההחלטה הצפויה היא פגיעה קשה במעמד וביכולת הביצוע של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, תוך ביטול פעילויות מרכזיות בתחום החינוך, ההסברה, החילוץ וההצלה ופעילויות ברשויות המקומיות ברחבי הארץ.

חמד עמאר: החלטה זו תפגע בכל ההישגים שהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים הגיעה אליהם.

חמד עמאר: בשנת 2014 נעצרה מגמת הירידה בתאונות הדרכים שאפיינה את ישראל בשנים האחרונות.

חמד עמאר: עד היום נהרגו בכבישי ישראל כ-262 בני-אדם, 105 מהם הולכי רגל.

חמד עמאר: אני פונה מכאן לשר האוצר ולשר התחבורה – לבטל את הקיצוץ ולהחזיר את התקציב לרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ל-550 מיליון שקל, כדי לחסוך בחיי אדם.

חמד עמאר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת רונן הופמן.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: במוצאי השבת האחרונה, בכיכר רבין, ציינו – מה שאנחנו אוהבים או נוהגים לכנות "מחנה השלום" – את העצרת השנתית להירצחו של ראש הממשלה, זיכרונו לברכה, יצחק רבין, בקריאה להסדר מדיני, ובעצם להמשיך את דרכו.

תמר זנדברג: מחר אנחנו נציין כאן במליאה ובהר-הרצל את הטקס הממלכתי לזכרו של ראש הממשלה, זיכרונו לברכה, אבל היום, 4 בנובמבר 2014, באופן אישי נורא קשה לי; אני קמה בבוקר והולכת לישון עם התאריך הזה, כי זה בעצם היום שבו הרצח הזה קרה, לפני 19 שנה, וזה תאריך מאוד משמעותי, שנשאר עם כולנו.

תמר זנדברג: עכשיו, הרצח הזה קרה לפני 19 שנה, ולצערי הרב, היום, אחרי 19 שנה, יש רק הגדרה אחת שאפשר להגדיר אותו בינתיים, והיא: הרצח הפוליטי המוצלח בהיסטוריה.

תמר זנדברג: כי המטרה שלו, בינתיים – לצערנו הרב הוא השיג את מטרתו, שהיא להסיט את תהליך השלום מדרכו ולמנוע – ולהיות מחסום בפני – הסדר מדיני שיוכל לאפשר לנו להמשיך לחיות כאן.

תמר זנדברג: אז היום, אחרי 19 שנה, אני חושבת שהדבר הטוב ביותר שאנחנו יכולים לעשות לפני ציון יום השנה ה-20 זה להסיט את הגורל ההיסטורי הזה ממסלולו, להמשיך במקום שרבין הפסיק לפני 19 שנה – ולצערי לא נמשך מאז – ולהגיע להסדר מדיני שיוכל לאפשר לנו כאן חיים בשלום, בשגשוג, בכבוד ובשוויון, ואז נוכל להגיד שהרצח הפוליטי הזה לא צלח, והיה לשווא.

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רונן הופמן – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר כנסת ישראל אייכלר.

רונן הופמן: אדוני היושב-ראש, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, בעוד כמה שעות יחלו אירועי הזיכרון לציון 19 שנה להירצחו של יצחק רבין בטקס בבית הנשיא.

רונן הופמן: אני חושב שיש קשר ישיר בין האלימות הפרועה שצפינו בה במגרשי הכדורגל, בין ההתלהמות הנוראה שאנחנו חווים, כנבחרי ציבור, למשל ברשתות החברתיות, ובין העובדה שלא הופק הלקח המרכזי מאותו רצח נורא לפני 19 שנה.

רונן הופמן: אני חושב שכדי להיות מסוגלים להתחיל להפיק את הלקח הזה בכלל אנחנו קודם כול צריכים להכיר בכך שבעוד מאיימים עלינו באיראן, ו"דאעש", ו"חמאס" ומזרח תיכון, האיום המרכזי והאסטרטגי על החברה הישראלית הוא איום שנובע מבפנים, מהיות החברה הזאת עדיין חברה אלימה ומתלהמת, ששיח נורמלי, שיח בונה, לא מצליחים לכונן בה ולנהל בה, ועל כך אנחנו צריכים לתת את דעתנו בראש ובראשונה.

רונן הופמן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רונן הופמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, דמם של 21 הרוגים בציר ז'בוטינסקי בחמש השנים האחרונות זועק אלינו מן הנת"צים.

ישראל אייכלר: בשנה האחרונה יש עלייה דרמטית במספר הולכי הרגל שנהרגים בתאונות דרכים.

ישראל אייכלר: כבר שנים אנחנו מתריעים נגד מתכנני הנת"צים במרכז הארץ ובירושלים שגבו קורבנות דמים בתאונות דרכים.

ישראל אייכלר: אני זוכר שכשנהרג עורך "ידיעות אחרונות" נח מוזס, בנת"צ, אמרו: זה דבר חדש, אנשים יתרגלו בסופו של דבר.

ישראל אייכלר: זה לא עומד במבחן.

ישראל אייכלר: השבוע זה קרה שוב, אתמול בעצם, בהריגתו של הרב אלכסנדר זלפריינד בתאונת אוטובוס.

ישראל אייכלר: לראות את התמונה של השמשה הקדמית המנופצת באוטובוס מלמד כי המהירות והסכנה הגדולה של נתיבי התחבורה הציבורית במרכז הכביש גורמים לפגיעות בהולכי רגל, בעיקר בנת"צים.

ישראל אייכלר: ביקשתי מאדוני היושב-ראש ומיושב-ראש ועדת הכלכלה לעשות דיון בעניין הזה, בעקבות המחדל שנמשך במה שנקרא "ציר המוות" בז'בוטינסקי, אבל לעסוק לא רק בזה, כי על-פי נתוני עמותת "אור ירוק", בציר הזה, ז'בוטינסקי, היו 38 תאונות דרכים ונפגעו בהן 51 בני-אדם רק בשנים 2011–2013.

ישראל אייכלר: בשנה שעברה לבדה אירעו בציר הזה עשר תאונות דרכים ונפגעו בהן עוד 12 בני-אדם.

ישראל אייכלר: אני טוען – ואני לא מומחה להנדסה – כי ריבוי הנתיבים הכפולים – לכלי רכב ולתחבורה ציבורית במקביל – יוצר בלבול, בעיקר בקרב הולכי הרגל, שצריכים לעבור כמה מעברי חצייה, וגם בקרב הנהגים.

ישראל אייכלר: הדבר הזה חייב לבוא על פתרונו, ויפה שעה אחת קודם, כי אנחנו מדברים על נושא של פיקוח נפש.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת שמעון אוחיון.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מאז שראש הממשלה קרא לרגיעה בכל הקשור למסגד אל-אקצא ומה שקורה סביבו, שיירת חברי הכנסת מהימין לא פסקה – חבר הכנסת פייגלין, שולי מועלם, סגנית השר חוטובלי ובטח יהיו אחרים שיתפתו להיכנס לאל-אקצא, שנהפך למגרש ניצול ואינטרסים פוליטיים ונקודות בבחירות הקרבות.

מסעוד גנאים: הייתי אומר: עם רגיעה כזאת, אין צורך באינתיפאדה.

מסעוד גנאים: צריך להגן על מסגד אל-אקצא ועל חיי אדם ולמנוע מחברי כנסת ופוליטיקאים קיצונים, מחרחרי מלחמות, להיכנס לאל-אקצא ולעשות פרובוקציות שיגרמו בסוף לשפיכות דמים.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמעון אוחיון – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, השבוע ראינו מודעה בעיתון, של המשורר נתן זך, האומרת: "כל הכבוד לחנין זועבי".

שמעון אוחיון: כל הכבוד לזאת שתוקפת את מדינת ישראל, שמגנה את צה"ל, שהגן עלינו במלחמה האחרונה.

שמעון אוחיון: מוצא לעצמו אדם כמו נתן זך לכתוב ולפרסם מודעה פרטית בעיתון מכובד: "כל הכבוד לחנין זועבי".

שמעון אוחיון: זה אותו אדם שבשנה שעברה גם קראתי לשר החינוך להוציא את שירתו מתוכנית הלימודים, כאשר הוא עודד בני-נוער לגור בברלין, לצאת לגרמניה, לטייל בה לאורכה ולרוחבה ולהשתקע בה.

שמעון אוחיון: זה אותו אדם, אותו נתן זך, שאומר על קהילה גדולה במדינת ישראל: תרבותה – תרבות המערות, מתוך בורות והתנשאות, והוא לא יודע אפילו שמאותה קהילה רק בשנים האחרונות היו לא פחות משלושה פרסי נובל.

שמעון אוחיון: זהו אדם, יוצר אומנם, כותב שירה, אבל התנהלותו והתנהגותו פוגעניות, אנטי-לאומיות, אנטי-יהודיות, אנטי-חברתיות.

שמעון אוחיון: הוא לא ראוי ששירתו תילמד במערכת החינוך במדינת ישראל.

שמעון אוחיון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמעון אוחיון.

עפו אגבאריה: צריך להעמיד אותו לקיר – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה יוכל להמשיך את נאומו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יותר מ-2 מיליארד שקל, יותר קרוב ל-2.4 מיליארד שקל, אנחנו כולנו, תושבי מדינת ישראל ואזרחיה, עתידים לשלם בקרוב קנס עבור כישלונו של בנק לאומי, כישלון שנעשה בעשור האחרון – עבירות מס שהבנק היה שותף להן בפעילותו בשווייץ, בפעילותו בארצות-הברית ובפעילותו בישראל, ורשויות המס בארצות-הברית קנסו אותו בגינן בסכום שלא היה כדוגמתו בהיסטוריה של התאגידים הישראליים, 2.4 מיליארד שקל.

נחמן שי: למרבה המזל, הבנק לא צריך לשלם את הכסף, יש לו אותנו, אזרחי מדינת ישראל.

נחמן שי: אנחנו נשלם את זה.

נחמן שי: 6% מהבנק עדיין בידי ממשלת ישראל, היא בוודאי תשמח לשלם 6% מ-2.4 מיליארד, יש לה עודף תקציבי ידוע, וגם כל אחד מאתנו:

נחמן שי: כל אחד מאתנו, שקרנות הפנסיה שלנו וקרנות אחרות שלנו וחסכונות שלנו מופקדים בבנק, יתרום עכשיו כדי לחלץ את נושאי המשרה בבנק, כדי לחלץ את הדירקטוריון שלו, כדי לסייע למפקח על הבנקים בבנק ישראל, שהיה צריך לעקוב אחרי הכישלון הזה ולבלום אותו; כולנו יחד נשלם כדי שיהיה פה שקט, והכול יימשך, וימשיכו לגבות מאתנו עמלות, כי מהעמלות הקטנות שלנו, שקל לשקל, הבנק הזה כנראה יוכל לשלם 2.4 מיליארד שקל.

נחמן שי: אז אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שאי-אפשר שנעבור על הפרשה הזאת לסדר; הכנסת תצטרך לדון בכך, ועדת הכלכלה שלנו תצטרך לדון בכך.

נחמן שי: לא יכול להיות שהכול יוטל על תושבי מדינת ישראל, ואילו האנשים שנושאים באחריות ישירה למחדל הזה יצאו נקיים כמו ברבור בהיוולדו.

נחמן שי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נודע לנו שמחר עומדים לעלות לאל-חרם אל-קודס א-שריף, לאל-אקצא, קבוצה של ימין קיצוני, אף-על-פי שראש הממשלה הצהיר שהוא רוצה ברגיעה, אבל אני חושב שהוא נתן קריצה לקיצונים האלה שכדאי כן לעלות, לספק להם אבטחה, משטרה, לסגור את העיר, לסגור גם את המסגד.

עפו אגבאריה: אני חושב שזו פרובוקציה, ואם היא מתנהלת על-ידי אנשים ששותפים לממשלה הזאת, אני חושב שיש להוקיע אותה, ואנחנו מזהירים שזה רק יכול להביא להתנגשות מיותרת בינם לבין אנשים שהולכים באמת להתפלל, ולא הולכים לשים "וי" פוליטי שהם נכחו שם.

עפו אגבאריה: לכן אני פונה אליך – למנוע את הפרובוקציות האלה, ואם יש הצהרה של ראש הממשלה, אז שבאמת יכבד אותה, ולא תהיה קריצה לימנים קיצונים שבאמת ילכו לעשות מה שצריך לעשות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שלי יחימוביץ – בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת שמעון סולומון.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבר שבועיים נמשכת השביתה בשירות התעסוקה, ונראה שזה פשוט לא מעניין אף אחד.

שלי יחימוביץ': העובדה שכמה מאות אלפי מובטלים אינם מקבלים קצבאות פשוט לא מזיזה לאף אחד.

שלי יחימוביץ': זאת שביתה מוצדקת מאין כמותה.

שלי יחימוביץ': מדובר בשירות שנשפכים אליו כספים, לא חסר שם כסף, אבל במקביל מבקשים לפטר 80 עובדים ולפתוח מוקד טלפוני בהפרטה, ב-outsourcing, שיעבדו בו עובדי קבלן בפרוטות.

שלי יחימוביץ': המגמה היא מאוד ברורה: כל מי שיוצא לפנסיה, לא נכנס עובד אחר במקומו.

שלי יחימוביץ': יש לזה רק שם אחד: הפרטה מוחלטת של שירות התעסוקה, שירות בסיסי שהמדינה צריכה לתת לאזרחיה.

שלי יחימוביץ': וההפרטה הזאת מתרחשת אחרי שברוב חוצה מפלגות בכנסת הקודמת הורדנו מסדר-היום את תוכנית ויסקונסין, שמשמעותה הפרטת שירות התעסוקה.

שלי יחימוביץ': בדלת האחורית, באופן לא חוקתי, מפריטים שירות בסיסי במדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': לצערי זאת מגמה שמאפיינת את הממשלה הזאת, ואת כל משרדי הממשלה.

שלי יחימוביץ': בואו נפריט את המדינה בבת אחת, במכה אחת, במקום להפריט אותה חלקים-חלקים.

שלי יחימוביץ': תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמעון סולומון – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

שמעון סולומון: אדוני היושב-ראש, השבוע ראינו אלימות משתוללת במגרשים.

שמעון סולומון: זה לא חדש, זה כבר קורה במשך שנה, במשך שנים, וזה מתווסף לאלימות מטעמי גזענות – לשחקני כדורגל, אם זה ערבים, אם זה שחורים, וכל הזמן אמרתי שהאלימות הזאת, שמתבטאת בכל מיני צורות, לא נוקטים נגדה את העונשים המתאימים.

שמעון סולומון: היום אני יכול להגיד בצורה די ברורה שהמשטרה כן מביאה בחשבון, וכן נוקטת אמצעים ומביאה למשפט, אבל בתי-המשפט לא מרתיעים ולא נותנים את העונש הראוי, לא את המקסימום ואפילו לא קרוב למינימום.

שמעון סולומון: לכן, בצורה כזאת, אנחנו נמשיך לסבול, ואני חושב שהגיע הזמן באמת לחשוב שהדבר הזה יכול להיות באמת הסרטן.

שמעון סולומון: אני שוחחתי עם חברי חבר הכנסת עפו אגבאריה, שהוא ואני יחד יושבי-ראש השדולה למלחמה בגזענות.

שמעון סולומון: אנחנו נכנס את השדולה, נכתוב מכתבים, אבל אם אין הרתעה, אם אין עונשים כבדים לצד חינוך לטווח הארוך, אני חושב שהדבר הזה יכול להיות דבר מאוד מאוד מאוד מסוכן.

שמעון סולומון: ביקשתי גם לכנס את ועדת החוקה, חוק ומשפט בגלל זה, אחרי שכתבתי מכתב לשרת המשפטים, ואני מקווה מאוד שהשופטים, אלה שצריכים להחליט על העונשים, יבינו את המשמעויות, כי יש זכויות לא רק לאלה שמתנהגים באלימות, אלא יש אנשים בצד השני שסובלים מזה.

שמעון סולומון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמעון סולומון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, תפקיד יושב-ראש הכנסת מחייב מינימום של ממלכתיות ושל יושרה מקצועית ואינטגריטי; אני לא מצליח למצוא מילה בעברית לאינטגריטי.

יולי יואל אדלשטיין: לא קיימת.

באסל גטאס: האמנו שכבודך ניחן בתכונות האלה, למרות הדעות הימניות ואפשר להגיד אפילו הקיצוניות שלך, ובעצם כך התנהלתי אני אישית, וגם סיעת בל"ד, מולך.

באסל גטאס: עד שהתראיינת לעיתון "ישראל היום" לפני עשרה ימים, ושם אמרת דברים החורגים מכל ממלכתיות, יושר מקצועי או אינטגריטי, כאשר אמרת בריאיון: זועבי לא רוצה מדינה פלסטינית, היא רוצה בהשמדתנו.

באסל גטאס: אני מציע להאמין לה.

באסל גטאס: היא רוצה שישחטו אותנו ושניעלם לחלוטין.

באסל גטאס: כבודו אף מקווה שתיווצר בכנסת אווירה שתאפשר להרחיקה מהכנסת.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אלה דברי בלע, שאין להם שום זיקה למציאות, וכשהם יוצאים ממך, הם חמורים שבעתיים.

באסל גטאס: אני רוצה להאמין שכבודו אכן ניחן באותן תכונות שיאפשרו לו להודות בטעותו ולהתנצל בפומבי, לא רק כדי להוכיח את אותן ממלכתיות ויושרה, אלא גם בגלל האמת לאמיתה, שצריכה להיות נר לרגלי כל איש ציבור, ובמיוחד בתפקידך הרם.

באסל גטאס: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שלא אנצל את דוכן היושב-ראש לתגובה, אבל מכיוון שכבר אמרתי במליאה, אני חוזר ואומר שאני בין אחרוני המוהיקנים שמאמינים בדו-קיום במדינה הזאת וביכולת לחיות יחד, ואלחם בכל גורם קיצוני שמנסה לפגוע בדו-קיום.

יולי יואל אדלשטיין: זאת עמדתי העקבית, ולא חשוב מה הדעות שלי או מאיזה צד בא אותו גורם קיצוני.

יולי יואל אדלשטיין: בוודאי שדברי לא כוונו לסיעת בל"ד.

יולי יואל אדלשטיין: למיטב זיכרוני, אפילו באותו ריאיון עצמו ציינתי שאדוני הביע הסתייגות מדברים מסוימים של חברתו לסיעה.

יולי יואל אדלשטיין: בזה תם הפרק.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי שאני לא רוצה לנצל את דוכן היושב-ראש לתגובה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה ודאי רשאי גם בנאומים בני דקה לפנות אלי; כך עשית, וזה בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת חיליק בר.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נעבור לישיבה לזכרו של חברנו, יושב-ראש הכנסת התשיעית חבר הכנסת יצחק ברמן, זכרו לברכה, במלאות שנה וקצת למותו.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת, אני שב לנושא שדיברתי עליו בשבוע שעבר.

מיקי רוזנטל: שירות התעסוקה הוא שירות חשוב מאוד, ומדינת ישראל מתנהלת מולו כאילו הוא שירות לא נחוץ.

מיקי רוזנטל: עובדי השירות שובתים כבר שבועיים; חברתי חברת הכנסת שלי יחימוביץ תיארה את הנסיבות.

מיקי רוזנטל: יש רצון להפריט את השירות החשוב הזה.

מיקי רוזנטל: הכנסת, בעיקרון, מתנגדת לכך.

מיקי רוזנטל: יש כאן ניסיון של הפקידות לכפות מדיניות על נבחרי הציבור, אבל חמור מכך, בשורש הסכסוך עומדת כוונתו של השירות לסגור סניפים בפריפריה: במעלה-אדומים ובערד, מקומות שבהם שיעור המובטלים הוא גבוה, מקומות שבהם סובלים ממחסור במקומות עבודה, מקומות שנזקקים ביותר לשירות הזה, דווקא בהם מדינת ישראל רוצה ושואפת לסגור את הסניפים של שירות התעסוקה.

מיקי רוזנטל: אני קורא מפה שוב לממשלת ישראל – – –

באסל גטאס: גם בשלושה כפרים ערביים.

מיקי רוזנטל: וגם שלושה כפרים ערביים, וגם בשטחים, לצורך העניין.

מיקי רוזנטל: פה אין אפליה.

מיקי רוזנטל: כל הפריפריה בעיני פקידי משרד הכלכלה היא משהו שלא צריך באמת תשומת לב.

מיקי רוזנטל: אני קורא מפה שוב לממשלת ישראל ולשר הכלכלה להיכנס לעומק הוויכוח, לפתור את הבעיה, כי יש עשרות אלפי מובטלים שלא מקבלים את כספם, אין להם פשוט מה לאכול, והממשלה אדישה לדבר הזה.

מיקי רוזנטל: זה פשוט לא יכול להיות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיליק בר הוא הדובר לפני האחרון – אמרתי בטעות שהוא האחרון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוברט אילטוב יהיה אחרון הדוברים.

יחיאל חיליק בר: אדוני יושב-ראש הכנסת, היום ציינו, לאורך כל היום, בחמש מוועדות הכנסת, את יום המזון הבין-לאומי ואת הנושא של הצלת מזון, שלא ייזרק ולא ייטמן ולא יפגע באיכות הסביבה, אבל יותר מהכול – יעזור לעניים, לילדים שידם לא משגת לקבל אפילו כריך לארוחת צהריים.

יחיאל חיליק בר: אז קודם כול, אדוני יושב ראש-הכנסת, אני רוצה להודות לך על שאפשרת את היום הזה בכנסת.

יחיאל חיליק בר: יחד עם ארגון "לקט ישראל", בראשות ג'וזף גיטלר וגידי כרוך, הראינו איך אפשר להציל מזון; הראינו איך אפשר להשתמש בו ביעילות; הראינו איך אפשר להעביר אותו לנזקקים; הראינו כמה מזון, כמה טונות של מזון, כל יום, כל חודש וכל שנה, נזרק לפח, וכמה – בסיוע של "לקט ישראל" – אפשר להביא אותו למקום אחר ולעזור לנזקקים.

יחיאל חיליק בר: שליש מילדי ישראל, אדוני היושב-ראש, הם ילדים רעבים; זה הדוח האחרון שקיבלנו מהאו"ם.

יחיאל חיליק בר: זאת לא תעודת כבוד לישראל.

יחיאל חיליק בר: אבל בזכות היום הזה בכנסת, בזכות "לקט ישראל" ועוד הרבה עמותות, אנחנו מקווים לשנות את זה, באמצעות חקיקה שהובלנו ונוביל יחד, חברת הכנסת אורלי לוי, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי – שגם הובילו אתי את היום הזה, ואנוכי, ואני רוצה לבקש מהכנסת שתקדם את החוק הזה, שתסייע לנו לשמור מזון להעביר אותו לאן שצריך וגם לשמור על הסביבה ולעזור לילדים רעבים.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיליק בר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילטוב – בבקשה, אדוני.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, אני רוצה לעלות לדוכן, כי הוא התייחס אלי באופן אישי.

יולי יואל אדלשטיין: אין בעיה.

יולי יואל אדלשטיין: תכתוב לי – בכתב – מה שאתה רוצה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בינתיים נעשה ישיבה, ואחרי הישיבה אנחנו נאפשר הודעה אישית, אבל היא צריכה להימסר בכתב ליושב-ראש הישיבה, ואז אני אוכל לאשר אותה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים, כפי שאמרתי, לישיבה מיוחדת לזכרו של יושב-ראש הכנסת התשיעית חבר הכנסת יצחק ברמן, זיכרונו לברכה.

יולי יואל אדלשטיין: ראש האופוזיציה נמצא כאן אתנו, ואני רק מבקש בשמו – הוא עשה את זה גם לפני המשפחה – להתנצל.

יולי יואל אדלשטיין: בעיקרון, באירוע הזה הוא היה אמור לשאת דברים, אבל בגלל אירועי "נר יצחק", שייפתחו עוד מעט בבית הנשיא, חבר הכנסת יצחק הרצוג יצא במהלך הישיבה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל יהיו דוברים אחרים ודאי.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, חברי הכנסת, מזכירת הכנסת, מנכ"ל הכנסת, אורחינו ביציע, חברי הכנסת לשעבר, שותפים של יצחק ברמן – אני רואה כאן את דרור זייגרמן, את נעמי בלומנטל; אברהם פורז עדיין נמצא?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ודאי מקבלים בברכה את המשפחה – קרנה שרייבמן, בעלה יוחנן שרייבמן ושאר בני המשפחה של יצחק ברמן ז"ל, ואת כל האורחים.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שנעבור לנאומים, אנחנו נקום לזכרו של יצחק.

יולי יואל אדלשטיין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.

יולי יואל אדלשטיין: ) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: יצחק ברמן הלך לעולמו לפני כשנה, בשׂיבה טובה, בן למעלה מ-100 שנים, עתיר זכויות ומעש.

יולי יואל אדלשטיין: הייתה לי הזכות לברך אותו בהגיעו ל-100.

יולי יואל אדלשטיין: יצחק היה דמות המייצגת את הישראליות במיטבה, וסיפורו הוא במידה רבה הסיפור הציוני – לא רק של מדינת ישראל, אלא של המאה החולפת.

יולי יואל אדלשטיין: הוא היה שליח ציבור אמיתי, החל בימיו כפעיל אצ"ל בצעירותו וכלה בפעילותו הציבורית הענפה.

יולי יואל אדלשטיין: כאן בכנסת הוא זכור בעיקר כמי שכיהן כיושב-ראש הכנסת התשיעית, משנקרא לדגל והחליף בתפקיד את יצחק שמיר המנוח, שכידוע התמנה לראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: ברמן היה אדם בעל יושרה ומסירות, ובעיני רבים הוא מסמלי דור הנפילים הפרלמנטריים.

יולי יואל אדלשטיין: בדרכו המיוחדת ובגישתו האנושית ניהל את ענייני הבית המורכב הזה.

יולי יואל אדלשטיין: הייתה טבועה בו תודעת שליחות לעניין הדמוקרטי והפרלמנטרי.

יולי יואל אדלשטיין: הדברים שאמר במליאה עם היבחרו לתפקיד כה רלוונטיים, עד כי דומה שנאמרו ממש בימים אלה; כך אמר ברמן: "את המשטר הדמוקרטי אפשר להרוס גם ללא מהפכה וכוח הזרוע", והוסיף: "אפשר למגרו על-ידי השפלתו ועל-ידי הצגתו ככלי ריק ובזוי".

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו יודעים היום כמה הוא צדק; למרות יציבותה, עלינו לזכור כמה שברירית עלולה להיות הדמוקרטיה שלנו, אם לא נשכיל לשמר אותה ולהגן עליה מפני מהרסיה ומבזיה, גם אלה המבקשים לנצל אותה בציניות.

יולי יואל אדלשטיין: ראויים דבריו שיהיו לנגד עינינו כל יום.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי, גם בשנת חייו האחרונה יצחק ברמן נותר צנוע, והעיד על עצמו כי אין לו יומרות שיזכרו אותו אחרי לכתו.

יולי יואל אדלשטיין: אולם בעניין זה אנחנו, ככנסת, לא שמענו בקולו.

יולי יואל אדלשטיין: השתדלנו לתת לו בביתנו ובחומותינו "שם עולם אשר לא יִכרֵת", כלשון הנביא.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שעה קלה חנכנו כאן, בכניסה למשכן הכנסת, יחד עם בני המשפחה והאורחים, כיכר לזכרו, ואני סמוך ובטוח כי הדבר ישמש אמצעי נוסף ומשמעותי לשימור זכרו של יצחק ברמן.

יולי יואל אדלשטיין: כדי שנוכל לקיים את "זכֹר ימות עולם, בינו שנות דור ודור", עלינו לגרום תחילה לכך שיתקיים בנו "שאל אביך ויגדך, זקניך ויאמרו לך".

יולי יואל אדלשטיין: ככל שנוסיף לפעול לשימור העבר ומחולליו, כך נשכיל לפעול בהווה ולצפות פני עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה למי שסייעו במלאכת ההנצחה, ושולח שוב את תנחומי לבני המשפחה.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו של חברנו יצחק ברמן ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת נחמן שי לשאת דברים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

נחמן שי: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, בני משפחת ברמן, חבריו, הכנסת מעלה היום את זכרו של יצחק ברמן, יושב-ראש הכנסת לשעבר, שהלך לעולמו ב-4 באוגוסט 2013, והוא בן 100.

נחמן שי: כחודש לפני מותו אמר ברמן בריאיון לנחמה דואק: "היו לי חיים טובים, אין לי אמביציה שיזכרו אותי אחרי לכתי – – – היה איש" – הוא לא אמר "הופ", אבל אנחנו לפעמים אומרים – "ואיננו עוד".

נחמן שי: אדם צנוע הוא היה.

נחמן שי: קודם כול אדם צנוע, ובכל תפקידיו – כחבר הכנסת, כיושב-ראש הכנסת וכשר בממשלת ישראל – נשאר כזה.

נחמן שי: כמדומני, אדוני היושב-ראש, שאני אחד מן הבודדים שעוד הכירו אותו בתקופת חברותו בכנסת, כשהייתי בבית הזה כתב פרלמנטרי של הטלוויזיה, וגם אז יכולתי להתרשם מתכונותיו, ואני רוצה להעלות כמה קווים לדמותו.

נחמן שי: הוא היה לוחם: בפרק חייו הראשון, צעיר בן 24, עורך-דין במקצועו, שעלה לארץ והיה כאן פעיל בבית"ר והצטרף לאצ"ל.

נחמן שי: הוא ניצל את ידיעותיו במשפטים כדי להגן על אנשי הארגון הצבאי הלאומי בבית-המשפט.

נחמן שי: בשנות מלחמת העולם השנייה, 1941–1945, שירת במודיעין של הצבא הבריטי והקים רשת ריגול בארצות הבלקן כדי להעביר מידע לבריטים על פעילות הצבא הגרמני, וכל מידע אחר שהצבא הבריטי נזקק לו.

נחמן שי: בצה"ל שירת שלוש שנים, והשתחרר בדרגת רב-סרן.

נחמן שי: היה איש פוליטי: חבר פעיל בציונים הכלליים, אחר כך במפלגה הליברלית, ומשם הצטרף לליכוד.

נחמן שי: בתוך הליכוד, כמו רבים מחבריו לזרם הליברלי, נחשב דווקא ליונה פוליטית; התנגד לעיבוי ההתנחלויות ולמהלכים אחרים.

נחמן שי: היו גם ימים כאלה בליכוד.

נחמן שי: עם הקמת מפלגת המרכז הליברלית הצטרף אליה והוכיח כי הוא עקבי: ברמן בחר תמיד במסגרת פוליטית המבטאת את דעותיו ומשקפת אותן.

נחמן שי: הוא היה ליברל ודמוקרט, החשיב מאוד את הדמוקרטיה כשיטת הממשל העדיפה, וכאשר נבחר לתפקיד יושב-ראש הכנסת, בשנת 1980, אמר – וכאן אני חוזר לדברים שגם אתה ציטטת, אדוני היושב-ראש – כי יש ללמוד מניסיונה של הדמוקרטיה בין שתי מלחמות העולם – חוויה שהוא עבר – שכן הסדר התקין הוא תנאי לקיום החירות.

נחמן שי: הוא חשש מאוד מן הדרך שבה הכנסת משתקפת בעיני הציבור, וחשש כי המשטר הדמוקרטי עלול להיחלש.

נחמן שי: הוא הדגיש באותו נאום: "יוקרתו ואמינותו של המשטר הדמוקרטי תלויות במידה לא מבוטלת גם בדברים שהם לכאורה שוליים, כמו התנהגות נציגי העם ורמת הוויכוח וצורתו בכנסת".

נחמן שי: ונדמה לי שדבר לא השתנה מאז.

נחמן שי: ואז חתם בדברים הבאים, אשר ראוי לשננם: "את המשטר הדמוקרטי אפשר להרוס גם ללא מהפכה בכוח הזרוע; אפשר למגרו על-ידי השפלתו ועל-ידי הצגתו ככלי ריק ובזוי".

נחמן שי: חיזק את הדברים האלה בשעתו גם נשיא המדינה ויושב-ראש הכנסת לשעבר רובי ריבלין, שאמר: "יצחק ברמן היה דוגמה ליושב-ראש כנסת שלא ראה עצמו משרת של הממשלה או של הקואליציה, אלא של הוויכוח הדמוקרטי בכנסת".

נחמן שי: ברוח הליברלית הזאת הוא היה גאה במיוחד בשני חוקים שהעביר והם תקפים עד היום: חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, ששבר את מונופול רשות השידור וחשף את ישראל לערוצי טלוויזיה ותחנות רדיו נוספים – אבל למרות ריבוי הערוצים, אגב, ציין פעם: אין מה לראות בטלוויזיה.

נחמן שי: החוק השני היה חוק המפלגות, שהסדיר בצורה חוקית את פעילותן של התנועות הפוליטיות בישראל.

נחמן שי: הוא היה אציל, נהג בהגינות ובאורך רוח בסובבים אותו ובכפופים לו.

נחמן שי: כיבד אנשים, לא דרך, לא דרס כפי שרבים רואים את המערכת הפוליטית.

נחמן שי: הוא בא ממנה ויצא ממנה בדרכו השקטה, האדיבה והנדיבה.

נחמן שי: הוא היה אמיץ.

נחמן שי: בעיצומה של מלחמת לבנון הראשונה שימש כשר האנרגיה והתשתיות.

נחמן שי: זה היה בכנסת העשירית, בממשלתו של מנחם בגין.

נחמן שי: מלחמת לבנון הראשונה הייתה נתונה כבר אז במחלוקת עמוקה, ושיסעה את הציבור כולו.

נחמן שי: היא הייתה קשה לו במיוחד, כמי שדבק בתפיסתו הליברלית ובגישתו היונית ליחסי ישראל עם שכנותיה.

נחמן שי: כאשר גבר הלחץ הציבורי לחקור את נסיבות המלחמה ההיא, דרש להקים ועדת חקירה בראשות שופט בית-המשפט העליון לבדיקת הטבח בסברה ושתילה, אך הממשלה הסתפקה, בשלב הראשון, בהחלטה על ועדת בדיקה מטעמה.

נחמן שי: ברמן, שאף התנגד להרחבת המלחמה מלכתחילה, נשאר נאמן לדרכו, לא המתין זמן רב והודיע לראש הממשלה מנחם בגין על פרישתו מן הממשלה.

נחמן שי: צחוק הגורל הוא כי כאשר הממשלה אכן מינתה בסופו של דבר ועדת חקירה ממלכתית, בראשות נשיא בית-המשפט העליון אז, השופט יצחק כהן, ברמן כבר לא היה שם.

נחמן שי: ועוד תעתוע של הגורל: גם בגין עצמו, כידוע, פרש מן הממשלה ההיא והלך לביתו.

נחמן שי: הוא היה בודד.

נחמן שי: ברמן האריך ימים, אך מעולם לא נישא ולא הקים משפחה, אבל כאן אנחנו פוגשים כמובן את קרובי משפחתו.

נחמן שי: עם זאת, הוא דאג מאוד לעתידה של המדינה.

נחמן שי: הוא אהב את הנוער שגדל פה, והדגיש שהוא מצוין, אבל פחות ציוני מבעבר.

נחמן שי: לעומת זאת, למרות השקפותיו הליברליות, חשש ממדינה פלסטינית, ואמר: מדינה כזאת לצד מדינת ישראל תעשה לנו צרות צרורות.

נחמן שי: כליברל מצופה ממני לתמוך ברעיון שתי המדינות, אך אני מקווה שזה לא יקרה בימי, יש לי לחיות בכל מקרה עד 120.

נחמן שי: אבל בגיל 100 יצחק ברמן הלך מאתנו.

נחמן שי: הדברים שאמר והדברים שעשה יישארו אחריו.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי על דבריו המרגשים, כמי שגם באמת הכיר, כמו לא רבים בבית הזה, את יצחק ברמן בפועלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מודים מאוד לכל האורחים שלנו, במיוחד לבני המשפחה, לחכ"לים ולכל הציבור שהצטרף אלינו, גם לאירוע הקודם של הנצחת שמו של יצחק ברמן, וגם לישיבה הזאת במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו חוזרים לעיסוקים הפרלמנטריים שלנו, ובהמשך ישיר לקריאה של יצחק ברמן להתנהגות פרלמנטרית נאותה, אני מבקש מחבר הכנסת אילטוב לעלות לדוכן ולהתייחס לדברים שנאמרו עליו כאן במליאה לפני כמה דקות.

יולי יואל אדלשטיין: הוא מסר לי, כנדרש, בקשה בכתב להודעה אישית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, אני לא הייתי פה, אבל הבנתי שחבר הכנסת אחמד טיבי הקדיש לי פרק שלם בנאומים בני דקה והתייחס לילדותי – – –

יולי יואל אדלשטיין: בצורה של חרוזים אבל.

רוברט אילטוב: כן.

רוברט אילטוב: אני מבין שיש לו איזשהו כישרון מיוחד.

רוברט אילטוב: כנראה אין לו מה לעשות בימים כתיקונם, אז הוא יושב בחדרו וחושב על אילטוב, ומה היה בילדותי, וכנראה זה מעניין אותו מאוד, כי הוא כל הזמן טוען שאנחנו נחזור למקום שממנו באנו.

רוברט אילטוב: אז קודם כול אני רוצה להגיד לו שאנחנו לעולם לא נחזור לשם, זאת המולדת שלנו, והוא יכול לבחור כל מקום אחר.

רוברט אילטוב: דרך אגב, הוא יכול לחזור אולי למקום שממנו הוא בא, למכה ומדינה.

רוברט אילטוב: בעקבות דבריו של אחמד טיבי – אני בדרך כלל לא מגיב, אבל פה אי-אפשר שלא להגיב, כי הוא פשוט התחיל להוריד את השיח הפרלמנטרי לשפל שאין לו תקדים, לשפל שאין לו מקום בכנסת, לשפל שפוליטיקאים צריכים להיזהר ממנו.

רוברט אילטוב: אני מעולם לא פגעתי באופן אישי באחמד טיבי, לא בגלל הרקע האתני שלו, לא בגלל מוצאו ולא בגלל כל דבר אחר, ואפילו לא בגלל ההתנהגות שלו.

רוברט אילטוב: אבל לבוא להגיד שילד מרטיב – קודם כול, כל ילד מרטיב בילדותו, ואם הוא לא הרטיב אז זה כנראה זה פוגע לו בשכל היום, וזה משאיר איזשהו סימן מאוד קשה.

רוברט אילטוב: אבל אני רוצה להתייחס יותר לכך – הרי השיח הזה, שהוא העלה פה, בעצם מראה איזה חינוך הוא קיבל בילדות, מההורים שלו.

רוברט אילטוב: זה הסגנון, זה מה שהוא מייצג, ואם זה מה שהוא מייצג, כנציג האומה הערבית, שהוא בעצם בא ואומר שהוא מייצג אותה פה, זה בעצם פגיעה בערביי ישראל, זה פגיעה במוסלמים.

רוברט אילטוב: זה לא השיח שהוא צריך לעשות, ואם יש לו מה להגיד בעניין הפוליטי, שיגיד אותו בעניין הפוליטי.

רוברט אילטוב: אני אשמח מאוד לשאת ולתת, ולהידבר ולהתווכח ולריב, אבל שזה יישאר ברמה הפוליטית, לא ברמה האישית.

רוברט אילטוב: אני חושב שהוא יצטרך להתנצל.

רוברט אילטוב: אני אפילו לא אגיש תלונה עליו, אבל אם ככה הוא רוצה לייצג את עצמו, את העם שלו בכנסת – תפאדל, אהלן וסהלן.

רוברט אילטוב: בכל השאר אנחנו נטפל כמובן בדרך פוליטית, כפי שמקובל פה.

רוברט אילטוב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רוברט אילטוב.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' כ/560; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ו; עמ' 12309; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק חופש המידע (תיקון מס' 10), התשע"ה–2014, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת משה מזרחי, בשם יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

משה מזרחי: אני מציג לך את החוק – – –

מיקי רוזנטל: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אם אני זוכר נכון, כן, החוק, מקורו בהצעת חוק פרטית של חבר הכנסת מיקי רוזנטל, נכון?

משה מזרחי: נכון מאוד, זו הצעת החוק של חבר הכנסת מיקי רוזנטל, שאני שמח להציג אותה בשם ועדת החוקה.

משה מזרחי: אדוני היושב-ראש, עמיתי, עמיתותי, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק חופש המידע (תיקון מס' 10), התשע"ה–2014.

משה מזרחי: מכוח צו שהוציאה שרת המשפטים לפני כעשור, נקבעו מוסדות להשכלה גבוהה שהמדינה משתתפת בתקציבם כרשות ציבורית, לעניין חוק חופש המידע, בכל הקשור לניהול ענייניהם הכספיים.

משה מזרחי: נוכח העובדה שמוסדות אלה מספקים שירות ציבורי חיוני, והמדינה משתתפת בתקציבם, יש חשיבות רבה בהגברת השקיפות בנוגע לפעילותם ובעיגון חובתם לנהוג בשקיפות בחקיקה ראשית.

משה מזרחי: לכן מוצע להרחיב את תחולת החוק ולקבוע כי מוסדות להשכלה גבוהה שהמדינה משתתפת בתקציבם ייחשבו רשות ציבורית לעניין חוק חופש המידע לגבי כל מידע שברשותם, ולא רק לגבי מידע הקשור לניהול ענייניהם הכספיים.

משה מזרחי: עם זאת, כדי למנוע פגיעה בחופש האקדמי, מוצע לקבוע סייג שיאפשר למוסדות להשכלה גבוהה שלא למסור מידע שיש בגילויו פגיעה מהותית בחופש האקדמי, פגיעה בהליכי שיפוט או קידום אקדמיים או במחקרים שטרם פורסמו, או גילוי זהותם של תורמים שביקשו להישאר בעילום שם.

משה מזרחי: להצעת החוק לא מצורפות הסתייגויות.

משה מזרחי: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ושלישית בנוסח המוגש על-ידי הוועדה.

משה מזרחי: וברשותך, אדוני היושב-ראש, שתי מילים נוספות, בנושא השקיפות בכלל.

משה מזרחי: אנחנו עדים, לגבי הרמת מסך, גם של נבחרי ציבור וגם של אורגנים כאלה ואחרים, שהם מתעקשים בכל מאודם להשאיר את המסך אטום בפני השקיפות הנדרשת מפעילותם הציבורית; וראינו את זה לא פעם.

משה מזרחי: ראינו את זה גם בבחירות לנשיאות, לצערי הרב אני אומר את זה; ראינו את זה בכל מיני ארגונים, כמו קק"ל, שעושים, בכל מאודם, כדי להמשיך להיות לא שקופים, ולא צריך לחכות שכל מיני הקלטות כאלה ואחרות יפתחו לעין הציבור איך אנחנו מתנהלים כנבחרי ציבור.

משה מזרחי: תזכרו את זה כשיגיעו חוקים מהסוג הזה, שיפתחו אותנו לרווחה בפני האזרחים, שאנחנו חייבים להם חוב כבד של להיות ראויים – במקום שאנחנו נמצאים בו.

משה מזרחי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מזרחי, שכאמור הציג בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט את הצעת חוק חופש המידע (תיקון מס' 10).

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כפי שאמר לנו חבר הכנסת מזרחי, וצדק, אין הסתייגויות לחוק, לכן אנחנו עוברים – – –

עיסאווי פריג': איך אפשר להסתייג ממזרחי?

יולי יואל אדלשטיין: אתה אומר שזה מסוכן?

יולי יואל אדלשטיין: אתה מרמז למשהו?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על כל החוק, כפי שהוצג לנו, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד סעיפים 1–3 – 19 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 19 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק אושרה בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו יכולים לעבור לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוזנטל, אתה מעוניין – – –

מיקי רוזנטל: כמה מילים קצרות.

מיקי רוזנטל: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 19 נגד – אין נמנעים – אין חוק חופש המידע (תיקון מס' 10), התשע"ה–2014, נתקבל.

שלי יחימוביץ': אפשר להוסיף את השם שלי?

יולי יואל אדלשטיין: אני מוסיף לפרוטוקול גם את קולה של חברת הכנסת שלי יחימוביץ, שהתכוונה, אני מבין, להצביע בעד החוק, אך ההצבעה כנראה לא פעלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: 19 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים גם בקריאה השלישית.

יולי יואל אדלשטיין: החוק אושר, כנדרש, בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אני הזמנתי את חבר הכנסת מיקי רוזנטל להודות לאלה שעסקו במלאכה – בבקשה, אדוני.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת, השקיפות הופכת יותר ויותר חשובה, ודין-וחשבון לציבור, מה עושים בכספו, חייב להיות ערך יומיומי.

מיקי רוזנטל: הציבור לא חייב לרדוף אחרי המידע הזה, ואנחנו צריכים לחלוק אותו ביוזמתנו.

מיקי רוזנטל: התנועה לחופש המידע, שסייעה לי גם בהכנת החוק הזה, ואני מודה לה על כך, פנתה באחרונה לרבים ממשרדי הממשלה וביקשה לדעת את הוצאות ההתקשרויות של משרדי הממשלה עם חברות שונות.

מיקי רוזנטל: ומן הדבר הזה אנחנו למדנו שיש שרים שיש להם מקרר באוטו, בעלות של אלפי שקלים, וכל מיני הוצאות מוזרות.

מיקי רוזנטל: אני משוכנע שבשנה הבאה ההוצאות יפחתו, כי כשהציבור – – –

מיקי לוי: גם בשנה הבאה אני אקנה – – –

מיקי רוזנטל: אני לא נוקב בשמות, אני בכוונה לא נכנס לעניין הזה.

מיקי לוי: אנחנו מבינים בדיוק מה אתה אומר – – –

נסים זאב: מה, מה הבעיה של הפריג'ידר באוטו?

מיקי רוזנטל: אני חושב – – –

נסים זאב: מה הבעיה של הפריג'ידר באוטו?

נסים זאב: מה הבעיה?

מיקי רוזנטל: מיקי, חבר הכנסת מיקי לוי – –

תמר זנדברג: איך מתקינים פריג'ידר באוטו?

מיקי רוזנטל: – – אני רוצה לומר לך את הדבר הבא.

קריאות: – – –

מיקי רוזנטל: אני לא חושב – כל אחד יחליט – – –

נסים זאב: להוציא – – –

מיקי רוזנטל: כל אחד יחליט איך הוא פועל, ואני באמת לא רציתי להפוך את זה לנושא להתנגחות.

מיקי רוזנטל: אני אדגים לך את זה באמצעות הוצאותיו של ראש הממשלה.

מיקי רוזנטל: לפני שלוש שנים היה לחץ גדול לפרסם את הוצאות בית ראש הממשלה.

מיקי רוזנטל: אחרי שהדבר הזה פורסם – מיקי, תקשיב טוב – –

מיקי לוי: לא, אני לא רוצה להקשיב בסגנון הזה.

מיקי רוזנטל: – – תקשיב, תקשיב – –

נסים זאב: השתייה – – –

מיקי רוזנטל: – – ההוצאות של בית ראש הממשלה קטנו מאוד, קטנו מאוד.

מיקי לוי: – – –

מיקי רוזנטל: עצם הפרסום – עצם הפרסום גורם – – –

מיקי לוי: עכשיו, כדי שתירגע, כדי שתירגע, אני אומר את זה קבל עם ועדה: עבור המקרר שלי שילמתי.

מיקי רוזנטל: אני לא דיברתי עליך.

מיקי לוי: אבל עזוב, נו, בחייך.

מיקי רוזנטל: למה אתה לוקח את זה אישי?

מיקי לוי: עזוב.

מיקי רוזנטל: אני חושב – –

מיקי לוי: אמרתי לך – –

מיקי רוזנטל: – – אם אתה שואל אותי – – –

מיקי לוי: – – דרך ארץ קדמה לתורה.

מיקי רוזנטל: מצוין.

מיקי רוזנטל: אני שמח על כך שבעתיים, חבר הכנסת לוי, אבל אני רוצה להגיד לך שאני לא חושב – – – שר בממשלת ישראל, אם הוא מאוד צמא בדרך, יעצור בפיצוצייה ויקנה כמו כל עם ישראל – –

מיקי לוי: – – –

מיקי רוזנטל: – – או ישלם מכיסו – –

שלי יחימוביץ': לא יעלה על הדעת.

מיקי רוזנטל: – – ישלם מכיסו – –

שלי יחימוביץ': לא יעלה על הדעת.

מיקי רוזנטל: – – על מקרר, אם הוא רוצה שיהיה לו מקרר באוטו, ולא על חשבון הציבור, כי יש בזה טעם לפגם.

קריאות: – – –

מיקי לוי: חשבון ההוצאות – – –

מיקי רוזנטל: תודה רבה.

מיקי רוזנטל: עכשיו אני מבקש להודות, בהזדמנות זו – –

נחמן שי: תודות.

מיקי רוזנטל: – – לוועדת החוקה, חוק ומשפט, ליושב-ראש, דודו רותם, לדורית, מנהלת הוועדה, ולעוזרי, אסף ואדם, שסייעו לי מאוד בחוק הזה, וכמובן לתנועה לחופש המידע.

מיקי רוזנטל: חן חן לכם, כל טוב.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

נחמן שי: ברכות.

נחמן שי: ברכות לך ולחבר הכנסת מזרחי על החוק החדש.

נחמן שי: מאות אלפי משפחות בישראל חיות בחובות ומגיעות לכדי הוצאה לפועל

נחמן שי: אנחנו עוברים לשתי הצעות דחופות לסדר-היום.

נחמן שי: הצעה דחופה ראשונה: מאות אלפי משפחות בישראל חיות בחובות ומגיעות לכדי הוצאה לפועל – מס' 3885, 3891 ו-3924, של חברי הכנסת משולם נהרי, דב חנין ואורי מקלב.

נחמן שי: דב חנין איננו.

נחמן שי: נתחיל בחבר הכנסת משולם נהרי.

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: דרך ארוכה אתה הולך אל הדוכן, אני רואה.

משולם נהרי: בחרדת קודש.

נחמן שי: בצדק.

נחמן שי: בצדק.

נחמן שי: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, מסופר על רבי אברהם אבן עזרא, שכידוע היה עני, עני מרוד, שבצר לו שם פעמיו לבית השר, לבקש עזרה.

משולם נהרי: הגיע לשער, והשומרים אומרים לו שהשר לא נמצא; בא מוקדם בבוקר – השר לא נמצא; בא לעת ערב – לבקש עזרה, הוא במצוקה, אמרו לו שהשר כבר הלך לישון.

משולם נהרי: הצטער מאוד, וכתב על חומת הבית: "אשכים לבית השר,/ אומרים: כבר רכב.

משולם נהרי: / אבוא לעת ערב – אומרים: כבר שכב.

משולם נהרי: // או יעלה מרכב,/ או יעלה משכב,/ אויה לאיש עני/ נולד בלי כוכב!

משולם נהרי: " רבותי, המצוקה של העניים חוזרת על עצמה מעל דוכן זה מדי יום ביומו.

משולם נהרי: בכל מקום שאנחנו פונים אליו היום, בכל כיוון, בכתובים, ובתקשורת, אנחנו שומעים על המצוקות הקשות; מחקרים מראים לנו, מדי יום ביומו, שיותר ויותר אנשים נכנסים למעגל העוני במדינת ישראל.

משולם נהרי: רק השבוע פורסם שיותר ויותר אנשים נאלצים ללוות כספים כדי לכסות את עלויות המחיה הבסיסיות בישראל: 707,000 חייבים, אנשים פרטיים, שמהם כ-76,600 הוכרזו חייבים מוגבלים באמצעים.

משולם נהרי: חברי חברי הכנסת, מדובר באנשים שלעתים שניהם עובדים למחייתם, שניהם מתפרנסים, ושניהם צריכים לגדל ילדים ולדאוג לחיים הבסיסיים, ולצורך זה הם נאלצים ללוות כספים, ונכנסים למעגל קסמים שבסופו של דבר הם לא יכולים לצאת ממנו.

משולם נהרי: שמענו כבר על הדוח של ה-OECD של השנה האחרונה, שישראל היא המדינה עם שיעור העוני הגבוה ביותר בארגון.

משולם נהרי: ישראל היא המדינה הענייה ביותר ב-34 מדינות ה-OECD, ושיעור העוני בה כ-20.99%, לעומת ממוצע של 11.3% בארגון כולו.

משולם נהרי: שמענו גם על העוני בקרב הילדים, שמגיע לכ-35%, והמצב רק הולך ומחמיר.

משולם נהרי: ברגע שמשפחה – – –

נחמן שי: אנחנו מתקרבים לסוף דבריך.

משולם נהרי: כן, אני אסיים.

משולם נהרי: ברגע שמשפחה, נוחת עליה יוקר המחיה, מקצצים בכל המקומות, מעלים תשלומי הורים, לצהרונים מבקשים השתתפות של ההורים, וכל אחד מצדו הולך ומעמיס עליהם, אין ספק שבסופו של דבר הם יקרסו, ומה עוד – שכל ההליכים הביורוקרטיים עוד יותר מקשים עליהם לצאת ממעגל הקסמים הזה.

משולם נהרי: לכן, צריך למצוא פתרון שיכלול הכנסה שתאפשר חיים בכבוד, פישוט ההליכים הביורוקרטיים ועזרה בשיקום כלכלי.

משולם נהרי: אני מבקש להעביר את הנושא לדיון באחת מוועדות הכנסת, אפשר גם ועדת הכספים, כדי לחפש ולמצוא פתרונות, כיצד אפשר לסייע למשפחות האלה.

משולם נהרי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת משולם נהרי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לך.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, מזכירות הכנסת ידעה להבדיל – כחבר נשיאות אני אומר זאת – מזכירות הכנסת ידעה להבדיל בין ההצעות לסדר-היום הדחופות: בין ההצעה: מאות אלפי משפחות בישראל חיות בחובות ומגיעות לכדי הוצאה לפועל, ובין הצעה לסדר-היום, שנדמה לי שגם היא אושרה, על דוח העוני, לבין כך שישראל במקום הרביעי בעולם המפותח בעוני של ילדים, כש-35% מהילדים נמצאים בעוני, כל ילד שלישי חי בעוני – זו הצעה נפרד לסדר-היום, אבל אין ספק שהן גם קשורות אחת לשנייה, מכיוון שמאות אלפי משפחות שהוכרזו חדלות פירעון – זאת לא תופעה; זאת תוצאה.

אורי מקלב: זאת לא תופעה, שפתאום אנשים לא משלמים את החובות שלהם, או לא יכולים.

אורי מקלב: זאת תוצאה של מצב כלכלי קשה.

אורי מקלב: יש קשר, אבל הדיון הוא בנפרד.

אורי מקלב: לא צריך להכביר מילים, הרבה פעמים דיברנו כאן והצגנו את הקושי הגדול של משפחות שמתקשות לכלכל את עצמן, לכלכל את ילדיהן, למה זה מביא – את הקשיים הבין-משפחתיים, הקשיים בין הילדים להורים, הבעיות החברתיות שנוצרות מכך, בעיות האלימות, כפי שגם מופיע בדוח האחרון, הקשיים החינוכיים, הבריאותיים; התמודדויות רבות של משפחה שיש לה קושי כלכלי, ויותר ויותר ילדים ומשפחות נכנסים לזה.

אורי מקלב: מזה אנחנו לרגע אחד לא מסיחים את דעתנו.

אורי מקלב: אבל יש דבר אחד שהוא קשה מכולם, וזה החובות לאחרים.

אורי מקלב: אינו דומה – אינו דומה מי שאין לו מה לקנות במכולת למי שאין לו מה לשלם למכולת.

אורי מקלב: זה משהו אחר לגמרי.

אורי מקלב: ומי שנפגש, מי שיוצא לשטח ומי שיורד לעם ונפגש עם משפחות – ללכת לישון רעב, ילד שהולך לישון רעב – זה קשה מאוד; כשאין לשלם לרופא, כשאי-אפשר לשלם על חינוך – הפערים – כשאי-אפשר למלא את הרצון ואת הצרכים של הילדים.

אורי מקלב: קשה מאוד לראות את הילדים שמבקשים מאבא, ואבא אומר: אין לי.

אורי מקלב: אבל מעבר לזה, הקושי הכי גדול הוא לא שהוא לא יכול ללכת לקנות במכולת את הלחם או את הגבינה או את המעדן – שאין לו מה לשלם לבעל חוב שלו, שזה דבר שרודף אותו, מקשה עליו, מביא למתחים קשים; כשאדם נמצא בעל חוב והוא לא יכול לשלם.

אורי מקלב: מעבר לכך, לא רק שהוא לא משלם – בסוף הוא הופך למוגבל.

אורי מקלב: ואין ספק – ואנחנו נפגשים עם ההורים – מתי זה קורה?

אורי מקלב: אדם אומר: אני יכול לצמצם לעצמי, אבל אני לא יכול לעמוד בבקשות של הילדים, בצרכים של הילדים.

אורי מקלב: ואז יש מעגל: הוא לווה, והוא חושב שיוכל לשלם, שיהיו רגעים יותר טובים או זמנים יותר טובים, וזה מדרון חלקלק, ואי-אפשר אחרי זה לעצור אותו.

אורי מקלב: עד שזה מגיע – או שהוא משלם והוא אומר: לא חייב, שילם בצ'ק וחזר, וכן הלאה וכן הלאה – וכל אלה, זה המקרים האלה.

אורי מקלב: השאלה היא מה עושים במקרה כזה.

אורי מקלב: טיפול בעוני – נכון; מה עושים בינתיים?

נחמן שי: כן.

אורי מקלב: אני מבין שסדר-היום ארוך וכבר צריך לסיים, אבל תן לי רק לסיים.

נחמן שי: לא, הוא לא ארוך, אבל בסדר – –

אורי מקלב: אבל למצות את הדיון.

נחמן שי: – – הנושא, חשיבותו לא ניתנת לערעור.

אורי מקלב: אני אגיד לך, אדוני היושב-ראש, המגמה שיש היום, לא לאפשר לגמ"חים, שהם ידועים, שהם פרוסים – לכולם – אבל הקהילה החרדית נמצאת, מבוססת ומושתתת על העזרה ההדדית, על הגמ"ח שמלווה, כשיש צורך במשהו, נותן משהו להשלים את החודש.

אורי מקלב: המסקנה שהם הגיעו אליה, אדוני השר – להפסיק לתת עזרה ולצמצם בעזרה לשוטף.

אורי מקלב: הגמ"חים, שבאמת עושים מעשה חסד עילאי מאוד, שנותן לאדם – אדם צריך 3,000 שקל עבור טיפול שיניים, הוא לא יכול לגמור את החודש, הוא מתקשה, אין לו מה לקנות – אמרתי קודם, אני לא יודע אם שמעת, שאם אין מה לשלם במכולת זה יותר גרוע מאשר שאין מה לקנות במכולת בחוב הזה.

אורי מקלב: ולכן היום מצמצמים את זה.

אורי מקלב: הגמ"חים גם עושים את זה סלקטיבית.

אורי מקלב: הם בודקים את הדברים, למה זה; אם זה מתקשר לחיי היום-היום, צריך לראות, אולי לנסות לפתור.

אורי מקלב: זה לא יפתור את הבעיה, זה רק יעצים את הבעיה.

אורי מקלב: לכן, בנושא הזה, לפי הניסיון שלנו – והניסיון שלנו הוא בלהקל עליהם, אפילו בהוצאה לפועל – לא זה הפתרון.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

נחמן שי: עכשיו לתשובת סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי.

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת סגן שר האוצר מיקי לוי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, בימים האחרונים יצא גם לי לראות את הכתבות האמורות בנושא האשראי הניתן למשקי-הבית שלא למטרות דיור.

מיקי לוי: בעיית האוברדרפט מוכרת לכולנו היטב, ולמרות זאת חשוב לי לפתוח בצפירת הרגעה ולומר שהנתונים על חובות משקי-הבית לא חורגים מהממוצע ארוך הטווח של 15 השנים האחרונות.

מיקי לוי: בשנים 2002 ו-2003, בעת שהיינו שרויים במיתון עמוק, אחוז החובות עלה בכ-25%, ובשנים 2004 ו-2005 הוא ירד בשיעור דומה והתאזן.

מיקי לוי: בשנים 2006 ו-2007 ובשנים 2008 ו-2009 היו עליות בשיעור דומה, של כ-20%, שלאחר מכן ירדו.

מיקי לוי: דווקא משנת 2013 העלייה מתונה יחסית, ועומדת על כ-10%, ובחודשים האחרונים היא שוב החלה יורדת.

מיקי לוי: גם כשבודקים את מצב האשראי הניתן למשקי-הבית כאחוז מהתוצר, שעומד בממוצע ארוך הטווח על כ-11.3%, בעשור האחרון, עולה כי איננו חורגים מהטווח, וכיום אחוז האשראי מהתוצר הוא כ-11.8%, כ-0.5% יותר, והמצב הזה גם נמוך לעומת מדינות רבות בעולם.

מיקי לוי: אני מדגיש, המצב הזה נמוך לעומת מדינות רבות בעולם, בהן קנדה, ארצות-הברית, גרמניה, אוסטריה, איטליה, פורטוגל והולנד.

מיקי לוי: כך שגם בהשוואה לנתונים בין-לאומיים אנחנו לא חורגים מהממוצע באשראי הניתן למשקי-הבית.

מיקי לוי: עם זאת, אדוני היושב-ראש, המצב שבו משקי-בית רבים חיים באוברדרפט ומשלמים עליו ריבית גבוהה איננו מצב אידיאלי, בלשון המעטה, וצריך לפעול לצמצמו.

מיקי לוי: מצד אחד אנחנו פועלים ללא לאות להוריד את יוקר המחיה ויוקר הדיור, המכבידים על משקי-הבית בישראל ומאלצים את חלקם להזדקק לאשראי כדי לגמור את החודש, עובדה שברורה לכולנו.

מיקי לוי: איננו רוצים לחזור על כל הצעדים שפירטתי כאן, את כולם אמרנו מעל הדוכן פעמים רבות.

מיקי לוי: מן הצד השני, יש אספקט שבדרך כלל איננו מרבים לדבר עליו, והוא חינוך פיננסי ויכולת התכנון הכלכלי של משפחה בישראל.

מיקי לוי: ה-OECD מגדיר חינוך פיננסי כתהליך שבו צרכנים משפרים את הבנתם לגבי מוצרים פיננסיים ולגבי העקרונות שלפיהם השווקים הפיננסיים מתנהלים באמצעות מידע, הדרכה או ייעוץ אובייקטיבי, ומפתחים מודעות להזדמנויות ולסיכונים הפיננסיים – כל זאת כדי שיהיו מסוגלים לקבל החלטות מושכלות ולהכיר בצורך בסיוע מקצועי ולדעת לאן לפנות לשם כך, במטרה לנקוט פעולות אפקטיביות כדי לשפר את הרווחה הפיננסית האישית של כל אחד מהם.

מיקי לוי: בשנה וחצי האחרונה – והייתי מופקד על העניין הזה – הקצינו באגף שוק ההון כ-10 מיליון שקל לפיתוח תוכניות לימוד ארציות לבתי-הספר, של חינוך פיננסי, ואף נתנו הרצאות לחיילים משוחררים, לקבוצות של שוטרים, וגם במתנ"סים, על-פי דרישה.

מיקי לוי: וכמו כן, כבר היום מתקיים פיילוט בעשרות בתי-ספר ברחבי הארץ.

מיקי לוי: 10 מיליון שקל הם סכום לא מועט, אבל לא מספיק כדי להקיף את כל בתי-הספר בארץ.

מיקי לוי: אנחנו מאמינים שהתנהלות כלכלית נכונה צריכה להתחיל כבר מגיל צעיר.

מיקי לוי: בהקשר זה חשוב לי לציין כי אגף שוק ההון אף הקים אתר, בשם "האוצר שלי" – ואם תגלשו תוכלו להתרשם ממנו – אשר מסייע לאזרח בשאלות כלכליות ובהתנהלות פיננסית נכונה.

מיקי לוי: אנחנו מאמינים ששילוב נכון של הבנה כלכלית וצרכנות טובה, שיהיה בידי האזרחים, וטיפול ביוקר המחיה, וגם בריביות הבנקים למשקי-הבית, יהיו תמהיל נכון להתמודדות עם בעיות האוברדרפט של משקי-הבית.

מיקי לוי: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: מה אתה מציע לעשות, סגן שר האוצר?

נחמן שי: ועדה?

מיקי לוי: מה שאתם רוצים, אבל אני אומר לכם שבאמת יש מאמצים בלתי רגילים, גם מבחינת האתר שהקמנו, גם מבחינת ההשקעה של 10 מיליון שקלים שמקיפים בתי-ספר, וגם המאמץ לחינוך פיננסי, שנעשה דרך משרד החינוך, מתנ"סים.

מיקי לוי: נכון, יש משפחות שאנחנו לא מגיעים אליהן וצריכות מלווה אישי.

אורי מקלב: לוועדה.

מיקי לוי: בבקשה.

משולם נהרי: צעדים מעשיים, לא תחזית לטווח ארוך.

מיקי לוי: לא, מה שפירטתי נעשה כבר עכשיו.

מאיר כהן: – – – "נושמים לרווחה", 5,000 משפחות עם מנטורים.

מיקי לוי: שר הרווחה מביא לתשומת לבי – תודה רבה לך – שיש 5,000 משפחות עם מנטורים, עם מלווים אישיים.

מיקי לוי: אני לא ידעתי את המספר הזה.

מיקי לוי: אז בבקשה, יש צעדים, אנחנו מודעים לזה.

מיקי לוי: היכן שאתם רוצים.

נחמן שי: אתה מציע להסתפק בהודעה, או להעביר לוועדה?

מיקי לוי: אם אתם רוצים להסתפק במה שאמרתי, בבקשה.

מיקי לוי: אם לא – בסך הכול הכללי נעשו צעדים באמת רחבי היקף בשנה שנה וחצי שחלפו.

נחמן שי: מה אתם אומרים?

אורי מקלב: – – – בוועדה.

נחמן שי: לוועדת הכספים?

נחמן שי: כספים?

קריאה: כן.

נחמן שי: אוקיי.

מיקי לוי: בכספים זה יגיע אולי בעוד 20 שנה.

נחמן שי: יש עכשיו – בינינו, עכשיו דיוני התקציב.

משולם נהרי: רווחה.

נחמן שי: רווחה?

נחמן שי: אוקיי, בסדר, כי ועדת הכספים עכשיו עסוקה מעל הראש.

נחמן שי: ביקש היושב-ראש אפילו לא להעלות הצעות.

מיקי לוי: יש שם פקקים אדירים.

מיקי לוי: זה לקבור את זה.

מיקי לוי: אין בעיה, לוועדת הרווחה.

נחמן שי: אז לוועדת הרווחה זה בסדר?

נחמן שי: עבודה ורווחה, אוקיי.

נחמן שי: בסדר, אנחנו נקיים שתי הצבעות.

נחמן שי: הראשונה היא לגבי אם לקיים – – –

אורי מקלב: לא, השר הסכים.

נחמן שי: לא לא, קודם כול הצבעה בעד ונגד העברה לוועדה, ואחר כך נחליט איזו ועדה.

נחמן שי: אז בעד זה בעד לקיים דיון, ונגד זה נגד לקיים דיון.

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: אז קודם כול, לגבי עצם קיום הדיון, אנחנו עומדים ב-14 חברים בעד, אף אחד אינו מתנגד, נמנעים – אפס.

נחמן שי: זאת אומרת, דיון.

נחמן שי: עכשיו, לגבי ועדה, אתם מבקשים: ועדת הרווחה.

נחמן שי: אז זה עובר לוועדת הרווחה, אם אף אחד לא מתנגד ואף אחד לא מבקש את זה אצלו בבית.

נחמן שי: עברנו לדרכנו.

נחמן שי: סגירת מפעל "אסם" בקריית-מלאכי

נחמן שי: הנושא הבא, חברות וחברים, הוא: סגירת מפעל "אסם" בקריית-מלאכי – הצעות דחופות לסדר-היום מס' 3901, 3898, 3908, 3925 ו-3926, של חברי הכנסת יעקב אשר, יוני שטבון, תמר זנדברג, פנינה תמנו-שטה ויואב בן צור.

נחמן שי: ראשון – חבר הכנסת יעקב אשר.

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: לרשותך שלוש דקות.

אדוני היושב-ראש, כבוד השר ידידי מאיר, כולנו קראנו את הסטטוס שהוציא שר האוצר, והוא כותב: "לפני שלושה ימים צלצל אלי מאיר כהן, שר הרווחה, ואמר לי" – – מאיר, למה אתה הולך עכשיו?

אתה מכיר את הסטטוס?

מאיר כהן: כן.

– – "'אנחנו צריכים לנסות להציל את העיר ערד'.

התחלנו לדבר" – –

איתן כבל: יש שם בחינה שבועית על הסטטוסים.

– – "בסוף השיחה מצאתי את עצמי מרים טלפונים לחברה אחרי חברה כדי לראות אם רוצים להקים משהו בערד.

לא דיברנו על עסקים; דיברנו על ערכים, על מחויבות.

דן אמר שהם מתכוונים לבנות מפעל חדש, אבל הוא לא חשב על ערד, ואז הוא הרים את הכפפה", וכו' וכו'.

"אז כבר ממחר בבוקר", אומר שר האוצר, ואז כותב שר האוצר בסטטוס, "הצוותים המקצועיים שלנו הולכים לעבוד על זה", להוציא את הפרויקט.

"אנחנו לא ניתן לביורוקרטיה לעצור את התהליך הזה" – מי זה "אנחנו"?

מי זה "הביורוקרטיה"?

סטטוס מעניין.

אנחנו כולנו זוכרים, אדוני היושב-ראש, כשהיינו ילדים היה משחק שנקרא "מונופול".

אמרתי את זה בוועדת הכלכלה אתמול בבוקר.

כולנו אהבנו את המשחק הזה; מכרנו, קנינו, העברנו מפעל לכאן, בנק לשם.

ב"ויקיפדיה" מצוטט מה זה המשחק, אז אני אצטט חלקים: המשחק מבוצע תוך כדי סימולציה של מהלכים עסקיים, השחקנים קונים ומוכרים נכסים ובונים מלונות ובתים, וכו' וכו' וכו'.

אדוני היושב-ראש, שר האוצר חושב שלנהל משבר כלכלי זה משחק ילדים.

זה פשוט חוסר אינטליגנציה לנהל ככה את ענייני המדינה, להודיע ככה – בעצם כשהוא הודיע על המפעל החדש שהולך להגיע לערד, כולם נאנחו אנחת רווחה.

קיבל מחיאות כפיים, רץ מהר למקלדת, כתב את זה בפייסבוק ונגמר הסיפור – המשבר בערד נפתר.

זאת המשמעות.

מה יהיה בינתיים עם העובדים?

מה עם עובדי "מגבות ערד", שבשנתיים-שלוש הקרובות יצטרכו לחכות למפעל הזה שיגיע?

ומה היה קורה אם השר מאיר כהן, שר הרווחה, לא היה מתקשר אליו?

זה לא היה תפקידו של שר האוצר לנסות למצוא את העניין הזה?

פנינה תמנו: לא, הוא של שר הכלכלה.

ואם זה עניין של שר הכלכלה, כמו שאת אומרת, גברתי חברת הכנסת, איך הוא מפתיע ככה את שר הכלכלה?

אנשי משרדו לא ידעו מכלום, קראו את זה בפייסבוק.

ככה עובדים עבודת צוות?

ככה עובדים עבודה רצינית בניהול משבר?

עובדי ערד וקריית-מלאכי, אדוני היושב-ראש, אינם כלי משחק – אני מסיים – אינם כלי משחק בלוח ה"מונופול".

טיפול במשבר כזה לא נפתר במקלדת של פייסבוק.

אין לי טענות לשר האוצר, זאת השיטה שלו לאורך כל הדרך.

אני עוד לא מבין איך יש עוד מספר אנשים מצומצם שעדיין קונים את הלוקשים הללו של שר האוצר; ולוקשים באמת עושים ב"אסם", זה מתאים – אומנם לחברה עצמה מגיע כל הכבוד על רצונה – אמר לי מנכ"ל החברה, ואני חייב להיות גלוי, שהם לא מתכוונים לפטר את העובדים בקריית-מלאכי – אבל עם כל זאת, המשבר בערד בעיצומו, אדוני סגן שר האוצר.

אני רוצה לסיים במילה אחת.

אדוני שר האוצר יאיר לפיד, אם אתה כבר מנהל שיחות בלילות עם דן פרופר, תשאל אותו מה דעתו – שנשמעה ברבים – דעתו הקטלנית על מע"מ אפס; ודן פרופר הוא בהחלט כלכלן עם קצת יותר ניסיון משר האוצר שיש לנו.

תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב אשר.

נחמן שי: הדוברת הבאה – חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: שלוש דקות.

פנינה תמנו: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, שמעתי בקפידה את דבריך, חבר הכנסת אשר.

פנינה תמנו: תראה, בשבוע שעבר התכנסנו ודיברנו על סגירת "תעשיות טקסטיל" בערד.

פנינה תמנו: אני דווקא מעודדת מכך שאנחנו יושבים ומדברים על הנושא של "אסם" היום, כי כנראה אנחנו נמשיך לשבת מדי שבוע ולדבר על מפעלים שנסגרים בדרום.

פנינה תמנו: גם בשבוע שעבר העליתי את העובדה שבעצם אנחנו עוסקים בכיבוי שרפות.

פנינה תמנו: אנחנו עוסקים בכיבוי שרפות.

פנינה תמנו: אחרי שמפעל נסגר, פתאום יש קול זעקה, ואז כולנו נחלצים לטובתו.

פנינה תמנו: הרי ברור – וצר לי, כן, ששר הכלכלה איננו נמצא כאן, כי הוא אמון על המפעלים, והוא אמור לתת לנו את הפתרונות, ואם הוא היה ער לסכנה – כי זה לא פחות מסכנה המתרגשת לבוא – היום לא היינו בפני סגירת שני מפעלים משמעותיים בדרום, וזאת לנוכח העובדה שנתוני האבטלה בדרום הם מהגבוהים ביותר בישראל – 8% ויותר מ-12%.

פנינה תמנו: ומה לעשות, יישובי הדרום הם לא ילדים חורגים של מדינת ישראל.

נחמן שי: חברים.

פנינה תמנו: סגן שר האוצר.

נחמן שי: סגן שר האוצר, אתה מפריע לחברת מפלגה שלך, זה יותר מדי.

מיקי לוי: אני מתנצל.

פנינה תמנו: ומה לעשות, יישובי הדרום הם לא הילד החורג של מדינת ישראל.

פנינה תמנו: אני חייבת להתייחס לדבריך, חבר הכנסת יעקב אשר.

פנינה תמנו: נכון, הרמתי לך להנחתה, כי קצת התבלבלת; כשאתה פונה לשר האוצר – אני חושבת שהפנייה שלך הייתה צריכה להיות מיועדת קודם כול לשר הכלכלה, שהיה צריך להיות פה והיה צריך להשיב לנו.

פנינה תמנו: וצריך גם לדייק בעובדות: המפעל בקריית-מלאכי היה אמור להיסגר כבר לפני שנתיים.

אני יודע ששר האוצר פתר את זה.

פנינה תמנו: כבר לפני שנתיים המפעל הזה היה אמור להיסגר, לצערנו, והעובדים ידעו את זה.

ולא נסגר.

פנינה תמנו: והמעשה שעשה המנכ"ל הוא מעשה ציוני, וההתערבות של שר האוצר נובעת מהרבה מאוד אכפתיות, והתושבים יודעים את זה.

פנינה תמנו: עם זאת, אנחנו לא יכולים להמשיך לעסוק בכיבוי שרפות.

פנינה תמנו: דרושה פה תוכנית לאומית, שמאתרת את כל היישובים עם מפעלי התעשייה שעומדים להיסגר, מפעלים שעומדים להיסגר, ולתת פתרון, שנה-שנתיים מראש, כי אחרי הכול, כולנו אוהבים לצאת עם חמלה לתושבי הדרום כאשר מדובר בימי מלחמה, כשהם סופגים טילים על גבי טילים, אבל אם אנחנו לא יודעים לתת להם את הבסיס הכלכלי, את מקומות העבודה, אנחנו ממש חוטאים למטרה.

פנינה תמנו: תודה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: תודה רבה לחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

נחמן שי: הדוברת הבאה – חברת הכנסת תמר זנדברג.

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: לרשותך שלוש דקות.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, ביום ראשון שעבר, יחד עם חברי חבר הכנסת אילן גילאון, נסענו לערד וביקרנו במפעל "מגבות ערד".

תמר זנדברג: דיברנו שם עם העובדות והעובדים – אגב, מכל המגזרים, המגדרים, העדות והמינים.

תמר זנדברג: היינו במפעל, והעובדים אמרו לנו: בואו תראו, המגבות תלויות, הן מחכות לעבודה.

תמר זנדברג: אפשר רק ללחוץ על כפתור וכל המפעל חוזר לעבוד.

תמר זנדברג: מדובר במגבות איכותיות.

תמר זנדברג: זו עבודה שמכבדת את בעליה.

תמר זנדברג: אנחנו עובדים, מתפרנסים.

תמר זנדברג: אחר כך, השבוע, בדיון כאן, בכנסת, גילינו שהפער שדרוש – הפער שעומד בשביל להעמיד את המפעל על רגליו, להמתין עד שהוא יוזיל עלויות בתחום האנרגיה דרך צינור הגז וכו' – לא ניכנס לזה – עומד על 12 מיליון שקלים.

תמר זנדברג: 12 מיליון שקלים, אולי – אני לא יודעת – עשירית אולי ממה שעבר רק היום בוועדת הכספים.

תמר זנדברג: אני לא יודעת, לא הייתי שם, אבל אם יש כאן מישהו שהיה – כלום, שום דבר.

תמר זנדברג: אבל המפעל סגור, העובדים בבית, וערד, כמו שידידי יעקב אשר תיאר – בסטטוס של שר האוצר, באמת משמיעה קול זעקה, וכולם צועקים ואומרים: צריך להציל את ערד.

תמר זנדברג: ודיברנו על כך גם השבוע, אתמול, גם בוועדת הפנים וגם בוועדת הכלכלה – ערד משוועת לעזרה בהרבה מאוד תחומים, והעיר הנפלאה הזאת עומדת בפני – יש תחושה של מכירת חיסול, תחושה של סגירה.

תמר זנדברג: בשבוע שעבר, כשהיינו שם, אחד התושבים סיפר לי שבכניסה לעיר נתלה שלט: "תהרגו אותנו וזהו".

תמר זנדברג: כאילו, מה עוד?

תמר זנדברג: מה עוד תנחיתו עלינו?

תמר זנדברג: מה עוד תביאו לנו?

תמר זנדברג: ואז, אנחנו שומעים – תיאר את זה בצורה מאוד חיננית יעקב אשר, ואני לא אחזור, שיש פתרון: ניקח מקריית-מלאכי, נעביר לערד.

תמר זנדברג: עכשיו, בכנסת הזאת יש דבר חדש.

תמר זנדברג: הוותיקים כאן אולי זוכרים: פעם היו קרבות בין הקואליציה לאופוזיציה; היום הדבר החדש זה קרבות בתוך הקואליציה.

תמר זנדברג: שמענו כאן כרגע חברת יש עתיד.

תמר זנדברג: את מי היא תוקפת?

תמר זנדברג: את שר הכלכלה.

תמר זנדברג: אתמול בוועדה שמענו חברת כנסת מהבית היהודי מזדעקת נגד העברת המפעל, לקיחתו מקריית-מלאכי.

תמר זנדברג: אני עושה מהר "גוגל", ואני מגלה – הופ – שראש עיריית קריית-מלאכי, באיזו מפלגה הוא חבר?

תמר זנדברג: בבית היהודי, ובאולם יושבת ראשת עיריית ערד – היא מישראל ביתנו.

תמר זנדברג: אז עכשיו יש לנו קרב בין הבית היהודי לישראל ביתנו, לאיזו עיר בדרום תלך התעסוקה.

תמר זנדברג: נו, באמת, אני שואלת אתכם, זה רציני?

תמר זנדברג: ככה מנהלים – פנינה, אמרת בצדק – את התוכנית הלאומית שהנגב זקוק לה?

תמר זנדברג: הרי לא יכול להיות, זה לא ייתכן, זה לא מתקבל על הדעת שאי-אפשר לספק תעסוקה בכבוד, לא רק בהיי-טק, גם בלואו-טק, וגם בתעשייה הבינונית, שאי-אפשר לספק לאנשים תעסוקה בכבוד, ולא ביריד התעסוקה, ששם שלחו את תושבי ערד לעבוד בעבודות נמוכות מהכשרתם ומהשכלתם.

תמר זנדברג: זה לא יכול להיות.

תמר זנדברג: זה לא ייתכן.

פנינה תמנו: את אתי בעניין, תפני לשר הכלכלה, שירים תוכנית תעסוקתית לתושבי הדרום.

פנינה תמנו: לא רק היי-טק.

תמר זנדברג: פנינה, תגידי, את חושבת שאזרחי ישראל שמסתכלים עלינו עכשיו, על כולנו, אכפת להם ששר הכלכלה מאשים את שר האוצר ושר האוצר את שר הכלכלה?

פנינה תמנו: אני לא מדברת – – –

תמר זנדברג: באמת.

פנינה תמנו: בדיוק, תכל'ס.

תמר זנדברג: אז על ההצעה הזאת לסדר-היום – לסיום – לרוע מזלו, שובץ סגן שר האוצר לענות, ובשם הממשלה, שכוללת את שר הכלכלה, ואת שר האוצר, ואת סגן שר האוצר, ואת כולם, אנחנו מצפים מכם לתשובה: איפה התוכנית הלאומית שתיארת כל כך יפה את נחיצותה?

תמר זנדברג: תודה.

נחמן שי: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

נחמן שי: הדובר הבא יהיה חבר הכנסת יוני שטבון.

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: אחריו – חבר הכנסת יואב בן צור.

נחמן שי: שלוש דקות.

יוני שטבון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, איך עוזרים למפעל שנמצא בסכנת סגירה?

יוני שטבון: איך עושים את זה?

יוני שטבון: יש היום שתי גישות.

יוני שטבון: גישה אחת – יש כרגע פער וגירעון, או חוסר ניהול תקציבי נכון, ומדינת ישראל נותנת מענק – קחו סכום x, תשלימו את הפער ותתקדמו.

יוני שטבון: גישה שנייה, שהיום מתפתחת יותר במשרד הכלכלה, היא: המענק לא יעזור.

יוני שטבון: אם ניתן את המענק הבור יישאר, כי אם אין ניהול נכון אנחנו עלולים לחזור לאותו מצב, ולפיכך, בכלל, הגישה יותר מותנית – אם המפעל מזוהה על-ידי גורמים כאלה ואחרים, מקצועיים, שהוא לא בר-התקדמות, נסיט אותו או נזיז אותו למקום אחר; הכוונה לעובדים עצמם, נדבר מול העובדים, פחות מול המפעל, ונמצא להם מקום אחר.

יוני שטבון: שתי הגישות האלה נמצאות כל הזמן במרחב הציבורי כשמדובר בטיפול בסגירת מפעלים.

יוני שטבון: אבל אי-אפשר ללכת על גישה אחת, וללכת "דוך"; כל מפעל, כל מקום, כל אזור במדינת ישראל, יש לו מאפיינים ייחודיים משלו.

יוני שטבון: בממוצע, אם לוקחים את סגנון העובדים, את סוג העובדים במפעל, ויש שם לא מעט – ואגב, כמו שנאמר פה לפני, חתך של כל אוכלוסיית ישראל, ובמיוחד גילים מאוד מאוד מבוגרים – יחסית – היום התעשייה הבינונית והנמוכה לא שואבת צעירים, לצערי.

יוני שטבון: תיקח בחור או בחורה, מבוגר או מבוגרת, יותר נכון, גילאי 50 פלוס, 60, ותגיד להם בשלב כזה בחיים: בואו נעתיק אתכם מקריית-מלאכי לערד, או למפעל אחר – לצד הדיון שהיה פה לפני כן, אם כן פיטרו או לא פיטרו – הם, מבחינה נפשית, מבחינה פסיכולוגית, אף אחד לא מסוגל לעשות את המעבר הזה.

יוני שטבון: בואו ניקח גם את העניין, שהמרחק הגיאוגרפי בין קריית-מלאכי לערד הוא כזה גדול, שגם אם יבוא מנכ"ל "אסם" ויגיד: אני לא מפטר אותם, אני רק מעביר אותם, בואו נראה את אותו בחור שגר בקריית-מלאכי, שנמצא בשלב השלישי של חייו, שיעשה את אותו מעבר גיאוגרפי.

יוני שטבון: זה לא ייתכן ולא אפשרי.

יוני שטבון: משרד האוצר – שר האוצר – חייב לעבוד בשיתוף עם משרד הכלכלה, כמו שנאמר פה לפני כן, למצוא את המודל הנכון לפתרון כוללני, ובפרט לאוכלוסייה של המפעל בערד.

יוני שטבון: לתפיסתי, המהלך הנכון הוא מענק מותנה; לא הלוואה מותנית אלא מענק מותנה.

יוני שטבון: להבין, כן, שאין מה לעשות, התעשייה הבינונית והנמוכה במדינת ישראל נמצאת במציאות לא נורמלית, לא פשוטה, בעקבות התחרויות הגדולות שקורות ממזרח לנו, ומדינת ישראל, יש לה אחריות מול העובדים, וגם מול המפעל.

יוני שטבון: מענק שמותנה בליווי, הכוונה – אם לדוגמה הגירעון הוא 1 מיליון שקל, להתנות כל שלב, הכוונה: 200,000 שקל, כמספר הזה, יותנו בשיפור התנהלות כזאת או אחרת, למשל באמצעי הייצור; ה-200,000 הבאים – באמצעי אחר.

יוני שטבון: זאת אומרת, מצד אחד אני נותן את הכסף, כי המדינה אחראית לזה, ומצד שני, זה מותנה בליווי מקצועי ונכון.

יוני שטבון: זה המודל הנכון.

יוני שטבון: כל מיני מעברים כאלה ואחרים של הרגע האחרון, תיקח עובדים מכאן כאילו זה שק תפוחים, זה לא יכול לעבוד.

יוני שטבון: אני קורא מפה לשר האוצר לשבת עם משרד הכלכלה, להבין שהדמויות שעובדות שם, באותו מפעל בערד, באותו מפעל בקריית-מלאכי – להעביר אנשים מכאן לכאן זה כנראה לא ילך, ואני רוצה להאמין שיש פה נכונות אמיתית לעזור, כמו שנאמר בסטטוס: ציונות.

יוני שטבון: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת יוני שטבון.

נחמן שי: אחרון הדוברים לפני תשובת סגן השר יהיה חבר הכנסת יואב בן צור.

נחמן שי: בבקשה.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, אדוני כבוד השר, סגן השר, חברי חברי הכנסת, אבקש להעלות על סדר-יומה של הכנסת נושא כאוב, כפי שהעלו חברי, שנוגע בכבודם ובפרנסתם של מאות משפחות ואלפי ילדים תושבי מדינת ישראל.

יואב בן צור: העתקת מפעלי "אסם" מקריית-מלאכי לערד דומה במקצת למונח התלמודי "מחליף פרה בחמור", ויסלחו לי תושבי הערים היקרים על המונח השאול.

יואב בן צור: וכי קריית-מלאכי שופעת היא במקומות תעסוקה?

יואב בן צור: מתקבל הרושם, אדוני השר, כי קיימת מדיניות ספינים, סחרירים בעברית, אשר מתנהלת על גבן של משפחות רבות, העלולות להגיע עד פת לחם.

יואב בן צור: מדיניות זו כלל וכלל אינה ראויה.

יואב בן צור: מישהו מפריח איזה ספין, וליבותיהם של מאות אנשים – הגם שאולי מבטיחים להם חלופה, כמו שאמר לי מנכ"ל "אסם" הבוקר; הגם שאולי מנסים לומר להם שיעבירו אותם למקומות קרובים לעיר קריית-מלאכי – אבל עדיין, במחיר ספין אחד, ליבותיהם של הרבה אנשים ואלפי ילדים יכולים בעצם להיות מודאגים למשך זמן רב.

יואב בן צור: מדוע פתרון כה יצירתי לא מועלה על-ידי שר הכלכלה עצמו?

יואב בן צור: הוא השר הממונה בעצם על התעסוקה.

יואב בן צור: שמא הוא מעדיף להשאיר את הזירה התקשורתית בידיו הנאמנות של שר האוצר?

יואב בן צור: טרם יציאת שר האוצר לתקשורת בפתרונות קסם – משוואה: "אסם", ראוי היה שיתקיים דיון מעמיק בתוככי הבית הזה ובוועדות הכנסת האמונות על קביעת מדיניות הולמת, לכל הפחות מתוך אחריות לעתידן ומעמדן של משפחות רבות, תושבי קריית-מלאכי במקרה דנן, אשר בהינף ספין תקשורתי אחד בלבד התערערו יציבותן וביטחונן במקום העבודה.

יואב בן צור: ממשלות ישראל לדורותיהן התמקדו בפיתוח ובנייה, באופן טבעי, במרכז הארץ.

יואב בן צור: דבר זה הוא גורם משמעותי הן בעליית מחירי הדיור והן בהעברת מקומות תעסוקה מהפריפריה למרכז.

יואב בן צור: עידוד העברת מפעלים נכון שיהיה מתוך מחשבה מעמיקה, ודווקא ממרכז הארץ לפריפריה, דוגמת מפעל "עלית" המיתולוגי ברמת-גן, שהועתק לרמת-ישי שבצפון.

יואב בן צור: עידוד העתקת מפעל משקאות דוגמת "קוקה-קולה" ממרכז הארץ, מקום המאפשר, באופן יחסי, מקומות תעסוקה רבים, יהיה נכון יותר מאשר העתקת מפעל מן הפריפריה לפריפריה.

יואב בן צור: כמו כן, אבקש לדעת, מדוע בעצם לא תיקבע מדיניות ממשלתית ברורה ביחס לגופים שלטוניים ומעין-שלטוניים והעברתם מחוץ למדינת תל-אביב?

יואב בן צור: מדוע, למשל, צריכה תחנת "גלי צה"ל" להיות דווקא ביפו?

יואב בן צור: למה הבורסה לניירות ערך – – –

נחמן שי: יש כוונה להעביר אותה ללוד.

נחמן שי: יש כוונה.

מיקי לוי: אנחנו עוזרים לה לעבור ללוד – –

נחמן שי: הנה – – –

יואב בן צור: יפה – – –

מיקי לוי: – – למקום הכי קשה.

מיקי לוי: למקום הכי קשה, כדי שהיא תוסיף עוצמה לעיר לוד.

נחמן שי: אפשר לעשות את זה באתר שאליו הובטח להעביר את רשות השידור, סגן השר, כי כבר הניחו אבן פינה לרשות השידור, גם בלוד, אבל זה רעיון טוב.

יואב בן צור: למה, למשל, הבורסה לניירות ערך – – –

– – –

יואב בן צור: – – – למה לא תעבור, למשל, הבורסה לניירות ערך לאיזו עיר פריפריה, כמו "אינטל", שנמצא בקריית-גת?

מיקי לוי: זה לא דומה.

יואב בן צור: למה לא?

יואב בן צור: עיר הבה"דים, שנמצאת בנגב – –

מאיר כהן: – – –

יואב בן צור: – – ואפשר עוד למצוא פתרונות כאלה ואחרים.

מאיר כהן: אבל עיר הבה"דים זה – – –

מיקי לוי: עיר הבה"דים זה – – –

נחמן שי: אתה רוצה להעביר את עיר הבה"דים חזרה?

יואב בן צור: לא, לדוגמה, אני אומר.

יואב בן צור: את עיר הבה"דים, שהעבירו לנגב – לדוגמה.

יואב בן צור: היא דוגמה יפה וטובה, שיעשו כמוה עם רשויות שלטוניות נוספות.

מיקי לוי: אבל הבורסה היא לא דוגמה טובה, עם כל הכבוד.

יואב בן צור: למה?

יואב בן צור: אולי אם הם ימצאו מקומות עבודה גם תושבי הדרום יצליחו להשקיע.

נחמן שי: טוב.

יואב בן צור: בהחלט זה יכול להיות טוב, אין הכרח במיקומם בטבורה של תל-אביב, ואני מקווה שהדברים הללו יעזרו במציאת מקומות תעסוקה, ואני מקווה שלא יוסיפו להפחיד את האנשים בספינים כאלה ואחרים.

יואב בן צור: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לך, חבר הכנסת יואב בן צור.

נחמן שי: ישיב לכל המציעים סגן שר האוצר מיקי לוי.

נחמן שי: בבקשה.

יעקב מרגי: "אנו באנו ארצה לבנות ולהיבנות בה".

יוני שטבון: ש"ס רוצה להיות ציונית.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, שר האוצר פעל בשבועיים האחרונים למצוא פתרון למצוקה האמיתית שנוצרה עם ההחלטה על סגירת מפעל "מגבות ערד".

מיקי לוי: הרי אם הוא לא היה פועל, הייתם עומדים כאן ואומרים: הוא לא פעל.

מיקי לוי: גם אם הוא פעל.

מיקי לוי: לדידנו, הפתרון לא מצוי בתמיכה כלכלית במפעלים שאין להם – – –

רק אחרי שמאיר התקשר אליו.

מיקי לוי: זה נהדר, שיתוף הפעולה בין שר הרווחה לשר האוצר מבורך לחלוטין.

מיקי לוי: הפתרון מצוי בפיתוח תעשייה בת-קיימא ובעידוד חברות להקים מפעלים דווקא בפריפריה, ואנחנו תומכים בכך.

מיקי לוי: כפי שציין שר האוצר, הוא בא בדברים עם מנכ"ל חברת "אסם" כדי לפעול להקמת מפעל של חברה זו בערד, שיוכל לקלוט את מפוטרי מפעל "מגבות ערד", גם במחיר של מענק הקמה למפעל החדש שיקום.

מיקי לוי: לפי ההתחייבות שניתנה, לא יהיו פיטורין במפעל אחר של "אסם" כדי להקים את המפעל החדש בערד.

מיקי לוי: חד-משמעית: לא יהיו מפוטרים של "אסם" על חשבון הקמת המפעל החדש.

מיקי לוי: במקביל, שירות התעסוקה קיים ביום ראשון יריד – – –

יוני שטבון: מה זה מפוטרים?

יוני שטבון: מפוטרים הכוונה שיעברו מקריית-מלאכי לערד?

מיקי לוי: יש התחייבות שאם – בהגינותו כי רבה הפעם, חבר הכנסת אשר אמר שהמפעל בקריית-מלאכי היה אמור להיסגר – יש לנו התחייבות של מנכ"ל "אסם":

מיקי לוי: מי שיפוטר – אף-על-פי שהיה מתוכנן – מהמפעל בקריית-מלאכי, ייקלט באחד המפעלים האחרים של "אסם".

מיקי לוי: לא יהיו מפוטרים בקריית-מלאכי ממפעלי "אסם".

מיקי לוי: חד-משמעית.

יואב בן צור: כן, אבל הם יצטרכו להשתלם – – –

מיקי לוי: במקביל, שירות התעסוקה קיים ביום ראשון יריד מעסיקים גדול בערד, לצורך סיוע בהשמת מפוטרי "מגבות ערד" בעבודה.

מיקי לוי: במסגרת היריד הגיעו 12 מעסיקים והציעו בסך הכול 550 משרות פנויות, שאפשר לאייש באופן מיידי, לכל דורש.

מיקי לוי: בין המעסיקים מלונות "ישרוטל", מפעל "סודה-סטרים", "בזק און-ליין", מפעל מגנזיום בבאר-שבע ועוד.

מיקי לוי: כפי שאפשר לראות, יש היצע משרות פנויות שאמור לתת מענה לכלל עובדי המפעל שמעוניינים למצוא עבודה חדשה.

איך אתה אומר את זה ככה?

אתה הרי יודע שזה לא נכון.

הציעו להם לשטוף כלים במלון; אמרה את זה אחת העובדות.

כמה אנשים הגיעו ביריד הזה לעבודה מסודרת?

מיקי לוי: ב"בזק און-ליין" – – –

למי אתם מסמאים את העיניים?

מיקי לוי: כל עבודה מוצעת היא עבודה שמכבדת את בעליה; הן בפינוי אשפה, הן בשטיפת רצפות.

מיקי לוי: ואני בא מהמקום הזה.

מיקי לוי: אני בא משם.

פתרת את בעיות – – –

מיקי לוי: אני בא משם, אז אל תספר לי סיפורים.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, הממשלה מפעילה מגוון רחב של כלים להכשרות ולהסבות מקצועיות.

מיקי לוי: בין היתר – ואני יכול להגיד לך מידיעה אישית, כי, לצערי, אני חתמתי על תוספת של עובדים זרים לעיר הבה"דים בנגב, ואנחנו מסיעים מכל רחבי הארץ בעלי מקצוע – יש חוסר בבעלי מקצוע למקצועות הרטובים – אני אסביר לך מה זה: מטייחים ועד רצפים; יש חוסר בבעלי מקצוע כגון טכנאי חשמל, טכנאי מיזוג אוויר ועוד ועוד, ואין לנו שם.

מיקי לוי: אנחנו שמנו במשרד הכלכלה כ-300 מיליון שקל להסבות מקצועיות, שאנחנו לא מצליחים לאייש, לצערי; לא מצליחים, ואנחנו חייבים להמשיך להתאמץ לעשות את זה.

מיקי לוי: והשכר בעיר הבה"דים, בכל הבנייה, הוא שכר גבוה יחסית אפילו למרכז הארץ.

מיקי לוי: כחלק מהסיכום התקציבי לשנת 2015 עם משרד הכלכלה – חבר הכנסת שטבון, עובדים, כן, יחד – סוכם על תוספת משמעותית להרחבת מערכת ההכשרה וההסבה המקצועית, אותה מערכת שדיברתי עליה כרגע, אשר תיתן מענה בין היתר למקרים כאלה.

מיקי לוי: אין שום סיבה שבמדינת ישראל יהיו כ-80,000 עובדים זרים.

מיקי לוי: אין שום סיבה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, בחודש ממוצע מפוטרים כ-12,000 עובדים – מצעֵר – ונקלטים בעבודה בממוצע – מכיוון שחלק מהמפוטרים הם ממקצועות עבודה עונתיים – נקלטים בין 15,000 ל-20,000 עובדים חדשים.

מיקי לוי: זוהי המחזוריות ב-15-10 השנים האחרונות.

מיקי לוי: היא לא נולדה אתמול.

מיקי לוי: כך שסגירתו של מפעל המגבות בערד היא אירוע באמת מצער, נוגע ללב, יוצר מצוקה שחייבים לטפל בה, אך בוודאי לא אירוע מקרו ששונה מהותית מעשרות אירועים דומים שמתרחשים מדי חודש ונפתרים באמצעות הביקוש הקיים לעובדים במשק.

– – –

מיקי לוי: לסיום, חשוב גם לומר שאנחנו נמצאים – ולכן בערד נמצא פתרון – בשיעור אבטלה שנע סביב 6%; פעם הוא יורד, ל-5.4%–5.6%, ופעם הוא עולה ל-6.2%.

מיקי לוי: זה השיעור הנמוך ביותר בעשרות השנים האחרונות, והוא נתון טוב בפני עצמו, ודאי וודאי בהשוואה לעולם.

מיקי לוי: תודה רבה.

נחמן שי: מה ההצעה, אדוני סגן השר?

נחמן שי: אתה משאיר את זה לשיפוט – להחלטת חברי הכנסת.

מיקי לוי: אני משאיר את זה לשיקולם של חברי הכנסת.

מיקי לוי: אני פתוח לכל הצעה.

מיקי לוי: מכיוון שאנחנו עושים כל כך הרבה מאמצים, לא נראה לי שחברי הכנסת הנכבדים יסתפקו בתשובה שלי, וודאי ודאי ירצו להעביר את זה לאחת הוועדות, אז אני פתוח להצעות.

זו אותה תשובה כל פעם – – –

נחמן שי: אז אנחנו נקיים הצבעה – להעביר לוועדה או לא להעביר.

נחמן שי: מי שחושב שצריך להעביר לוועדה יצביע בעד, מי שחושב לא להעביר לוועדה יצביע נגד.

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: הצבעה.

נחמן שי: מי שבעד – בעד העברה לוועדה.

נחמן שי: נגד – נגד העברה לוועדה.

נחמן שי: בבקשה להצביע.

נחמן שי: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

נחמן שי: שמונה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נחמן שי: ועדת הכלכלה בסדר?

נחמן שי: מקובל על כולם?

נחמן שי: כן.

נחמן שי: כלכלה?

מיקי לוי: כן.

נחמן שי: כלכלה.

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: הנושא עובר לוועדת הכלכלה.

נחמן שי: לפני תום – אני רוצה לבקש מסגן מזכירת הכנסת נאזם בדר למסור הודעה.

נחמן שי: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 67), התשע"ה–2014, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון; הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון מס' 12), התשע"ה–2014, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאזם בדר: תודה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: תם סדר-היום.

נחמן שי: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ב בחשוון התשע"ה, 5 בנובמבר 2014, בשעה 11:00.

נחמן שי: ישיבה זו נעולה.