ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 171, 2014-11-03 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י' בחשוון תשע"ה, 3 בנובמבר 2014.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

ירדנה מלר-הורוביץ: החל בהצעת חוק פ/2837/19 וכלה בהצעת חוק פ/2849/19 – הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון – דחיית חובת התאגוד ברשויות המקומיות שאין להן תאגיד), התשע"ה–2014, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק פיקוח על רווחי שיווק בתוצרת חקלאית, התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת זבולון כלפה, איציק שמולי, עמר בר-לב, יעקב מרגי, משה גפני, עדי קול, איילת שקד, יפעת קריב ועליזה לביא; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – נבחר ציבור שהורשע בעבירה שיש עמה קלון), מאת חברי הכנסת משה מזרחי ומיקי רוזנטל; הצעת חוק הודעה למועמד לעבודה (קבלה או אי-קבלה לעבודה), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת אלכס מילר, גילה גמליאל, יריב לוין, רוברט אילטוב, שמעון אוחיון, דוד צור, יואל רזבוזוב, דב חנין, תמר זנדברג, אברהם מיכאלי ויוני שטבון; הצעת חוק השידור הציבורי (תיקון – שידורים בשפה הערבית), התשע"ה–2014, מאת חבר הכנסת עיסאווי פריג'; הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון – הארכת תקופת ההתיישנות לביטוח חיים), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת פנינה תמנו-שטה, מיכל רוזין, נחמן שי, רינה פרנקל, דב ליפמן, עפו אגבאריה, איתן כבל, ניצן הורוביץ, דב חנין, מירי רגב ושמעון אוחיון; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – הגנה על סמכויות בית-המשפט העליון), מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, עיסאווי פריג' ותמר זנדברג; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (מועצות דתיות – בחירות), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, רות קלדרון, איתן כבל, דב ליפמן ודוד צור; הצעת חוק איסור הונאה בכשרות (תיקון – קיצור תקופת ההכרעה בערר), התשע"ה–2014, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון – חשד להפרת טוהר הבחינות), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת שמעון אוחיון, רוברט אילטוב וחמד עמאר; הצעת חוק עידוד הצלת מזון, התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, אורלי לוי אבקסיס ויחיאל חיליק בר; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – תוספת שנתית לסל שירותי הבריאות), התשע"ה–2014,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, גילה גמליאל, חיים כץ, אילן גילאון, שולי מועלם-רפאלי, יעקב מרגי, דוד אזולאי, אברהם מיכאלי, אורי מקלב, מיקי רוזנטל, איתן כבל, משה מזרחי, זהבה גלאון, מיכל רוזין, דב חנין ואיציק שמולי; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (אישור זיכוי מס), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן, משה גפני, עפר שלח, בועז טופורובסקי, שלי יחימוביץ, חמד עמאר, סתיו שפיר, גילה גמליאל, מאיר שטרית, אראל מרגלית, דוד צור, שמעון סולומון, עדי קול, יואל רזבוזוב, זבולון כלפה, זהבה גלאון ומנחם אליעזר מוזס.

ירדנה מלר-הורוביץ: מזכר בדבר שיתוף פעולה בין משרד הכלכלה של מדינת ישראל לבין משרד הכלכלה, המסחר והתעשייה של יפן.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי חבר הכנסת יחיאל חיליק בר ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – פקיעת כהונה בשל תמיכה במאבק מזוין נגד מדינת ישראל), פ/2696/19.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: השפל העמוק ביחסי ישראל–ארצות-הברית;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: דוח יוניסף מטיח כתב-אישום חברתי חמור בממשלה: 35% מילדי ישראל חיים בעוני – היחס לילדים העניים כמו בגרועות שבמדינות;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסדרת הצעות אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן: השפל העמוק ביחסי ישראל–ארצות-הברית, מטעם סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: מי שיציג את ההצעה הוא חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, איפה השר שלי, השר לענייני גמלאים?

נחמן שי: אני שמח שהממשלה שיגרה שר שמתאים לדובר.

אורי אורבך: לא, נידבתי את עצמי, אני בהתנדבות.

נחמן שי: אה, בהתנדבות – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה ראית את כל הקמפיינים שלו, שהגמלאים צריכים להתנדב?

נחמן שי: לגמרי, אז הוא התנדב.

יולי יואל אדלשטיין: אז הוא נאה דורש נאה מקיים.

נחמן שי: אז זה שני בשלייקעס.

נחמן שי: שני בשלייקעס.

אורי אורבך: – – –

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מאוד אשמח לדעת מה קרה, אם אתה יכול לומר לי, למדינת ישראל.

נחמן שי: מה קרה למנהיגים שלה so called, שנושכים את היד שמאכילה אותם?

נחמן שי: מה קרה להם שהם בועטים בדלי הזה של החלב, כמובן לאחר שהתמלא?

נחמן שי: איזה מין רוח רעה נכנסה בשרי ישראל ובראש הממשלה עצמו?

נחמן שי: אני רוצה לתת לכם מבחר קטן, מקרי, מהדברים שנאמרו רק בעת האחרונה, שמדברים בעד עצמם, או לרעתנו.

נחמן שי: אומר שר השיכון אורי אריאל: האמריקנים הוכיחו בשנים האחרונות בורות וחוסר הבנה מוחלט בכל הנוגע למזרח התיכון, כפי שראינו בשורה של טעויות בהתנהלותם בסוריה, מצרים ולוב.

נחמן שי: שר הביטחון, האיש שמופקד על מערכת הביטחון, אולי האיש שיודע הכי טוב כמה ארצות-הברית חשובה וחיונית למדינת ישראל, אומר על מזכיר המדינה: הוא משיחי ואובססיבי, שייקח נובל, פרס נובל, וילך מפה; הוא פועל – אומר השר יעלון, שר הביטחון – הוא פועל מתוך אובססיה לא מובנת ותחושה משיחית.

נחמן שי: הוא לא יכול ללמד אותי מהו העימות עם הפלסטינים.

נחמן שי: מקום אחר, אותו יעלון, שכנראה יש לו הרבה מה להגיד על האמריקנים, וזה קורה תוך כדי הדיונים על קבלת סכום נוסף לבניית סוללות של "כיפת ברזל"; זה קורה תוך כדי הדיונים – כשארצות-הברית מוכנה להקציב לישראל עוד מיליארדים של דולרים כדי לרכוש עוד טייסת אחת של מטוס 35-F, שהוא כנראה פלטפורמת הלחימה המתקדמת ביותר בעולם; תוך כדי הוא אומר:

נחמן שי: המערב מפגין בורות ביחסו לערבים.

נחמן שי: מה זה המערב, כשאתה אומר את זה בוושינגטון לעיתון "וושינגטון פוסט", אם לא ארצות-הברית?

נחמן שי: וחוזר עוד הפעם על אותו "משיחי ואובססיבי".

נחמן שי: יוצא שר הביטחון לארצות-הברית, בא לבירת המדינה הזאת שתומכת בנו כפי שאף מדינה לא תמכה – ואני חושש לומר גם לא תתמוך – בהיסטוריה שלנו, ושם הוא מסביר לאמריקנים איפה הם טועים.

נחמן שי: שר הכלכלה בנט הוא גם כן מומחה ידוע ליחסי ארצות-הברית, אז הוא תוקף את השר קרי על ההצהרה המסוימת שהוא השמיע.

נחמן שי: הוא מלמד אותו: הקביעה – הוא מאשים אותו שהוא קבע שהסכסוך הישראלי–פלסטיני מחזק את "דאעש" – היא למעשה עידוד הטרור האסלאמי.

נחמן שי: אז הוא אומר בעצם שקרי מעודד את הטרור האסלאמי, וגם כשמתקנת אותו דוברת מחלקת המדינה ואומרת: השר ההוא לא הבין, לא הבין מה שקרי אמר, בנט עדיין מתעקש.

נחמן שי: הוא כנראה מבין יותר טוב מקרי מה הוא אמר.

נחמן שי: ועוד הפעם, אריאל, חברנו הקודם, אומר בעניין ארצות-הברית לפני שנתיים: לא צריך לחכות שימותו עוד עשרות-אלפי ילדים כדי להתערב בנעשה בסוריה.

נחמן שי: כשאתה זורק גז על אוכלוסייה, פירושו שאתה יודע שאתה הולך לרצוח אלפי נשים, ילדים וכו'.

נחמן שי: הוא תובע מאובמה והוא תובע מארצות-הברית להתערב – ואותה ארצות-הברית ואותו אובמה, בדרך של הידברות, יחד עם רוסיה ועם מדינות אחרות, מצליחה לפרק את סוריה מנשקה הכימי, דבר שמדינת ישראל לא חלמה עליו אפילו; לא חלמה שמאות, אולי אלפי, טונות של נשק לחימה כימי, אולי ביולוגי, שסוריה צברה – ארצות-הברית מחסלת את זה.

נחמן שי: אבל לשר אורי אריאל יש טענות.

נחמן שי: אז באמת, אל מי אנחנו באים בטענות כשהאמריקנים מעליבים את ראש הממשלה שלנו?

נחמן שי: ושיהיה ברור לבית הזה: אף אחד לא תומך במילות הגנאי המכוערות שהשמיעו אותם גורמים בבית הלבן.

נחמן שי: אני לפחות לא, אני מניח שגם לא יושב-ראש המפלגה שלי, ואני מניח שגם הבית הזה, ברובו הגדול, לא חושב שראש הממשלה הוא פחדן, או שראש הממשלה הוא סרבן – נו, סרבן, אולי – ריאקציונר, אטום, רברבן, רעשני, נאד נפוח, והגרוע מכול – חולה בתסמונת אספרגר, שזה להעליב בכלל אנשים שחולים בתסמונת הזאת; זה ממש לא שם גנאי שהייתי משתמש בו.

נחמן שי: אבל מה אנחנו צריכים ללמוד פה, אדוני היושב-ראש?

נחמן שי: מה אנחנו צריכים ללמוד פה?

נחמן שי: – שרוח רעה מנשבת ביחסי ישראל–ארצות-הברית.

נחמן שי: רוח רעה.

נחמן שי: כי כשנשמעים דברים כאלה מוושינגטון, יש להם איזשהו בסיס.

נחמן שי: הם אומרים משהו; הם אומרים שארצות-הברית מאוכזבת מיחסה של מדינת ישראל אליה.

נחמן שי: לא שארצות-הברית לא תתקיים מחר בבוקר, לא שהיא תיפול, לא שהיא תאבד את מעמדה, לא שהיא לא תהיה הכלכלה הגדולה בעולם והחזקה עדיין, עם הסינים, לא שהיא תאבד את הטכנולוגיה שלה; היא עדיין תהיה רחוק וגבוה מעל כל מדינות העולם, עם מגבלות, כמו שיש תמיד ל-superpowers, אבל אנחנו מרשים לעצמנו ביחסים בינינו לבינם להשתלח בהם, להעליב אותם, ללמד אותם, לצלוף בהם.

נחמן שי: התבלבלנו, אדוני היושב-ראש, התבלבלנו מי הפיל ומי יושב על חדק הפיל.

נחמן שי: אני לא מזלזל בכוחה של מדינת ישראל, אני יודע אותו, אני מכיר אותו, אני מכבד אותו, אני חושב שאנחנו גם נכס.

נחמן שי: אבל גם נכס, אסטרטגי או אחר, שיש לארצות-הברית או לעולם המערבי אצלנו, גם הנכס הזה צריך לדעת את מקומו בעולם.

נחמן שי: גם הוא צריך להבין שהוא לא כול-יכול, בכל מצב ובכל מקום, כולל במלחמה הזאת שהייתה לנו עכשיו בעזה; וגם היא לימדה אותנו משהו על מגבלות הכוח, שלא נשתכר יותר מדי מהכוח שלנו.

נחמן שי: עכשיו עומדות לבוא, מסבירים לי, בחירות בארצות-הברית, מחר, ואולי הדמוקרטים יאבדו את הרוב שיש להם בסנאט, וזאת התפתחות מאוד חשובה מבחינת ענייני הפנים של ארצות-הברית.

נחמן שי: אבל מדינת ישראל לא צריכה להזיז אפילו את הקצה של האף שלה בנושאים הפנימיים של ארצות-הברית, כי אצלנו הכול היה בנוי תמיד על הסכמה רחבה עם שתי המפלגות בארצות-הברית.

נחמן שי: לא הבטנו לא ימינה, תרתי משמע, ולא שמאלה, ואמרנו: יש ידידות בינינו לבין ארצות-הברית, יש ערכים משותפים, יש אינטרסים, בוא נעמיק את שני היסודות האלה ובאמת נבנה מערכת יחסים שלמה, בריאה, יציבה, מתמשכת בינינו לבין ארצות-הברית.

נחמן שי: כשמישהו מריח, מכל מיני סיבות, חלקן רכילותיות וחלקן כנראה אמיתיות, שלראש הממשלה יש עניין בניצחונם של הרפובליקאים, אנחנו מהמרים, תרתי משמע.

נחמן שי: ויש למילה הימור בהקשר הזה גם כן איזשהו קשר למישהו שעוסק בהימורים או בתעשיית ההימורים.

ניצן הורוביץ: זה כבר היה בבחירות האחרונות לנשיאות.

נחמן שי: זה כבר היה בבחירות לנשיאות; תומכו של ראש הממשלה היה מעורב עד למעלה מראשו בבחירות בארצות-הברית.

נחמן שי: זכותו, הוא אזרח אמריקני; הוא רשאי לתרום, הוא רשאי לנקוט עמדה.

נחמן שי: הוא – רשאי; ראש הממשלה – לא רשאי, כי הוא מסכן בזה בסיס מוצק, ממש יסוד מוצק ביחסי ישראל–ארצות-הברית.

נחמן שי: ואני אגיד לכם משהו: ינצחו הרפובליקאים, ינצחו הדמוקרטים, זה ממש לא מעניין אותי.

נחמן שי: אנחנו צריכים לפקוח עין גדולה על כל מה שקורה בזירה הפוליטית ולצבור לנו ידידים, אין לנו את הלוקסוס הזה שאנחנו יכולים לבחור לנו איזה מפלגה אנחנו רוצים ואיזה מנהיגים בתוך אותה מפלגה.

נחמן שי: אנחנו צריכים את אמריקה כולה מאחורינו – גם המנהיגות הפוליטית, גם המנהיגות החברתית, גם המנהיגות התרבותית, גם המנהיגות הכלכלית; את כולם אנחנו צריכים לידנו.

נחמן שי: אנחנו צריכים הסכמה בארצות-הברית – של תמיכה.

נחמן שי: ברגע שאנחנו רומזים שיש לנו עניין בהצלחתו של צד אחד ובכישלונו של צד אחר, אנחנו חוטאים חטא כבד.

נחמן שי: וכל מי שמכיר את ההיסטוריה של יחסי ישראל–ארצות-הברית יודע שתמיד אמירות כאלה, מחוות כאלה, זכו בסופו של דבר לגינוי, ויותר מאשר מדינת ישראל הרוויחה, היא הפסידה בהן.

נחמן שי: גם המחשבה שקונגרס רפובליקני ילך עם ישראל, במחילה, זה קשקוש.

נחמן שי: כי אם באמת יקרה מה שיקרה והחל מיום רביעי בבוקר שני בתי-הנבחרים יהיו נתונים לשליטה רפובליקנית – יכול להיות, זו זכותם, ככה הם בוחרים, האמריקנים – הנשיא אובמה יהיה האדם המשוחרר ביותר עלי אדמות, כבר לא יהיה לו מה להפסיד.

נחמן שי: אותי תמיד מפחידים האנשים שאין להם מה להפסיד, בייחוד כשקוראים להם ברק אובמה ויש להם הסמכויות הרבות ביותר שיש למנהיג בעולם המערבי.

נחמן שי: הוא יוכל לעשות מה שהוא רוצה.

נחמן שי: ובענייני חוץ, אני אומר לראש הממשלה בנימין נתניהו, הוא יודע – נתניהו יודע היטב – שנשיא, כשזה בא למדיניות חוץ, הקונגרס לא מתערב לו; כמעט לא מתערב לו, נותן לו חופש פעולה מוחלט.

נחמן שי: הוא יתעסק בהרבה ענייני פנים, שם יגבילו אותו, יסיטו אותו, יובילו אותו – זה לא מעניין כרגע ואנחנו לא מתערבים בזה.

נחמן שי: אבל כשזה בא לענייני חוץ, אני מציע להאזין היטב לקולות שיוצאים מהבית הלבן ומקרבתו של הנשיא, כי אם יקרה מה שעשוי לקרות, עלול לקרות, אנחנו עלולים, עשויים, לקבל נשיא אחר לגמרי בבית הלבן; מה שמסביר את השטות המוחלטת, את הטעות החמורה, שעשו ועושים שרים בממשלת ישראל כשהם משתלחים בנשיא ארצות-הברית, כשהם משתלחים במזכיר המדינה שלה, כשהם מלמדים את אמריקה מה היא צריכה לעשות בעולם, לאיזה דרך היא צריכה ללכת, והם גם מלמדים אותה מהו המזרח התיכון ואיך לא להיות נאיביים.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

נחמן שי: על סדר-היום עומדים – אני רק רוצה להזכיר – גם הדיון הקרוב במועצת הביטחון על ההצעה הפלסטינית, גם איראן; אנחנו צריכים את ארצות-הברית.

נחמן שי: וממשלת נתניהו, אדוני היושב-ראש, כורתת את הענף שהיא יושבת עליו.

נחמן שי: על זה אני לא כל כך מצטער, אבל בדרך הזאת היא גם מפילה את העץ כולו, ואנחנו יושבים על העץ הזה.

נחמן שי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת משה גפני לנמק את הצעת האי-אמון: ממשלה בלי ערכים ובלי דרך בענייני מדינה, ביטחון, חברה, דת וכלכלה, מטעם יהדות התורה – מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת מאיר פרוש.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, שמעתי היום שאמר הראשון לציון, הרב הראשי לישראל, שבאו אליו ואמרו לו שאם הרב סתיו יקבל היתר לגיור, ועוד איזה רב, הרב של אפרת – מוותרים על החלטת הממשלה.

משה גפני: זאת אומרת, כמו שצפינו כל הזמן, הכול מסחרה.

משה גפני: אף אחד, דרך אגב, לא הכחיש את זה.

יולי יואל אדלשטיין: עוד הפעם.

יולי יואל אדלשטיין: לא הבנתי.

אריה מכלוף דרעי: ר' משה, זה לא שהם מוותרים על החלטת הממשלה – הם מוותרים על החוק.

משה גפני: על החוק, על החוק אני מתכוון, הכול אותו דבר; אם הרב סתיו יקבל היתר לעשות את הגיורים, הם מוותרים על החוק.

משה גפני: נורא פשוט: מסחרה, ג'וב, זה הנושא.

משה גפני: יושבים פה חברי כנסת כאלה, שבלהט מדברים על הגיור, שצריך לקרב ולעשות – מה לקרב ולעשות?

משה גפני: פשוט הצביעות פה עולה לשמים.

משה גפני: הרי מי עוסק היום בגיור במדינת ישראל?

משה גפני: הציונות הדתית.

משה גפני: מי זה רשות הגיור?

משה גפני: מי?

משה גפני: החרדים של מאה-שערים?

משה גפני: מי אחראי לזה?

משה גפני: הציונות הדתית.

משה גפני: מאור פנים הם מבקשים.

משה גפני: מבקשים לקעקע את כל הנושא של יהדות, זה הנושא, אבל לא הראשון – הראשון זה הג'ובים.

משה גפני: לתת לרב סתיו ג'וב.

משה גפני: זה מה – הוא לא הצליח, מסכן, להיבחר לרב ראשי.

משה גפני: אז זה הנושא.

משה גפני: הגיור נמצא אצל הציונות הדתית, אדוני יושב-ראש הכנסת.

משה גפני: אל מי הם באים בטענות שלא מגיירים?

משה גפני: נניח לעניין הזה, אנחנו עוד נעשה מחאות גדולות על הנושא של הגיור, מפני שזו בבת-עינו של העם היהודי.

משה גפני: יש אנשים שלפי דעתי, כאלה שהיו בעד, לא ישנים בלילה עם הנושא הזה.

משה גפני: אני מעריך ככה; לא שאני חושב שהמצפון שלהם עובד.

משה גפני: המשמעות של העניין זה נזק בל-יתואר לילדים של המתגיירים האלה, מפני שהם יהפכו להיות משהו סוג ג', ד', ה'.

משה גפני: הרי כל אחד שירצה קשר עם יהודי, אז הוא יבדוק: אם הוא התגייר שם אצל הרב של עין-כמונים, שבנט יחד עם ציפי לבני סידר שהוא יגייר, אז לא יתייחסו אליו כמו אל יהודי, ואותו ילד יבוא בטענות.

משה גפני: ואני שמעתי גרים, שמעתי ב"קול ישראל" שמדברים כאלה שמתגיירים, שאומרים: אנחנו יודעים שצריך לעבור את כל התהליך הזה, אנחנו לא חושבים שאפשר להיות יהודי ככה חאפ-לאפ באיזה גיור אינסטנט.

משה גפני: והכי יפה – שאנחנו אשמים.

משה גפני: הגיור אצלם.

משה גפני: אנחנו נדבר עוד על העניין הזה.

משה גפני: עכשיו אני מגיש את האי-אמון יחד עם סיעת מרצ, על הנושא הזה של ערכים ומדינה – שורה ארוכה – – –

אריה מכלוף דרעי: עד עכשיו זה לא היה בשם מרצ?

משה גפני: גם בשם מרצ.

משה גפני: גם מרצ נגד צביעות.

יולי יואל אדלשטיין: דווקא היית צריך להעריך את היושר הפנימי של חבר הכנסת גפני; הוא שם קו ברור: מעכשיו זה יהיה יחד עם סיעת מרצ.

אריה מכלוף דרעי: – – –

משה גפני: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, לחזור לעניין של – כמה דברים.

משה גפני: קמה מפלגה.

משה גפני: ערב הבחירות היא דיברה דברים מאוד ערבים לאוזן: עבודה.

משה גפני: צריך עבודה, צריך לעבוד; צריך מפעלים.

משה גפני: והססמה הכי טובה הייתה "איפה הכסף?

משה גפני: " נכון, אני הזדהיתי עם העניין הזה, איפה הכסף?

משה גפני: ועבודה?

משה גפני: אני, כשהייתי בקדנציה הקודמת, בקואליציה הקודמת, כש"פרי הגליל" עמד להיסגר נסעתי לשם עם ועדת הכספים.

משה גפני: הממשלה לא רצתה לתת כסף, היא טענה שזה לא עומד בקריטריונים.

משה גפני: אז עצרתי את הכול, ו"פרי הגליל" ממשיך לעבוד וגדל.

משה גפני: ישבתי על נעלי "בריל", 110 עובדים.

משה גפני: לא נתתי בשום פנים ואופן שהמפעל ייסגר; המפעל לא נסגר.

משה גפני: עכשיו הוא נסגר.

משה גפני: העבודה של יש עתיד: "נגב טקסטיל" בשדרות – המפעל נסגר; "מגבות ערד" – נסגר.

מאיר כהן: מה זה שייך – – –?

משה גפני: לא שייך, לא שייך, אני מדבר עכשיו על "איפה הכסף?

משה גפני: " הולך שר האוצר, תקשורתן בין-לאומי, חבל על הזמן – אם מישהו רוצה, מכיוון שבבחירות הבאות לא תהיה לו עבודה, אני מציע לקחת אותו בתור יחצן, הוא יודע לדבר יפה בתקשורת – הוא בא ואומר, אחרי שאנחנו מדברים על ערד, שערד שוקעת, הוא מעביר את מפעל "אסם", מפעל חדש, לערד.

משה גפני: מה אני אגיד לכם?

משה גפני: אני התחלתי – – –

אמנון כהן: לאיזו עיר?

אמנון כהן: לאיזו עיר?

משה גפני: רגע, רגע, לערד.

משה גפני: אני התחלתי לחזור בתשובה לגביו.

משה גפני: שמעתי את זה ברדיו.

משה גפני: כל הכבוד, מביא מפעל לערד ונותן להם קרוב ל-50, 48 מיליון שקל מענק.

משה גפני: "אסם", מפעל גדול.

משה גפני: לילה לבן, אמרו ברדיו, עבר עליו.

משה גפני: "לילה לבן" לא כל כך הבנתי – –

אריה מכלוף דרעי: – – – שהוא חייב – – –

משה גפני: – – עד שהתברר שהאיש שיחק "מונופול" עם עצמו.

משה גפני: לקח מפעל מעיר פיתוח, מהפריפריה, מקריית-מלאכי, שעובדים שם אנשים קשי-יום – – –

אריה מכלוף דרעי: מוכת אבטלה.

אראל מרגלית: 250 איש – – –

משה גפני: מה?

אריה מכלוף דרעי: מוכת אבטלה.

משה גפני: מוכת אבטלה, קריית-מלאכי; לקח משם את מפעל "אסם", מעביר אותו לערד, נותן לו קרוב ל-50 מיליון שקל, ודן פרופר עושה עליו סיבוב.

אראל מרגלית: "מונופול".

משה גפני: "מונופול" עם עצמו.

אראל מרגלית: לא לשחקן של – – –

משה גפני: אראל, לא ייאמן שאדם מעל גיל 18 עושה כזה דבר, לא ייאמן.

משה גפני: מילא ילד.

אראל מרגלית: סנטה קלאוס.

משה גפני: לא, נותנים לו בגן, נותנים לו, אני יודע, לשחק ב"מונופול" – בסדר.

משה גפני: אדם מעל גיל 18, נדמה לי שאפילו זקן יש לו היום.

משה גפני: לא ייאמן, הוא לוקח את המפעל מקריית-מלאכי ומעביר אותו לערד.

אראל מרגלית: עם הכסף שלנו.

משה גפני: עם הכסף שלנו.

משה גפני: זה הנושא של עבודה שהוא דיבר על זה כל הזמן.

משה גפני: מפעלים נסגרים, הכול מתמוטט; מה שהוא חושב שהוא מציל עושה נזק במקום אחר.

משה גפני: זה נראה כאילו הקדוש-ברוך-הוא נלחם נגדו.

משה גפני: אז התחלתי להסתכל מה הוא עשה באותו זמן.

משה גפני: מה, לבן-אדם אין שכל?

משה גפני: מה, הוא בכל אופן אדם, שר אוצר.

משה גפני: הוא עסק בכסף כל הזמן – כל הזמן אני מתכוון בשנה וחצי האלה.

משה גפני: ואז ראיתי מה הוא עשה עם הכסף:

משה גפני: אני מסתכל בעיתון – – –

אריה מכלוף דרעי: נא לציין שזה עיתון "המודיע".

משה גפני: "המודיע", נכון.

משה גפני: אבל זה גם היה ב"יתד נאמן" וגם היה בכל העיתונים.

אריה מכלוף דרעי: נא לציין שזה עיתון "המודיע".

משה גפני: כל הכבוד.

משה גפני: העובדות הן עובדות ברורות: 443,000 שקל מסיבת פורים במשרד האוצר.

ישראל אייכלר: כמה?

ישראל אייכלר: כמה?

משה גפני: אתם יודעים כמה דמי אבטלה אפשר לשלם עם 443,000 השקל?

ישראל אייכלר: כמה עלתה המסיבה?

משה גפני: 443,000 שקלים, מסיבת פורים במשרד האוצר.

משה גפני: אצלם הכול פורים.

משה גפני: לקחת מפעל מקריית-מלאכי ולהעביר אותו לערד זה לא פורים?

נחמן שי: שם כל יום זה פורים.

קריאות: – – –

משה גפני: בסדר.

משה גפני: 950,000 שקל עבור אירוח, כיבודים, במשרד החינוך.

משה גפני: 950,000 שקל כיבודים במשרד החינוך.

קריאה: – – –

משה גפני: מה זה אומר לעובד ב"נגב טקסטיל" בשדרות שנמצא בבית מובטל?

משה גפני: מה זה אומר לו?

החרדים גנבים.

משה גפני: עזוב אותם.

משה גפני: 150,000 עבור חוט לבן במשרד האוצר – לא יודע מה זה.

אראל מרגלית: זה התחפושות, זה המסיבה.

משה גפני: לא, לא יודע.

משה גפני: אני לא יודע מה זה, אני לא יודע מה זה.

משה גפני: אחרי זה 500,000 שקל עבור טיסות, 202,000 שקל – – –

באסל גטאס: רגע, מי יענה בשם הממשלה?

מנחם אליעזר מוזס: 228,000 שקל – – –

משה גפני: אין לי יכולת, אין לי יכולת, אין לי יכולת לקרוא את הכול, אלא אם כן – זה מאוד מעניין – אדוני יושב-ראש הכנסת יאפשר לי עוד עשר דקות לקרוא את הרשימה.

משה גפני: אבל אם לא, אז אני עוזב את הרשימה.

מה עם החוט?

יולי יואל אדלשטיין: התייעצתי עם עורך "המודיע".

יולי יואל אדלשטיין: הוא רוצה שכולם יקנו את העיתון, הוא לא מרשה לך לקרוא את כל הרשימה.

משה גפני: לא חשוב, בסדר.

משה גפני: אבל זה נמצא בכל העיתונים.

משה גפני: ובאמת אני מודה לאכסניה שזה "המודיע", וטוב שהרב דרעי הזכיר לי את זה.

משה גפני: אבל זה בכל העיתונים, בכל העיתונות החרדית, בעיתונות הכללית.

משה גפני: זה בסדר גמור.

מנחם אליעזר מוזס: – – – גם של – – –?

משה גפני: צחוק צחוק.

משה גפני: צחוק צחוק.

משה גפני: הגיעה פוליטיקה חדשה.

משה גפני: חבר הכנסת אראל מרגלית, אני הייתי בפוליטיקה הישנה.

משה גפני: בחיים שלי – בחיים, והייתי יושב-ראש ועדת הכספים, עבר אצלי הרבה מאוד כסף, בסדרי גודל בלתי רגילים, נסעתי עם רכב רגיל של הכנסת.

משה גפני: מעולם לא – – –

מיקי רוזנטל: – – – מקרר באוטו?

משה גפני: למה אתה לוקח לי?

משה גפני: ידעת, אתה כבר מכיר אותי.

משה גפני: מעולם לא העליתי בדעתי, גם אם אני נוסע ל"צוק איתן" ואני הלך להיפגש עם חיילים ואני נוסע – המדינה קטנה.

משה גפני: אני אשים מקרר, פריג'ידר בלעז, באוטו?

משה גפני: לא עלה בדעתי דבר כזה.

משה גפני: איך אני אבוא לבני-ברק, לאברכים שם אני אבוא עם רכב עם פריג'ידר, איך?

משה גפני: וזה אותם אברכים, דרך אגב, שהוא קיצץ לילדים שלהם בלחם ובחלב.

משה גפני: אני יכול לבוא עם רכב עם פריג'ידר?

מיקי רוזנטל: תשמע, זה לא מצחיק.

מיקי רוזנטל: זה ממש לא מצחיק.

מיקי רוזנטל: זה עצוב, זה עצוב.

משה גפני: לא מצחיק.

משה גפני: אני עושה את זה – אתה יודע, במקום לבכות אז אני עושה את זה כך.

משה גפני: מאיפה הכסף הגדול הזה?

ניצן הורוביץ: – – – לך מים קרים, כך תוכל לשתות מים קרים.

משה גפני: מאה אחוז.

משה גפני: מאיפה – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יסיים, בבקשה.

משה גפני: כן, אני מסיים.

משה גפני: אתה לא נותן לי עוד עשר דקות לקרוא את הרשימה.

יולי יואל אדלשטיין: לא, אמרתי שעורך "המודיע" התקשר אלי וביקש – – –

משה גפני: בסדר, לא חשוב.

משה גפני: אבל אפשר לקחת את זה מכל עיתון אחר.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור, שיקנו גם עיתונים אחרים.

משה גפני: רבותי, אני מסיים ברצינות.

משה גפני: למעלה משנה וחצי עושים נזק לאזרחי המדינה.

משה גפני: הדיור עולה, מחירי המזון עולים, לא יורדים; האבטלה גואה – מבחינת זו שמפעלים בערי פיתוח ובפריפריה נסגרים, ולא עוסקים בזה בכלל – – –

אראל מרגלית: 60,000 עסקים קטנים ובינוניים נסגרים ב-2014 במדינת ישראל.

אראל מרגלית: 60,000.

משה גפני: נכון, נכון.

משה גפני: אני לא רוצה להגיד את כל הנתונים, אני מדבר על העיקרון מפני שאני חייב לסיים.

משה גפני: ומגיע פתאום שוס כזה שהאזרחים אומרים: אתם יודעים מה?

משה גפני: יאיר לפיד לא מבין בכלכלה אז סובלים, מה לעשות, יבואו ימים יותר טובים.

משה גפני: אבל כשהוא חוטף דבר כזה, כשהוא יושב ועושה מסיבת פורים בחצי מיליון שקל במשרד האוצר כשלי אין עבודה, כשאני לא יכול ללכת לקנות חלב במכולת מכיוון שהמחיר עולה, כשאני לא יכול לקנות דירה מפני שאף אחד לא טיפל בזה ומה שמטפלים מטפלים בצורה שלומיאלית עם מע"מ אפס שלא יועיל כלום?

משה גפני: וזה הפוליטיקה החדשה?

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: אני במקום יאיר לפיד, אחרי זה, הייתי היום מגיש מכתב התפטרות, לא רק מהממשלה – מהכנסת, כדי לשמור על כבודה של הכנסת.

משה גפני: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת אופיר אקוניס להשיב על שתי ההצעות.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: יש דרג ויש דרג.

אופיר אקוניס: שעל מפלגתו דיבר הרב גפני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני יעלה על הדוכן וישיב.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי הכנסת, ביקרתי היום בצהריים את יהודה גליק בבית-החולים "שערי צדק", הג'ינג'י האנרגטי עם הנשמה היהודית הגדולה שנאבק על חייו.

אופיר אקוניס: וכולנו, אני בטוח, אדוני היושב-ראש, מימין ומשמאל ומן המרכז, חילונים, דתיים, חרדים, כולנו תקווה שבימים הקרובים הוא יתאושש, יחזור להכרתו, ויחזור, אדוני היושב-ראש, לטייל ולסייר ולבנות אתנו את ארץ-ישראל.

אופיר אקוניס: יהודה גליק ליווה אותי ביום שלישי, 36 שעות לפני ניסיון ההתנקשות החולני, הטרוריסטי, הרצחני, האסלאמיסטי, בחייו, ביישוב שהוא כה גאה על הקמתו ועל ביצורו, עתניאל, שבו הוא גם מתגורר; וביחד, אדוני היושב-ראש, יצקנו מלט לבניית שני גני-ילדים.

אופיר אקוניס: גני-ילדים, אדוני היושב-ראש, הם הסמל המובהק ביותר להמשכיות, לשמחה, לדור צעיר אשר ימשיך ויתגורר בארץ יהודה, הארץ שממנה בא העם היהודי.

אופיר אקוניס: לשמחתי פגשתי גם את משפחתו של יהודה, אדוני היושב-ראש: לוחמים, קצינים בצבא, מיישבי הארץ בגוש-עציון, בעתניאל, ברחובות.

אופיר אקוניס: בעצם, אדוני, פגשתי היום את ארץ-ישראל היפה והטובה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, "אילו אמרו לנו שמחיר השלום הוא ויתור על ירושלים המאוחדת בריבונות ישראל, הייתי עונה: הבה נוותר על השלום" – משפט מדהים, משפט חזק מאוד, והוא לא נאמר, אדוני, על-ידי שום איש ימין קיצוני, אפילו לא על-ידי איש ימין.

אופיר אקוניס: המשפט הזה, חבר הכנסת שי – אני עונה על הצעת האי-אמון שלך מטעם סיעת העבודה – נאמר על-ידי – שמעת את הציטוט?

אופיר אקוניס: – ראש הממשלה יצחק רבין, עליו השלום, יושב-ראש מפלגת העבודה, שהשבוע נציין את השנה ה-19 להירצחו.

אופיר אקוניס: מעשה מתועב, ממעשי הפשע המתועבים שהתרחשו בתולדות המדינה.

אופיר אקוניס: אני שומע כאן את ממשיכי דרכו, חברי סיעתו, סיעת העבודה, ונדהם.

אופיר אקוניס: פשוט נדהם.

אופיר אקוניס: הביקורת הבלתי-פרופורציונלית על הממשלה בעקבות, אדוני היושב-ראש, החלטה על בנייה בירושלים.

אופיר אקוניס: יצחק רבין אומר שהוא מוותר על השלום בשביל ירושלים המאוחדת בריבונות ישראל.

אופיר אקוניס: האיש אשר עמד בראש המטה הכללי כאשר שבנו להר-הבית, לכותל המערבי.

אופיר אקוניס: אמר עוד מנהיג שלכם: "חזרנו אל הקדושים שבמקומותינו כדי לא להיפרד מהם לעולם".

אופיר אקוניס: את זה גם שכחתם?

אופיר אקוניס: הכול שכחתם.

אופיר אקוניס: הכול בשם השיח הרדוד, הפופוליסטי והנבוב; הריצה, האמוק לוויתורים על בירת ישראל זה 3,000 שנה.

אופיר אקוניס: עכשיו, אדוני, יש לי הודעה למליאת הכנסת ולחברי העבודה: אנחנו בנינו בירושלים, אנחנו בונים בירושלים ואנחנו נמשיך לבנות בירושלים המאוחדת, בירת העם היהודי 3,000 שנה.

אופיר אקוניס: אין לאיש, אין לאיש, חבר הכנסת שי, זכות לוותר על ירושלים – –

נחמן שי: רק לא אמרתי מילה על הבנייה בירושלים.

אופיר אקוניס: – – שהוכרזה בירת העם היהודי.

נחמן שי: רק לא אמרתי מילה על הבנייה בירושלים.

נחמן שי: אתה משיב לי בחטים ואני מדבר בשעורים.

אופיר אקוניס: אני אענה לך.

יצחק כהן: חוץ מהצהרות – – –

נחמן שי: אף אחד לא הזכיר את הבנייה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, העמדה האמריקנית – שמעתי אותך, חבר הכנסת שי, בנושא הוויכוח עם ארצות-הברית.

אופיר אקוניס: אתה, נדמה לי, שירתָּ בשגרירות ישראל בארצות-הברית.

אופיר אקוניס: שירות חשוב, ציוני, לאומי, פטריוטי, שאני בטוח שאתה גאה בו, בצדק.

נחמן שי: בימיו של השר משה ארנס.

אופיר אקוניס: בימיו של השר משה ארנס?

אופיר אקוניס: טוב, היה לך ללמוד מאחד הגדולים שבשרי הביטחון והחוץ שלנו.

נחמן שי: אני מסכים אתך.

אופיר אקוניס: ואתה יודע היטב – – –

באסל גטאס: כמה בניתם, כמה?

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: אתה, חבר הכנסת שי, אדוני היושב-ראש, יודע היטב, שבנושא הבנייה בירושלים, העמדה האמריקנית ידועה ועקבית – אגב, לזכותם ייאמר – מאז הכריעה ממשלתה של גולדה מאיר, עליה השלום, שעמדה בראש תנועתכם, לא בראש תנועתי – כמובן לה אתם בזים, היא אשמה בכול; זה דיון אחר.

אופיר אקוניס: כאשר היא החליטה להקים את רמת-אשכול, השכונה הראשונה בירושלים, אחרי ניצחוננו במלחמת ששת הימים, קיבלנו – אדוני היושב-ראש, לא תאמין – גינוי אמריקני.

אופיר אקוניס: לכל אורך השנים האמריקנים – ועל כך אנחנו חלוקים – מגנים כל בנייה בירושלים המאוחדת.

אופיר אקוניס: וכמו שהם עקביים, חבר הכנסת שי – ארצות-הברית של אמריקה – גם ממשלות ישראל עקביות, ממשלות הליכוד וממשלות העבודה.

אופיר אקוניס: בונים בירושלים.

אופיר אקוניס: כמובן, אדוני היושב-ראש, ובזה אני אסיים, על כך חבר הכנסת שי לא אמר מילה.

אופיר אקוניס: מילה.

אופיר אקוניס: יש מי שמבעירים את ירושלים – – –

משה גפני: – – –

אופיר אקוניס: אני אמרתי כאן – חבר הכנסת גפני, אני הרי יודע שאתה תומך בעמדתי בעניין הבנייה בירושלים.

משה גפני: ואני הגשתי אי-אמון גם על הכסף של יש עתיד ולא השיבו על זה.

אופיר אקוניס: בעניין הבנייה בירושלים, האנשים שמציתים את ירושלים – ועל זה לא אמרת מילה, חבר הכנסת שי.

אופיר אקוניס: כאשר אני עליתי לכאן בתחילת יוני שנה זו, ונדמה לי שאתה נימקת, אבל אני לא בטוח, את הצעות האי-אמון, אמרתי שממשלת הטרור הפלסטינית תדרדר את האזור לאלימות.

אופיר אקוניס: אתם לגלגתם, כהרגלכם.

אופיר אקוניס: צחקתם, בזתם, חשבתם שזה יקדם את השלום.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני היושב-ראש, בדיוק ההפך קרה: מאז הקמתה של ממשלת הטרור הפלסטינית בראשות אבו מאזן בתחילת יוני שנה זו, אזורנו התדרדר לאלימות.

אופיר אקוניס: וכמובן ירושלים, בעידודו של יושב-ראש הרשות הפלסטינית, התדרדרה לאלימות.

אופיר אקוניס: ואנחנו, אדוני היושב-ראש – אני מבטיח לך ולירושלמים, ליהודים ולשאינם-יהודים בירושלים, שאנחנו נדאג להחזיר את הסדר לירושלים בכל האמצעים העומדים לרשותנו.

אופיר אקוניס: אני מבקש לדחות את הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אופיר אקוניס.

באסל גטאס: לא ענית על מה שגפני אמר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גפני, סליחה, כיוון שרוב נאומו – – –

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: סליחה, חבר הכנסת גטאס, אני אענה.

אופיר אקוניס: כיוון שרוב מוחץ של נאומו עסק בציטוט מעיתון "המודיע" בדבר התנהלותה של מפלגת יש עתיד – – –

משה גפני: לא – – –

אופיר אקוניס: תקשיב.

אופיר אקוניס: תקשיב עד הסוף.

אופיר אקוניס: אני לא נגדך, ידידי.

אופיר אקוניס: – – – נגד מפלגת יש עתיד, השר מטעם יש עתיד מאיר כהן, שעונה בעניין אחר, אני בטוח שידע לענות לך, כיוון שאין לי מושג במתרחש ביש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנת אופיר אקוניס, סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת: דוח יוניסף מטיח כתב-אישום חברתי חמור בממשלה: 35% מילדי ישראל חיים בעוני – היחס לילדים העניים כמו בגרועות שבמדינות, מטעם סיעת ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אריה דרעי הוא זה שינמק את הצעת האי-אמון, הוא גם יהיה המועמד מטעמה לראשות הממשלה במידה שהכנסת תשתכנע מדבריו המלומדים.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, לא הבנתי למה כבודו היסס כמה שניות עד שקרא את שמי.

יולי יואל אדלשטיין: כי יש לפני שני דפים עם אותו טקסט ורק באחד מהם רשום השם שלך.

יולי יואל אדלשטיין: יכול להיות שבסיעה גם מישהו אחר טען לכתר.

אריה מכלוף דרעי: הבנתי, בסדר גמור.

אריה מכלוף דרעי: חשבתי שיש כוונה אחרת, זה בסדר גמור.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כפי שנאמר במקורות שלא שלנו: אתה אמרת.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי כנסת, ברשות היושב-ראש, אני רוצה להביע מחאה לפני – אף שזה לא קשור לאי-אמון, אבל רק היום בצהריים ראיתי את זה.

אריה מכלוף דרעי: קראתי היום שיושב-ראש הרשות הפלסטינית אבו מאזן שלח מכתב ניחומים למשפחת הרוצח השפל שניסה לרצוח ופצע אנושות את יהודה גליק.

אריה מכלוף דרעי: בלי להיכנס עכשיו לוויכוח: רצח שפל, שאני חושב שכל מי שמתיימר לדבר, כביכול, בשם השלום ורוצה להגיע לתוכנית שלום, גם אם הוא ממורמר וגם אם לדעתו הוא צודק בטענות שלו כלפי הממשלה – אבל לרצוח?

אריה מכלוף דרעי: קראתי את תוכן המכתב – לעודד כשהיד, לעודד את הצעירים ששומרים את המקומות הקדושים, כשכולם יודעים שלא השתנה כהוא-זה הסטטוס-קוו בהר-הבית, כשממשלת ישראל עושה הכול, ויהודה גליק עצמו הורחק למשך חודשים משם.

אריה מכלוף דרעי: לבוא ולשלוח מכתב כזה – זה מכתב של הסתה, מכתב מסוכן מאוד, ואני רוצה להביע את מחאתי, ואני לא נחשב מאלה שקופצים כל הזמן לגנות את אבו מאזן.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, בשבוע שעבר התפרסם דוח של יוניסף מטעם האו"ם, ובאמת, כיהודי, כישראלי, כאזרח המדינה, התביישתי מאוד.

אריה מכלוף דרעי: לדעתי – שיבואו, איך שהיינו קוראים לזה פעם, לא אנשים משלנו, אלא יבואו אנשים מבחוץ ויחקרו ויעידו ויפרסמו שאנחנו המדינה הרביעית בעולם בסדר-הגודל של העוני, ש-35.

אריה מכלוף דרעי: 6% מהילדים בישראל גדלים בעוני.

אריה מכלוף דרעי: אני, האמת, חייב לומר: אני לא יודע.

אריה מכלוף דרעי: אדוני שר הרווחה, אין לי נתונים לדעת אם זה נכון או לא.

אריה מכלוף דרעי: לא עשיתי מחקר.

אריה מכלוף דרעי: הלוואי שזה לא נכון.

אריה מכלוף דרעי: הלוואי שזה לא נכון.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו שמחים על עניים?

אריה מכלוף דרעי: אבל זו מציאות שוועדה, גוף בין-לאומי שמתיימר להיות גוף מקצועי, אין לו בטח שיקולים פוליטיים – הוא לא מוטה ש"ס ולא מוטה יש עתיד – גוף בין-לאומי מפרסם, וזה מתפרסם בכל העולם, שמדינת ישראל, מדינה שבה כל ישראל ערבים זה לזה – כל המציל נפש אחת מישראל מציל עולם מלא; כל הערבות ההדדית שעליה גדלנו, "וחי אחיך עמך" – פתאום מתפרסם כזה נתון, ש-35.

אריה מכלוף דרעי: 6% מילדי ישראל, מדינת ישראל, הם עניים.

אריה מכלוף דרעי: מה המשמעות?

אריה מכלוף דרעי: יותר מכל ילד שלישי.

אריה מכלוף דרעי: מה זה עוני?

אריה מכלוף דרעי: אנחנו יודעים שעוני זה דבר יחסי.

אריה מכלוף דרעי: נכון שאולי כשאנחנו גדלנו, ואני יודע – השר מאיר כהן ואני גדלנו פחות או יותר באותה סביבה, באותו בית – אז יכול להיות שהיום היינו נחשבים גם אנחנו ילדים עניים.

אריה מכלוף דרעי: לא הרגשנו ילדים עניים, הרגשנו ילדים גאים.

אריה מכלוף דרעי: אבל לא משנה, היום זו המציאות של הדור שלנו.

אריה מכלוף דרעי: בגלל המתירנות, בגלל השפע הגדול, אז זה דור אחר.

אריה מכלוף דרעי: כשילד יש לו מה לאכול, יש לו לחם לאכול, הוא לא הולך – אבל אין לו מה שיש לחברים שלו, אין לו הדברים המינימליים.

אריה מכלוף דרעי: הוא לא יכול ללכת לחוגים, הוא לא יכול לקנות ביגוד, נעליים, אמצעי לימוד, כמו כל הילדים האחרים, זה נקרא היום מתחת לקו העוני; ובפרט כשיש נתון אחר, וזה כבר נתונים שלנו, של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, כבר אי-אפשר להאשים את הגויים או את האו"ם: אחד מתוך שבעה ישראלים הרגיש עני בשנה האחרונה.

אריה מכלוף דרעי: מה זה נקרא עני?

אריה מכלוף דרעי: שוויתרו על אוכל בשל קשיים כלכליים.

אריה מכלוף דרעי: אם בירושלים 27% מהאוכלוסייה ויתרו על אוכל בשל קשיים כלכליים, אם ברחובות 26%; הממוצע הארצי – 16%.

אריה מכלוף דרעי: נכון שבתל-אביב 6% – ככל שאנחנו מתקרבים יותר למדינת תל-אביב ומחוזותיה, כפר-שמריהו ואחרים, אז האחוז יורד, אבל ברוב חלקי הארץ זה 16% ומעלה.

אריה מכלוף דרעי: אם אדם שמעיד בסקר של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שהוא ויתר על אוכל בגלל קשיים כלכליים, זה נקרא הרגשה של עוני, זה נקרא שהוא הרגיש עוני.

אריה מכלוף דרעי: חייבים לציין, יש לנו כאן ויכוח, שהוא לגיטימי, אבל שנבין את ההשלכות שלו.

אריה מכלוף דרעי: הממשלה הזאת בעת הקמתה החליטה – קודם כול, לצערי הרב, אני מקווה שזה היה בתום לב, זרקו לנו נתון של 40 מיליארד שקל גירעון, ועל סמך זה הכניסו את כולם להיסטריה שחייבים לעשות קיצוץ גדול מאוד, ואין ברירה אחרת, זה עניין של פיקוח נפש.

אריה מכלוף דרעי: אם לא, אנחנו, חלילה וחס – הכלכלה תתמוטט.

אריה מכלוף דרעי: תחת הדרמה הזאת קיצצו כ-18 מיליארד שקל, מתוכם לשנה – אני מדבר על תקציב דו-שנתי – כ-4 מיליארד שקל מתקציב קצבאות הילדים.

אריה מכלוף דרעי: כשזעקנו ואמרנו – אף אחד מאתנו לא חסיד של קצבאות, הלוואי שלא היינו נזקקים לתת קצבאות, הלוואי שכל אחד היה מתפרנס בכבוד ולא היה זקוק לקצבה הזאת; אבל כשכולנו יודעים שלחלק גדול מהאוכלוסייה הקצבה הזאת זה לא כסף בשביל לקנות גרעינים, אלא זה כסף בשביל לקנות לחם וחלב – כשזעקנו ואמרנו: אם חסר כסף בתקציב, בואו נעשה שהקצבאות יהיו לפי מבחני הכנסה.

אריה מכלוף דרעי: אני לא צריך לקבל קצבת ילדים על שני הילדים שלי שמתחת לגיל 18, ואף אחד מאתנו כאן לא צריך לקבל קצבת ילדים או קצבת זיקנה או קצבה אחרת, נכות, מפני שהוא מקבל משכורת טובה מהכנסת; ובואו נעשה לפי מבחני הכנסה, ואז מי שזקוק יקבל ומי שלא זקוק לא יקבל.

אריה מכלוף דרעי: אמרו: לא.

אריה מכלוף דרעי: לא, אי-אפשר, זו בעיה ביורוקרטית.

אריה מכלוף דרעי: בהתחלה יש אידיאולוגיה, שקצבאות ביטוח לאומי זה דבר אוניברסלי ואסור.

אריה מכלוף דרעי: זה ביטוח ואסור.

אריה מכלוף דרעי: אחר כך אמרו שאי-אפשר להתמודד עם זה.

אריה מכלוף דרעי: וכשזעקנו: בואו נעשה מע"מ על מצרכי יסוד, מע"מ דיפרנציאלי, בואו נחלק – על מים, על לחם, על חלב, יהיה מע"מ של 18% כמו שיש על דברים אחרים 18%?

אריה מכלוף דרעי: אמרו: אי-אפשר לפצל את המע"מ.

אריה מכלוף דרעי: אז הנה, רבותי, לצערי, לא תהיה ברירה, אני אומר לך, אדוני שר הרווחה, לא תהיה ברירה ונגיע למצב שיצטרכו לעשות גם את הקצבאות לפי מבחני הכנסה.

אריה מכלוף דרעי: לצערי, אני כבר כ-30 שנה במערכת, מדברים על זה בכל שנה.

אריה מכלוף דרעי: אני יודע שהפקידים לא אוהבים את זה.

אריה מכלוף דרעי: לא אוהבים את זה.

אריה מכלוף דרעי: פקידי הביטוח הלאומי לא אוהבים את זה, פקידי האוצר לא אוהבים את זה, אבל אנחנו יודעים שזה הפתרון האמיתי, שמי שיש לו לא צריך לקבל ומי שאין לו צריך לקבל.

אריה מכלוף דרעי: אותו דבר במע"מ.

אריה מכלוף דרעי: לא יעלה על הדעת שמע"מ על מכוניות ועל דירות יוקרה ועל כל מיני מוצרי מותרות או על נסיעות או על כל מיני דברים אחרים יהיה כמו המע"מ על ביצה, על לחם, על שמן, על דברים בסיסיים.

אריה מכלוף דרעי: זה לא יכול להיות, זה לא צודק.

אריה מכלוף דרעי: הרי מי שמכיר קצת את ההכנסות של מדינת ישראל, יש למעלה, אם אני לא טועה – יתקנו אותי, יש כאן חברי כנסת יותר בקיאים ממני – למעלה מ-70 מיליארד שקל בשנה נכנסים רק מהמע"מ.

אריה מכלוף דרעי: אני לא אומר כמה אחוזים, אבל כולנו יודעים שהשכבות החלשות, המשפחות ברוכות הילדים, אותם אלה שקיצצנו להם בקצבאות הילדים, אותם אלה שאנחנו כאילו טוענים כלפיהם שהם, כביכול, לא משלמים, לא מכניסים מספיק הכנסות, הם לא במעמד הביניים – שמישהו יבדוק מה התרומה שלהם למע"מ.

אריה מכלוף דרעי: הרי הם צורכים את כל מצרכי היסוד, הם צורכים אותם בכמויות גדולות, הם לא מסתפקים באיזה באגט קטן; הם קונים לחמים, וקונים שקיות חלב, וקונים טיטולים, וקונים ביצים, וקונים שמן, כי זה האוכל שלהם; הם לא הולכים לאכול סושי או דברים אחרים, זה מה שהם עושים במוצרים הללו.

אריה מכלוף דרעי: אני לא מדבר על התעסוקה שהם נותנים למפעלים, לעשרות-אלפי עובדים.

אריה מכלוף דרעי: זה מזין האחד את השני.

אריה מכלוף דרעי: ודווקא אותן אוכלוסיות, אנחנו מכים אותן.

אריה מכלוף דרעי: לא אני אומר את זה.

אריה מכלוף דרעי: כשאנחנו טענו את זה, אמרו: נו, בטח, ש"ס והמפלגות הערביות דואגות מכיוון שבקצבאות הילדים בעיקר פוגעים בהן; זה יצמצם את הילודה, לכן זה היה לגיטימי כביכול לפגוע בהם.

אריה מכלוף דרעי: אבל כשהדוח הזה של האו"ם אומר שהעלייה בשיעורי העוני נרשמה בעיקר במדינות שבהן הוחל קיצוץ בקצבאות ילדים – אנחנו לא היינו צריכים את הדוח של האו"ם.

אריה מכלוף דרעי: שלמה מור-יוסף, מנכ"ל הביטוח הלאומי, אמר באומץ וביושר שקיצוץ קצבאות הילדים מוסיף בכל שנה כ-50,000 ילדים מתחת לקו העוני, נוסף על 800,000 הילדים שיש.

אריה מכלוף דרעי: אבל היום האו"ם מאשר את הדבר הזה.

אריה מכלוף דרעי: אמרתי בשבוע שעבר בציניות, אני אומר את זה עכשיו ברצינות, עוד נתון אחד שאולי יעניין את הממשלה הזאת, שלא מתחשבת לא בערבים ולא בחרדים:

אריה מכלוף דרעי: חלק גדול מהגידול בעוני זה במשפחות החד-הוריות, ושם, תסכימו אתי, חברי מהמפלגות הערביות וחברי החרדים, במשפחות החד-הוריות האחוז של הערבים ושל החרדים נמוך.

אריה מכלוף דרעי: אז אולי תדאגו באמת למשפחות החד-הוריות האלה?

אריה מכלוף דרעי: הנה, הם לא ערבים ולא יהודים והם לא חרדים.

אריה מכלוף דרעי: אולי להם באמת תתחילו להתעורר ולדאוג, ששם יש יותר ילדים עניים, לצערי הרב?

אריה מכלוף דרעי: אני אומר את זה בכאב לב, כיוון שאין הבדל לגבי ילדים עניים.

אריה מכלוף דרעי: יש שם הבדל של מוצא?

אריה מכלוף דרעי: יש הבדל בין אותן אימהות מסכנות שלא מצליחות לתת אוכל לילדים שלהן?

אריה מכלוף דרעי: שם אנחנו מתמודדים.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

אריה מכלוף דרעי: כבר?

אריה מכלוף דרעי: לא שמתי לב.

אריה מכלוף דרעי: סליחה.

אריה מכלוף דרעי: אני לא אחזור כאן על מה שחבר הכנסת גפני עשה ברוב כישרון, א.

אריה מכלוף דרעי: מפני שאם אני אעשה את זה, ייראה בולט שאני עושה את זה פחות טוב ממנו.

אריה מכלוף דרעי: אני לא רוצה לגמור כאילו אני הולך עכשיו להתנגח או לקנטר מישהו, אבל באמת, אדוני השר, הרשימות שמופצות בעיתונים על הבזבוזים המיותרים הללו, הן קשות בכל יום, אבל בימים הללו, כשאנחנו מתמודדים עם העוני בצורה כזאת?

אריה מכלוף דרעי: אני לא אעשה חשבון שבמיליון שקל של כיבוד במשרד ממשלתי כזה או אחר כמה ארוחות אפשר היה לאכול – –

יצחק כהן: משרד החינוך.

אריה מכלוף דרעי: – – כמה ילדים עניים אפשר היה להאכיל, כי זה זול, לא יפה מצדי להגיד דבר כזה; אבל, לצערי הרב, עם זה אנחנו מתמודדים, אתה מבין?

אריה מכלוף דרעי: עם ממשלה שכל מה שאנחנו זועקים וזועקים בנושאים הללו, לצערי – ממש על אוזן אטומה, לכן לא נשאר לנו אלא לכעוס ולהבליט גם את הכותרות השליליות ולעשות להן את ההקשר.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, אני חייב לומר עוד משפט אחד.

אריה מכלוף דרעי: אני יודע, ואני לא אומר את זה עכשיו בשביל – אני יודע על המאמצים הגדולים שעושה שר הרווחה, מאיר, כיוון שכמו שאמרתי, הוא גדל איפה שאנחנו גדלנו, וכל מי שגדל איפה שאנחנו גדלנו יודע שלעולם לא נוכל להתנתק מהדבר הזה, גם אם היום אנחנו חיים, ברוך השם, בצורה מכובדת.

אריה מכלוף דרעי: אבל המשפחות שלנו – יש לנו משפחה רחוקה או קרובה, ואנחנו יודעים מה זה המצוקה הזאת.

אריה מכלוף דרעי: אני משוכנע שאין לו שום חלק בעניין, אבל, לצערי הרב, הממשלה הזו, כל עוד היא לא מחזירה את קצבאות הילדים, שזה קרוב ל-4 מיליארד שקל שהם לקחו מהמשפחות החלשות, אני לא יכול להסכים שהממשלה הזאת עושה למען העוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב על הצעת האי-אמון מטעם סיעת ש"ס שר הרווחה והשירותים החברתיים, הלוא הוא חבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, גפני, אני לא שמעתי מה אמרת – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני.

מאיר כהן: חבר הכנסת גפני, סליחה.

מאיר כהן: אנחנו מחויבים בכבודו של חבר הכנסת גפני, אף שמעל הדוכן הזה הוא לא תמיד מחויב בכבודם של אחרים.

מאיר כהן: איני יודע מה אמרת, שני דברים אני אגיד לך: א.

מאיר כהן: בגלל החיוך המקסים שלך – אני לעולם לא שופט אדם בצערו, אני מבין שאתה זועק, בסדר גמור, מותר לך, זה לגיטימי; ב.

מאיר כהן: אני צריך רק לתקן משהו, וחשוב שנגיד את זה: לא צריך מהכותרות האלה – הרי אתם יודעים שרובן הגדול לא נכון, וזה דוח כזה – למשל, היה כתוב שם ששר האוצר הוציא על הרכב 2.6 מיליון שקלים.

אריה מכלוף דרעי: זה לא הגיוני בכלל.

מאיר כהן: נכון.

מאיר כהן: אבל לא משנה, כבר מישהו עשה מזה משהו.

מאיר כהן: שר האוצר נוסע עם רכבו הפרטי, חוסך, ואתה יודע את זה.

מאיר כהן: יש דברים שצריך להגיד – – –

קריאה: – – –

מאיר כהן: שנייה, שנייה, שנייה, שנייה.

משה גפני: את זה לא הזכרתי.

משה גפני: הזכרתי את המסיבה בפורים.

קריאות: – – –

אמנון כהן: כיבוד – מיליון שקל.

אמנון כהן: למה זה הולך?

יצחק כהן: השר פירון, מיליון שקל כיבוד – – –

מאיר כהן: איציק.

יצחק כהן: – – –

מאיר כהן: איציק, איציק, זה כל כך לא נכון.

מאיר כהן: צריך לראות – – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: איציק כהן, אתה היית סגן שר האוצר.

מאיר כהן: אני שמעתי מוזיקה טובה מהדברים שאמר חבר הכנסת דרעי.

מאיר כהן: באמת, אני חייב להגיד, וחבל שזה מין אי-אמון, כי זה באמת האדם הנכון שאני יכול לשבת אתו ולהתלבט אתו בדברים שאנחנו עושים.

מאיר כהן: אני מסכים.

מאיר כהן: אני אפילו – אתה יודע, יש פעמים שהביקורת ניתנת מתוך הלב ולא בשביל להקניט.

מאיר כהן: אנחנו באמת עושים כמיטב יכולתנו, ואני תכף אפרט, כדי לפתור את הבעיה.

מאיר כהן: אני חייב רק להדגיש שהדוח שהזכיר חבר הכנסת דרעי אכן מדבר על נתונים חמורים וקשים בכל הנוגע לעוני ילדים.

מאיר כהן: אלה נתונים שאנחנו לא יכולים להשלים אתם, ולא משנה מי אומר את זה, אני כשר הרווחה או חבר הכנסת דרעי שהיה שר הפנים הרבה מאוד שנים.

מאיר כהן: אני כאן כדי להשיב בשם הממשלה, מתוך אחריות לפעול ולתקן את המצב, כפי שאנחנו עושים עד היום.

מאיר כהן: כשאני מסתכל אחורה, חברי, ואני בודק כל דבר ואני הולך עשר שנים אחורה, אני יכול להגיד בענווה רבה, שבחלק מהתחומים – כפי שלא נעשה, עשר שנים אחורה.

מאיר כהן: בטרם אפרט את פעולות הממשלה, אני רק אדגיש שהדוח הזה שדיבר עליו חבר הכנסת דרעי מדבר על השנים 2008–2013, זאת אומרת שהוא לא נוצר אצלנו, אבל אנחנו מחויבים לדוח הזה בלי שום כחל ושרק.

מאיר כהן: לא נגיד: זה דוח של מישהו אחר.

מאיר כהן: באנו לשנות את זה, ואני מקווה שאנחנו נצליח.

מאיר כהן: להיות חברתי, חברים, זה לעשות ולשנות, להתמודד עם המציאות.

מאיר כהן: ואכן, חבר הכנסת דרעי, המציאות היא מאוד קשה.

מאיר כהן: אנחנו, חברי מפלגת יש עתיד, השותפה הבכירה בממשלה הנוכחית, נטלנו על עצמנו ביודעין ומתוך רצון אמיתי לשנות את התיקים החברתיים.

מאיר כהן: עשינו כמה צעדים חשובים וחלקם אפילו היסטוריים בהיבט החברתי.

מאיר כהן: כל זאת באמת – – –

ישראל אייכלר: חלקם אכזריים מאוד.

מאיר כהן: כל זאת באמת כדי לשנות ולדאוג לילדים האלה, שילדי נמנים אתם.

מאיר כהן: מה עשינו?

מאיר כהן: אני רק אגיד כמה דברים שכולם קשורים לטיפול בעוני: בחודש הבא, בעזרת השם, בינואר שיבוא עלינו לטובה, תהיה הוזלה משמעותית – סוף-סוף אחרי הרבה מאוד שנים, שר האוצר, סילבן: הוזלה של החשמל, 10%; הוזלה של תעריפי המים; פירוק תאגידים שקשרו את האזרחים, ואתם מכירים, אלה אזרחים שלכם, שלנו; דיברת על חד-הוריות – יש עכשיו הגדלה של מענק העבודה שלהן ב-90 מיליון שקלים; אנחנו מדברים על דיור, כולל דיור לאוכלוסיות העניות ולרבות הילדים האלה של האוכלוסיות.

מאיר כהן: "דירה להשכיר", שהיום רק נסגר – 150 יחידות דיור להשכרה לטווח ארוך, 5,000 יחידות דיור למעונות לסטודנטים בפריסה בכל הארץ, לאותם ילדים עניים שגדלים ואין להם איפה לגור ואין להם הורים שיממנו אותם; 1.8 מיליארד שקלים לתקציב החינוך ב-2015.

מאיר כהן: בשקט בשקט, הורדה משמעותית של עלות החבילה של ספרי הלימוד, שחסכה מאות שקלים להורים; בשקט בשקט, כל שאלת הארכת שנת הלימודים, ובשנה הבאה שתבוא עלינו לטובה, כל היישובים בדירוג סוציו-אקונומי 1–4, א', ב', ג' – חודש נוסף, ללא תשלום של שקל אחד.

מאיר כהן: זה בדיוק – – –

משולם נהרי: עם תוספת גדולה כזאת, כמה תשלומי הורים – – –

מאיר כהן: היא לא תוספת גדולה, היא לא תוספת גדולה.

מאיר כהן: אני מאלה שמאמינים, גם אתה וגם השר דרעי, שבשום מקום אנחנו לא נותנים שום דבר חינם בשביל כבודם של האנשים האלה.

מאיר כהן: כשמוסיפים 9 שקלים למשפחה, האמן לי שאני יודע שזה מאוד חשוב.

מאיר כהן: אני מעולם לא הבאתי משפחות, גם כשהייתי הממונה על הרווחה, ואמרתי להן: קחו חינם.

מאיר כהן: תמיד שמרתי על כבודן וביקשתי שהן ישלמו משהו.

מאיר כהן: יש לזה משמעות.

מאיר כהן: חבל להיסחף אחר פופוליזם.

משולם נהרי: תשלומי ההורים כבר עלו – – –

מאיר כהן: אנחנו מתקצבים.

מאיר כהן: יש השנה הכפלה – תקשיב טוב, אדוני – יש הכפלה של קרן המלגות לתלמידים נזקקים ב-100 מיליון שקלים בתוך בתי-הספר.

מאיר כהן: לא עושים מזה כותרת, אנחנו לא עושים טובה לאף אחד.

מאיר כהן: אלה בדיוק הילדים העניים שאנחנו חייבים לטפל בהם ומטפלים בהם.

מאיר כהן: מתקצבים ילדים בעלי צרכים מיוחדים בגילים שלוש-ארבע הלומדים בגני-ילדים בחינוך חובה של העיריות.

מאיר כהן: לראשונה מתקצבים אותם בלי שום מצ'ינג.

מאיר כהן: זה אותם ילדים – – –

משולם נהרי: גם המוכר שאינו רשמי?

מאיר כהן: תשמע, אני מאוד מקווה, בעזרת השם, שהאגף החרדי שקם, הממלכתי, ילך ויתחזק.

מאיר כהן: אני גם מאמין שהרשת שלכם תעבור למשרד החינוך וכל הבעיות התקציביות יבואו על פתרונן.

משולם נהרי: אין לזה שום קשר.

מאיר כהן: יש לזה קשר.

משולם נהרי: אסור להפלות.

מאיר כהן: תאמין לי שיש קשר.

משולם נהרי: ילדים בני שלוש-ארבע, לא מפלים ביניהם.

מאיר כהן: אתה יודע מה, אני לא אעמוד פה ואתה תגיד לי שאנחנו מפלים.

מאיר כהן: באמת, לא כשאני נמצא כאן.

מאיר כהן: חבריך יודעים, הם נמצאים אצלי.

מאיר כהן: אפליה היא לא שם המשחק של אף אחד מאתנו, בטח גם לא של שי פירון ובטח לא של שר האוצר.

מאיר כהן: חבל, יש ויכוח עקרוני, אנחנו מכבדים את הוויכוח, אבל אין שפה של אפליה.

משולם נהרי: אבל לא על חשבון הילדים.

מאיר כהן: תקציב הרווחה גדל בשנתיים במעל 2 מיליארד שקלים.

מאיר כהן: התוכנית לביטחון תזונתי – 230 מיליון ב-2014 ו-230 מיליון ב-2015.

מאיר כהן: סיפקנו ואנחנו מספקים 100,000 ארוחות חמות לכל האוכלוסיות.

מאיר כהן: למעגל התזונה של בתי-הספר יתווספו עוד 82,000 ילדים.

מאיר כהן: הגענו היום ל-200,000.

מאיר כהן: כולם חינם אין כסף, באותן שכונות, באותה פריפריה, באותה פריפריה חברתית.

מאיר כהן: אנחנו עושים את זה בשקט, בטוח.

מאיר כהן: אני אניח תוך כמה שבועות הצעת חוק שמגדילה את הקצבאות של הקשישים העניים האלה.

מאיר כהן: יש לנו 190,000 קשישים שלמרות שהם מקבלים קצבת הבטחת הכנסה הם מתחת לקו העוני.

מאיר כהן: אף אחד מהם לא יישאר מתחת לקו העוני.

מאיר כהן: בשבוע הבא נביא את הצעת החוק הזאת.

מאיר כהן: אני משוכנע שלא אופוזיציה ולא קואליציה – כולם יסכימו לזה, כי אנחנו הולכים להוסיף דיפרנציאלי, חבר הכנסת דרעי, ואני מסכים אתך.

מאיר כהן: יהיו קשישים שיקבלו 400 שקלים ויהיו קשישים שיקבלו 200 שקלים.

מאיר כהן: מי שרחוק ולמטה יקבל קצת יותר, ואולי צריך לעשות את זה מדי פעם.

מאיר כהן: לאחר התיקון הזה לא יהיה קשיש אחד מתחת לקו העוני.

מאיר כהן: פתחנו את התוכנית "נושמים לרווחה", 5,000 משפחות.

מאיר כהן: התחלנו לעבוד, מנטורים צמודים לכל משפחה לשנתיים, 100 מיליון שקלים לכל שנה.

מאיר כהן: גייסנו 100 עובדות סוציאליות חדשות לתוך המערכת, 300 מנטורים צמודים, לקחת אותם ממצב של עוני, להוציא אותם מהמעגלים האלה.

מאיר כהן: אנחנו עושים את זה בשקט ובטוח.

מאיר כהן: רובם משפחות ברוכות ילדים.

מאיר כהן: רובם הגדול.

מאיר כהן: אני, בניגוד לכל הסקפטיים שאמרו שלא נצליח לממן את ועדת אלאלוף – גם 1.7 מיליארד שקלים הם באמת ברכה.

מאיר כהן: כל הכסף הזה מיועד לדוח ועדת אלאלוף.

מאיר כהן: זה לא הכול, הלוואי שיכולתי לעמוד כאן ולהגיד שהשגנו 3 מיליארד, אבל בטירוף המערכות ובקושי שעברנו, אני חושב ש-1.7 מיליארד זה מאוד משמעותי.

מאיר כהן: אתם תראו, זה יעשה את שלו.

מאיר כהן: הרחבת מעגל הזכאים לקצבת שירותים, שר"מ ילדים, עכשיו, תקציבים לסיוע תמיכתי, אפילו ליוצאים בשאלה.

מאיר כהן: גם לזה נדרשתי.

מאיר כהן: הלכתי לפגוש אותם, לא מפני שבירכתי אותם על זה שהם יצאו בשאלה, אלא מפני שזאת אוכלוסייה של מאות אנשים, הורים עם ילדים, שהייתי צריך לטפל בהם ולמצוא להם דירות קלט בכל מיני מקומות, בשיתוף פעולה עם חלק מכם.

מאיר כהן: הסדרת מערך האומנה לילדים עניים – לראשונה אנחנו מעגנים במדינה את כל מערך האומנה בחוק שמסדיר מנגנונים של רישוי, של קצבאות למשפחות כמו שצריך.

מאיר כהן: המצ'ינג שכל כך דיברנו עליו – מי שכאן היה ראש רשות – משרד הרווחה.

מאיר כהן: כשבדרום או בפריפריה מישהו, ראש עיר, רצה להוציא ילד, הוא היה צריך לשלם 25%.

מאיר כהן: ילדים עניים שהיו צריכים לצאת לפנימיות, או ילדים פגועים, לא יצאו, כי ראש העיר, לא היה לו כסף.

מאיר כהן: אז לפחות התחלתי באזורי הדרום, ב-1–4 פטורים ממצ'ינג.

מאיר כהן: אני, כשר הרווחה, משלם 74 מיליון שקל כדי לפטור אותם מהמצ'ינג.

מאיר כהן: כשבאתי ליאיר, שר האוצר, שעמד כאן והשמיץ אותו מר גפני, בכל הבקשות האלה, לא הייתה פעם אחת שהתשובה שלו הייתה שלילית.

מאיר כהן: חבל מאוד שעומדים כאן ומגדפים.

מאיר כהן: ראו, חברים, אדוני, חבר הכנסת דרעי, באמת חרתנו על דגלנו לעשות שינוי חברתי ולהגדיל את התקציבים למאבק בעוני.

מאיר כהן: לראשונה, בחלק מהמקרים אנחנו מתייחסים באופן ישיר לאותם עניים, ועושים הכול כדי להתמודד עם הבעיה.

מאיר כהן: אני שמח שיש דוח ועדת אלאלוף.

מאיר כהן: כל כך הרבה אנשים אמרו לי: למה אתה צריך את זה, כי כל הזמן, חבר הכנסת דרעי, כל הזמן שיראו את דוח אלאלוף, יגידו מה לא עשית מהדוח, ולא יגידו מה עשית.

מאיר כהן: לא משנה.

מאיר כהן: להבדיל אלף הבדלות, שזה יהיה התנ"ך החברתי; שתמיד נדע שתפוח האדמה הלוהט הזה יושב על שולחן הממשלה, ואנחנו נטפל.

מאיר כהן: לא מספיק, אבל עושים כמיטב יכולתנו.

מאיר כהן: על זה שתמיד נדע שתפוח האדמה הלוהט הזה יושב על שולחן הממשלה ואנחנו נטפל; על זה – זאת לא הסיבה שצריך אי-אמון בממשלה.

מאיר כהן: בנושאים החברתיים אנחנו עושים כמיטב יכולתנו.

מאיר כהן: אני משער שבשבוע הבא נמצא נושאים אחרים.

מאיר כהן: תודה רבה לכולם.

רות קלדרון: תודה רבה, אדוני השר.

ישראל אייכלר: – – – בכל החוקים שלכם אתם מסננים את הילדים החרדים.

רות קלדרון: שמהם תצא תורה.

רות קלדרון: אני מזמינה את חבר כנסת אחמד טיבי, ברוח זו של הקשבה, להביע אי-אמון בממשלה.

רות קלדרון: בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, תודה, רבותי חברי הכנסת, ראש הממשלה נתניהו הוציא שלשום הודעה, הודעת הרגעה – הטיף, ביקש, המליץ להרגיע את המצב בירושלים.

אחמד טיבי: הוא אפילו קרא לחברי כנסת ולשרים.

אחמד טיבי: ומייד לאחר מכן התבשרנו על פרסום מכרז של מאות יחידות דיור בשכונה ובשטח בירושלים המזרחית המכונה רמת-שלמה, אבל ראש הממשלה הוציא הודעת הרגעה.

אלכס מילר: – – – שוטרים, זה הסיבה, אני מבין.

אחמד טיבי: נגיע גם לזה.

אלכס מילר: אתה – – –

אחמד טיבי: נגיע גם לזה.

אחמד טיבי: ראש הממשלה – חבר הכנסת מילר – ראש הממשלה קיבל ביום חמישי באופן אישי החלטה תקדימית, לסגור הרמטית את מסגד אל-אקצא בפני מוסלמים.

אחמד טיבי: הרי מסגד אל-אקצא הוא מקום תפילה למוסלמים, אז הוא סגר אותו.

אחמד טיבי: למה הוא סגר אותו, מה קרה?

אחמד טיבי: התרחש ניסיון רצח מחוץ למסגד אל-אקצא, למה צריך לסגור את המסגד?

אחמד טיבי: אם מתרחש מעשה רצח ליד הוותיקן, סוגרים את הוותיקן?

אחמד טיבי: הכותל נסגר?

אחמד טיבי: חיט אל-בוראק נסגר?

אחמד טיבי: זה עונש קולקטיבי על מוסלמים, כי אין חופש פולחן.

אחמד טיבי: יהודים המשיכו להגיע אל הכותל, ומוסלמים, ואני אחד מהם, רבותי, חבר כנסת עם חסינות, יחד עם המופתי, יחד עם ראש הווקף, יחד עם ראש התנועה האסלאמית, נמנע מאתנו להיכנס, כי ראש הממשלה החליט לסגור את מסגד אל-אקצא.

אחמד טיבי: אבל ראש הממשלה הוציא הודעת הרגעה, ובכל זאת, הוא נותן הוראה למשרד לביטחון הפנים ולכל זרועות השלטון בירושלים המזרחית להכביד את היד.

אחמד טיבי: יד קשה, ברזל, להיכנס בהם.

אחמד טיבי: אתם יודעים כמה עצורים פלסטינים יש מירושלים המזרחית?

אחמד טיבי: מאות.

אחמד טיבי: כל מי שחושב להביע או להגיד "לא", נעצר.

אחמד טיבי: יש כאלה שנעצרים עוד לפני שאמרו "לא", כדי שלא יגידו "לא", כדי שלא יצאו להפגנה.

אחמד טיבי: כי צריך לפחות למלא אחרי הציפיות של השקר הישראלי היהודי הטיפוסי, שירושלים היא עיר הבירה המאוחדת.

אחמד טיבי: איזה מאוחדת ואיזה בטיח.

אחמד טיבי: מאוחדת?

אחמד טיבי: ירושלים המזרחית היא עיר תחת כיבוש, שטח שנכבש ב-1967.

אחמד טיבי: הפלסטינים שם הם פלסטינים, "מקדסיין", פלסטינים.

אחמד טיבי: וכאשר מעל כל זה, מילר, יש כל שני וחמישי פריצות למסגד אל-אקצא, של הזויים מהימין, בניגוד לפסיקת חכמי הדת היהודים, זה גורם לתסיסה ולכעס ולזעם עממי.

אחמד טיבי: זה גורם לתסיסה בכל העולם האסלאמי, לא רק בירושלים, לא רק אצל הפלסטינים.

אחמד טיבי: אגב, רוב העם הפלסטיני – בניגוד לטענות על חופש פולחן, רוב הפלסטינים, 80%–85%, לא יכולים להגיע למסגד אל-אקצא.

אחמד טיבי: רוב המוסלמים מפלסטין לא יכולים להגיע; פלסטינים מעזה לא יכולים, פלסטינים מהגדה לא יכולים, וגם הפלסטינים מישראל מתחת לגיל 50 לא מורשים להיכנס.

אחמד טיבי: עכשיו יש איזה קבוצות שרוצות להרוס את מסגד אל-אקצא ולבנות בית-מקדש.

אחמד טיבי: מי רוצה לבנות את בית-המקדש?

אחמד טיבי: אלה שעוברים על עשרת הדיברות כדרך חיים; המתנחלים שרוקדים סביב עגל זהב של שנאה, של גזענות, של גנבה, של שוד קרקעות, של נישול, של חמדנות, של רצח, ומכל הבא ליד – הם רוצים לבנות את בית-המקדש במקום מסגד אל-אקצא.

אחמד טיבי: פתאום, ישראל, שהיא אב-טיפוס של מדינה שתמיד בונה גדר, מנתקת, חוצצת, גדר הפרדה, מעשה התנתקות – פתאום הם רוצים שותפות.

אחמד טיבי: איפה שותפות?

אחמד טיבי: במסגד אל-אקצא, באל-מסג'ד.

אחמד טיבי: במסגד אל-אקצא.

אחמד טיבי: ואז אני שומע טענות: אבל, חבר הכנסת טיבי, המסגד, השטח, זה 30 דונם, יש מקום לכולם.

אחמד טיבי: גם בבית שלך יש מקום לכולם, מה, תיתן לשכנים להיכנס לגור אצלך בחדר השינה?

אחמד טיבי: ומסגד אל-אקצא, תלמדו, זה לא רק שני המסגדים, זה "באחאת אל-מסג'ד אל-אקצא".

אחמד טיבי: כל החצרות, לרבות כל מטר ב-144 הדונמים.

אחמד טיבי: כל מטר, כל סנטימטר הוא קדוש בשביל המוסלמים.

אחמד טיבי: עכשיו, יש מוסלמים שיש להם טענות; הטענה של המוסלמים, "חיט אל-בוראק" שייך למסגד אל-אקצא, אבל הם לא נכנסים דרך כיסוי משטרתי כדי להתפלל שם עם שיירות.

אחמד טיבי: שותפות?

אחמד טיבי: הפלסטינים שגירשתם מהבתים שלהם, אתם מרשים להם לחזור?

אחמד טיבי: למה לחזור לבתים?

אחמד טיבי: לבקר – "ממנוע".

אחמד טיבי: ואז, מלבד המשטרה, שנכנסת בכל השכונות באופן ברוטלי, יש חוק עכשיו, הצעת החלטה, הצעת חוק בממשלה – עשר עד 20 שנה על זריקת אבן.

דוד רותם: מגיע לכם, תפסיקו להשתולל אז לא יהיה לכם.

אחמד טיבי: אם כבר להשתולל, אז נדמה שמי שמשתולל זה מי שיש לו נשק, פוגע באנשים, מונע מאנשים להיכנס.

אחמד טיבי: וכאשר יש לך קשר למולדת, אתה נאבק למענה, אתה לא משתולל.

אחמד טיבי: הפלסטינים נאבקים על האדמה שלהם ועל המסגד שלהם.

אלכס מילר: אם כל כך רע לך, אם לא מוצא חן בעיניך, אז למה אתה נשאר?

אחמד טיבי: אוה, איזה שאלה, איזה שאלה.

אחמד טיבי: א.

אחמד טיבי: אני זועק כי רע לי, ואני נשאר – אני אסביר לך, חבר הכנסת מילר, למה אני נשאר.

אלכס מילר: אם אתה כל כך זועק – – –

אחמד טיבי: אני אגיד לך למה אני נשאר.

אלכס מילר: עם האבנים – – –

אחמד טיבי: אני נשאר במולדת הזאת כי אני מלח הארץ.

אחמד טיבי: כי זאת הארץ שלנו.

אלכס מילר: – – –

אחמד טיבי: אני נשאר כאן כי לא הגעתי לכאן לא בספינה ולא במטוס, חבר הכנסת מילר.

אלכס מילר: – – –

אחמד טיבי: זאת האדמה שלנו.

אחמד טיבי: ותקשיב – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת מילר, תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת מילר, בבקשה, אני אצטרך להוסיף הרבה זמן לחבר הכנסת טיבי.

רות קלדרון: בבקשה, תן לו להמשיך.

אחמד טיבי: ותקשיב טוב.

אחמד טיבי: טוב ששאלת את השאלה הזאת, למה אני נשאר כאן.

אחמד טיבי: הקשר שלנו אל האדמה הזאת הוא כל כך חזק, שאנחנו לא נוטשים את הארץ והמולדת בגלל מילקי.

אחמד טיבי: אנחנו נשארים כאן גם כשמדכאים אותנו עם הלַבָּנֶה.

אחמד טיבי: מילקי שמחירו גבוה לא גורם לנטישת הפלסטינים את אדמתם.

אחמד טיבי: אנחנו נשארים כאן אף שאתה כאן, למרות הדיכוי, ובגלל הזעתר ובגלל הלבנה – –

אלכס מילר: – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת מילר, בבקשה, תכבד את הדובר.

אחמד טיבי: – – זה הקשר שלנו לזעתר והלבנה, חבר הכנסת מילר.

אחמד טיבי: הבנת למה אני נשאר כאן?

אחמד טיבי: ואנחנו נמשיך להישאר כאן.

אחמד טיבי: נמשיך להיכנס אל מסגד אל-אקצא.

נסים זאב: אנחנו לא נוותר עליך, אחמד טיבי.

נסים זאב: אנחנו לא נוותר עליך.

אחמד טיבי: נמשיך להיכנס – –

נסים זאב: "ראס בין ענכ" נישאר פה.

אחמד טיבי: – – אני אתרגם לך, אתה הבנת את זה: הסוס הגבוה ביותר שלכם, תוכלו לעלות עליו.

אחמד טיבי: תעשו מה שאתם רוצים.

פנינה תמנו: – – –

אחמד טיבי: אפשר לחוקק חוק של עשר שנים על אבן, אפשר לירות בפלסטינים, אפשר לשרוף פלסטינים, אפשר להרוס להם את הבתים, אפשר לסגור להם את מסגד אל-אקצא.

אחמד טיבי: מסגד אל-אקצא בזמן הצלבנים היה סגור 90 שנה.

אחמד טיבי: הצלבנים הלכו, ומסגד אל-אקצא נשאר.

רות קלדרון: חבר הכנסת טיבי, סליחה שנייה.

רות קלדרון: אני עוצרת.

רות קלדרון: בגלל הערות הביניים אני מוסיפה עכשיו עוד שתי דקות לחבר הכנסת טיבי.

רות קלדרון: אני מבקשת לתת לו לסיים בשקט, כי יש לו יכולת הדיבור.

רות קלדרון: אנחנו יכולים להישאר כאן כל הערב.

רות קלדרון: בבקשה, אדוני.

רות קלדרון: בבקשה, שתי דקות נוספות.

נסים זאב: אנחנו נהנים מכל רגע.

נסים זאב: אתה עושה לנו נחת רוח.

רות קלדרון: חבר הכנסת זאב, תקבל את זמנך.

רות קלדרון: בבקשה, לא עכשיו.

אחמד טיבי: רבותי חברי הכנסת, היהירות הישראלית של כובש היא יהירות טיפוסית של כובשים.

אחמד טיבי: כובשים לא יכולים להיות אנשים נורמליים.

אחמד טיבי: ולכן מגיע אליך ראש עיר, ראש העירייה של מערב ירושלים, יהיר, חצוף.

אחמד טיבי: מעניש את הפלסטינים בגלל ההפגנות באמצעות הפקחים.

אחמד טיבי: יותר קנסות.

אחמד טיבי: איזה חוצפה, אה?

אחמד טיבי: אתם לא מתביישים באדם כזה, תגידו?

אחמד טיבי: מה אתם חושבים, שהפלסטינים יפסיקו להיות פלסטינים, יהיו ישראלים בגלל ביטוח לאומי?

אחמד טיבי: אתם חושבים שהביטוח הלאומי משנה זהות לאומית?

נסים זאב: לא – – –

אחמד טיבי: לא משנה זהות לאומית.

אחמד טיבי: מה שקובע זה הקשר לאדמה, חבר הכנסת מילר.

אחמד טיבי: לכן אנחנו נשארים פה.

אלכס מילר: – – –

אחמד טיבי: ולכן אנחנו נשארים פה.

אחמד טיבי: ולכן – – –

קריאות: – – –

אחמד טיבי: אגב, נדמה לי שאתה שייך למפלגה שמנסה זה כמה שנים למנוע מהמואזין להשמיע את קולו.

דוד רותם: כן, זה נכון.

דוד רותם: ואנחנו גם נמנע.

גלעד ארדן: ברמקול.

אחמד טיבי: ברמקול.

אחמד טיבי: להשמיע את קולו באמצעות הרמקול.

קריאה: – – – חוקי הגנת הסביבה.

קריאה: בדיוק כמו באירופה.

אחמד טיבי: אני מציע לך, אדוני, היות שאתה מיועד לתפקיד שקשור בדברים האלה – תשמור על שקט.

אחמד טיבי: תירגע.

אחמד טיבי: תן להם – – –

גלעד ארדן: כל עוד אני לא צועק ברמקול באמצע הלילה – – –

אחמד טיבי: אני רוצה שאתה תבקש, ואני מציע לכם בישראל ביתנו, מתי תלמדו שהצעות לגבי דת האסלאם לא מציעים עם כוס וודקה?

אחמד טיבי: מתי תלמדו את זה?

גלעד ארדן: – – –

אחמד טיבי: אתם שיכורים.

אחמד טיבי: שקרנים, שיכורים.

אחמד טיבי: אתם השתכרתם, וכל פעם שאתם במצוקה, אתם מציעים לאסור על המואזין, למנוע מפלסטינים להיכנס למסגד אל-אקצא.

אחמד טיבי: יש דבר בסיסי, לא רק כאן, לא רק של פלסטינים, גם של כל כוח קולוניאלי: לעולם אי-אפשר לנצח אספירציה של עם לקום ולהשתחרר.

אחמד טיבי: ודינו של עם להשתחרר; דינם של הקולוניאליסטים הצרפתים בצרפת, ואתה באריאל ובהתנחלויות, להיעלם.

דוד רותם: – – – לא ייעלם.

רות קלדרון: חבר הכנסת טיבי, בבקשה לסיים.

אחמד טיבי: זה ייעלם, כי זה הצדק ההיסטורי.

אחמד טיבי: ואתה צריך לחזור להיות אזרח ישראלי.

אחמד טיבי: אגב, זאת המדינה היחידה בעולם ששר החוץ שלה לא מתגורר בה.

גלעד ארדן: – – –

אחמד טיבי: זאת המדינה היחידה בעולם ששר החוץ מתגורר מחוץ לגבולות המדינה, וזה מצב שהוא לא חוקי.

גלעד ארדן: ושחברי הכנסת שלה מייעצים לאויבים שלה.

גלעד ארדן: זה גם.

גלעד ארדן: מדינה מיוחדת.

אחמד טיבי: הוא לא אויב שלי.

אחמד טיבי: אמרתי לך באמצע הנאום, לך ולסייד נסים זאב.

אחמד טיבי: תפנימו את הפתגם הזה פעם אחר פעם.

אחמד טיבי: זה פתגם מנצח.

אחמד טיבי: תודה רבה.

רות קלדרון: יעתיק אלעאפיה.

רות קלדרון: אני מבקשת מהשר לביטחון פנים יצחק אהרונוביץ לבוא ולענות בשם הממשלה.

קריאה: אולי אם תענו בערבית הוא יבין משהו.

נסים זאב: (אומר מילים בשפה הערבית).

רות קלדרון: חבר הכנסת כהן, בבקשה, לא בטלפון במליאה.

רות קלדרון: בכל זאת, אפשר לצאת.

רות קלדרון: בבקשה, אדוני.

יצחק אהרונוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת.

יצחק אהרונוביץ': בראשית דברי אני רוצה לשלוח מעל במה זו איחולי החלמה מהירה ליהודה גליק אשר נפצע קשה מאוד בניסיון הנפשע להתנקש בחייו.

יצחק אהרונוביץ': בהזדמנות זו אני רוצה להביע את הערכתי לשירות הביטחון הכללי ולמשטרת ישראל שפענחו בתוך שעות ספורות את האירוע, ואת היחידה ללוחמה בטרור של משמר הגבול אשר פעלה בשטח והשלימה את המלאכה.

יצחק אהרונוביץ': אני שב ואומר: לא נאפשר לאיש לקחת את החוק לידיים, וכל ניסיון, קטן כגדול, להפרת סדר ייענה בפעילות נחושה ומיידית.

יצחק אהרונוביץ': ידע כל טרוריסט שזרועות החוק של משטרת ישראל ומערכת הביטחון יגיעו אל כל מפגע באשר הוא.

יצחק אהרונוביץ': בחודשים האחרונים, החל מחטיפתם ורציחתם של שלושת הנערים בחודש יוני וחטיפתו ורציחתו של הנער מוחמד אבו ח'דיר בחודש יולי, חלה עלייה באירועי הפרות הסדר בירושלים, בדגש על שכונות מזרח וצפון ירושלים, המעברים מיהודה ושומרון ושכונות התפר, ובתוך כך פגיעות רבות ברכבת הקלה, בבתי היהודים ובצירי התנועה.

יצחק אהרונוביץ': בעקבות כך פעלה משטרת מחוז ירושלים באופן מקצועי ונחרץ להרגעת השטח בכל השכונות ובכל הכפרים, תוך ביצוע מעצרים ממוקדים של מפרי הסדר והבאתם לדין.

יצחק אהרונוביץ': לאחר שבימים האחרונים חלה הסלמה נוספת באירועים, קוימו הערכות מצב בראשותי, וגם ראש הממשלה שותף להן.

יצחק אהרונוביץ': בהמשך לכך פעלנו במהירות ובמגוון ערוצים במקביל – ביטחונית, משפטית וכלכלית.

יצחק אהרונוביץ': בסוגיה הביטחונית, כבר לפני כשנתיים הוקמה נקודת משטרה בהר-הזיתים, אשר פועלת באופן ממוקד באזור רגיש זה כדי שלא לאפשר פגיעה במצבות ובבית-העלמין; הוקם מרחב קדם לפני קרוב לשנה, הפועל בכל מזרח העיר, אשר נותן שירותי אכיפה מתקדמים המחזקים את האמון והריבונות; תגבור מחוז ירושלים – יותר מ-1,000 שוטרים הוכנסו למחוז ירושלים, ולוחמי משמר הגבול; הוקם מערך אווירי – מצלמות, אמצעים טכנולוגיים, בלוני תצפית וכיוצא בזה; כוחות מיוחדים גלויים וסמויים; נוספו עוד 100 תקנים ליחידות הסיור של מחוז ירושלים, אושרה על-ידי ראש הממשלה; תוכנית "מבט קדם", המתוקצבת בהיקף של 94 מיליון, להצבת כ-160 מצלמות לפיקוח ושליטה במרחב – פריסה כבר בחודשים הקרובים.

יצחק אהרונוביץ': בחלק המשפטי – אתמול אישרה הממשלה את טיוטת החוק של שרת המשפטים, ובה החמרת הענישה כלפי מיידי אבנים למאסר של עד 20 שנה בפועל.

יצחק אהרונוביץ': כלכלית – הטלת קנס כספי גבוה על הורי הקטינים, וזאת בעיה לא פשוטה, שזורקים אבנים אך נמצאים מתחת לגיל האחריות הפלילית.

יצחק אהרונוביץ': האכיפה והשלטת החוק בירושלים ייעשו בנחישות, במסירות; לא יוטל ספק בדבר הריבונות, ואחיזת השטח תהיה ברורה וחד-משמעית.

יצחק אהרונוביץ': בהתייחסות להר-הבית – משטרת ישראל משקיעה מאמצים רבים כדי לאפשר את זכות הגישה וחופש הפולחן בהר-הבית לבני כל הדתות והזרמים, הכול תוך שמירה על הסטטוס-קוו.

יצחק אהרונוביץ': אתמול הועלה הנושא בישיבת הממשלה, וראש הממשלה חזר והדגיש את עמדתי, שלא יהיה כל שינוי בסטטוס-קוו.

יצחק אהרונוביץ': יש להביא בחשבון כי עיני העולם כולו נשואות למוקד הנפיץ הזה בהר-הבית ולמתרחש בו, ויש לכך השלכות רחבות-היקף בכל המישורים.

יצחק אהרונוביץ': לשם שמירה על ביטחון הציבור ובהתאם להערכות מבצעיות המתקיימות בשטח, פועלת המשטרה בימי שישי מדי פעם, תוך הגבלת גיל המתפללים העולים לתפילות בהר-הבית, כפי שעשתה ביום שישי האחרון שבו הורשו לעלות להר גברים מגיל 50 ומעלה בלבד ונשים ללא הגבלה של גיל.

יצחק אהרונוביץ': במקרים שבהם יש סבירות לפגיעה בשלום הציבור סוגרת המשטרה את ההר לכניסת מבקרים יהודים ותיירים.

יצחק אהרונוביץ': דרך אגב, היום עלו להר קרוב ל-43 יהודים ומעל ל-1,000 תיירים, רק היום, וזה נכון לשעה זו.

יצחק אהרונוביץ': אך ראוי לציין כי בפועל חלה עלייה גדולה במספר המבקרים העולים להר-הבית בשנה האחרונה, ביניהם תיירים, חיילים, אזרחים, כל מי שרוצה לעלות להר.

יצחק אהרונוביץ': לאחר ניסיון ההתנקשות ביהודה גליק החליט מפקד מחוז ירושלים, באישור המפקח הכללי, לסגור את הר-הבית באופן מוחלט עקב האירוע, צעד חריג שלא ננקט שנים רבות, אך משטרת ישראל לא תהסס לנקוט אותו שוב אם הנסיבות יחייבו זאת.

יצחק אהרונוביץ': לא נהסס לעשות שימוש בכל כלי העומד לרשותנו למניעת פרובוקציות והפרות סדר בהר-הבית.

יצחק אהרונוביץ': לאורך כל התקופה אנו מזהים מעורבות של גורמים קיצוניים המנסים ללא הרף להבעיר את השטח ולהצית אש בתוך הר-הבית.

יצחק אהרונוביץ': הרשות הפלסטינית והעומד בראשה, יושב-ראש הרשות אבו מאזן, יחד עם התנועה האסלאמית וארגון הטרור של ה"חמאס", מאיימים על היציבות הביטחונית באמצעות שימוש במקום הרגיש ביותר בהר-הבית, וההסתה נמשכת יום-יום.

יצחק אהרונוביץ': בעודנו מתפללים כולם יחד לשלומו של יהודה גליק, יושב-ראש הרשות הפלסטינית, במקום לגנות את פעילות הטרור וניסיון הרצח, שולח איגרת תנחומים למשפחת המחבל השפל, ובכך מעביר מסר חד וברור לתושביה הערבים של מזרח-ירושלים ויהודה ושומרון: להמשיך בפעילות הטרור והצתת האש גם בירושלים.

יצחק אהרונוביץ': זאת פעולה אחת מני רבות להתססת האווירה.

יצחק אהרונוביץ': ואני אומר לכם לסיום: הסטטוס-קוו לא ישונה, ירושלים בירתנו הייתה ותישאר בראש סדר העדיפות הלאומי.

יצחק אהרונוביץ': תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה, אדוני השר.

רות קלדרון: לפני שנעבור להודעות הסיעות, אני מבקשת לברך בשם כולנו את השר לפיתוח בר-קיימא, סביבה ושינוי אקלים של מלטה – ברוך הבא – וחברי פמלייתו, שהם אורחיו של השר עמיר פרץ, השר שלנו להגנת הסביבה.

רות קלדרון: ברוכים הבאים.

רות קלדרון: הודעת המזכיר, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס' 18), התשע"ה–2014, שהחזירה ועדת הכספים; הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 48), התשע"ה–2014, שהחזירה הוועדה לענייני ביקורת המדינה.

נאזם בדר: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: 1.

רות קלדרון: השפל העמוק ביחסי ישראל–ארצות-הברית;

רות קלדרון: 3.

רות קלדרון: דוח יוניסף מטיח כתב-אישום חברתי חמור בממשלה: 35% מילדי ישראל חיים בעוני – היחס לילדים העניים כמו בגרועות שבמדינות;

רות קלדרון: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בשם סיעת העבודה, בבקשה.

רות קלדרון: אחריה – חבר הכנסת רונן הופמן בשם יש עתיד.

מרב מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, אני רציתי לבוא ולחזק, כמובן, את דבריו של חבר סיעתי נחמן שי, שהפליא לתאר את האופן שבו ראש ממשלת ישראל וגם השרים שלו כורתים את הענף שעליו הם יושבים, ויחד אתו עלולים להפיל את כל העץ על ראשה של מדינת ישראל ולעשות לה נזק חמור מאוד.

מרב מיכאלי: כן, אני מדברת על השפל העמוק ביחסי ישראל–ארצות-הברית.

מרב מיכאלי: עכשיו, הוא לא שפל כמו גאות ושפל, שזה פשוט עניין של כוח טבע, הירח בא והולך והמים עולים ויורדים.

מרב מיכאלי: לא, לא, לא.

מרב מיכאלי: זה מעשה ידי אדם.

מרב מיכאלי: אדם אחד מאוד מסוים, ראש הממשלה, שדווקא אוהב להתהדר בקשרים הטובים שלו עם ארצות-הברית; מדבר אנגלית רפובליקנית משובחת לכל דבר ועניין.

מרב מיכאלי: אז זהו, כנראה, רק רפובליקנית ולא אמריקנית.

מרב מיכאלי: תראו, ב-2014 הסיוע שארצות-הברית נתנה לנו הוא של 3.6 מיליארד דולר, חמישית מתקציב הביטחון שלנו סך-הכול – עניין שלכל הדעות אי-אפשר להחשיב אותו כזניח או פעוט.

מרב מיכאלי: אני לא מאלה שחושבות שאם מישהו הוא גדול וחזק אז מייד צריך לקבל את התכתיבים שלו או שלה, ובאמת, יחסי כוחות הם דבר – אני חושבת, גברתי היושבת-ראש, מן הידועות עלי שאני בעד לבחון ולערער יחסי כוחות.

מרב מיכאלי: מצד שני, אני בעד לדאוג לאינטרסים שלנו.

מרב מיכאלי: אני בעד שמדינת ישראל תעשה מה שטוב לה.

מרב מיכאלי: כשכל המוסדות הביטחוניים במדינת ישראל מודיעים באופן חד-משמעי בכל פורום שאני נמצאת בו, בוודאי בוועדת החוץ והביטחון, שהיחסים המיוחדים עם ארצות-הברית הם נכס ביטחוני מן המעלה הראשונה, נכס אסטרטגי מהמעלה הראשונה למדינת ישראל, אני סבורה שהאדם שמתיימר לדאוג לביטחון ישראל, אולי כדאי שישמור על הנכסים הביטחוניים והאסטרטגיים שלנו, ומשום מה הוא לא טורח לעשות את זה.

מרב מיכאלי: זהו נכס ביטחוני, אסטרטגי וכלכלי מהמעלה הראשונה שהוא בוחר לבעוט בו.

מרב מיכאלי: אני יודעת שהימין במדינת ישראל אוהב לחשוב שאנחנו לא צריכים אף אחד ואנחנו יכולים להסתדר לבד, ותמיד רק לשמור על עצמנו ולהגן על עצמנו, וזה דבר טוב מאוד.

מרב מיכאלי: מאוד מאוד חשוב שלא נהיה תלויות באחרות ואחרים ולא נסתמך יתר על המידה על אחרות ואחרים, אדרבה ואדרבה.

מרב מיכאלי: אבל אף אחד ואף אחת לא באמת יכולות להסתדר לבד בעולם, גם ארצות-הברית הגדולה לא טוענת שהיא תסתדר לבד בעולם, ולכן היא טורחת לארגן לעצמה בעלות-ברית.

מרב מיכאלי: אחת מהן היא אנחנו.

מרב מיכאלי: אנחנו, למעשה, אפילו אפשר לומר בעלת-הברית המועדפת:

מרב מיכאלי: רשמו לפניכם שמתוך כלל הסיוע שארצות-הברית נותנת למדינות שונות, 55% מופנים לסיוע למדינת ישראל.

מרב מיכאלי: אכן, יחסים מאוד מיוחדים.

מרב מיכאלי: אבל אני חוששת שאם לאורך זמן ראש ממשלת ישראל והשרים שלו ימשיכו לירוק בפרצוף של נשיא ארצות-הברית והשרים שלו, יש מצב שבאיזשהו שלב הם יפסיקו להגיד שמדובר בגשם, ינגבו את הפנים וילכו לחפש להם בעלות-ברית אחרות שאולי יהיו פחות חינניות מאתנו ואולי גם יהיו פחות מועילות לנו.

מרב מיכאלי: לסיום, גברתי היושבת-ראש וחברי וחברותי חברות הכנסת, אני אולי מדברת בסרקזם – זה נובע מתסכול.

מרב מיכאלי: הסרקזם נובע מתסכול שכן מדובר בדבר שהוא באמת כל כך נחוץ, כל כך יסודי, לאופן שבו מדינת ישראל בנתה את עצמה, את כוחה ואת המקום שלה בעולם; וראש הממשלה והשרים שלו, באמת, דורכים, יורקים ובועטים בנכסים האלה וביסודות האלה, גם בגלל עיוורון, קוצר רואי וחוסר חוכמה, אבל גם בגלל אגו.

מרב מיכאלי: ולחשוב שראש ממשלת ישראל מסוגל לעשות כזה נזק למדינה ולאזרחיות ולאזרחים שלה בגלל אגו – מאוד מתסכל.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת רונן הופמן, אחריו – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, ואחריה – חבר הכנסת אמנון כהן.

רונן הופמן: גברתי היושבת בראש, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, יחסים בין מדינות מושתתים על שלושה רבדים: על הרובד הערכי, זאת אומרת עולם הערכים המשותף, על אינטרסים משותפים בין מדינות, וגם, כן, גם על יחסים אישיים או בין-אישיים.

רונן הופמן: ובעוד בשני הרבדים הבסיסיים והמרכזיים, בסיס הערכים ובסיס האינטרסים המשותפים, הברית בין ישראל לארצות-הברית היא קרובה אולי מתמיד, אבל בוודאי כפי שהיא הייתה, לא ניתן להתכחש לכך שברובד השלישי, שהוא רובד חשוב, ביחסים הבין-אישיים, אכן הצדדים נתונים במשבר.

רונן הופמן: וזהו משבר – גם אם משבר בתוך המשפחה, גם אם משבר בין חברים – שאסור לנו להתעלם ממנו, ועדיף שנשב ונדבר על זה ונשים את זה מאחורינו בהקדם האפשרי.

רונן הופמן: אנחנו צריכים להנמיך את גובה הלהבות, ויפה שעה אחת קודם, לטפל במשבר הזה ולשים אותו מאחורינו.

רונן הופמן: כשם שחשתי אי-נוחות מכך שבכירים ישראלים השתמשו במילים חריפות נגד בכירים אמריקנים, כך חשתי אי-נוחות לשמוע בכירים אמריקנים תוקפים את ראש הממשלה.

רונן הופמן: כחבר הקואליציה חשתי כך, כחבר הכנסת וכמובן כישראלי, זה בהחלט לא נעים.

רונן הופמן: אבל אני חוזר לשני הרבדים הבסיסיים והמרכזיים – הבסיס הערכי ובסיס האינטרסים המשותפים.

רונן הופמן: כאן היחסים קרובים ואינטימיים, וכך יהיה גם בעתיד.

רונן הופמן: חברי חברי הכנסת, המעורבות האמריקנית במהלך מבצע "צוק איתן" באה לידי ביטוי בדרכים רבות, ובין היתר, כמובן, בסיוע ובתמיכה בייצור מערכות "כיפת ברזל" ומערכות אחרות.

רונן הופמן: לכולנו ברור עד כמה חשובים וחיוניים היחסים הטובים עם ארצות-הברית למדינת ישראל, ואני חושב שכיום חשוב, כמו תמיד, להכיר תודה ולנהוג בהם באחריות ובכבוד.

רונן הופמן: אני מבקש להזכיר שלפני שבועות לא רבים, בזמן המבצע, חברי סנאט וחברי בית-הנבחרים האמריקני יזמו חקיקה הצהרתית המביעה תמיכה גורפת בישראל ובזכותה להגן על עצמה.

רונן הופמן: הזכרתי את זה כבר אז במליאה, והיום אני מזכיר את זה שוב ומודה להם על כך בשנית.

רונן הופמן: היחסים המיוחדים עם ארצות-הברית הם חיוניים וחשובים למדינת ישראל מאין כמוהם, ואנחנו חייבים באמת לשמור עליהם מכל משמר.

רונן הופמן: אבל עם זאת, בואו לא נהפוך כל מחלוקת למשבר, בואו לא נהפוך כל הבדלים בין השקפות עולם, גם השקפות עולם בענייני ביטחון, למשבר.

רונן הופמן: וחילוקי דעות הם עניין לגיטימי, ולעתים גם בלתי נמנעים, גם אם הם מתגלעים בין ידידות קרובות.

רונן הופמן: תודה רבה.

אראל מרגלית: חבר הכנסת הופמן, המילים המאוד-קשות שנאמרו מורות על משבר.

אראל מרגלית: בוא נודה בזה.

אראל מרגלית: אתה יודע, לא נצליח לתקן את זה אם לא נודה בזה קודם.

רות קלדרון: נדמה לי שאתם מסכימים זה עם זה.

רות קלדרון: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, בבקשה, בשם הבית היהודי, ואחריה – חבר הכנסת אמנון כהן.

שולי מועלם-רפאלי: גברתי, חברתי היושבת בראש, חברי וחברותי, חברי השר, הבוקר, כמנהגי בממוצע של פעם בחודש וחצי, עליתי להר-הבית.

שולי מועלם-רפאלי: אני עולה להר-הבית, חברים יקרים שלי, משתי סיבות: סיבה אחת, שאני חושבת שהיא דתית במהותה.

שולי מועלם-רפאלי: אני – וזה לא סוד – שואפת שיתאפשר גם ליהודים להתפלל בהר-הבית.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שיש לנו חובה שהר-הבית לא יהיה יותר המקום היחיד בעולם שבו ליהודים אסור להתפלל, אלא שהר-הבית יאפשר את מה שהוא אמור להיות – מקום תפילה לכל איש דתי; כמקום של קודש, שמתחבר בו האדם לבוראו, האדם ליוצרו, האדם לתוך האני הפנימי שלו.

שולי מועלם-רפאלי: והסיבה השנייה לכך שאני עולה להר-הבית היא באמת כי הר-הבית הוא מקום קדוש לעם היהודי.

שולי מועלם-רפאלי: הוא קדוש לעם היהודי מימי אברהם אבינו.

שולי מועלם-רפאלי: בשבת האחרונה קראנו – התחלנו בפרשות שנוגעות באברהם אבינו, מפרשת לך לך, שבעצם מתחילה עם היווצרותו של התהליך של אמונה באל אחד.

שולי מועלם-רפאלי: אז חוץ מהחוויות הרגילות שאני חווה על הר-הבית, גברתי, שבאמת קבוצות של נשים צועקות צעקות איומות ונוראות וקוראות בשם השם – לצערי, במקום לקרוא בשם השם בצורה מכובדת, הן פשוט צורחות את זה כדי לנסות, כנראה, לגרום לאיזו בהלה בקרב הציבור היהודי שעולה.

שולי מועלם-רפאלי: בדרך כלל בתשעה באב זכיתי שגם זרקו עלי אבנים, אבל זה באמת נדיר.

טלב אבו עראר: – – –

שולי מועלם-רפאלי: מעולה.

שולי מועלם-רפאלי: אללהו אכבר, זה בדיוק המקום.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת, אני מסכימה אתך.

שולי מועלם-רפאלי: זה המקום שבו כולם אמורים לקרוא בשם השם.

טלב אבו עראר: – – –

שולי מועלם-רפאלי: גם אני וגם הנשים המוסלמיות.

שולי מועלם-רפאלי: גם אני וגם הנשים המוסלמיות בעלות אותה זכות לקרוא שם בשם השם.

שולי מועלם-רפאלי: אבל היום זכיתי במשהו מיוחד, שאחת הנשים לא עמדה בזה שבכל זאת יש לי איזו זכות לעלות להר-הבית – לצערי, עדיין אין לי זכות להתפלל שם – והיא כל כך לא עמדה בזה, שהיא גם צרחה לי "רוח מן הון", תסתלקי מכאן, וכשגם זה לא עזר לה, היא פשוט דחפה אותי.

שולי מועלם-רפאלי: לצערי – לצערי, במקום לשאוף לאותה שאיפה כמוני, שתהיה שם אפשרות לבני כל הדתות להתפלל.

שולי מועלם-רפאלי: יש איזה חוסר מסוגלות לאנשים – לחלק מהאנשים, שנמצאים על ההר כמוזמנים, תמורת תשלום, של תנועות רדיקליות, שבעצם באמת רוצות ליצור מלחמת דת, למנוע את האפשרות מיהודים לעלות להר-הבית.

באסל גטאס: – – –

שולי מועלם-רפאלי: אז לשמחתי, אני המשכתי את העלייה שלי בהר, ובהמלצתו של מפקד המשטרה שליוותה אותי כמו שהיא מלווה אותנו תמיד, הגשתי אחר כך תלונה.

שולי מועלם-רפאלי: התחושה הקשה ביותר שלי היא שמול האירוע הקשה שהיה ביום רביעי שעבר, שבמרכז עיר הבירה של מדינת ישראל ניסו להתנקש ביהודי בגלל הקריאה שלו בהר-הבית לקרוא בשם השם לבני כל הדתות – –

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

שולי מועלם-רפאלי: – – אני חשבתי שמדינת ישראל וממשלת ישראל תעלה מדרגה ותקבל את הבקשה שלנו לתפילת יהודים בהר-הבית.

שולי מועלם-רפאלי: כנראה אנחנו צריכים לחכות עוד קצת, ולהביא יותר ויותר יהודים לעלות אל ההר מהסיבה הריבונית, ומי שבוחר בזה – גם מהסיבה הדתית.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: חבר הכנסת אמנון כהן מש"ס, בבקשה.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת רוברט אילטוב – בטח יגיע – מישראל ביתנו.

אמנון כהן: גברתי היושבת בראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על דוח יוניסף, קרן החירום הבין-לאומית של האו"ם לילדים, שפרסם דוח חמור שלפיו 35% מהילדים במדינת ישראל נמצאים מתחת לקו העוני.

אמנון כהן: אנחנו במדינה למעשה לא היינו צריכים את הדוח הזה כדי לדעת שאכן כמעט מיליון ילדים – 850,000 ילדים בערך – נמצאים מתחת לקו העוני, כפי שפורסם בדוח העוני של המוסד לביטוח לאומי.

אמנון כהן: כמעט 2 מיליון אזרחים נמצאים מתחת לקו העוני, ו-5% מבני-זוג שהם עובדים – בעל ואישה עובדים, עדיין נמצאים מתחת לקו העוני.

אמנון כהן: ואני אומר מה נעשה, ואני רוצה לברך כאן – שמעתי גם את שר הרווחה, ידידי מאיר כהן, שבאמת – בדיונים קודמים שהיו כאן בכנסת – הקים את ועדת אלאלוף, שלמעשה הייתה אמונה לטפל בעוני בישראל, בצמצום פערים חברתיים במדינת ישראל.

אמנון כהן: ובאמת, זו ועדה מקצועית, חברתית, מורכבת מאנשים חשובים, והיא הביאה המלצות, הביאה המלצות חשובות.

אמנון כהן: אנחנו שמחנו שהשר הזה, שיקבל את הדוח, לא יהיה כמו – תמיד אומרים אצלנו בכנסת, אני ותיק כאן, שאם רוצים להרוג נושא, מקימים ועדה.

אמנון כהן: אז אנחנו ידענו שבנושא הזה השר מאיר כהן, שהוא עצמו באמת בא מאזור פריפריאלי, גם רגיש מאוד לנושא החברתי.

אמנון כהן: באמת אני אומר לכם, הוא עושה רבות בתחום הזה.

אמנון כהן: אבל בנושא של ועדת אלאלוף אנחנו ראינו שהמלצותיה, רוב המלצותיה כמעט לא כובדו.

אמנון כהן: השר פירט כאן ואמר שההמלצות של ועדת אלאלוף – כביכול מיליארד ו-700 מיליון שקל כן תוקצבו.

אמנון כהן: ואנחנו מבינים בכספים, ואני שנים הייתי בוועדת הכספים, מתעסק גם בוועדת ביקורת – זה עושה רעש, מפריע לי.

רות קלדרון: רציתי לומר לחברות ההנהלה של הסיעות, חברות ההנהלה של הסיעות – סיעות העבודה ויש עתיד – אנחנו שמחים שאתם אתנו, אבל אתם לא נותנים לנו לשמוע זה את זה.

אמנון כהן: אני לא שומע את עצמי.

אראל מרגלית: סליחה.

רות קלדרון: תודה.

אמנון כהן: אז כשמנתחים את 1.7 המיליארד – עשו מסיבת עיתונאים, שב-2015 זה יקבל את הביטוי – וכשאנחנו מפרקים את זה אנחנו מגלים ש-200 מיליון שקל מהסכום שדובר, מתוך 1.7, מיליארד ו-700 מיליון – מיליארד הוא למעשה שחזור של תוכניות קיימות; כי הייתה תוכנית של בניית מעונות-יום, של 600 מיליון שקל בתלת-שנתי, ו-200 מיליון מיועדים ל-2015; זה לא תקציב חדש, זה תקציב שכבר דיברו עליו בדוח הקודם, כן, שכבר היה, וזה 200 מיליון שהכניסו את זה כביכול בהישג החדש.

רות קלדרון: אני מצטערת, אבל אתה צריך לסיים.

אמנון כהן: עוד נתון אחד שאני אתן, שנדע: מדובר פה על עוד 230 מיליון שקל שמיועדים לתוספת שעות הוראה בחינוך היסודי ובחטיבות הביניים ברשויות החלשות, וגם זה כבר היה בתוכניות העבודה.

אמנון כהן: ועוד נתון אחרון: דיברו על 110 מיליון שקלים בתחום הדיור.

אמנון כהן: בתחום הדיור ועדת אלאלוף המליצה על הקמת 1,000 דירות חדשות בדיור הציבורי – בפועל השתתפו ב-110 מיליון, שכביכול הוקצו למשרד השיכון לטובת העלאת ההשתתפות בשכר-הדירה לזכאים.

אמנון כהן: אז אני אומר – לא צריך להגיד פעמיים ושלוש פעמים, למכור לציבור את מה שהיה.

אמנון כהן: אז יש פה הישג, אבל הוא קטן ביותר.

אמנון כהן: דוח העוני הוא דוח עוני, ילדים רעבים הם ילדים רעבים, לכן צריך להסתכל עליהם במבט הזה שאנחנו צריכים לטפל, אכן, לתת אוכל לילדים שלנו.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: לכן אנחנו הגשנו אי-אמון בממשלה – שבתקציב 2015 יהיה ביטוי הולם לצמצום הפערים החברתיים ולמיגור העוני.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: חבר הכנסת רוברט אילטוב – לא נמצא אתנו.

רות קלדרון: חבר הכנסת יעקב ליצמן, בבקשה, בשם יהדות התורה.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת שטרית.

רות קלדרון: ראיתי אותו כאן ואף שמעתי את הטלפון שלו.

יעקב ליצמן: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, יהדות התורה הגישה כמובן הצעת אי-אמון בממשלה, אבל בכל זאת, בהצעת אי-אמון לפעמים יש גם משהו חריג שהוא מאוד רציני.

יעקב ליצמן: אני, ברשותכם, רוצה לצטט לכם דברים ששרת הבריאות אמרה בוועדת גרמן, שהיא הקימה.

יעקב ליצמן: בעמוד 48 של דוח ועדת גרמן – ואני מצטט מה ששרת הבריאות אמרה:

יעקב ליצמן: אנחנו באים ואומרים שכל אחד יוכל לבחור בכל מקום – הדיון היה על לבחור בית-חולים, איפה שרוצים – אבל היום, במצב שלנו, אני לא אבחר בבית-חולים הלל יפה וגם לא בבית-חולים וולפסון, וקרוב לוודאי גם לא בבית-חולים קפלן, ואני לא יודעת אם אפילו בבית-חולים ברזילי, בוודאי לא בנצרתיים – ואני לא רוצה לציין עוד כמה בתי-חולים שהיא לא תבחר – אני אבחר ברמב"ם, אולי אבחר בגדולים, ואז מה עשיתי?

יעקב ליצמן: דברים חמורים אלה מצוטטים בדוח ועדת גרמן, דוח רשמי של משרד הבריאות, ששרת הבריאות פוסלת בית-חולים אחרי בית-חולים, אומרת שאסור לנו ללכת לשם.

יעקב ליצמן: אז מה אנחנו, האזרחים, חייבים לעשות בדברים כאלו אם שרת הבריאות אומרת ככה?

יעקב ליצמן: יש לנו עוד אמון בשרת הבריאות?

יעקב ליצמן: בממשלה?

יעקב ליצמן: לכן, קודם כול, אנחנו רואים באיזה שפל, לפי דבריה של שרת הבריאות, מערכת הבריאות נמצאת.

יעקב ליצמן: אני לא זוכר שבתקופתי היה מצב כזה.

יעקב ליצמן: אני חושב שמערכת הבריאות הייתה בין הכי טובות בעולם.

יעקב ליצמן: כולם התגעגעו אלינו, כולם רצו לעשות אתנו הסכמים.

יעקב ליצמן: אני רוצה לנגוע גם בכמה דברים בעניין הגיור.

יעקב ליצמן: אמרו לכם, רבותי, לא משנה מה שתעשו בגיור, אנחנו הרי נפתח ספר יוחסין; אנחנו נתחתן רק עם מי שמיוחס כיהודי.

יעקב ליצמן: לצערי, אי-אפשר לסמוך על הרבנים שעושים את זה, אין להם שום כושר.

יעקב ליצמן: איזה פנים, הייתם אומרים, אם אנחנו היינו אומרים שנושאים של בג"ץ, צריך לפסול – הייתם אומרים – לא, אנחנו נעביר את זה לרבנים.

יעקב ליצמן: הייתם צועקים שאנחנו עושים צחוק, לדבריכם; אנחנו כמובן חושבים אחרת.

יעקב ליצמן: וכאן אתם באים, מתיימרים לעשות הלכות, לפי ההלכה, להסמיך רבנים שלא מבינים כלום בגיור, לא מבינים שום דבר, יעשו רק התבוללות בעם ישראל.

יעקב ליצמן: אז מובן שאנחנו נצטרך, לפי החלטת מועצת התורה של אגודת ישראל, לעשות ספר יוחסין, ומובן שזה יבדיל אותנו עוד יותר ממה שאנחנו נבדלים מהציבור.

יעקב ליצמן: לכן, מכל הסיבות האלה, חוץ מזה שיש לנו עוד דיון בתקציב בקרוב, אנחנו מצביעים אי-אמון בממשלה.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: חבר הכנסת שטרית, בבקשה תסיים את שיחת הטלפון ותבוא לדבר אל כולנו.

רות קלדרון: כן, עכשיו תורך.

רות קלדרון: חבר הכנסת שטרית, בשם התנועה.

רות קלדרון: אני מקפידה על הטלפון מפאת כבוד הכנסת, לא בשביל לנדנד באופן אישי.

רות קלדרון: מצלצלים?

רות קלדרון: אפשר לצאת החוצה.

רות קלדרון: בבקשה.

רות קלדרון: לפחות להשקיט את צלצול הטלפון.

רות קלדרון: זה באמת לא לכבודה של הכנסת.

נסים זאב: זה רק שעון מעורר.

רות קלדרון: לא יפה.

רות קלדרון: לכבוד שנת השמיטה אפשר להיכנס גם בלי טלפון.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אנחנו עומדים כל שבוע בריטואל הזה של האי-אמון, ואני באמת שמח על שינויו של החוק, כך שבכנסת הבאה לפחות האי-אמון יהיה אחת לחודש, ולא יותר מאשר אחת לחודש, כי זה באמת בזבוז זמן של הכנסת שלא מוביל לשום מקום.

מאיר שטרית: האמת היא, גברתי היושבת-ראש, את יודעת שהחוק קובע שאי-אמון תופס רק אם יש 61 בעד האי-אמון.

מאיר שטרית: אין שום סיכוי שיהיו 61 בעד האי-אמון, לכן זה באמת ממש בזבוז זמן או ריטואל מיותר לגמרי, כי חברי הכנסת יכולים להגיד כל מה שהם אומרים באי-אמון גם בדיונים הרגילים שמתקיימים.

מאיר שטרית: בכל חוק, בכל נושא, כל חבר כנסת יכול להגיד מה שהוא רוצה.

מאיר שטרית: בכלל, אנחנו נמצאים בתוך הריטואל הזה.

מאיר שטרית: ואין ספק, אני אומר, מה שאמר פה חבר הכנסת ליצמן – צודק.

מאיר שטרית: אני חושב שמערכת הבריאות נתונה בבעיה והיא מחייבת טיפול.

מאיר שטרית: ובטיפול, לא תמיד הטיפול מוביל או חייב להוביל למקום הנכון.

מאיר שטרית: הטיפול חייב להיות מאוד זהיר, וחלק מההחלטות שהתקבלו בעניין הזה בחוק התקציב שיוגש לנו בשבוע הבא, מחייבות את הכנסת באמת לדון בכובד ראש בהצעות שמונחות לפנינו, בעיקר בתחום הבריאות, שלדעתי הן בעייתיות ויכולות ליצור בעיה גדולה בתחום הבריאות.

מאיר שטרית: אני יודע – כחבר קואליציה אני כמובן מתנגד לאי-אמון.

מאיר שטרית: אבל אני מוכרח להגיד, קראתי, גברתי היושבת-ראש, ביומיים האחרונים פרסומים גדולים בעיתונים על ההוצאות הגדולות של משרדי הממשלה בתחומים שונים.

מאיר שטרית: לפעמים באמת אני שואל את עצמי, מה ההיגיון?

מאיר שטרית: נכון שאנחנו כולנו תמהנו על החוט הלבן הארוך, אבל התברר שזה דווקא דבר חיובי, זה חוט שבאמצעותו – זה עלה למשרד האוצר איזה 156,000 שקל – אבל זה חוט שבאמצעותו תופרים את הדרכונים במדפיס הממשלתי, שזו יחידה שנמצאת באחריות שר האוצר.

מאיר שטרית: אז דווקא – דבר חיובי.

מאיר שטרית: אבל דבר אחד אי-אפשר להעלים: יש קמפיינים של משרדים שונים שכל אחד מהם עולה לעתים מיליונים.

מאיר שטרית: האומנם זה באמת משיג משהו?

מאיר שטרית: זה נחוץ?

מאיר שטרית: זה באמת עליון בסדר העדיפויות של הממשלה?

מאיר שטרית: האם משרדי ממשלה צריכים להמשיך להעסיק משרדי יחסי ציבור ומשרדי פרסום?

מאיר שטרית: עוד דוברים חיצוניים?

מאיר שטרית: לכל שר יש – לפי התקן, לכל שר בממשלה יש שבעה עוזרים.

מאיר שטרית: הוא יכול לקבוע את חלוקת השכר ביניהם – מהם בכירים מאוד, מהם פחות בכירים.

מאיר שטרית: לכל שר, תמיד אחד הבכירים בכל משרד הוא יועץ תקשורת, שמקבל, לדעתי, שכר בין הגבוהים בקרב היועצים לשרים.

מאיר שטרית: אז למה צריך דובר חיצוני?

מאיר שטרית: למה צריך לקחת משרד חיצוני שיעשה יחסי ציבור למשרדים?

מאיר שטרית: על-פי התרשמותי, זה עולה, באמת, אם אני מסכם את כל מה שראיתי במשרדים, מיליונים רבים.

מאיר שטרית: אני חושב שזה באמת מיותר.

מאיר שטרית: אין לזה שום הצדקה, שום היגיון, במצב הכלכלי שאנחנו נמצאים בו.

מאיר שטרית: אני חושב שיש דברים רבים שבאמת ניתן לוותר עליהם.

מאיר שטרית: אני חושב, אגב, שיש מקום לחקיקת חוק שיאסור על משרדי ממשלה להעסיק יועצי תקשורת חיצוניים.

מאיר שטרית: זה פשוט בזבוז כסף כשיש דובר בשכר מלא, מאוד נכבד, עם רכב צמוד, שאמור לעשות את העבודה.

מאיר שטרית: אם הוא לא טוב, תחליפו אותו.

מאיר שטרית: אין היגיון לקחת יועצים חיצוניים, ועוד כהנה וכהנה וכהנה.

מאיר שטרית: במצב תקציבי כזה חובה על כל משרד לעשות בדק בית אצלו ולהחליט מה בעדיפות ומה לא, ולוותר על אותם סעיפים מיותרים.

מאיר שטרית: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת כבל, בבקשה לא לשוחח בטלפון במליאה.

רות קלדרון: חבר הכנסת כבל.

רות קלדרון: לא, לא מותר לו.

רות קלדרון: זה לא לכבוד המליאה.

רות קלדרון: בשם מפלגת מרצ – חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, חברים, למען האמת, כל יום שני בבוקר כשאני עולה לירושלים לקראת מושב השבוע של הכנסת, יש בי התחושה שאני עולה לשדה קרב.

עיסאווי פריג': ממש תחושה שהולכת אתי לאורך כל הדרך.

עיסאווי פריג': אני עולה לשדה קרב.

עיסאווי פריג': שבוע שעבר חיכה לנו חוק עוקף-בג"ץ.

עיסאווי פריג': השבוע נתקלנו באבנים, חוק האבנים.

עיסאווי פריג': וכל שבוע אתה צריך להכין את עצמך למערכה חדשה.

עיסאווי פריג': אני פונה אל החברים מהימין ואומר להם: אני מודה שהצלחתם לקבוע את סדר-היום; הצלחתם להנציח – ואתם עושים את זה בדרכים שלכם – להנציח את הסכסוך, מסכסוך פוליטי, כדי לחזק אותו, שיהיה נצחי, להעביר אותו מסכסוך פוליטי לסכסוך דתי.

עיסאווי פריג': אני מודה.

עיסאווי פריג': השיח הציבורי מתחיל לאט-לאט לקחת אותנו מהסכסוך הפוליטי-לאומי לסכסוך הדתי.

עיסאווי פריג': סכסוך פוליטי-לאומי, פלסטינים וישראלים, החליטו, הבית היהודי ושות', לעשות מזה מלחמת יהודים ומוסלמים.

עיסאווי פריג': זה מה שהחליטו, ומושכים אותנו לשם – שהבעיה היא לא בין הפלסטינים לישראלים וסכסוך ערבי-ישראלי, אלא בעיה של יהודים ומוסלמים.

עיסאווי פריג': בעיה דתית.

עיסאווי פריג': אתם רוצים להצדיק את התיאוריה שלשמה אתם נמצאים כאן.

עיסאווי פריג': אבל לשחק באש – לא רק אתם תישרפו, גם אנחנו נישרף, ולזה לא ניתן יד.

עיסאווי פריג': לזה לא ניתן יד.

עיסאווי פריג': התחלנו עם השקר הראשוני – ירושלים המאוחדת.

עיסאווי פריג': אני, כמי שגר בירושלים – גרתי 20 שנה כסטודנט – מכיר את ירושלים על בורייה, בצורה טובה, את מערבה ואת מזרחה.

עיסאווי פריג': למה אנחנו לא אומרים את האמת לציבור?

עיסאווי פריג': כשאתם מדברים על השקר הגדול: ירושלים מאוחדת, האם אתם מזכירים להם את מחנה הפליטים של שועפאט?

עיסאווי פריג': האם אתם מזכירים להם את החומות של כפר-עקב, שכדי להגיע לכפר-עקב אתה צריך תהליך?

עיסאווי פריג': – וחברת הכנסת רוזין הייתה אתי שם והיא יודעת מזה.

עיסאווי פריג': סיפרתם להם על הרחובות של סילואן?

עיסאווי פריג': על מה שקורה שם?

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

עיסאווי פריג': חברים, אתם לוקחים אותנו למקום מאוד מסוכן, וכל אחד ממניעיו – אם ממניעי פריימריז, עוד קולות של מדינה יהודית ומנהיגות יהודית, או סיבות אחרות.

עיסאווי פריג': אני אומר, לכל דת יש מאמיניה ויש הספר הקדוש שלה, אבל מאמין לא מתווכח על אמונתו.

עיסאווי פריג': המאמין לא מתווכח על האמונה שלו.

עיסאווי פריג': אז בואו נגלה אחריות, חברים; היום זה נראה באופק, מחר זה נפלט לנו מהידיים.

עיסאווי פריג': בואו נהיה אחראיים, ונגלה אחריות.

עיסאווי פריג': כמו שראש הממשלה אומר: צריך לנהוג באיפוק ואחריות, אבל מה שאנחנו רואים, שכל יום עולים להר, לאל-חרם א-שריף, ואתה לא מבין את ראש הממשלה – –

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

עיסאווי פריג': – – להאמין ליד שמאל או להאמין ליד ימין.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי.

רות קלדרון: יעתיכ אל-עפי, תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת טלב אבו עראר, אחריו – חבר הכנסת חנא סוייד, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

רות קלדרון: בבקשה.

רות קלדרון: אומנם נעים מאוד יחד, אבל בואו נישאר בזמנים.

טלב אבו עראר: מכובדתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, במקום שהממשלה תתנהג בצורה אחראית ותמצא פתרונות, היא באה ואומרת: מה שלא בא בכוח – בא ביותר כוח, ומחמירה את העונשים.

טלב אבו עראר: האם מישהו מהממשלה, משריה או מחבריה, שאל מה הביא להסלמה ולהידרדרות המצב בארץ בכלל ובמזרח-ירושלים בפרט ומי אחראי לכך?

טלב אבו עראר: הרי אנחנו בעידן הממשלה הזאת רואים שבמקום להעניק סלחנות מעודדים גזענות; במקום לקדם בנייה בחברה הערבית – מעודדים ומחליטים על הריסה; במקום לשמור על מקומות קדושים לערבים ומוסלמים – מחללים אותם ואפילו הורסים אותם:

טלב אבו עראר: בנגב הרסו מסגדים נוסף על בתים; במקום להכיר ביישובים בנגב – עוקרים את היישובים.

טלב אבו עראר: כמו שהיה ביום הזה – ועדה מחוזית בבאר-שבע התכנסה והחליטה על היישוב ואדי-אל-נעם, ואדי אל-נעם, שמונה לא פחות מ-14,000 נפשות, מחליטים היום ומנסים לקדם תוכנית שם להכיר ביישוב שמאכלס אך ורק 3,000, וזו נקראת שכונה ליד היישוב המוכר שגב-שלום.

טלב אבו עראר: זו המדיניות כלפי הערבים, כלפי הבדואים.

טלב אבו עראר: מסגד אל-אקצא נהפך למגרש מתחרים קיצונים, גזענים יהודים, שרים וחברי כנסת, ואז, מי שרוצה להיות בעיני היהודים גיבור, ומי שמתכוון לחזק את כוחו הפוליטי מבקר במסגד אל-אקצא.

טלב אבו עראר: כמה פעמים ביקשתי, וכולנו ביקשנו, לא לקרוא למסגד אל-אקצא "הר-הבית"?

טלב אבו עראר: מאיפה המצאתם את השם הזה?

טלב אבו עראר: זה מסגד אל-אקצא.

טלב אבו עראר: שולי מועלם, פעם פייגלין, אורי אריאל.

טלב אבו עראר: אני לא מבין, ראש הממשלה מכריז, ומצהיר ומודיע בכלי התקשורת שהסטטוס-קוו במסגד אל-אקצא לא ישתנה, ומחברי ממשלתו, שרים וחברי כנסת, אומרים ומודיעים בתקשורת שהוא ישתנה; כמו השר אורי אריאל: הסטטוס-קוו ישתנה, והיהודים יעלו ויתפללו שם.

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

טלב אבו עראר: אנחנו אומרים במסגד אל-אקצא: (אומר דברים בשפה הערבית).

טלב אבו עראר: תודה רבה.

רות קלדרון: זה קצת הרבה בשבילנו, לאט-לאט עם הערבית.

רות קלדרון: וגם תרגום בבקשה.

רות קלדרון: חבר הכנסת חנא סוייד, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס, וחבר הכנסת שאול מופז, אם הוא יופיע.

רות קלדרון: יסכם סגן השר אקוניס.

חנא סוייד: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, זה תקופה ארוכה שיש מישהו בפוליטיקה בישראל שמנסה להסיט את המאבק, את הקונפליקט, לממדים דתיים – יהודים נגד מוסלמים.

חנא סוייד: זה התחיל בשרפת מסגדים, זה אחר כך עבר להרג של אנשים – אני מזכיר את המקרה של אבו ח'דיר מירושלים – ועכשיו יש לנו מתקפה על אל-חרם א-שריף, על מסגד אל-אקצא.

חנא סוייד: אפשר לתאר בקצרה את כל ההתרחשות הזאת, שדאעש-ישראל בפעולה, בתנופה.

חנא סוייד: דאעש-ישראל החליטו שזהו, עכשיו צריך לפעול במסגד אל-אקצא, ובכל מקום אפשרי, ולתת לקונפליקט את הצביון הדתי שלו.

חנא סוייד: זה משחק באש.

חנא סוייד: זה משחק מאוד מסוכן.

חנא סוייד: מדובר כאן בכמה אנשים שמסתובבים בינינו, שמסתובבים בהרגשה משיחית אובססיבית.

חנא סוייד: הם אנשי מפלגת התה של ישראל – Tea Party של ישראל.

חנא סוייד: אנשים שרוצים להתגרות בראש הממשלה, במפלגת הליכוד, אז יש להם משהו לשחק בו – זה מסגד אל-אקצא.

חנא סוייד: זה להבעיר את השטח.

חנא סוייד: זה מצב שלא יכול להיות.

חנא סוייד: ובאים כאן ומראים שזה בעצם עניין של חופש דת.

חנא סוייד: זה לא עניין של חופש דת, זה ניסיון של ריבונות.

חנא סוייד: זה לא נגישות של מקומות קדושים, זה בעצם ניסיון לכבוש את הר-הבית, את מה שקוראים – מסגד אל-אקצא.

חנא סוייד: תתארו לעצמכם מצב שמוסלמי היה הולך לכותל ומתפלל שם – הרי כל עם ישראל יעמוד ויגיד: זו פרובוקציה.

חנא סוייד: זה שינוי של הסטטוס-קוו.

חנא סוייד: זה לא הזמן המתאים והנכון לשנות את הסטטוס-קוו במקום המסוכן הזה, במקום הטעון הזה.

חנא סוייד: ועוד מוסיפים לזה גם את עניין תוספת יחידות הדיור.

חנא סוייד: מישהו נייטרלי שומע, אומר: אה, רוצים לפתור את מצוקת הדיור.

חנא סוייד: כשצריך לנקוט צעדים נכונים לפתור את מצוקת הדיור, לא נוקטים.

חנא סוייד: מחירי הדיור הולכים ועולים.

חנא סוייד: כל הכרזה על בניית יחידות דיור בירושלים היא בעצם ניסיון של השתלטות על ירושלים, של ריבונות טוטלית על ירושלים, של דחיקת הצד הפלסטיני מירושלים.

דוד רותם: אין בירושלים פלסטינים.

חנא סוייד: ועוד מדברים על שתי מדינות.

חנא סוייד: אני אגיד לכם, ראש הממשלה מדבר על שתי מדינות, הוא שימש כמזגן ביומיים האחרונים, הוא רוצה כאילו לקרר את השטח, אבל יחד עם זה הוא מכריז על הקמת יחידות דיור חדשות.

חנא סוייד: הוא מדבר על פתרון של שתי מדינות; אני אגיד לכם מה הסיפור האמיתי של ראש הממשלה ושתי מדינות.

חנא סוייד: הוא אומר: אני מאמין בשתי מדינות.

חנא סוייד: זה כמו שכל אחד מאתנו מאמין במוות.

חנא סוייד: הרי יש מישהו כאן שלא מאמין במוות?

חנא סוייד: אין אף אחד.

חנא סוייד: אבל יחד עם זה, כל אחד מאתנו עושה כל מה שצריך על מנת לברוח מהמוות הזה.

חנא סוייד: זו בעצם האמונה של ראש הממשלה והדיבור הריק מתוכן שלו על פתרון שתי המדינות.

חנא סוייד: זה לא מה שצריכה ירושלים.

חנא סוייד: זה לא מה שצריך הקונפליקט הזה.

חנא סוייד: צריך אנשים רציניים שמאמינים שרק בהידברות אפשר לפתור גם את הבעיות של ירושלים, גם את בעיות הכיבוש וגם את בעיות המזרח התיכון.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת חנא סוייד.

רות קלדרון: חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת שאול מופז.

באסל גטאס: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להציע תיקון, אני מקווה שיקבל אותו חברי חנא סוייד.

באסל גטאס: מסיבת התה זה לא אלה שמנסים לכבוש את הר-הבית ולעורר מדון ומלחמת דת.

באסל גטאס: מסיבת התה בישראל זה אקוניס, זה דנון, זה יריב לוין, זה מתוך הבית.

באסל גטאס: אבל ההם, הם יותר דומים ל"קו קלוקס קלאן".

זאב אלקין: רגע, מה אתי?

באסל גטאס: אה, גם אתה.

רות קלדרון: חבר הכנסת אלקין נעלב שלא הזכרת אותו.

באסל גטאס: אבל אלה שברחובות מביאים הרס ועלולים להביא מוות, הדומים להם בארצות-הברית זה ה"קו קלוקס קלאן".

באסל גטאס: זו ממשלה של פרובוקציות, של מלחמה, שצריכה לעבור מהעולם.

באסל גטאס: מי שעושה את הפרובוקציות בירושלים זה הימין הקיצוני, המשיחי, בגיבוי ובעידוד הממשלה ובהגנה של המשטרה.

באסל גטאס: גנבת הבתים בסילואן כחלק מתהליך של ייהוד ירושלים, הריסת הבתים בשכונות הערביות, הפקעת הקרקעות, מניעת בנייה, אני אומר:

באסל גטאס: כל זה מביא למצב שירושלים תמשיך לבעור, תמשיך להתנגד, תמשיך לקלקל את מצב "העסקים כרגיל", שרוצה ביבי נתניהו.

באסל גטאס: אין מצב של "עסקים כרגיל" ולא יהיה מצב של "עסקים כרגיל" במציאות של כיבוש, במציאות של המשך דיכוי עם שלם ומניעת עצמאותו.

באסל גטאס: אני רוצה להגיד עוד שתי מילים בנוגע למה שקרה בשבוע שעבר.

באסל גטאס: באותו לילה נרצח בחור ערבי פלסטיני בשם מועתז חיג'אזי.

באסל גטאס: נטען על-ידי המשטרה שהוא זה שירה ביהודה גליק.

באסל גטאס: מכרו את הסיפור וכולם כאן מדקלמים את זה.

באסל גטאס: הסיפור של המשפחה ושל השכנים – שהוא נהרג בדם קר.

באסל גטאס: אפילו על-פי הסיפורים שהתפרסמו בעיתונות הישראלית, יש כאלה ב"ידיעות אחרונות", ב-ynet, אמרו שמצאו את הנשק בתוך הבית, בעוד הסיפור של המשטרה שהוא ירה עליהם מהגג.

באסל גטאס: אני מבקש מעל במה זו למנות ועדת חקירה; לפחות שמח"ש יחקור למה מונעים מהציבור לדעת מה קרה באמת עם מועתז חיג'אזי.

באסל גטאס: ואחר כך באים לאבו מאזן בטענות שהוא שולח מכתב תנחומים.

באסל גטאס: לבסוף אני רוצה להזכיר בשתי מילים את סיפורו של בחור ישראלי, יהודי, אמיץ, בשם אודי סגל, בן 19, מקיבוץ תובל בגליל, שחתם על מכתב הסרבנים והוא יושב בכלא, בכלא 6, מתחילת יולי 2014.

באסל גטאס: ביום חמישי האחרון, 30 באוקטובר, הוא נידון לתקופת מאסר נוספת, ואז הוא הכריז על שביתת רעב בתוך הכלא.

באסל גטאס: מאז הוא עבר התעללות קשה באגף הבידוד של פלוגה ג' בתוך כלא 6.

באסל גטאס: אודי סגל הוא אסיר מצפון הראוי לכל הערכה, שבעצם סירובו ונאמנותו לצו מצפונו מחפה על המוות של המצפון של הרבה מאלה שיושבים ליד ההגה במדינה הזאת.

באסל גטאס: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת שאול מופז – לא נמצא כאן.

אופיר אקוניס: הוא כן נמצא.

אופיר אקוניס: אומנם סיעה קטנה, אבל הוא כאן.

רות קלדרון: סליחה שלא ראיתי אותך, בבקשה.

שאול מופז: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, המכובדים, ראשי הרשויות ונציגיהם ביציע המכובדים, ברשותך, אני רוצה לדבר על תוכנית מע"מ אפס של שר האוצר, ועל העובדה שממשלת ישראל הולכת לאמץ את התוכנית הזאת, שהיא תוכנית רעה לזוגות הצעירים ולאזרחים במדינת ישראל.

שאול מופז: כל הכלכלנים תמימי דעים שאם לא נפעל על-פי חוקי הכלכלה לא יהיה פתרון למצוקת הדיור במדינת ישראל.

שאול מופז: אם ההיצע לא יגדל והביקוש יישאר קבוע ויעלה כל שנה וכל שנה וכל שנה, המחירים ימשיכו לעלות.

שאול מופז: מה מציע מע"מ אפס, שזה אפס תרומה לזוגות הצעירים במדינת ישראל?

שאול מופז: הוא בא לתת 3, 4 מיליארד שקל לקבלנים, והם כבר העלו את המחירים.

שאול מופז: הם כבר העלו את המחירים.

שאול מופז: אני לא יכולתי להישאר אדיש לעובדה הזאת שאין תוכנית אמיתית, רצינית, שבאה לפתור את בעיית הזוגות הצעירים במדינת ישראל.

שאול מופז: הקמתי צוות – אין לנו הזמן לדבר על זה – והכנתי תוכנית, היא גם פורסמה היום בתקשורת, והיא אומרת דבר פשוט: כשרוצים שזוגות צעירים יביאו הון עצמי לדירה של 1.6 מיליון שקל, גברתי היושבת-ראש, הם צריכים להביא הון עצמי של 500,000, 600,000 שקל.

שאול מופז: מהיכן הם יביאו את זה?

שאול מופז: מי יכול להרשות לעצמו, זוג צעיר, להביא 600,000, 700,000 שקל, על מנת לזכות במע"מ אפס?

שאול מופז: ואני אומר דבר אחר: קחו את הכסף הזה, 3 המיליארד – ואופיר אקוניס תכף יעלה להשיב לי, ושומעים אותי השר ארדן והשר נפתלי בנט – קחו את הכסף הזה של 3 מיליארד, וקחו את התקציב של המשכנתאות, שהוא לא מנוצל מכיוון שהריבית שלו יותר גבוהה מהריבית שנותנים הבנקים, ותיתנו לזוגות הצעירים, ולהם בלבד, משכנתה של 90% מערך הדירה.

שאול מופז: שיבואו רק עם 10% מערך הדירה, והם יחזירו את הכסף הזה בגובה שכר הדירה שהם משלמים היום באזורי הביקוש.

שאול מופז: רק אם נפעל כך נגדיל את ההיצע בתוכנית רב-שנתית ארוכת טווח, וכל שנה ההיצע יעלה, וניתן לזוגות הצעירים מקורות מימון לרכוש דירות.

שאול מופז: זה יוביל להקלה על הזוגות הצעירים, יאפס את הפער בין הביקוש וההיצע ויגרום בבוא הזמן ועל ציר הזמן לירידה במחירי הדיור במדינת ישראל.

שאול מופז: בדרך האחרת, גברתי היושבת-ראש, ראש המפלגה שלך ושר האוצר הופך את הזוגות הצעירים לכלי, להשתמש בהם על מנת להעביר את הכסף הזה לקבלנים, וברכה לא תצמח מזה, לא להם ולא למדינת ישראל.

שאול מופז: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: ישיב בשם הממשלה סגן השר אקוניס, בבקשה.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, ראשי הערים מכל רחבי הארץ, גם חברים טובים אני רואה פה ביציע – בטח לא באתם לנאום שלי, כן; באתם להיפרד משר הפנים, ואנחנו ניפרד ממנו אחרי שנדחה את הצעות האי-אמון של האופוזיציה.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, הצעות האי-אמון הפכו להצעות הסתה, לא נגד הממשלה; הצעות האי-אמון בכנסת הזאת הפכו למסע הסתה מאורגן נגד מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: ההסתה של אבו מאזן, שיוצאת מלשכתו ברמאללה, חלחלה, חודרת לבית הזה.

אופיר אקוניס: אני בטוח שאין אדם אחד ביציע או בבית או באולם הזה ששמע את השקרים, הכזבים והבדיות של חברי הכנסת הערבים – תכף נתייחס גם לדברים הנוקבים של חברי מפלגת העבודה, חברת הכנסת מיכאלי.

באסל גטאס: – – – השקר בהתגלמותו – ההסתה – – –

אופיר אקוניס: ולכן כאשר אני, אני אומר לך בהגינות וביושר – –

באסל גטאס: השטחיות בהתגלמותה.

אופיר אקוניס: – – התלבטתי אם לתמוך בהצעה לרענון הצעות האי-אמון החל מן הכנסת העשרים, כאשר אני שומע מהבמה, שומע ורואה שהבמה הזאת, חברת הכנסת מיכאלי, הפכה למסע הסתה, כמיטב המסורת הערבית ב-100 השנים האחרונות: קודם נגד היישוב, אחר כך נגד המדינה הצעירה, ועכשיו נגד המדינה המתבגרת – אי-אפשר, אי-אפשר שלא להתקומם מול הדבר הזה.

אילן גילאון: יש לומר – –

אופיר אקוניס: גברתי – – –

אילן גילאון: – – הסתה פרועה, לא – – –

אופיר אקוניס: נכון, חבר הכנסת גילאון.

אופיר אקוניס: הפעם אני מקבל את הארתך, באל"ף.

אילן גילאון: – – –

אופיר אקוניס: אכן הסתה.

אופיר אקוניס: לא היית פה.

אופיר אקוניס: הרי לא שמעת.

אופיר אקוניס: אז תקשיב.

אילן גילאון: – – – הסתה – – –

אופיר אקוניס: אתה רוצה להתייחס לדיון?

אילן גילאון: אבל את הנאום שלך אני שומע כל – – –

אופיר אקוניס: תקשיב.

אופיר אקוניס: גם את הנאום של חבריך מהסיעות הערביות.

אופיר אקוניס: תגנה אותם.

אופיר אקוניס: תגנה את אבו מאזן, המסית הראשי.

אופיר אקוניס: גברתי, אני שמעתי את – – –

אילן גילאון: מה, אבו מאזן היה פה היום?

אופיר אקוניס: שמעתי – – –

מסעוד גנאים: לא יודע.

מסעוד גנאים: הוא היה – – –

אופיר אקוניס: שמעתי את חבר – – –

אילן גילאון: – – – נכנס לפה?

אילן גילאון: איך – – –

מסעוד גנאים: אבו מאזן – – –

אופיר אקוניס: שמעתי את חבר הכנסת אחמד טיבי.

אופיר אקוניס: אחמד טיבי אומר: אנחנו לא נעזוב בגלל המילקי.

אופיר אקוניס: ואני מציע לחבר הכנסת טיבי ולחבריו לא לבנות על זה שמישהו רציני, ציוני, פטריוט, אוהב ישראל, יעזוב את ישראל, לא בגלל המילקי ולא בגלל הקוטג', ואפילו לא בגלל מחיר הגבינה הלבנה 5%.

עפו אגבאריה: מחיר הדירה – – –

אופיר אקוניס: חבר – – –

יחיאל חיליק בר: – – – לא יעזבו את הארץ – – –

אופיר אקוניס: אפילו לא על מחירי – חבר הכנסת בר – – –

יחיאל חיליק בר: האנשים האלה, כמו שאתה אומר תמיד, זה האנשים ששירתו ב"צוק איתן" – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר – – –

יחיאל חיליק בר: – – ואנשים שעשו בשביל המדינה, ואל תשפטו אותם כי הם – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר, אני אשפוט – –

יחיאל חיליק בר: הם לא יכולים לקנות פה לא מילקי ולא דירה.

אופיר אקוניס: – – כל מי – – –

יחיאל חיליק בר: אל תשפוט אף אחד.

אופיר אקוניס: אני אשפוט.

אופיר אקוניס: אתה גם, הרי – – –

יחיאל חיליק בר: כל מי שלא מרוויח משכורת של 40,000 שקל – – – אל תשפוט.

אופיר אקוניס: הרי החוקים, החוקים, החקיקה הדמוקרטית שלכם, אנחנו נראה אותה פה בעוד כמה ימים במלוא הדרה.

אופיר אקוניס: אז אתה גם לא, בבקשה – –

יחיאל חיליק בר: למה אתה שופט אנשים?

אופיר אקוניס: – – אל תסתום פיות.

יחיאל חיליק בר: למה אתה שופט אנשים?

אופיר אקוניס: אל תסתום פיות.

אופיר אקוניס: ואתה יודע בדיוק על מה אני מדבר.

יחיאל חיליק בר: אנשים לא יכולים לחיות במדינה הזאת.

אופיר אקוניס: אתה יודע בדיוק על מה אני מדבר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת טיבי הרי יודע, והוא אמר: אני לא באתי, גברתי היושבת-ראש – הוא אמר – לא באתי באוניות, לא באתי במטוסים.

אופיר אקוניס: אנחנו נמצאים כאן 4,000 שנה.

אופיר אקוניס: זה נכון שגורשנו או חלקנו גורש לזמן קצר, אבל היינו כאן ברציפות, נשארנו כאן, בנינו כאן.

אופיר אקוניס: זוהי מולדתו של העם היהודי.

אופיר אקוניס: וישראל שבה אזרחים, גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת הערבים אזרחי ישראל, היא מדינתו של העם היהודי.

עפו אגבאריה: בוא נחיה ביחד.

עפו אגבאריה: אתה רוצה?

עפו אגבאריה: אתה לא רוצה.

קריאה: – – – למדינה אחת.

עפו אגבאריה: אתה לא רוצה.

אילן גילאון: – – –

אופיר אקוניס: נדמה לי – – –

עפו אגבאריה: בוא נהיה ביחד.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אגבאריה – –

עפו אגבאריה: אתה לא רוצה – – –

אופיר אקוניס: – – מעולם לא שמעת ממני, או ממישהו מחברי בליכוד, או ממישהו שאי-פעם היה שייך לתנועה הרוויזיוניסטית, שלא רוצים לחיות ביחד.

עפו אגבאריה: אתה לא רוויזיוניסט.

אופיר אקוניס: אנחנו – לא, אתה רוויזיוניסט.

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: אתה קומוניסט ואני רוויזיוניסט.

אופיר אקוניס: כל אחד – –

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: – – כל אחד – –

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: – – על-פי דרכו.

עפו אגבאריה: אתה – – –

אופיר אקוניס: כל – – –

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: אתה אפילו לא מקשיב.

אופיר אקוניס: אנחנו מעולם לא אמרנו: לא רוצים לחיות ביחד.

אופיר אקוניס: אבל אנחנו לעולם לא נגיד שאתם תחיו על חשבוננו או במקומנו.

אופיר אקוניס: וזאת המטרה של חלק ניכר – –

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: – – מן החברים.

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: במקומנו.

אופיר אקוניס: חלק ניכר מן הסיעות של חברי הכנסת הערבים.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, ההסתה – שמעתי פה את כל הטיעונים על הר-הבית.

אופיר אקוניס: הנה נכנס חבר הכנסת טיבי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת טיבי, אני אמרתי: אל תבנה, אל תבנה שנעבור מכאן בגלל מחיר המילקי.

אופיר אקוניס: אל תבנה על זה.

אופיר אקוניס: ההסתה – – –

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: ההסתה הבלתי-פוסקת, היומיומית, של יושב-ראש הרשות הפלסטינית אבו מאזן, היא שמביאה לתבערה בירושלים.

אופיר אקוניס: לא חבר או חברת כנסת כזאת או אחרת, שעולים מתוקף זכותם על הר-הבית.

אופיר אקוניס: ואבו מאזן, מכחיש השואה, מסית ומתסיס ומנסה להבעיר את ירושלים.

אופיר אקוניס: וזה לא יעזור לו, וזה לא יעזור לכם, וזה לא יעזור לאף אחד.

באסל גטאס: אתה הזוי.

באסל גטאס: אתה הזוי.

אופיר אקוניס: אתם – – –

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: אתם מתפרעים, אתם מתפרעים ואנחנו בונים.

אופיר אקוניס: אתם מתפרעים – –

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: – – ואנחנו נמשיך – – –

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: אתם מתפרעים ואנחנו נמשיך לבנות.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, לפני שאני – סליחה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: סליחה.

יחיאל חיליק בר: היושב-ראש מגלה את הצד הנשי שלו.

באסל גטאס: על הרצח של – – –

אופיר אקוניס: לא ראיתי שהתחלפתם.

יולי יואל אדלשטיין: שלא תגלה את הצד ההפוך.

חנא סוייד: – – –

אופיר אקוניס: אדוני, אני מקווה שהשבוע, בהמשך השבוע – חברת הכנסת מיכאלי, שמעתי את נאומך היטב, ואת לא היית כאן בתחילת הדיון הזה.

אופיר אקוניס: השבוע נציין את יום השנה – – –

מרב מיכאלי: אבל האזנתי לו מאיפה שהייתי.

אופיר אקוניס: ואין לי ספק, האזנת בקשב רב.

מרב מיכאלי: האזנתי בקשב רב.

אופיר אקוניס: בטוח.

אופיר אקוניס: אין לי כל ספק.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, השבוע, כאשר נציין את יום השנה ה-19 לרצח הנתעב של ראש הממשלה יצחק רבין, זכרו לברכה, אני מקווה, אני מקווה שחברי סיעתו יזכרו שזמן קצר לפני שהוא חתם על ההסכמים האומללים – –

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: – – של אוסלו – אולי תקשיב?

אופיר אקוניס: מה אתה קופץ כל הזמן?

עפו אגבאריה: מישהו עמד על המרפסת – – –

אופיר אקוניס: מה אתה קופץ פה?

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: מה גם אתה קופץ?

אופיר אקוניס: שבו בשקט.

אופיר אקוניס: תקשיבו – – –

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: לא לי.

אופיר אקוניס: אל תקשיבו לי.

אופיר אקוניס: תקשיבו לציטוט – – –

דב חנין: – – –

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חנין, מה אתה קופץ פה?

דב חנין: – – –

אופיר אקוניס: תקשיבו לדבריו של יצחק רבין, עליו השלום.

אופיר אקוניס: שני ציטוטים קצרים, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: אני מבין שקראת ספר על רבין.

נחמן שי: עכשיו כל הזמן – – –

אופיר אקוניס: לא, אתה קראת ספר.

נחמן שי: אני קראתי – – –

אופיר אקוניס: אתה איש הספר.

אופיר אקוניס: כל התרבות היא אצלך – –

נחמן שי: אני קראתי – – –

אופיר אקוניס: – – כל החוכמה היא אצלך וכל היופי הוא אצלך.

אופיר אקוניס: מה לעשות – –

נחמן שי: בעיקר – – –

אופיר אקוניס: – – אלוהים מחלק את זה – –

נחמן שי: בעיקר היופי.

אופיר אקוניס: – – בצורה לא שוויונית.

אופיר אקוניס: לא שוויונית.

אופיר אקוניס: אני אסתפק בציטוט אחד של יצחק רבין כדי לקצר, וכך אומר זמן קצר לפני שחותם על ההסכמים האומללים של ב', של אוסלו ב' – תלמדו, תלמדו משהו: "אילו אמרו לנו שמחיר השלום הוא ויתור על ירושלים המאוחדת בריבונות ישראל", חבר הכנסת הרצוג; יצחק רבין אומר, כך הוא אמר: "הייתי עונה" – "אילו אמרו לי שמחיר השלום הוא ויתור על ירושלים המאוחדת בריבונות ישראל, הייתי עונה: הבה נוותר על השלום".

אופיר אקוניס: אני מציע לכולנו, אדוני היושב-ראש, לוותר על הצעות האי-אמון של סיעות האופוזיציה, לדחות אותן ולהצביע נגדן.

אופיר אקוניס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: לא שמעתי שסיעות האופוזיציה ויתרו על הצעות האי-אמון כהצעת סגן השר, לכן נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: השפל העמוק ביחסי ישראל–ארצות-הברית, סיעת העבודה, המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יצחק הרצוג – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 41 נגד – 56 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 41 בעד, 56 נגד, אין מתנגדים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת סיעת העבודה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעה מטעם יהדות התורה – מרצ: ממשלה בלי ערכים ובלי דרך בענייני מדינה, ביטחון, חברה, דת וכלכלה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת מאיר פרוש.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות יהדות התורה – מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 43 נגד – 57 נמנעים – אין הצעת סיעות יהדות התורה – מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 43, 57 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת יהדות התורה – מרצ לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעתה של סיעת ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 43 נגד – 57 נמנעים – אין הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 43, 57 מתנגדים, נוכח אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת סיעת ש"ס לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם רע"ם-תע"ל-מד"ע, חד"ש ובל"ד, המועמד להרכיב את הממשלה – מי הוא הפעם?

אחמד טיבי: אתה לא צריך לשאול.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, כמתבקש, כן, אתה אומר את זה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 35 נגד – 58 נמנעים – אין הצעת סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 35, 58 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: שלושה נוכחים הצביעו נוכח.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת רע"ם-תע"ל-מד"ע, חד"ש ובל"ד לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מליאת הכנסת דחתה את כל הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אבקש לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני אבקש גם שקט וגם לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ראש הממשלה, שרי הממשלה, חברי וחברות הכנסת, אורחינו ביציע, ובראשם בני משפחת סער לדורותיהם, וודאי ראשי רשויות הנכבדים ושאר האורחים שלנו שנמצאים אתנו כאן, הבוקר הגיש לי שר הפנים, חבר הכנסת גדעון סער, את מכתב ההתפטרות מן הכנסת, וכמקובל, אנחנו מבקשים להיפרד ממנו כאן במליאת הכנסת.

אברהם מיכאלי: הוא יכול להתחרט, לא? הוא יכול עדיין להתחרט.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?

אברהם מיכאלי: הוא יכול להתחרט?

יולי יואל אדלשטיין: הוא יוכל להתחרט עד יום רביעי.

אברהם מיכאלי: נשכנע אותו.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי את זה, וכרגע לבו של חברנו לאון ליטינצקי בבית החסיר פעימה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כידוע, חברנו גדעון סער, אחד מן העמיתים היותר-פעילים שלנו, בחר לפרוש מן הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הוא הודיע, לאחר כמעט 12 שנה, על פרישה מן החיים הפרלמנטריים.

יולי יואל אדלשטיין: ידידי ועמיתי לסיעת הליכוד, שר הפנים גדעון סער, כפי שכבר ציינתי, מסר את מכתב ההתפטרות הבוקר בלשכתי, מכתב ההתפטרות מן הכנסת, והבנתי ממנו שאתמול גם עשה זאת בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הכרתי אותך, גדעון, כמזכיר הממשלה שפעל רבות ביעילות ובמסירות יוצאת דופן.

יולי יואל אדלשטיין: הבאת אתך לעשייה הציבורית מטען ערכי ואידיאולוגיה מגובשת עוד מימיך ב"נוער התחיה", לצד ניסיון והבנה עשירים מעבודותיך במערכות התקשורת ומתפקידיך המשפטיים לצד בכירי מערכת המשפט בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: לאורך שנות העשייה הפרלמנטרית הפגנת התמדה, נחישות והבנה מעמיקה של המבוך הפוליטי המורכב, וזכית להערכה בקרב כל יושבי הבית, הן כיושב-ראש הקואליציה והן בקדנציה שלאחר מכן כיושב-ראש האופוזיציה, בעצם מְרַכֵּז האופוזיציה, יושב-ראש סיעת הליכוד באופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: רצוי גם לציין, ותיקי הבית זוכרים את זה שגדעון היה גם הראשון מקרב חברי הכנסת, לא חברות הכנסת, שהעז לעמוד בראש הוועדה למעמד האישה – היום הוועדה לשוויון מגדרי – ועשה, על-פי כל הדעות, עבודה מצוינת בתפקיד זה.

יולי יואל אדלשטיין: אולי, מי יודע, אולי גם ראית את הנולד, כי בין יתר הדברים שבהם טיפלת היה עניין של קידום התיקון לחוק עבודת נשים, וגם הצלחת להאריך את חופשת הלידה בתשלום, אז כנראה ראית את הנולד לפני הרבה שנים.

יולי יואל אדלשטיין: הציבור ידע להעריך את יכולתך כפרלמנטר ובחר בך פעם אחר פעם – חברינו בתנועת הליכוד – למקום הראשון בפריימריז של התנועה, וזה ודאי גם תוצאה של העשייה הציבורית שציינתי.

יולי יואל אדלשטיין: משם קצרה הייתה הדרך לתפקידים בממשלה שבהם הטבעת את חותמך: כשר החינוך התבלטת בקידום הישגי התלמידים ובהנחלת תוכניות מורשת במערכת החינוך, וגם כשר הפנים לא נרתעת מלקדם נושאים שהאמנת בהם, אף אם לעתים דרש הדבר לפעול כנגד כוחות לא מבוטלים וכנגד הזרם, למשל באכיפת סגירת המרכולים בשבת בתל-אביב, ובהכרה – אפשר לומר התקדימית – בלאום הארמי.

יולי יואל אדלשטיין: מעבר לכל אלו, היית לכולנו עמית דומיננטי ופרלמנטר מצטיין ומעורר השראה; רהוט, בעל משנה סדורה שגם יריביך ידעו לכבד.

יולי יואל אדלשטיין: אין זה מובן מאליו לקחת צעד אחורה ממש בעיצומה של קריירה כה מצליחה.

יולי יואל אדלשטיין: עם זאת, ארשה לעצמי לומר שאני יכול גם להבין אותך.

יולי יואל אדלשטיין: העיסוק הציבורי, בניגוד למה שבדרך כלל מתפרסם בעיתון, הוא מאוד תובעני, תובעני מאין-כמוהו, ובוודאי כשר בכיר בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: המשפחה הצעירה שהקמתם ראויה לתשומת הלב ולמקום משלה, ודאי, כמו שאמרת לא פעם, לזה תקדיש חלק גדול מזמנך עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: "לכל זמן ועת לכל חפץ תחת השמים", אמר שלמה המלך, החכם באדם, במגילת קהלת.

יולי יואל אדלשטיין: הכול שאלה של עיתוי, ואתה מצאת לנכון להקדיש בקרוב זמן דווקא לעיסוקים אחרים.

יולי יואל אדלשטיין: זה כמובן לא אומר שלא תמצא בעתיד את הזמן הראוי לשוב לזירה הציבורית.

יולי יואל אדלשטיין: בהמשך קהלת כתוב: "עת לפרוץ ועת לבנות" – ובכן, את הפריצה הגדולה שלך כבר עשית, ובחרת כעת לבנות; לבנות את ביתך ואת החיים הפרטיים שלך.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אם מותר לי להעריך, עוד נתברך מכישוריך ועוד תמצא ודאי את הדרך לתרום ממרצך לכלל הציבור בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש להודות לך על שנות העשייה ולאחל לך בשם כל חברי וחברות הכנסת – אני בטוח שאני אומר את הדברים בשם כולם – הצלחה רבה בהמשך ובכל אשר תבחר לעשות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו לשאת דברים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו ידברו ראש האופוזיציה, כמקובל גם בכנסת, חבר הכנסת יצחק הרצוג, והשר נפתלי בנט.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן אנחנו נשמע ודאי את חבר הכנסת הפורש, שר הפנים גדעון סער.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, כשנתן שרנסקי עזב את הכנסת ושמע את הדברים שאמרו עליו, הוא אמר לי אחר כך: הלוואי שהייתי יכול להתפטר כל יומיים.

בנימין נתניהו: כי בנסיבות האלה כמובן אומרים את הדברים שאומרים על אדם, שהם אמיתיים.

בנימין נתניהו: לא השבחים שקיבל נתן שרנסקי ולא הדברים שיאמרו על גדעון היום הם מעושים.

בנימין נתניהו: הם אמיתיים, ויש סיבה לזה.

בנימין נתניהו: כל אחד מאתנו הכיר את גדעון, את אישיותו ופועלו במהלך השנים, ויכול היה להתרשם לבדו או במסגרת צוות עבודה מיכולתו, מכישוריו, מהתוצאות שהוא מביא.

בנימין נתניהו: אני חייב להגיד שאני הכרתי אותו תחילה כמה שנים לא בדרך הזאת.

בנימין נתניהו: אני הכרתי אותו ככתב, כמראיין של, אם אינני טועה, "העולם הזה", אחר כך עיתון שהלך לעולמו, "חדשות".

יולי יואל אדלשטיין: לא בגלל גדעון אבל.

ישראל אייכלר: עשו חוק נגד "חדשות".

בנימין נתניהו: ואחר כך ככתב של ערוץ 2.

בנימין נתניהו: ואני התרשמתי עמוקות מהשיחות האלה, כי בעוד הוא מראיין אותי אני גם מראיין אותו, ובמהלך השנים הללו התרשמתי שהוא יכול לעבוד, לתת תרומה עצומה, גדולה, למאמץ הפוליטי, לחיים הפוליטיים ולתנועה שלי.

בנימין נתניהו: ולכן, כשנבחרתי לראשות הממשלה, ומזכיר הממשלה גם הוא התפטר – גם הוא עמד כאן וקיבל כל מיני תשבחות, ראויות – פניתי לגדעון וביקשתי ממנו לבוא לכהן כמזכיר הממשלה.

בנימין נתניהו: הוא עבד באותה עת בפרקליטות בתל-אביב.

בנימין נתניהו: הוא היה לא רק עיתונאי, גם היה משפטן.

בנימין נתניהו: שילוב, אגב, קטלני בפוליטיקה, והצעתי לו לבוא, והוא הזכיר לי היום שהוא לא חשב שיש אופק גדול, בסוף שנת 1998, תחילת שנת 1999, לממשלה, ובכל זאת החליט להיענות לבקשתי ובא מייד והוכיח את עצמו כמזכיר ממשלה יוצא מן הכלל, דבר שהוכח אחר כך גם בהמשך, אבל פשוט כאדם שמביא את היכולות הללו לידי ביטוי מעשי יומיומי, עם יכולת ביצוע מרשימה מאוד.

בנימין נתניהו: המפגש הבא שלנו, למעשה, בעבודה, היה כשנחלנו כישלון בבחירות והצטמקנו לסיעה של 12 חברי כנסת.

בנימין נתניהו: סיעה קטנטנה, ובכל זאת אנחנו הובלנו את האופוזיציה.

בנימין נתניהו: עכשיו, אני לא רוצה לאתגר, חלילה, את האופוזיציה, אבל אני רוצה להגיד לכם שבהובלה של גדעון ניצחנו בהרבה הצבעות.

בנימין נתניהו: בהרבה מאוד הצבעות.

בנימין נתניהו: התפקוד שם גם כן היה, לדעתי, יוצא מן הכלל.

בנימין נתניהו: גדעון הוא פרלמנטר מאוד מאוד מוכשר.

בנימין נתניהו: כל אחד כאן יודע, יכול להעיד על כך מהתנסות אישית שלו.

בנימין נתניהו: אני יכול להעיד על כך כיושב-ראש האופוזיציה אז, שנסמכתי על הכישרון של גדעון, על הניסיון שלו, שנרכש במהירות רבה מאוד, ועל היכולת שלו להביא לתוצאות.

בנימין נתניהו: אחר כך, כשהרכבנו את הממשלה הקודמת, אני דיברתי עם גדעון על תוצאות.

בנימין נתניהו: אנחנו דיברנו עוד כשהייתי ראש האופוזיציה; דיברנו על השינוי שהיינו רוצים להביא למערכת החינוך בישראל, שהתוצאות שלה הלכו וצנחו, חרף המשאבים הרבים שהשקענו בה.

בנימין נתניהו: דיברנו על רפורמה גדולה שאנחנו רוצים לעשות בחינוך כדי שהילדים שלנו יקבלו את הכלים שייתנו להם יכולת להתחרות בעולם המודרני.

בנימין נתניהו: וצמצמנו את זה לשתי מילים עם הרבה מאוד פרטים: ציונות ומצוינות.

בנימין נתניהו: ציונות – שהילדים שלנו לפחות ידעו מדוע אנחנו נמצאים כאן, מדוע אנחנו נשארים כאן.

בנימין נתניהו: נדמה לי שאתה הנהגת תוכנית של טיולים וביקורים באתרי מורשת שאנחנו מחויבים להם, גם מפתחים אותם.

בנימין נתניהו: ונוסף על כך, היה כאן רעיון חדש, עוד במערכת שלנו, ליצור קשר בין התשומות לתפוקות.

בנימין נתניהו: כלומר, אנחנו רוצים לראות שאנחנו משקיעים – ומוכנים להשקיע הרבה – כך אתה אמרת: הרבה – בטיפוח המורים, בעידוד המורים, בהכשרת המורים, בתגמול המורים, אבל בסופו של דבר אנחנו רוצים לראות את התוצאה אצל התלמידים – התלמידים והתלמידות של מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: ויזמת הרבה מאוד מהלכים בעניין הזה.

בנימין נתניהו: זה היה מאבק לא פשוט, שינוי תרבותי גדול וארגוני גדול.

בנימין נתניהו: אתה עמלת בזה, ואני חושב שהבאת רפורמות מאוד מאוד חשובות; חשובות בעיני, אני חושב שחשובות לכל מי שאכפת לו מעתיד החינוך בישראל, ואני כולל בזה גם את הרפורמה בהשכלה הגבוהה.

בנימין נתניהו: אני מזכיר לכם שלפני הכהונה של הממשלה הקודמת וכניסתך לתפקיד היה מה שנקרא "העשור האבוד של ההשכלה הגבוהה בישראל", וגם לזה נרתמת.

בנימין נתניהו: אני חושב שנעשתה כאן עבודה חשובה מאוד להעלות את החינוך הגבוה בישראל, את ההשכלה הגבוהה בישראל.

בנימין נתניהו: כל הדברים הללו דרשו מאמץ גדול מאוד, אבל אני חושב שהייתה הערכה גדולה מאוד לשינויים שנעשו בהשכלה הגבוהה ובמערכת החינוך בכלל בזמן כהונתך כשר החינוך.

בנימין נתניהו: אחר כך נכנסת לתפקיד הבא, שר הפנים.

בנימין נתניהו: כאן אומנם היה פחות זמן, אבל גם כאן – פעילות מאוד אינטנסיבית.

בנימין נתניהו: אני אציין שני תחומים מרכזיים, ואני חושב שהם חשובים מאוד: אחד זה המאבק, המאמץ שלנו – וישראל ברגע זה היא המדינה היחידה שהצליחה במאמץ הזה – קודם כול לבלום כניסת מסתננים.

בנימין נתניהו: זה נעשה באמצעות המכשול הפיזי, אבל גם מכשול חקיקתי מורכב, שאנחנו דנים בו גם היום; וגם שהמדינה התחילה להוציא מסתננים בלתי חוקיים.

בנימין נתניהו: ואתה הובלת את המאמץ השני, אני מוכרח להגיד, עם הצלחות ראשונות, גם הן מרשימות, בתנאים לא פשוטים – תנאים בין-לאומיים לא פשוטים.

בנימין נתניהו: ואילו המאמץ השני, שאני חושב שחשוב שיימשך, זה עשיית צדק בחלוקת הארנונות בין מועצות אזוריות ורשויות מקומיות.

בנימין נתניהו: יש הרבה אי-צדק שיש לתקן, ואתה התחלת לתקן.

בנימין נתניהו: אני חושב שאלה שני דברים מאוד מאוד חשובים.

בנימין נתניהו: גם כן רפורמה חשובה שצריך להמשיך.

בנימין נתניהו: יש כאן שדה של פעילות, שדה רצוף של פעילות, אני חושב שפעילות חשובה, של שינוי, של שיפור ושל מאמץ רצוף במטרה להביא לתוצאות.

בנימין נתניהו: אז אני יודע שהדבר הזה תמיד מציף הרבה מאמץ על בן-אדם, הפעילות שלך היא מאוד אינטנסיבית, אבל יצא לי עכשיו לשבת אצלך, בלשכת היושב-ראש, עם משפחתו של גדעון, וקודם כול למדתי הרבה דברים על ילדותו.

בנימין נתניהו: פתאום גיליתי כל מיני דברים.

יולי יואל אדלשטיין: גדעון ביקש לא את הכול לספר, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אל תכניס לפרוטוקול.

בנימין נתניהו: אני אתן לו לספר.

קריאה: יש חיסיון.

בנימין נתניהו: יש חיסיון, אבל השיחה הייתה מאוד מעניינת: אתה רואה את השורשים של האדם, אתה רואה את הרקע שממנו הוא בא, ואתה רואה את החשיבות של המשפחה.

בנימין נתניהו: ואני חייב להגיד לך, גדעון, שאני מבין שאתה בא מבית מאוד מיוחד, מאוד מיוחד, ואני רוצה לברך את ההורים שלך, ואת בני המשפחה שלך, ואת רעייתך.

בנימין נתניהו: יש לך, ברוך השם, הרבה במה להתברך, וגם להם.

בנימין נתניהו: אני רוצה לאחל לך שתיהנה בחברת משפחתך, ותמשיך להצליח.

בנימין נתניהו: תודה לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש ממשלת ישראל חבר הכנסת בנימין נתניהו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יצחק הרצוג: מכובדי יושב-ראש הכנסת, ראש הממשלה, השרים, חברות וחברי הכנסת, גדעון ידידנו, גאולה, הבנות, המשפחה, ההורים, אני חושב שיש משהו מאוד יפה, שאנחנו לוקחים לעצמנו כמה דקות של פסק זמן מההמולה באולם הזה ובאים לומר שלום לחבר, כאשר כולנו יודעים שבסתר לבנו אנחנו מבינים כשגדעון מדבר על הרצון להיות עם המשפחה.

יצחק הרצוג: אנחנו אומרים בשבת: "וכל העוסקים בצורכי ציבור באמונה, הקדוש-ברוך-הוא ישלם שכרם".

יצחק הרצוג: אבל הוא לא באמת משלם את שכרם, ולעתים הלחץ והקושי של החיים הללו, של איש ציבור, או אשת ציבור, הם לא פשוטים בכלל.

קריאות: – – –

יצחק הרצוג: אני מאוד מבין, גדעון, ומאוד מעריך את העובדה שעשית גם בחירה משפחתית.

יצחק הרצוג: אם אפשר, אדוני היושב-ראש, קצת שקט בספסלי אגודת ישראל, זה לא יזיק.

יולי יואל אדלשטיין: בספסלי האופוזיציה, כן?

קריאות: – – –

יצחק הרצוג: אבל למה עכשיו צריך להפריע?

קריאה: – – –

יצחק הרצוג: אמרתי: "וכל העוסקים בצורכי ציבור באמונה, הקדוש-ברוך-הוא ישלם שכרם".

יצחק הרצוג: אני מוכן להתעמת אם זה באמת קורה תמיד, אבל אנחנו מקווים שזה יקרה.

אריה מכלוף דרעי: בוז'י, בעולם הבא.

יצחק הרצוג: בעולם הבא, הבנתי.

יצחק הרצוג: בעולם הבא.

יצחק הרצוג: בוא נסכם, בזה אפשר להגיע לקונסנזוס.

קריאה: – – –

יצחק הרצוג: גם אני זכיתי להכיר את גדעון בבחירות 1992.

יצחק הרצוג: הייתי אז אחראי, לא פחות, להובלת הפריימריז בעבודה, משהו חדש, והגיע אלי כתב צעיר עם רעמת שיער גדולה, גדעון סרצ'נסקי, והאמת שהחיבור היה מיידי, אפילו זכיתי באחד ממאמריו לקבל צל"ש, הוא אמר: שימו לב לצעיר הזה.

יצחק הרצוג: אבל האמת שאני שמתי לב בעצמי לצעיר הזה, והגעתי למצב שכאשר מוניתי למזכיר הממשלה בממשלת ברק, מי שחפף אותי וקיבל אותי בחיוך גדול היה גדעון סער, שכפי שציין ראש הממשלה, כיהן למעלה משנה כמזכיר הממשלה באותה ממשלה.

יצחק הרצוג: והגורל היפה היה, שכשסיימתי בממשלת ברק, מי שאני חפפתי היה גדעון סער, שאריאל שרון בחר בו להיות מזכיר הממשלה.

יצחק הרצוג: זה היה צירוף מקרים שחיבר בינינו מאוד, והקשר מאז הפך לקשר חברי, וההחלטה של שנינו להתמודד על מקום בכנסת, כל אחד במפלגתו, נסגרה בארוחת צהריים כמה שבועות לפני הבחירות עצמן, והחפיפה הייתה נאותה, ואפשר לומר ששנינו נכנסנו לכנסת יחדיו, איש איש במסלולו.

יצחק הרצוג: גדעון הוביל את האופוזיציה, או ריכז את האופוזיציה, בתקופת הקואליציה של ממשלת אולמרט – אפשר להודות, ראש הממשלה, שהוא "פירפר" את הקואליציה.

יצחק הרצוג: הוא פשוט פירק אותה, הפעיל מחילות מלמטה ומלמעלה, ואפשר לומר שהגם שהייתם סיעה קטנה, הוא נתן לכם תקווה, ועבודה נאמנה, ואין ספק שאנחנו למדנו – למדנו כמה וכמה תרגילים יפים – מגדעון עצמו.

יצחק הרצוג: ולאחר שנכנס כחבר ממשלה, ב-2009, ישבנו יחד גם בקבינט המדיני-ביטחוני, וגם בפורומים אחרים, וראיתי את גדעון עובד גם כשר החינוך, והיום כשר הפנים, והגם שיש בינינו מחלוקות אידיאולוגיות עמוקות, וגם עם הרבה מחברינו באופוזיציה, אנחנו יכולים לומר דבר אחד – קודם כול, גדעון משאיר חותם; גדעון, השארת חותם בכל תפקידיך.

יצחק הרצוג: שנית, אתה עשית את זה בנאמנות, במסירות, במקצועיות ומתוך תחושת שליחות; אין על כך עוררין.

יצחק הרצוג: אני חושב שאתה ראוי לכך שנציין זאת, מכיוון שאתה משלים מסלול מאוד מאוד מכובד ומאוד מאוד יפה, שבטוחני שעוד נשמע ונראה וניווכח במעשי ידיך ובפועלך בהרבה מאוד מעגלים אחרים.

יצחק הרצוג: אני רוצה לומר משהו על הרמה הפוליטית של העזיבה שלך.

יצחק הרצוג: ראש הממשלה, דיברת באמת יפה על גדעון, אבל אם הכול כל כך טוב, אז איך אתה מרשה לו לעזוב?

יצחק הרצוג: איך אתה נותן לו לעזוב?

יצחק הרצוג: הרי בסופו של דבר, לדעתי, זה איתות ברור על התפוררות המפלגה שממנה גדעון בא, ועל מצבה, וכל מה שאני יכול לומר לגדעון, בלי לקלקל את החגיגה, זה שכשדוד – אתה רוצה להיות שם כשדוד יתחיל ללכת, אתה גם לא תהיה שם כשהממשלה תתחיל ליפול.

יצחק הרצוג: ואני באמת מקווה – – –

מירי רגב: אתה תזכה לשבת באופוזיציה עוד הרבה זמן.

יחיאל חיליק בר: – – –

מירי רגב: חיליק, גם אתה תשב באופוזיציה.

יצחק הרצוג: אני שמח שאני יכול, כראש האופוזיציה, לומר לכם כמה דברים נכוחים, אבל אני רוצה לומר, לסיום, לגדעון, ולרעייתו גאולה, ולמשפחה, ואני לא אשכח את אביו צועד ללשכת מזכיר הממשלה, מראה תמונה של בן-גוריון ואומר: אני הייתי הרופא של דוד בן-גוריון.

יצחק הרצוג: אז אני שמח מאוד, גדעון, שאנחנו נפרדים ממך כחברים.

יצחק הרצוג: אנחנו מקווים לראות אותך חוזר למועדון, בצורה זו או אחרת, ואם לא, תורם את תרומתך למדינה.

יצחק הרצוג: ורק דבר אחד מצער אותי, או בוא נגיד ככה:

יצחק הרצוג: משמח אותי שאוהד אחד פחות של "ריאל מדריד" – עוזב את הכנסת.

יצחק הרצוג: אוהדי "ברצלונה", אחמד טיבי ואני, כראשי אגודת אוהדי "ברצלונה", מאוד מרוצים מזה.

נחמן שי: – – – לעולם לא תצעד לבד.

אחמד טיבי: – – –

יצחק הרצוג: אבל אני יכול לומר שדבר אחד מצער אותי, כי כנראה יהיו לך יותר הזדמנויות לנסוע לראות את הסופר-קלאסיקו – אני יודע שלא בשבת, הבנו – ורק בבקשה תן עדכון, ואני מקווה שתזכה לראות מנת שערים נדיבה של "ברצלונה" בכל משחק ומשחק.

יצחק הרצוג: כל טוב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יצחק הרצוג.

אחמד טיבי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר נפתלי בנט לשאת דברים.

יולי יואל אדלשטיין: וחברים, באמת ברוח טובה וידידותית אני אומר, הייתי בהרבה מאוד פרידות מהרבה מאוד חברי כנסת ושרים, פעם ראשונה שאני רואה תופעה של קריאות ביניים וויכוחים כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: באמת לא מתאים.

יולי יואל אדלשטיין: בואו לא נשבור שיאים בתחום הזה.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גדעון, אותך פגשתי פעם ראשונה כשהליכוד היה עמוק עמוק במדבר, סיעה של 12 חברי כנסת, אני ראש המטה של ראש הממשלה היום, ואתה יושב-ראש הסיעה המאוד-מאוד מצומקת.

נפתלי בנט: נפגשנו, נדמה לי, בקומה 11 ב"מצודת זאב", וכבר אז הפתעת אותי, כי שאלתי אותך מה האג'נדה שלך, ואמרת לי שני דברים: ארץ-ישראל וקידום זכויות נשים.

נפתלי בנט: וזה לא טריוויאלי.

נפתלי בנט: זה לא טריוויאלי שככה הדברים חדים – והרב-ממדיות הזאת.

נפתלי בנט: והייתה תקופה מאוד קשה, כי לא היה אופק, והיה צריך לעבור את התקופה הזאת, ואני משתדל ללמוד ולראות מה אפשר ללמוד מכל בן-אדם.

נפתלי בנט: אני חושב שממך – שלושה דברים מרכזיים: מיקוד.

נפתלי בנט: אתה בוחר במה להתמקד, לא מתפזר על פני אלף דברים.

נפתלי בנט: ירידה לפרטים, הבנה שבסוף הפרטים הקטנים הם הקובעים, ואידיאולוגיה.

נפתלי בנט: וכל הדבר הזה הוא לא בשביל הפוליטיקה, גם אם אני חייב להודות שאתה נהנה מזה, אבל זה בסוף בשביל לקדם את האידיאולוגיה שאתה מאמין בה.

נפתלי בנט: ככה היינו נפגשים כמה דקות לפני הפגישה השבועית, ישיבת הסיעה, וכל פעם היית בא ומספר איך אתה הולך לתרגל את הקואליציה, וכל פעם הצלחת.

נפתלי בנט: כל פעם.

נפתלי בנט: אבל בסוף הכול היה באמת למען קידום הערכים.

נפתלי בנט: רשימת ההישגים היא עצומה.

נפתלי בנט: נכנסת למשרד החינוך, למשל, ושם החלטת להתמקד רק בדבר אחד – שני דברים: קידום המצוינות והערכים.

נפתלי בנט: כמו לייזר, לא התפזרת על פני הרבה דברים, התמקדת בזה והבאת את התוצאות, התוצאות הן שם: הקמת אוניברסיטת אריאל, שממש בשלהי הכהונה הקודמת הבאת הבקעה, וזה הישג אדיר גם לאקדמיה וגם לארץ-ישראל.

נפתלי בנט: עצירת הסאגה ההזויה הזאת של שעון הקיץ, שכל הזמן אמרו לנו, איזה אסון יהיה, ביום כיפור יהיה לנו קשה לצום, והאמת, כל מי שצם יודע שהוא הרוויח עכשיו שעת שינה בין מוסף למנחה; אז תודה על שעת השינה, אני חושב שהרבה אנשים מעריכים את זה.

נפתלי בנט: המאבק נגד המסתננים, זה פשוט בלתי נתפס, כל פעם מערימים עוד מכשול, ואתה מגיע עם עוד פתרון.

נפתלי בנט: פה אנחנו עוד, לצערי, באמצע הדרך, ואנחנו חייבים להמשיך את הסיפור הזה, עד שאנחנו נגיע לפתרון.

נפתלי בנט: אז אומנם אנחנו במפלגות יריבות, אבל אני חושב שאתה תחסר לכולנו.

משה גפני: בקואליציה.

קריאה: יריבות.

נפתלי בנט: יריבות בקואליציה, יש כזה דבר.

משה גפני: בקואליציה הזאת הכול – – –

יעקב מרגי: – – –

נפתלי בנט: הכול.

נפתלי בנט: מדברים הרבה על אומץ הלב של אנשים לעזוב משרה במגזר הפרטי ולהיכנס לפוליטיקה.

נפתלי בנט: אני חושב שיש הרבה מאוד אומץ לב במה שאתה עושה עכשיו.

נפתלי בנט: אתה בצנטרום של הפוליטיקה הישראלית, ובוחר ללכת עם הלב.

נפתלי בנט: אני מאחל לכולנו שזה רק פסק זמן; זה רק פסק זמן לקראת חזרה בעיתוי עם הרבה אנרגיה, עם דוד שכבר רוכב על אופניים, ואני חושב שאחרי שתאחר כמה פעמים בלהוריד אותו בזמן לגן אתה תרצה לחזור לפוליטיקה.

נפתלי בנט: אומרים שאתה מאוד קשוח, אבל אני רוצה להגיד לך, בשם כולנו: אני אוהב אותך.

נפתלי בנט: וכמו שאמרו על גדעון התנ"כי, "ממני תראו וכן תעשו", נאמר עליך.

נפתלי בנט: באמת, ללמוד מהדרך שלך.

נפתלי בנט: אני מאחל לך המון המון אושר בדרך החדשה שבחרת, בשם כולנו.

נפתלי בנט: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר נפתלי בנט.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת גדעון סער, שר הפנים.

יולי יואל אדלשטיין: גדעון, אם ברצונך להתחרט בעקבות הנאומים, תודיע לי על כך לפני שאתה עולה, כי לפי התקנון לא תוכל לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אם אתה לא מתחרט, אז אנחנו נצטער אבל נאפשר לך לשאת דברים.

אמנון כהן: "מתחרט אני".

יולי יואל אדלשטיין: "מתחרט אני", נכון, חבר הכנסת כהן.

יולי יואל אדלשטיין: יפה.

גדעון סער: נזכרתי – בטח כל אחד מכם מכיר את "ספר הג'ונגל".

גדעון סער: יש שלב מסוים שבאלו הדוב מעמיד פני מת וכולם מתחילים להספיד אותו בקרחת היער.

גדעון סער: הוא שוכב ככה, שומע את המחמאות, מאוד נהנה, אבל לכל דבר טוב יש סוף, ובשלב מסוים זה נגמר והחיות מתחילות להתפזר בתוך הג'ונגל.

גדעון סער: הוא קם על הרגליים ואומר: רגע, יכולתם להגיד עוד כמה מילים טובות.

גדעון סער: אז אני באמת מודה על המילים הטובות.

אריה מכלוף דרעי: אבל הוא לא התכוון ברצינות שאנחנו – – –

גדעון סער: זה היה לשאלת היושב-ראש; תשובה עקיפה לשאלת היושב-ראש.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני לא יודע מה מספר הפעמים שנשאתי דברים מעל דוכן זה במהלך תריסר השנים האחרונות, בארבע כנסות שונות; מן הסתם מאות פעמים, אולי יותר.

גדעון סער: בדרך כלל הייתי כותב לעצמי ראשי פרקים, ומטעמים מובנים הערב אני אסטה ממנהגי זה.

גדעון סער: אלה היו לי שנים מופלאות באמת, שנים של מאבק, שנים של עשייה.

גדעון סער: בתור נער חלמתי להגיע לאולם הזה – זה גם אחד הפרטים שנחשפו בישיבה אצל יושב-ראש הכנסת; חייתי כבר אז את המאורעות הציבוריים הגדולים, את מערכות הבחירות, את הדרמות הפוליטיות, והתמזל מזלי שכאדם צעיר הגשמתי חלום זה.

גדעון סער: אני מסיים השבוע 20 שנים של שירות ציבורי, מהן קרוב ל-12 בבית הזה, ולפני כן בשורה של תפקידים שהם צמתים של קבלת החלטות:

גדעון סער: פעמיים כמזכיר הממשלה – מזכיר ממשלה בשתי ממשלות, לפני זה כעוזר ליועץ המשפטי לממשלה, כעוזר לפרקליטת המדינה.

גדעון סער: והיום אני גם קצת נרגש, כמי שמסיים שירות ארוך, מסע ארוך, של 20 שנה, ומשתחרר.

גדעון סער: תמיד הרגשתי את מלוא כובדה של האחריות בתפקידים שמילאתי.

גדעון סער: ועכשיו מתחיל פרק חדש בחיי, ופני לעתיד.

גדעון סער: אתמול חשבתי איך לסכם תקופה ארוכה כל כך, שקרה בה הרבה כל כך.

גדעון סער: ראשית, מה הנחה אותי?

גדעון סער: האמנתי בכל מה שאמרתי ובכל מה שעשיתי.

גדעון סער: זכרתי מה ואת מי נשלחתי לייצג כאן: את חיזוקה ושגשוגה של המדינה היהודית; את הרעיון הלאומי, ששבה את לבי מנעורי; את המוני בית ישראל הפשוטים, המאמינים ברעיון הלאומי ובצדק חברתי, במורשת עמנו ובתפקידה להבטחת עתידנו.

גדעון סער: האידיאולוגיה שהגשמתי בתפקידי השונים, עד הרגע האחרון, היא האידיאולוגיה שבשמה נבחרתי.

גדעון סער: לרגע לא התפתיתי ללכת בדרך אחרת, תמיד הייתי נאמן לערכים שנשלחתי לייצג על-ידי בוחרי.

גדעון סער: במשך שש שנים עמדתי בראש סיעת הליכוד בכנסת, גם בשלטון וגם באופוזיציה, כפי שהוזכר כאן.

גדעון סער: מי שהיה כאן בוודאי זוכר שבכל הצבעה נלחמתי כאילו זו מלחמת עולם.

גדעון סער: את תקנון הכנסת הכרתי על בוריו, ונדמה לי שכמעט לא היה מהלך פרלמנטרי שלא ביצעתי.

גדעון סער: המסכם הוא שהתייחסתי לכל רגע בשליחות הציבורית בחרדת קודש ממש.

גדעון סער: שלוש פעמים ניהלתי משא-ומתן בשם תנועתי להקמת ממשלות הליכוד.

גדעון סער: כבר בשלהי הקדנציה הראשונה שלי בכנסת יכולתי להיות שר בממשלה בראשות אריאל שרון – מנהיג שמאוד הערכתי, גם אם חלקתי עליו – אבל בחרתי לעמוד על אמונתי, מאחר שהתנגדתי לתוכנית ההתנתקות.

גדעון סער: היה לי תפקיד מרכזי בשמירה על הליכוד בימיו הקשים – בשנים שלאחר הפילוג בשנת 2005 ובמאבק האופוזיציוני נגד הממשלה בראשות קדימה.

גדעון סער: אני מאמין שבלי אופוזיציה אין דמוקרטיה, ואדם פוליטי נבחן גם, ואולי קודם כול, באופוזיציה.

גדעון סער: כך למדנו ממנחם בגין ז"ל: "אופוזיציה בבית-נבחרים של מדינה חופשית ודמוקרטית מבטאת את השוני, את ההבדל בהשקפות, בהערכות ובמסקנות".

גדעון סער: אני גאה שהייתי הגבר הראשון – אגב, בינתיים גם האחרון – שכיהן בתפקיד יושב-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה.

גדעון סער: בתקופה הזאת, תקופה של שנתיים ימים, היא הפכה לוועדה חזקה, פעילה ומחוקקת בבית הזה.

גדעון סער: תמיד ראיתי בחקיקה את פסגת העשייה הפרלמנטרית.

גדעון סער: החקיקה היא בעצם הכלי שבידי הפרלמנטר לשינוי המציאות, והוא נדרש ליצירתיות כדי להוביל מעשה חקיקה משמעותי, בעיקר לנוכח התנגדות השלטון.

גדעון סער: פרלמנטר טוב צריך לשאת את קולו, אבל לא רק זה: עליו לדעת להשתמש בכלים הפרלמנטריים כדי לשנות לטובה את המציאות.

גדעון סער: הובלתי את הפעם היחידה בעצם ב-60 שנה שבה הוארכה חופשת הלידה מ-12 ל-14 שבועות, ואת זה עשיתי מהספסלים האלה, מספסלי האופוזיציה, ועד היום נהנית כל אם יולדת וכל משפחה מהצלחת המאבק הזה; שיניתי את דרך בחירת השופטים לבית-המשפט העליון; הכנסתי לספר החוקים את ההגנה מן הצדק – את כל אלה עשיתי מספסלי האופוזיציה.

גדעון סער: כשר החינוך ואחר כך כשר הפנים הובלתי רפורמות רבות ומהלכים משמעותיים.

גדעון סער: חלק ניכר מהם עשיתי לאחר שטובי ידידי המליצו לי בחום לוותר מראש על המאמץ.

גדעון סער: לא ויתרתי, נאבקתי ועשיתי.

גדעון סער: ואמנה רק מקצת הדברים: רבים אמרו שלא ניתן להגיע להסכם ורפורמה עם ארגון המורים העל-יסודיים; הגעתי להסכם.

גדעון סער: על הארכת שעון הקיץ והשוואתו למקובל באירופה דיברו והתווכחו במשך שנים; אני הארכתי אותו.

גדעון סער: גם על הרפורמה בתכנון ובנייה דיברו בלי סוף, שנים על גבי שנים; אני ביצעתי אותה.

גדעון סער: היא כבר מקִלה על אזרחים רבים, ותתרום רבות למערכת התכנון והכלכלה הישראלית.

גדעון סער: במשך 40 שנה לא הוקמה אוניברסיטה חדשה בישראל.

גדעון סער: בתקופה הזאת אוכלוסיית מדינת ישראל כמעט שילשה את עצמה.

גדעון סער: כנגד כל הסיכויים, ובהתנגדות של כמעט כל הגורמים שהיו רלוונטיים, הקמתי את האוניברסיטה השמינית, באריאל.

גדעון סער: חינוך חינם לגילאי שלוש–ארבע הוקפא במשך שנות דור.

גדעון סער: אני הובלתי את המערכה ליישומו.

גדעון סער: בכל דיון תקציבי, כשהעליתי את הנושא, הייתי נדחה באופן טבעי על-ידי אגף התקציבים – לקחתָ מאתנו כסף לרפורמות, ל"עוז לתמורה", להחזרת שעות לימוד, לתקשוב בתי-ספר יסודיים.

גדעון סער: אני מודה שניצלתי את תקופת המחאה החברתית לקידומו.

גדעון סער: באתי לוועדת טרכטנברג עם כיווני הפעולה בתחום החינוך, שאומצו במלואם.

גדעון סער: בעצם כמעט כל המסקנות המעשיות של ועדת טרכטנברג היו בתחום החינוך, ואחר כך ביצעתי אותן.

גדעון סער: והמהלך הזה מקל משמעותית על ההוצאות של המשפחות הצעירות בישראל.

גדעון סער: במשך שנים הישגי תלמידי ישראל צנחו בכל המדדים.

גדעון סער: הצבתי יעד, הצבתי יעדים.

גדעון סער: אמרו לי: אתה לא יכול להיות אחראי למה שיקרה בחדר הבחינה.

גדעון סער: בתקופתי כשר חינוך הם טיפסו – כל המדדים.

גדעון סער: עשרות שנים דובר על העוול של חלוקה בלתי צודקת של הכנסות בין ערי פיתוח ומועצות אזוריות בנגב.

גדעון סער: תיקנתי את העוול הזה בקיץ האחרון.

גדעון סער: בכך נפתח פתח רחב לעתיד טוב יותר לרבים מתושבי הנגב.

גדעון סער: ואני מודה לשר האוצר יאיר לפיד, שהיום חתם אתי על הצו החדש לחלוקת ההכנסות, וכך הושלם גם המהלך הזה.

גדעון סער: אני מקווה, כמובן, שיהיה לו המשך, על-ידי שר הפנים העתידי, גם במקומות נוספים בארץ.

קריאה: – – – הסתכל – – –

מירי רגב: – – –

קריאות: – – –

גדעון סער: אני הסתכלתי על מי שימונה.

גדעון סער: עמדתי בראש המערכות האזרחיות הגדולות במדינה.

גדעון סער: למערכות שעמדתי בראשן תמיד הצבתי יעדים, והם הושגו.

גדעון סער: ביקורות והתקפות פרועות לא השפיעו עלי.

גדעון סער: בדרך כלל הן היו מבחינתי אינדיקציה שאני מתקדם בדרך שהתוויתי ושבה אני מאמין.

גדעון סער: כשר, בחרתי להחליט; זה נשמע משפט מוזר, אבל לא תמיד זה שגור.

גדעון סער: בחרתי להחליט גם החלטות קשות ושנויות במחלוקת, כמו ההחלטה שהוזכרה כאן.

גדעון סער: בנושא פעילות הסופרמרקטים בתל-אביב בשבת בחרתי להחליט.

גדעון סער: ואהבתי לבצע, לשנות את המציאות לפי הדרך שבה האמנתי.

גדעון סער: אין בעיני שום ערך לנשיאה בתפקיד אם אינך מממש את המנדט שקיבלת מהציבור להחליט, לשנות, לעצב את המציאות.

גדעון סער: בהובלת מערכות גדולות חשוב תמיד לבחון את עצמך; לא רק איך התמודדת במבחן הניהול השוטף, כולל ניהול משברים – וזה דבר חשוב – אלא גם מה שינית, איזה שינויים מהותיים חוללת, שיותירו אחריך מציאות טובה יותר מזו שאתה קיבלת – לטובת המדינה ואזרחיה.

גדעון סער: חברי וחברות הכנסת, העם מצפה מהכנסת ומהממשלה לתוצאות.

גדעון סער: בכל נושא שעומד על סדר-היום חשובים היום המעשים ולא הדיבורים.

גדעון סער: זה נכון לגבי יוקר המחיה, כשם שזה נכון לגבי הבנייה בירושלים.

גדעון סער: צריך לדבר פחות ולעשות יותר, לעשות יותר ולדבר פחות, ואסור לדרוך במקום.

גדעון סער: נדמה לי שבמשך כל השנים האלה הייתי כל הזמן בתנועה.

גדעון סער: לא עמדתי במקום רגע אחד.

גדעון סער: ראיתי זכות לשרת את מדינת ישראל, מדינתו של העם היהודי.

גדעון סער: אני זוכר היטב איך כחייל בגולני תמיד התרגשתי לראות מאחורי את אורות היישובים, כאשר שמרנו על גבולות המדינה, לעתים מאחורי הגבול, ובמידה רבה זאת הייתה ההרגשה שלי גם בשליחותי הציבורית.

גדעון סער: בבית אבי, רופא ילדים שעלה לבדו לארץ מארגנטינה, ואמי, מורה לתנ"ך ולספרות לשעבר, גדלתי על ציונות ואהבת המדינה.

גדעון סער: ואיזו זכות גדולה נפלה בחלקי, לשרת שנים רבות את עם ישראל, עמנו, שאותו הגדיר באופן כה מרשים ומדויק מפקד הלח"י אברהם יאיר שטרן ב"עיקרי התחיה": "עם ישראל הוא עם סגולה, יוצר דת הייחוד, מחוקק מוסר הנביאים, נושא תרבות עולם.

גדעון סער: גדול במסורת ומסירות הנפש, ברצון החיים וכוח הסבל, באור רוחו, בביטחונו בגאולה".

גדעון סער: חברות וחברי הכנסת, הכנסת היא המקום לקבלת ההחלטות החשובות לעתיד ישראל.

גדעון סער: לכם, כאן, בהיכל הדמוקרטיה הישראלית, יש הזכות ויש גם הכוח לעצב את מציאות חיינו ועתידנו כאן.

גדעון סער: אל תוותרו עליה, לא למשפטנים, לא לפקידים, לא לעיתונאים ולא למבקרים.

גדעון סער: אני מכבד את כולם, אבל אנחנו נבחרנו.

גדעון סער: ועכשיו אני אומר: אתם נבחרתם, להחליט, למשול.

גדעון סער: אל תתפתו להתפרק מהאחריות הזאת, אל תנסו לגלגל אחריות.

גדעון סער: אתם נבחרתם.

גדעון סער: ישראל היא מדינה שאוכלוסייתה מאוד הטרוגנית.

גדעון סער: תמיד סלדתי מדיאלוג בדלני.

גדעון סער: אני מאמין שמנהיגות אמיתית צריכה לדבר עם כל חלקי האוכלוסייה.

גדעון סער: צריך לעשות זאת מתוך הבנה שהשוני אינו דבר הטעון תיקון או ניתן לשינוי.

גדעון סער: יש לקיים דיאלוג שמביא בחשבון את השוני וחותר להשתלבות מיטבית בחברה ובכלכלה הישראלית, לחיזוקן, לא דחיקתן, של קבוצות אוכלוסייה שלמות לשוליים.

גדעון סער: הקפדתי, או לפחות השתדלתי להקפיד, להיות שר של כל מגזרי האוכלוסייה בישראל, אלה שמיוצגים בקואליציה ואלה שאינם מיוצגים בקואליציה.

גדעון סער: חברות וחברי הכנסת, איש מאתנו לא נולד חבר כנסת או שר.

גדעון סער: מעטים מאתנו, אם בכלל, ייפרדו מהעולם כשהם נושאים בתארים אלה.

גדעון סער: כל תפקיד הוא זמני, מטבעו.

גדעון סער: אפשר להיפרד מכהונה של נבחר ציבור בשיא, או בשפל.

גדעון סער: זה בהחלט בידינו.

גדעון סער: לעולם יש שתי חלופות: להיפרד כאשר אתה מחליט לעשות זאת, או כאשר הציבור מחליט שהגיעה העת להיפרד ממך.

גדעון סער: שתי האפשרויות לגיטימיות.

גדעון סער: ביני לבין עצמי תהיתי לא פעם מדוע רבים כל כך מעדיפים את האפשרות השנייה.

גדעון סער: אני החלטתי לעשות שינוי, והיום הזה אני עושה אותו בפועל ובלב שלם; בלב טוב על השנים שהיו, באהבה גדולה לעמי, בהכרת הטוב לבוחרי, שראו בי ראוי לשליחות הזאת, שאין כמותה, אבל מתוך הכרה שזה הדבר הנכון לעשות בעת הזאת.

גדעון סער: כשאנחנו מייצגים דרך וערכים, אנחנו מייצגים דברים הגדולים מאתנו, כי אנחנו לא נהיה בתפקידנו לנצח, קשה ככל שיהיה להכיר באמת פשוטה זאת.

גדעון סער: אני מבקש להודות לסגנית השר פאינה קירשנבאום על השותפות הטובה.

גדעון סער: אני רוצה להודות מעל הבמה הזאת לכל מי שעבד אתי במשך השנים הללו, ובראש ובראשנה לעוזרי, ולכל העובדים שסייעו לי להוציא אל הפועל את מדיניותי.

גדעון סער: אני מודה למשפחתי, אני מודה לבוחרי; ללא תמיכתכם לא הייתי יכול לבצע דבר.

גדעון סער: אני מודה לדוברים כאן; לחברי, יושב-ראש האופוזיציה בוז'י הרצוג, שמעבר לחילוקי הדעות שקיימים בדרך הטבע בין סיעות פוליטיות, לא ניתן לחלוק על גישתו האחראית, המקצועית, הממלכתית.

גדעון סער: וזכיתי גם לשבת – דבר שלא הזכרת – לידו ליד שולחן הממשלה בתקופת הממשלה הקודמת.

גדעון סער: לראש הממשלה בנימין נתניהו אני מודה על האמון שנתן בי לכהן בשני תפקידים שהם תפקידי מפתח בממשלה; לפני כן בתפקיד מזכיר הממשלה.

גדעון סער: לשר הכלכלה, ידידי נפתלי בנט, שדיברת על מה שלמדת, אבל תרשה לי להגיד לך, גם אנחנו לומדים ממך דברים חדשים, והצלחת בתקופה קצרה מאוד לחולל פלאים, במונחים של המערכת הפוליטית.

גדעון סער: וגם לידידי, ליושב-ראש הכנסת יולי יואל אדלשטיין, שאנחנו משרתים במשך כל השנים האלה באותה סיעה, ועם אותה אמונה, למעט הפוגה קצרה שלו בתחילת הכנסת השבע-עשרה.

גדעון סער: אני מודה לך מאוד גם על גישתך הטובה.

גדעון סער: הייתי כל כך הרבה בחדרך במהלך הימים האחרונים; אתה לא צריך לחשוש שאני אמשיך לפקוד אותו באותה אינטנסיביות גם בעתיד לבוא.

גדעון סער: אני מודה לך.

גדעון סער: אני מודה לכם, חברי וחברות הכנסת, שבאתם להיפרד ממני.

גדעון סער: תודה.

גדעון סער: (מחיאות כפיים)

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לשר הפנים, חבר הכנסת גדעון סער.

יולי יואל אדלשטיין: אני בכלל לא חרד.

יולי יואל אדלשטיין: ניתן זמן לחיבוקים ונעבור לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו סדרה ארוכה עד מאוד של חוקים לערב זה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: אי-אפשר למשוך יותר, גם זה לא ראוי מבחינת ההפסקה של הדיון במליאה, וגם, אם סדר-היום יתממש במלואו, אז יש לנו 40-30 שעות חקיקה רצופות, אז אני מציע שנתחיל.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/771; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ד', עמ' 5346; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (תיקון מס' 8), התשע"ה–2014, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

יולי יואל אדלשטיין: איפה ידידנו אבישי ברוורמן?

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יעלה, תכף ננסה להשליט סדר.

יולי יואל אדלשטיין: אני בהחלט מתחשב בזה.

אבישי ברוורמן: נו, רוברט, תתחבק, ואני אוכל לדבר כבר.

יולי יואל אדלשטיין: מי שכבר בירך את גדעון סער מתבקש לשבת; מי שלא בירך, שיעשה זאת, בהחלט מגיע לו.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אנחנו צריכים להתחיל בחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת אבישי ברוורמן, מציג את הצעת החוק לתיקון פקודת מסילות הברזל.

יולי יואל אדלשטיין: שר הפנים הנכנס, בעזרת השם, החפיפה לא במליאת הכנסת.

אבישי ברוורמן: גלעד, אתה שר הפנים הנכנס?

גלעד ארדן: אני מכחיש.

גלעד ארדן: אחרי שראיתי מה שאומרים פה על מישהו שעוזב – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, זהו.

יולי יואל אדלשטיין: הפרוטוקול מופעל, הנאום שלך נרשם.

אבישי ברוורמן: מיכאלי, תיתן נשיקה בוכרית, גרוזינית, ונגמור את העניין.

אבישי ברוורמן: כבוד השר היוצא גדעון סער, כבוד השר הנכנס גלעד ארדן – נו, אז תשב, גלעד – חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, איפה השר כץ?

אבישי ברוורמן: אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת החוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 8), התשע"ה–2014, לקריאה השנייה והשלישית.

אבישי ברוורמן: הצעת החוק נועדה להסיר חסמים המקשים את קידום מערכות הסעת המונים, ובתוך כך רכבות.

אבישי ברוורמן: אני לא צריך לומר לכם – נכון, חבר הכנסת פייגלין?

אבישי ברוורמן: – כמה ישראל, שיש לה כל כך הרבה כלי רכב, איך היא תקועה מבחינת הרכבות.

אבישי ברוורמן: הצורך בהצעת החוק נולד בשל הרצון – אחרי שנים כה רבות, אנחנו חוזרים על עצמנו – לקדם ולזרז את בניית קווי הרכבת הקלה באזור גוש-דן.

אבישי ברוורמן: אך מובן שאין זו הצעת חוק ספציפית אלא היא עתידה לחול על כל פרויקט תשתית של מסילות ברזל בכל מקום בארץ.

אבישי ברוורמן: דן תחילה, אינשאללה במקומות אחרים.

אבישי ברוורמן: כידוע, רכבות הן נדבך מרכזי ברשת תחבורה ציבורית כוללת, לצורך מתן מענה מספק לצורכי האוכלוסייה.

אבישי ברוורמן: רכבות ארציות ומקומיות מהוות חלק הכרחי – בישראל לא מספיק – מתוך רשת תחבורה ציבורית יעילה ונגישה המורכבת מקווי רכבת ואוטובוסים בין-עירוניים, רשת קווי אוטובוסים מזינים ומשלימים ורשת תחבורה עירונית.

אבישי ברוורמן: בכל שנה נגרם למשק נזק בהיקף – דב חנין, אתה יודע את זה בעל-פה – של כ-40 מיליארד שקל כתוצאה מהתלות הבלתי-סבירה של אזרחי מדינת ישראל בשימוש ברכב הפרטי.

אבישי ברוורמן: תלות זו נובעת מהעובדה שהתחבורה הציבורית בישראל לא מצליחה לענות על צורכי האוכלוסייה ולספק חלופה ראויה לרכב הפרטי.

אבישי ברוורמן: נזק זה בא לידי ביטוי בראש ובראשונה באובדן אדיר של שעות בפקקים בכבישים.

אבישי ברוורמן: הפקקים ואובדן הזמן הכרוך בהם מובילים לפגיעה באיכות החיים, ירידה בתוצר, עלייה בזיהום האוויר ובתאונות הדרכים ועוד תוצאות בלתי רצויות.

אבישי ברוורמן: ברור לכולנו זה שנים רבות – אבל ישראל היא שנים רבות מדינה של דיבורים ולא מדינה של ביצועים – כי הפתרון לבעיות אלו הוא שכלול התחבורה הציבורית, כך שתהלום בצורה טובה יותר את צורכי משתמשי הדרך ותייתר את הצורך, לפחות תוריד את הצורך, בשימוש ברכבים פרטיים.

אבישי ברוורמן: הניסיון הנצבר בעולם וניתוח צורכי הקיבולת הנדרשים מלמדים כי רכבות הן אמצעי התחבורה העיקרי אשר יכול להוות חלופה לרכב הפרטי ולהתמודדות עם הבעיות שהזכרתי לעיל.

אבישי ברוורמן: כדי להקל את הקמתן של מסילות הברזל, ארציות ומקומיות, ולהאיץ את קצב פיתוחן של המערכות האמורות, נדרשת התמודדות עם מגוון חסמים בתחומי התכנון, הביצוע והמימון.

אבישי ברוורמן: דבר זה ידוע עשרות שנים, אך ההתקדמות הייתה מועטה.

אבישי ברוורמן: כל יום העולם נברא מחדש.

אבישי ברוורמן: הגיע הזמן.

אבישי ברוורמן: כאמור, מטרת הצעת החוק היא להסיר חסמים אלו.

אבישי ברוורמן: הקמת מערכת תחבורה ציבורית יעילה בתוך ריכוזי אוכלוסייה צפופים היא פרויקט בקנה-מידה יוצא דופן.

אבישי ברוורמן: מי כמוך, חבר הכנסת אזולאי, יושב-ראש ועדת הפנים לשעבר, זוכר כמה הדברים – מדברים, מדברים, והרכבת לא זזה.

אבישי ברוורמן: החקיקה כיום אינה מותאמת להקמה של פרויקטים כל כך גדולים בלב אוכלוסייה אורבנית צפופה.

אבישי ברוורמן: לכו למקומות אחרים בעולם, בערים הגדולות – מזיזים, מתכללים, עובדים יחד, מורידים חסמים.

אבישי ברוורמן: כאן – לא.

אבישי ברוורמן: לכן, אינשאללה, הגיע הזמן.

אבישי ברוורמן: הצעת החוק מתחלקת לשניים; חלק אחד עוסק בהסדרת הכניסה למקרקעין, והחלק השני ברכישת זכויות במקרקעין, כלומר הפקעת מקרקעין מרשויות מקומיות לצורך בניית מסילות ברזל שעליהן תנוע הרכבת.

אבישי ברוורמן: הציבור זקוק לתהליכים האלה, ולכן צריך תהליכים מהירים כדי לפעול מול הפרטים.

אבישי ברוורמן: ביחס להוראות הצעת החוק הנוגעות לכניסה למקרקעין:

אבישי ברוורמן: לצורך הקמת מסילות ברזל נדרשים מקימי התשתית ומפעיליה להיכנס למקרקעין, לאורך תוואי המסילה ומסביבה, כדי לבצע פעולות שונות, כגון בדיקות בקרה על מצב המסילה או המקרקעין, גילוי או מניעה של נזק למסילה, התקנת מכשירי ניטור כדי לבדוק את השפעותיהן של עבודות ההקמה ושל המסילה על מקרקעין, או ביצוע עבודות הדרושות לחיזוק מבנים.

אבישי ברוורמן: כמו כן, כניסה למקרקעין נדרשת במקרים נוספים, כאשר מתבצעות פעולות שונות במקרקעין שמטרתן לבחון את השפעתן של עבודות ההקמה וההפעלה של הרכבת על המים או הקרקע.

אבישי ברוורמן: מכיוון שתוואי הרכבת צפוי לעבור במרכזי ערים צפופות, צפוי שפעולות אלו יבוצעו גם במקרקעין פרטיים, לרבות בבתי-מגורים.

אבישי ברוורמן: לדוגמה: חלק מהתוואי המתוכנן של הרכבת הקלה בגוש-דן הוא תת-קרקעי.

אבישי ברוורמן: לצורך חציבת התוואי נדרש ציוד הנדסי כבד מאוד, שהפעלתו עלולה לגרום הרס מבנים בסביבתו, ולפיכך, לפני הפעלה של כלים כאלה נדרשים בדיקה וניטור של מצב הבניינים בסביבה, כדי לבדוק אם בניינים אלו עלולים להיפגע, ואם התשובה חיובית, ברור שיש לבצע חיזוקים לאותם מבנים.

אבישי ברוורמן: בהצעת החוק פעולות אלה מחולקות על-פי המקום שבו מתוכנן ביצוע העבודות, בית-מגורים או מקום אחר, וכן על-פי רמת הפולשניות שלהן, לדוגמה, אם מדובר רק בביצוע בדיקות במקרקעין או שנדרשות עבודות בנייה ממש.

אבישי ברוורמן: כלומר, קיימות פעולות פחות פולשניות המוגדרות פעולות קלות, ופעולות יותר פולשניות, שהן משמעותיות.

אבישי ברוורמן: אציין כי כל עבודה, מכל סוג, גם מהסוג הפולשני פחות, תסווג כפעולה משמעותית אם היא מיועדת להתבצע בבתי-מגורים.

אבישי ברוורמן: בהתאם לחלוקה זו נקבעה הפרוצדורה המאפשרת את הכניסה למקרקעין.

אבישי ברוורמן: כן, צריך לשמור על זכויות הפרט, אבל זכויות הכלל בסופו של דבר יעזרו להרבה פרטים.

אבישי ברוורמן: כמו במדינות אחרות בעולם, צריך לקדם אותן במהירות.

אבישי ברוורמן: הפרוצדורה שמאפשרת את הכניסה למקרקעין היא כדלקמן: ביחס לפעולות קלות מוצע כי המקים או המפעיל יהיו רשאים להיכנס למקרקעין לבצע את הפעולות האמורות, ובלבד שבעל המקרקעין, שקיבל על כך הודעה מראש, לא התנגד לכניסה למקרקעין, ואילו בפעולות משמעותיות, וכן בפעולות מורכבות יותר, הדורשות בין השאר פינוי אדם מהמקרקעין, נדרשת הסכמת בעל המקרקעין מראש – זכויות הפרט – ובכתב לכניסה ולביצוע הפעולות.

אבישי ברוורמן: ביחס לפעולות המורכבות מוצע לקבוע מנגנון המאפשר לפצות את בעל המקרקעין שפינויו נדרש לשם ביצוע הפעולות, וכן מוצע כי הסמכות להכריע במקרה של התנגדות, סגן שר לוי, בעל המקרקעין לביצוע פעולות חיזוק מורכבות תהיה נתונה לוועדה מיוחדת שתוקם לצורך העניין.

אבישי ברוורמן: יש לציין כי, ככלל, סמכות ההכרעה במקרים של היעדר הסכמה או התנגדות לביצוע פעולות קלות או משמעותיות נתונה למנהל לעניין מסילות הברזל, שהוא עובד משרד התחבורה, ונתנו לו פה סמכויות רבות, לפי פקודת מסילות הברזל או ביחס למסילות הברזל.

אבישי ברוורמן: יש לציין כי בכל מקרה של התנגדות או היעדר הסכמה מצד בעל המקרקעין לכניסה ולביצוע הפעולות האמורות נערך דיון שבו ניתנת לשני הצדדים הזדמנות לטעון את טענותיהם.

אבישי ברוורמן: סוג נוסף של פעולות שמוצע להסדיר בהצעת החוק – הרבה אזרחים בתל-אביב ובאזור עכשיו מקשיבים, כי הם מבינים שהפעולה נעשית, ואנחנו מסבירים גם את זכויותיהם – סוג נוסף של פעולות שמוצע להסדיר בהצעת החוק הן פעולות דחופות, אשר מפאת דחיפותן, לדוגמה, בשל סכנה הנשקפת לחיי אדם אם לא יבוצעו באופן מיידי, אי-אפשר לקבל הסכמה מראש ובכתב של בעל המקרקעין לפני ביצוען.

אבישי ברוורמן: ביחס לפעולות מסוג זה, מיידיות, הכרחיות, מוצע כי מקים או מפעיל מסילת ברזל יהיו רשאים להיכנס למקרקעין לצורך ביצוען אף אם לא התקיימו התנאים שפירטתי לעיל, ובלבד שהתקיימו שני תנאים: האחד, לדעת המקים או המפעיל יש צורך דחוף לביצוע פעולה החיונית לשם מניעת סכנה מיידית למסילת ברזל, לשלום הציבור או לבריאותו, והשני, המקים או המפעיל דיווחו לבעל המקרקעין ולמנהל על הכניסה למקרקעין, בהקדם האפשרי בנסיבות העניין, והמנהל נתן לבעל המקרקעין הזדמנות לטעון את טענותיו, בכתב או בעל-פה, בהקדם האפשרי לאחר הכניסה למקרקעין, ולא יאוחר מ-72 שעות מתחילת ביצוע הפעולה הדחופה.

אבישי ברוורמן: יש לציין כי פעולה דחופה מוגבלת לפרק זמן של 96 שעות בלבד, אלא אם כן ניתן אישור של המנהל.

אבישי ברוורמן: כמו כן, המנהל רשאי, ביוזמתו או לפי פניית בעל מקרקעין, להורות בכל עת על הפסקה של פעולה דחופה או על הגבלת פרק הזמן לביצועה.

אבישי ברוורמן: הצעת החוק, אדוני הניצב לשעבר – אדוני הניצב לשעבר במשטרה – מתייחסת גם למקרה שבו יידרש שימוש בכוח לשם כניסה למקרקעין.

אבישי ברוורמן: על-פי המוצע, רק עובד משרד התחבורה שהוסמך לכך על-ידי שר התחבורה ועומד בתנאים נוספים, יהיה רשאי להשתמש בכוח סביר על מנת להיכנס למקרקעין.

אבישי ברוורמן: יש לציין כי כניסה למקרקעין תוך שימוש בכוח סביר תהיה מותנית בכך שהעובד המוסמך לכך ימצא כי נדרש שימוש בכוח סביר לשם ביצוע הפעולות, ויזהיר את המחזיק – ניצב מזרחי, ניצב לוי – כי בכוונתו לעשות כן, ובכל מקרה לא ייכנס העובד לבית-מגורים – –

משה מזרחי: – – –

יצחק וקנין: האמת היא שהוא לא חייב לקרוא את כל הנאום.

משה מזרחי: אתה בכוונה מדגיש את זה, כדי לעורר אותנו.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: אתה יודע שאם אני הייתי מקים את ממשלת הצללים – תסלח לי, מיקי – אותך הייתי ממנה לשר המשטרה.

יצחק וקנין: אבישי, אפשר לדלג קצת.

אבישי ברוורמן: רגע.

אבישי ברוורמן: אני כבר בסוף.

אבישי ברוורמן: – – אלא על-פי צו של בית-משפט.

אבישי ברוורמן: בעת דיוני הוועדה – כשמפלגת העבודה תקים סוף-כל-סוף ממשלת צללים, אתה תהיה שר המשטרה.

אבישי ברוורמן: איציק, קל לעשות את זה, וטוב שתעשה את זה מהר – בכל מקרה, לא ייכנס העובד לבית-מגורים, אלא על-פי צו של בית-משפט.

אבישי ברוורמן: בעת דיוני הוועדה הגבלנו את סמכות העובד, כאמור, להשתמש בכוח סביר, כך שלא יהיה בשימוש בכוח סביר כדי לגרום לחבלה באדם.

אבישי ברוורמן: אני מתכנס, חבר הכנסת וקנין, כי – תראה איזה דברים חשובים.

אבישי ברוורמן: בהצעת החוק יש התייחסות גם למקרים של נזקים כתוצאה מביצוע הפעולות.

אבישי ברוורמן: על-פי המוצע, מקים או מפעיל יימנע עד כמה שאפשר מגרימת נזק, ויחזיר את המקרקעין, בהקדם האפשרי לאחר ביצוע הפעולה, למצב שבו היו אילולא בוצעה בהם הפעולה כאמור.

אבישי ברוורמן: במקרה שנגרם נזק כתוצאה מביצוע פעולה, על המקים או המפעיל לתקן את הנזק על חשבונו או לשלם פיצויים בעד הנזק, בהקדם האפשרי.

אבישי ברוורמן: ביחס לעררים על החלטות המינהל – נקבע מנגנון זמני לחמש שנים, שאפשר להאריכו לחמש שנים נוספות לכל היותר, ולפיו הרואה עצמו נפגע מהחלטת המינהל רשאי לערור עליה בפני ועדת ערר בתוך 30 יום מיום שנמסרה לו הודעה עליה.

אבישי ברוורמן: ועדת הערר תהיה מורכבת ממשפטן ושני מהנדסים.

אבישי ברוורמן: החלטה סופית של ועדת הערר ניתנת לערעור בפני בית-משפט לעניינים מינהליים.

אבישי ברוורמן: לאחר פקיעת הוראת השעה, השגה על החלטת המנהל תהיה בדרך של עתירה מינהלית לבית-המשפט לעניינים מינהליים.

אבישי ברוורמן: בסעיף האחרון, ביחס להוראות הצעת החוק בעניין רכישת זכויות במקרקעין – בפרק זה של הצעת החוק הוסמך שר התחבורה לבצע הליך של הפקעת קרקע שמיועדת לדרך, או התארגנות להקמת דרך או מסילת ברזל, בהליך שהוא מהיר יחסית להליך הקיים כיום בחקיקה, ובתנאי שמדובר בקרקע שהיא בבעלות של רשות מקומית, כלומר שהיא ציבורית במהותה.

אבישי ברוורמן: מכיוון שההפקעה לפי הצעת החוק אינה כרוכה בפגיעה בזכויות קניין של אנשים פרטיים, אלא מדובר בקרקע שמשמשת גם טרם ההפקעה לשימוש ציבורי בלבד, סברה הוועדה כי יש לקצר את התהליך – הליך הפקעה מהיר יחסית, בייחוד לאור החשיבות של עמידה בלוחות זמנים בפרויקטי תשתית גדולים, שכבר ציינתי שהיום תקועים, תקועים ותקועים, והציבור סובל.

אבישי ברוורמן: יש לציין כי זוהי פרוצדורה חדשה ומהירה, אך היא מבוססת על המנגנון הקיים בפקודת הקרקעות (רכישה לצורכי ציבור), רבותי, מ-1943.

אבישי ברוורמן: לסיכום, אדוני היושב-ראש – –

יצחק וקנין: סוף-סוף.

אבישי ברוורמן: אדוני, הדבר הזה יותר חשוב מחלק מהדברים שעשינו קודם.

אבישי ברוורמן: זה דבר חשוב.

אבישי ברוורמן: – – מדובר בהצעת חוק חשובה מאוד, אשר עשויה לתרום לשינוי פניה של התחבורה במדינת ישראל, שתקועה, שתקועה, שתקועה.

אבישי ברוורמן: המבחן יהיה בביצוע, וכפועל יוצא היא יכולה להשפיע על איכות החיים של תושבי המדינה.

אבישי ברוורמן: אני תקווה שהצעת החוק תוביל באופן עקיף גם לירידה בקטל בכבישים ובתמותה מזיהום אוויר.

אבישי ברוורמן: אני מבקש להודות בזאת לצוות המקצועי והמסור של ועדת הכלכלה, צוות הייעוץ המשפטי, בראשות המשנה ליועץ המשפטי לכנסת עורכת-הדין אתי בנדלר, ועורכת-הדין אביגל כספי; למנהלת הוועדה, הגברת לאה ורון; רכזות הוועדה – עידית חנוכה, דקלה טקו וכוכי שבתאי; הדובר המסור ליאור רותם; צוות עוזרי – נעמה אסרף, איתמר אסף ודורון הדס, וכל הצוות שפועל במשרד התחבורה, בנת"ע ובכל הנושאים האלה.

אבישי ברוורמן: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש מכם להצביע בעדה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

יצחק וקנין: כן, חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: אני רוצה לברך.

יצחק וקנין: אתה תברך אחרי שנצביע, לא לפני שמצביעים.

יצחק וקנין: אני אאפשר לך לברך, בוודאי.

יצחק וקנין: רבותי, אם כן, להצעת חוק זו לא הוגשו הסתייגויות ולא בקשות לדיבור.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו מצביעים בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: הצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 8), התשע"ה–2014, קריאה שנייה – רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–6 – 34 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–6 נתקבלו.

יצחק וקנין: 34 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יצחק וקנין: חבר הכנסת, יושב-ראש הוועדה אבישי ברוורמן, להצביע בקריאה שלישית?

יצחק וקנין: אני מבין שאתה מאשר לי, אף-על-פי שזה לא לפי התקנון.

יצחק וקנין: הצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 8), התשע"ה–2014, קריאה שלישית – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 34 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 8), התשע"ה–2014, נתקבל.

יצחק וקנין: סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי ביקש לברך.

יצחק וקנין: אם אפשר, רבותי, כמה שאפשר לקצר, כי אנחנו במסכת חוקים ארוכה.

יצחק וקנין: רבותי, 34 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר, ראשון המברכים.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חשוב לי לברך את יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת אבישי ברוורמן, ואת צוות הוועדה על הקידום המהיר, היעיל והטוב של הצעת החוק.

מיקי לוי: ההצעה הזאת גובשה בשיתוף פעולה של משרדי האוצר, התחבורה והמשפטים, כדי להאיץ את תהליך ההקמה של המערכות להסעת ההמונים במטרופולינים הגדולות, ביניהן "הקו האדום" בגוש-דן.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, כולנו מכירים את ההשפעות השליליות שהולכות ומתרחבות עקב אי-קידום התוכניות האלה – באובדן זמן בפקקים, בזיהום אוויר, רעש ותאונות דרכים, נזק הנאמד ב-40 מיליארד שקלים.

מיקי לוי: מעבר לנזקים הללו יש לזכור שהפרויקטים להסעת המונים הם מנוע צמיחה לכלכלה וצפוי שישפרו את הפריון במשק ויתרמו לפיתוח כלכלי משמעותי אשר ישפיע על המטרופולינים ועל המשק הישראלי כולו.

מיקי לוי: כמו כן הם יסייעו בציפוף הערים ויתרמו להגדלת היצע הדירות.

מיקי לוי: לסיום, חשוב לזכור שזה אינו סוף הדרך ויש עוד כמה מהלכי חקיקה המקודמים היום על-ידי הממשלה ואשר נדרשים כדי להסיר כמה חסמים נוספים העומדים בפני העוסקים בתכנון ובהקמת הפרויקטים להסעת המונים.

מיקי לוי: אני רוצה להודות לך מעומק הלב.

מיקי לוי: תודה רבה על המאמץ, באמת ראוי להערכה.

מיקי לוי: תודה רבה לך.

יצחק וקנין: תודה לסגן השר, סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: [מס' מ/695; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' כ"ג, עמ' 4684; הכנסת ה-18, מושב רביעי, חוב' ל"ב, עמ' 29831; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: סעיף 4 בסדר-היום: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 66), התשע"ה–2014, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון חבר הכנסת זאב אלקין.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, רבותי השרים, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 66), התשע"ה–2014.

זאב אלקין: מטרת הצעת החוק היא להסדיר שני היבטים בסוגיית הפיצוי לנאשם שזוכה בבית-דין צבאי.

זאב אלקין: כיום חוק השיפוט הצבאי קובע כי נאשם רשאי להגיש בקשה לפיצוי בגין זיכוי בתוך 60 ימים מזיכויו, בניגוד להסדר האזרחי הקיים, שבו לא קיימת מגבלת זמן להגשת בקשת הפיצוי.

זאב אלקין: הצעת החוק מבקשת להסמיך את נשיא הערכאה השיפוטית המזכה להורות על קיום דיון בבקשת הנאשם לפיצוי, אף אם הוגשה לאחר 60 הימים הנקובים בחוק.

זאב אלקין: לפי הצעת החוק שאושרה בקריאה הראשונה היה על הנשיא להצדיק את החלטתו בטעמים מיוחדים, אך הוועדה החליטה שאין צורך בהצדקה מיוחדת לעניין, ודי בכך שהחלטתו תהיה מנומקת ותלווה בטעמים, שיירשמו.

זאב אלקין: עניין אחר שמוצע בהצעת החוק הוא הרחבת קשת האפשרויות לקיום הדיון בבקשת הנאשם לפיצוי, נוכח האפשרות שבחלוף הזמן שבין הדיון לבין הגשת הבקשה יהיה קושי בשחזור המותב שדן בעניינו, שכן המותב כולל גם אנשי צבא שאינם משפטנים ואינם יושבים בבית-הדין דרך קבע.

זאב אלקין: כך, נוסף על אפשרות הדיון בפני מותב אחר, כאמור בסעיף בנוסחו כיום, לפי המוצע יהיה אפשר לקיים את הדיון גם בפני אב-בית-הדין של המותב שפסק בעניינו של הנאשם, ובמקרה שבו הנאשם נידון בפני שופט צבאי משפטאי אחד – בפני דן יחיד אחר שהוא שופט צבאי משפטאי.

זאב אלקין: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות ולא הוגשו בקשות רשות דיבור.

זאב אלקין: אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת החוץ והביטחון חבר הכנסת זאב אלקין.

יצחק וקנין: ובכן, רבותי, להצעת חוק זו אין הסתייגויות ואין בקשות לרשות דיבור.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 66), התשע"ה–2014, קריאה שנייה – רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 7 בעד סעיף 1 – 29 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 30 נגד – אין נמנעים – אין חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 66), התשע"ה–2014, נתקבל.

יצחק וקנין: 30 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: [מס' מ/622; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"א, עמ' 1188; הכנסת ה-18, מושב רביעי, חוב' ב', עמ' 23173; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לסעיף מס' 6, רבותי: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 20), התשע"ה–2014, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון זאב אלקין.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי הכנסת הנכבדים, אני מתכבד להציג לקריאה השנייה והשלישית את הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 20), התשע"ה–2014.

זאב אלקין: הצעת החוק מבקשת לערוך שני שינויים בחוק שירות ביטחון: האחד נוגע לחובת בדיקת כושרו של חייל במסגרת השירות הסדיר, והשני נוגע לזמן השירות למי שנעדר בנסיבות שונות מן השירות הסדיר, כגון עריקות או מאסר.

זאב אלקין: סעיף 12 לחוק שירות ביטחון, התשמ"ו–1986, קובע כי פוקד רשאי לקרוא למיועד לשירות ביטחון להתייצב לשירות ביטחון גם אם עדיין לא נקבע כושרו לשירות ביטחון.

זאב אלקין: אם אותו מיועד לשירות ביטחון נקרא להתייצב לבדיקת כושרו לשירות ביטחון ולא התייצב, או שהתייצב וסירב להיבדק או להשלים את הבדיקות, אם נעשה שימוש בסמכות זו, יש לבדוק את אותו מיועד לשירות ביטחון, שהוא כעת כבר חייל, בתוך חודש ימים מיום התייצבותו לשירות.

זאב אלקין: זאת, אלא אם כן אישר פוקד בדרגת אלוף-משנה לפחות כי קיימים טעמים מיוחדים, שיירשמו, המצדיקים את הארכת התקופה.

זאב אלקין: הצעת החוק המונחת לאישור הכנסת מבקשת לענות על הקושי המעשי של רשויות הצבא להשלים את בדיקתו הרפואית של החייל בתוך חודש ימים, כפי שמורה החוק במקרים שבהם חייל נעדר מן השירות.

זאב אלקין: לפיכך מוצע לקבוע כי במניין החודש לא יובאו בחשבון התקופות שבהן ריצה החייל מעצר או מאסר, נעדר מן השירות שלא ברשות, ותקופות שבהן החייל היה מנוע מלהמשיך בשירות תקין ביחידתו בשל פסק-דין או החלטה שיפוטית, ובכלל זה החלטה בדבר שחרור ממעצר בתנאים שאינם מאפשרים לחייל לשרת ביחידה בצורה תקינה.

זאב אלקין: הוועדה החליטה כי במקרים שבהם החייל עצור או מרצה עונש מאסר במתקן צבאי, ועל כן מצוי במשמורת הצבא, תבוא התקופה במניין החודש, ורק אם לא ניתן לקיים את הבדיקה או להשלים אותה בגלל סירובו של החייל לא תבוא התקופה במניין החודש.

זאב אלקין: החלק השני של הצעת החוק נוגע לסוגיה של "תקופה בלתי נמנית", אותו פרק זמן בתקופת שירותו של החייל שלא נספר בחישוב תקופת השירות הסדיר שלו, כגון עריקות או מאסר.

זאב אלקין: כיום, סעיף 18 לחוק קובע כי במקרה שחייל נכלא או נעדר ללא רשות והוכרז כעריק בהתאם לפקודות הצבא, אזי התקופה שבה נכלא או נעדר לא תיחשב כתקופה שבה מילא חובת שירות סדיר, אלא אם כן הורה בית-הדין הצבאי, בית-המשפט או קצין השיפוט הבכיר אחרת.

זאב אלקין: עם זאת, הסעיף איננו נותן מענה למצב שבו במסגרת הליכים משפטיים נגד חייל ניתנה החלטה שיפוטית המונעת את המשך שירותו התקין ביחידה ועל כן הוא בפועל איננו משרת שירות אפקטיבי.

זאב אלקין: על כן, מוצע בהצעת החוק לקבוע כי גם תקופה זו תיחשב "תקופה בלתי נמנית", במקרה שאורכה יעלה על שבועיים רצופים.

זאב אלקין: ואולם, אם החייל זוכה בסופו של דבר בהליך המשפטי, תיחשב התקופה בכל זאת כחלק משירותו.

זאב אלקין: נוסף על כך, הצעת החוק מבקשת להתמודד עם מקרה שבו חייל שנעדר אומנם מוכרז עריק בהתאם לפקודות הצבא, אך מכיוון שההליכים המשפטיים נגדו טרם הסתיימו, יש לשחררו כאילו לא נעדר כלל.

זאב אלקין: את אותו חייל ניתן אומנם לגייס בשנית במקרה של הרשעה, אך מצב זה יוצר סרבול, ויתר על כן – מעניק את הטבות השחרור המלאות, כגון מענק שחרור, גם למי שנעדר ללא רשות בחלק משירותו הסדיר.

זאב אלקין: לפיכך, הצעת החוק מבקשת לקבוע כי תקופת ההיעדרות לא תיחשב כתקופה שבה מילא החייל את חובת השירות הסדיר, אפילו אם טרם הורשע בדין.

זאב אלקין: כמו כן, מובן כי אם בסופו של ההליך החייל יזוכה, תקופת ההיעדרות כן תיחשב במסגרת החישוב.

זאב אלקין: בכל מקרה נקבע בהצעת החוק כי הצירוף של תקופת ההיעדרות ותקופת השירות ששירת החייל בפועל לא יעלה על זמן השירות הכולל שהחייל חייב בו.

זאב אלקין: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות ולא הוגשו בקשות רשות דיבור.

זאב אלקין: אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת זאב אלקין, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 20), התשע"ה–2014, קריאה שנייה – רבותי, מי בעד, מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 1–2 – 32 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יצחק וקנין: בעד – 32, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יצחק וקנין: מי בעד, מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 33 נגד – אין נמנעים – אין חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 20), התשע"ה–2014, נתקבל.

יצחק וקנין: 33 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: לפרוטוקול אני יכול להוסיף, אבל לא להצבעה.

יצחק וקנין: לפרוטוקול אני מוסיף את חבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: [מס' מ/669; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"א, עמ' 1188; הכנסת ה-18, מושב רביעי, חוב' כ"א, עמ' 27671; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק בתי-קברות צבאיים (תיקון מס' 4), התשע"ה–2014, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון זאב אלקין.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי השרים, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג לקריאה השנייה והשלישית את הצעת חוק בתי-קברות צבאיים (תיקון מס' 4), התשע"ה–2014.

זאב אלקין: מטרת הצעת החוק היא לעגן בחקיקה את זכאותם של אנשי כוחות הביטחון – שירות הביטחון הכללי, המוסד, משטרת ישראל ועוד – להיקבר בבית-קברות צבאי, וכן לקבוע נסיבות שבהן תישלל מחייל או מאיש כוחות הביטחון זכאות זו, כאשר נעדר משירות או כאשר נפטר בנסיבות המטילות דופי בהתנהגותו.

זאב אלקין: כיום, סעיף 4 לחוק בתי-קברות צבאיים, התש"י–1950, קובע את זכאותו של חייל שנפטר להיקבר בבית-קברות צבאי, אלא אם כן בחר קרובו להביאו לקבורה בבית-קברות אזרחי.

זאב אלקין: הוראה זו באה בהמשך לסעיף 1, שמגדיר חייל כ"אדם בשירות צבאי".

זאב אלקין: "שירות צבאי" מוגדר לפי אותו הסעיף כשירות בצבא הגנה לישראל, או שירות בתקופת קום המדינה ששר הביטחון הכריז עליו כשירות צבאי.

זאב אלקין: יובהר כי ההשלכה המעשית של זכאותו של אדם מכוח חוק זה היא לסוגיית הקבורה בלבד, ולפיכך אין לה קשר לעניינים שנושקים לה, כגון השאלה מיהו חלל צה"ל ותגמולים למשפחות החללים.

זאב אלקין: עם זאת, לשאלה מי נקבר בבית-קברות צבאי משמעות סמלית רבה, בהיותה הכבוד האחרון שחולקת המדינה לאזרחים שנהרגו למענה.

זאב אלקין: ואולם, למרות נוסחו הברור של החוק, עם השנים נוצר פער בין הזכאות לקבורה שמוענקת מכוח החוק ובין המציאות הקיימת הלכה למעשה בבתי-הקברות הצבאיים בישראל.

זאב אלקין: במשך שנים ארוכות אומצה גישה פרשנית שלפיה קיימת בחוק לקונה שמכוחה ניתן להרחיב את הזכאות לקבורה גם למי שבעת פטירתו לא היה חייל.

זאב אלקין: כך, בשנות ה-60, הותקנה פקודת מטכ"ל שקבעה את הזכאים לקבורה בבתי-קברות צבאיים ונקבעו הוראות מינהליות נוספות שאפשרו את קבורתם של חללים אחרים שלא היו חיילים בעת פטירתם.

זאב אלקין: יצוין כי ברבות השנים נעשו כמה ניסיונות לתיקון החוק, אך הפתרונות השונים שהוצעו נתקלו בהתנגדות, וכתוצאה מכך נמשך המצב הקיים – הרחבת מעגל הזכאים ללא ההסמכה הנדרשת לכך בחוק וללא הדיון הציבורי הנדרש.

זאב אלקין: רק בשנים האחרונות הושגה הסכמה בנושא בין כלל הגורמים המעורבים, וכעת מובאת הצעת החוק המסדירה סוגיה רגישה זו.

זאב אלקין: לפיכך, הצעת החוק המונחת לפניכם מבקשת לעגן את המצב העובדתי הקיים, וקובעת כי האוכלוסיות הזכאיות לקבורה בבית-קברות צבאי יהיו: שוטר; עובד שירות הביטחון הכללי או המוסד; צוער שנהרג בעת שירותו ועקב שירותו; שוחר שנהרג במהלך הכשרתו עקב פעילות צבאית שנערכה במסגרתה; מיועד לשירות ביטחון שנפטר במהלך פעילות הכנה לשירות; חניך שנהרג במהלך קד"צ; חייל מילואים שנהרג בדרכו לשירות מילואים או בחזרתו ממנו; בעלי עיטור הגבורה; קצין בדימוס בדרגת רב-אלוף או אלוף; קצין משטרה בדימוס בדרגת רב-ניצב או ניצב; חיילי צה"ל ששוחררו משירות במהלך אשפוזם ונפטרו במהלכו.

זאב אלקין: כמו כן החליטה הוועדה להוסיף לרשימת הזכאים לקבורה בבתי-הקברות הצבאיים גם את מי שכיהן כראש שירות הביטחון הכללי, כראש המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים וכנציב שירות בתי-הסוהר.

זאב אלקין: בכך יש בהצעת חוק זו שינוי בהשוואה למצב העובדתי הקיים כיום בבתי-הקברות הצבאיים בישראל.

זאב אלקין: בנוסף, הצעת החוק קובעת כי אנשי כוחות הביטחון שאינם צה"ל, ושהזכרתי בדברי, ייקברו בחלקה נפרדת, ככל שהדבר מתאפשר.

זאב אלקין: בצד זאת, הצעת החוק קובעת כי תישלל זכאותו לקבורה צבאית של מי שנפטר בעת שנעדר תקופה רצופה של 21 יום לפחות ללא היתר או הצדק סביר, וכן של מי שראש היחידה להנצחת החייל קבע כי נפטר בנסיבות המטילות דופי בהתנהגותו והמצדיקות שלילת זכאותו לקבורה צבאית.

זאב אלקין: נוסף על סוגיה זו, מוצע להסמיך את שר הביטחון לקבוע בתקנות את שיעור ההשתתפות המרבי של המדינה במימון הוצאות קבורה בבית-קברות שאינו צבאי במקרה שקרובי משפחתו של הנפטר החליטו לקבור אותו שם.

זאב אלקין: עוד מוצע לקבוע כי הרכב המועצה הציבורית להנצחת החייל ישקף את הקבוצות השונות של משפחות החללים שזכאים לקבורה מכוח החוק ולהבהיר את תפקידיה כמייעצת לשר בענייני בתי-קברות צבאיים ובענייני הנצחת חיילים ואנשי כוחות הביטחון, ותפקידים נוספים שייקבעו בתקנות.

זאב אלקין: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות אך הוגשו בקשות רשות דיבור.

זאב אלקין: אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת החוץ וביטחון חבר הכנסת זאב אלקין.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, כפי שנאמר, אין הסתייגויות להצעת החוק.

יצחק וקנין: בקשות הדיבור – גם לא הוגשו בקשות לדיבור.

יצחק וקנין: כן?

יצחק וקנין: יש?

יצחק וקנין: מי חברי הכנסת?

יצחק וקנין: יש חברי כנסת שהגישו?

יצחק וקנין: לי לא רשום, רבותי.

יצחק וקנין: אם יש חברי כנסת שביקשו, שיגידו לי; אני אאפשר להם.

יצחק וקנין: מרב מיכאלי ואלעזר שטרן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, אתה הגשת בקשת דיבור.

יצחק וקנין: אתה רוצה להגיד משהו?

יצחק וקנין: אם לא – מוותרת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת שטרן מוותר?

יצחק וקנין: מוותרים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אני עובר להצבעה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: רבותי, הצעת חוק בתי-קברות צבאיים (תיקון מס' 4), התשע"ה–2014.

יצחק וקנין: הצבעה בקריאה שנייה – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 11 בעד סעיפים 1–10 – 37 נגד – אין נמנעים – 2 סעיפים 1–10 נתקבלו.

יצחק וקנין: 37 בעד, אין מתנגדים, שני נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יצחק וקנין: מי בעד, רבותי?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 12 בעד החוק – 35 נגד – אין נמנעים – 2 חוק בתי-קברות צבאיים (תיקון מס' 4), התשע"ה–2014, נתקבל.

יצחק וקנין: 35 בעד, אין מתנגדים, שני נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת חוק בתי-קברות (תיקון מס' 4) התקבלה בקריאה שלישית, והחוק ייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/895).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים לסעיף 8 בסדר-היום, הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 62 – הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשע"ה–2014, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק שר החינוך שי פירון, בשם שרת המשפטים.

שי פירון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חוק סדר הדין הפלילי קובע חלוקה של התיקים הפליליים בין פרקליטות המדינה לבין התביעה המשטרתית.

שי פירון: ככלל, תיקים בעבירות חמורות או רגישות מטופלים בפרקליטות, ואילו תיקים בעבירות פחות חמורות, אשר דורשים בירור מהיר ואשר התביעה המשטרתית התמקצעה בטיפול בהם, מטופלים בידי התביעה המשטרתית.

שי פירון: בעבר היו כמה ניסיונות לאחד את גופי התביעה, אך איחוד זה לא בוצע עד כה, הן מטעמים מעשיים והן בשל התנגדויות עקרוניות המבוססות על הטיעון שלפיו על הפרקליטות להתמקד בתיקים החמורים ביותר ולהקדיש להם את משאביה.

שי פירון: בשנה שעברה הוארכה הוראת השעה בשנה אחת בלבד, ובמהלכה כונסו דיונים אינטנסיביים במטרה לבחון את הנושא.

שי פירון: ליבון הנושא טרם הסתיים, ולאור הסיום הקרב של הוראת השעה בנובמבר, מובאת הצעת החוק כדי להאריך את הוראת השעה הקיימת עד שנת 2015.

שי פירון: בעקבות עדכון שקיבלה שרת המשפטים על החלטת המפכ"ל על איחוד המערך המשפטי במשטרת ישראל, הכולל את התביעות לסוגיהן ואת גופי הייעוץ והחקיקה השונים תחת פיקודו של גורם משפטי עצמאי, היא פנתה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט כדי שתוארך הוראת השעה עד לסוף שנת 2016.

שי פירון: כמו כן, מוצע לערוך כמה שינויים בהסדר הקיים.

שי פירון: בין היתר, מוצע להעביר לסמכות הפרקליטות את הטיפול בעבירות הרגישות הקשורות להפגנות, כגון התנהלות אסורה, התפרעות, מניעת הוראת התפזרות וכדומה.

שי פירון: את העבירות של סחיטה בכוח וסחיטה באיומים מוצע להותיר בסמכותה הבלעדית של הפרקליטות, כך שלא יהיה אפשר לאצול סמכות זו למשטרה.

שי פירון: לעומת זאת, מוצע להעביר לסמכות המשטרה את העבירה של אי-נקיטת אמצעי זהירות מפני סכנה מסתברת הכרוכה בחיה שבהחזקת אדם, ואת העבירה של מעשה מגונה בפומבי, בהיותן עבירות הדומות מבחינת חומרתן לעבירות אחרות המטופלות במשטרה.

שי פירון: לנוכח האמור, מוצע לאשר את ההצעה בקריאה ראשונה ולהעבירה לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת לצורך הכנה לקריאה ראשונה ושלישית.

שי פירון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר שי פירון.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים לדיון בהצעת החוק, רבותי.

יצחק וקנין: ראשונת הדוברים – רבותי, נא לשים לב, אני סוגר את הרשימה בעוד דקה.

יצחק וקנין: מי שנרשם – נרשם; מי שלא נרשם – לא נרשם.

יצחק וקנין: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואחריה – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: ההצעה שעומדת לפנינו, הבקשה להאריך את תוקף הוראת השעה, היא באמת בקשה לא ראויה.

מרב מיכאלי: מדובר בסוגיה שמבקר המדינה הצביע עליה לפני 13 שנים, בשנת 2001.

מרב מיכאלי: מבקר המדינה בא והראה את הבעיות הקשות שנובעות מהעובדה שהתביעה המשטרתית כפופה לגוף החוקר, והציע לאחד אותה עם התביעה, עם הפרקליטות.

מרב מיכאלי: ב-2004 היה דוח – אחרי, אגב, שהממשלה קיבלה כבר את ההמלצה הזאת, קיבלה החלטה לאחד את התביעות – ב-2004 היה דוח והייתה בקשה של פרקליט המדינה דאז לא לאחד, לקבוע קריטריונים חדשים.

מרב מיכאלי: בסדר גמור.

מרב מיכאלי: חלפו כאמור 13 שנה מאז הושם הנושא על הפרק.

מרב מיכאלי: 13 שנים, והממשלה איננה מחליטה ואיננה – – –

יצחק וקנין: רבותי חברי הכנסת.

יצחק וקנין: סגן השר.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: 13 שנים חלפו, והממשלה אינה מביאה הצעת חוק שמסדירה התנהלות תקינה של התביעה המשטרתית.

מרב מיכאלי: זה דבר שלא ראוי שיתקיים במדינה דמוקרטית.

מרב מיכאלי: כל מיני סימנים מראים שיש הרבה בעיות שנובעות, כפי שציינתי, מזה שהתביעה המשטרתית כפופה לגוף החוקר.

מרב מיכאלי: ההליך הראוי – על פניו נראה שהוא סובל מפגמים, ואינו מתקיים.

מרב מיכאלי: זכויות של חשודים ונאשמים אינן נשמרות כפי שהיה ראוי שיישמרו במדינה דמוקרטית.

מרב מיכאלי: אני קוראת לממשלת ישראל להפסיק להתמהמה, למרוח זמן ולהשתמש בכנסת בשביל באמת לאפשר לה למרוח זמן ולא לעשות סדר בעבודתה.

מרב מיכאלי: מן הראוי שהממשלה תביא בהקדם פתרון לבעיית התביעה המשטרתית.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מאיר פרוש – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: תמר זנדברג, שלוש דקות.

יצחק וקנין: אני אומר את זה מראש.

תמר זנדברג: אני ממתינה בסבלנות, בשקט.

יצחק וקנין: לא התכוונתי אלייך.

יצחק וקנין: התכוונתי למי שאינו נמצא פה.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה, ההצעה הזאת, שמונחת לפנינו, היא חלק מאוד קטן ומאוד ראשוני, ואולי אפילו לא מספק, אבל בדרך למהלך שהוא מאוד טוב.

תמר זנדברג: אני רוצה לספר לכם איך התוודעתי לנושא התביעה המשטרתית.

תמר זנדברג: זה היה בפרשת דפני ליף.

יצחק וקנין: רק אעצור אותך רגע אחד, חברת הכנסת זנדברג.

יצחק וקנין: אחרייך ידבר חבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: נמחק.

יצחק וקנין: אם כן, מנחם אליעזר מוזס, ואם הוא לא יהיה – דב חנין.

תמר זנדברג: דפני ליף נעצרה, כזכור לכולנו, באחת מהפגנות המחאה החברתית בצורה שצולמה והוכחה באופן ברור כברוטלית, כלא צודקת, כבלתי מתקבלת על הדעת, ונוהל נגדה הליך משפטי ארוך מאוד, שלימים הסתבר שהיה במסגרת התביעה המשטרתית, וכאשר את אותו תיק שזפה עינו של היועץ המשפטי לממשלה, התביעה הזאת בוטלה, נמחקה, ויחד אתה עוד עשרה פעילות ופעילים מהמחאה החברתית, שהתיקים נגדם פשוט נשמטו כלא היו, אחרי שאותם אזרחים אקטיביסטים, מפגינים, אנשים שיצאו לרחובות לדרוש צדק, ולא עשו שום דבר רע מימיהם, להפך; מילאו אפילו, הייתי אומרת, לא רק את זכותם, אלא את חובתם האזרחית, עמדו בפני הליך משפטי מתיש ומטרטר.

תמר זנדברג: ואנחנו כולנו, חברות וחברי הכנסת, באים מאקטיביזם, מפעילות פוליטית, מכל קצוות הקשת הפוליטית, מכל שורות החברה הישראלית, ואותנו תופעות שכאלה צריכות להדאיג במיוחד.

תמר זנדברג: אני נדהמתי לגלות במסגרת העיסוק שלי באותו תיק, ש-50% מהתיקים שמדינת ישראל תובעת אזרחיות ואזרחים, לפעמים בצדק ולפעמים פחות בצדק, אבל 50% מהם מנוהלים במסגרת התביעה המשטרתית, שזה גוף בתוך המשטרה, שבעצם הופכת להיות הגוף שעוצר, חוקר, וגם לאחר מכן מגיש את התביעה, ורק חסר שהוא גם יהיה השופט, ונסגור מעגל במסגרת הפרדת הרשויות הכל-כך חשובה ודמוקרטית שהיינו רוצים לראות.

תמר זנדברג: אז הדבר הזה לא יכול להתבצע, ואני פניתי ליועץ המשפטי לממשלה ודרשתי ממנו – במיוחד בתיקים כאלה, של חופש ביטוי, הפגנות, דברים רגישים שנוגעים לאושיות הדמוקרטיה וחופש הביטוי הישראלי – שלא התביעה המשטרתית תטפל בתיקים האלה, אלא הפרקליטות; שבכל זאת, עין משפטית ולא עין חוקרת או עוצרת תראה את התיקים האלה, ושהצדק ייעשה.

מיקי לוי: אבל עין משפטית יש בענף התביעות של משטרת ישראל, כולם עורכי-דין.

תמר זנדברג: נכון, אבל כנראה זה לא מספיק.

תמר זנדברג: כנראה זו לא הפרדה מספקת כשזה נמצא באותו גוף, ויש איזו בעיה אינהרנטית בדבר הזה.

משה מזרחי: צודקת, צודקת.

מיקי לוי: יש בזה משהו.

מיקי לוי: לא צודקת, יש בזה משהו.

תמר זנדברג: בכל זאת, הפרקליטות והיועץ המשפטי זה גוף משפטי חיצוני.

תמר זנדברג: אז במה שמובא לפנינו כרגע עדיין לא מושלם כל המהלך, ואני יודעת שבעיות של היעדר כוח-אדם והיעדר משאבים מונעות עדיין מהצדק להיעשות, וחבל שכך.

תמר זנדברג: אבל כן יש כאן

תמר זנדברג: מהלך חשוב שתיקים בעבירות מסוימות, של התקהלות, הפרות סדר, אישומים שנוגעים לחופש הביטוי ולחופש ההפגנה, כן מועברים לפרקליטות, וזה צעד חשוב ואני מברכת עליו.

תמר זנדברג: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, שלוש דקות לרשותך, ולאחריך – חברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: אם היא לא תהיה נוכחת – חברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

דב חנין: השעון אבל מופעל לפני הזמן.

דב חנין: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: אתה יודע שאם אתה צריך עוד דקה, אני אאפשר.

דב חנין: תודה רבה לך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק הזו עוסקת באחת הסוגיות החשובות, המורכבות והבעייתיות במערכת המשפט שלנו.

דב חנין: העובדה שמערכת של תביעה משטרתית, נמסרו לידיה כוחות ואפשרויות לבצע תפקיד של גוף של פרקליטות, של גוף של תביעה משפטית, היא בעיה, היא כשל.

דב חנין: דיברה לפני חברת הכנסת מיכאלי והסבירה, תיארה את ההיסטוריה הארוכה של הניסיונות הלא-מוצלחים לטפל בכשל הזה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הגיע הזמן לייצר מצב שבו תביעה בישראל נעשית על-ידי רשויות התביעה ולא על-ידי רשויות המשטרה.

דב חנין: מי שצריך לתבוע, מי שצריך להעמיד לדין, זה רשויות תביעה ולא רשויות משטרה.

דב חנין: לכן בהצעת החוק הזו יש בעייתיות, בעצם המשך חייה של אותה הוראת שעה שמאפשרת את המנגנון הלקוי והבעייתי הזה.

דב חנין: מהצד השני, בהחלט נכון שיש כאן התקדמות מסוימת, כי לא ראוי, לא נכון, לא אפשרי ולא עובד שהמשטרה תנהל תביעות בענייני התקהלויות אסורות, בענייני הפגנות, בענייני מניעת הוראת התפזרות של מפגינים.

דב חנין: דיברה לפני חברת הכנסת זנדברג והראתה איך משטרת ישראל פעם אחר פעם כושלת ונכשלת בהתייחסות שלה להפגנות בהיבט המשפטי של הנושא הזה.

דב חנין: כל משפטי המחאה החברתית היו מיותרים; משפטה של דפני ליף ומשפטי פעילים חברתיים אחרים לא היו צריכים בכלל לבוא לעולם, והם באו לעולם, בין היתר, בגלל הכשלים החמורים וההינעלות הבלתי-ראויה של התביעה המשטרתית.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, אני עולה כאן כדי להזכיר את הכשל הקיצוני והדרמטי של כל מערכות המשפט בישראל בהתייחסות להפגנות בקיץ האחרון, וקודם כול בהתייחסות להפגנות שהתנהלו בציבור הערבי.

דב חנין: מפגינים צעירים שהשתתפו בהפגנות נאשמו בעבירות של התקהלות אסורה ובעבירות של התפרעות אפילו, או לפעמים אפילו בעבירות של הפרעה לשוטר במילוי תפקידו, נגררו על-ידי התביעה המשטרתית להליכים שהם גם מיותרים, גם לא נכונים, וגם הובילו במצבים מסוימים להחלטות על מעצר עד תום הליכים לאנשים שלא הייתה שום הצדקה למעצר עד תום ההליכים שלהם.

דב חנין: מעצר עד תום הליכים נעשה במצב שבו העבירות הן קיצוניות וחמורות.

דב חנין: ממתי התקהלות אסורה היא עבירה כזאת?

דב חנין: ממתי עבירה של הימנעות מהתפזרות לאחר ששוטר מורה, הופכת להיות עבירה של מעצר עד תום הליכים?

דב חנין: ממתי עבירה של הפרעה לשוטר במילוי תפקידו מצדיקה מצב – – –

יצחק וקנין: נא לסיים, נא לסיים.

דב חנין: אני מסיים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, אתה כבר דקה וחצי אחרי הזמן.

יצחק וקנין: נא לסיים.

דב חנין: ממתי עבירה של הימנעות מלהתפזר כשהמשטרה מורה, יכולה לגרור אנשים לחודשים בכלא כשזו עבירה ראשונה שלהם?

דב חנין: זו דוגמה לכשל מערכתי, ואת הכשל המערכתי הזה צריך לפתור, בין היתר, באמצעות הוצאת כל הטיפול בסוג התיקים הזה מידי התביעה המשטרתית לידי הפרקליטות.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת באסל גטאס – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מאיר שטרית, שלוש דקות לרשותך, ואחריך – חבר הכנסת אורי מקלב, ואחרון הדוברים – נסים זאב.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני כמובן תומך בהצעת החוק, אבל לא רק מהפה ולחוץ, אלא באמת, כי אני מכיר את הסוגיה כשר משפטים לשעבר.

מאיר שטרית: לדעתי, לא רק שהחוק הזה מקדם, אומנם בצעד אחד – אבל גם זה עדיין לא מספיק.

מאיר שטרית: לדעתי, צריך להפריד לחלוטין בין התביעה לבין המשטרה.

מאיר שטרית: אני חושב שרצוי שכל ההחלטה על הגשת תביעה צריכה להיעשות טוטלית על-ידי הפרקליטות, והמשטרה צריכה לטפל בביצוע בעצם ולא בתביעות.

מאיר שטרית: ערבוב התחומים שבו המשטרה גם תובעת וגם חוקרת הוא מצב לא טוב, ולכן החוק הזה בעצם משפר את המצב וקובע סייגים – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אילן גילאון, קולך נשמע עד אלי.

יצחק וקנין: אם אפשר לדבר יותר בשקט, ואפשר לעשות את זה על כוס קפה מאחור.

אילן גילאון: – – –

משה זלמן פייגלין: – – –

עיסאווי פריג': זה חריג בחומרתו.

מאיר שטרית: החוק קובע סייגים מסוימים, איזה תביעות יצאו מהמשטרה ויעברו לפרקליטות וכן הלאה.

מאיר שטרית: אני באמת חושב שצריך לקדם את זה הלאה, ממש להפרדה מוחלטת בין תביעה לבין חקירה.

מאיר שטרית: תפקודה של המשטרה יהיה הרבה יותר יעיל, הרבה יותר ממוקד ממה שהיא עושה, ותפקוד הפרקליטות יהיה יותר יעיל ויותר ממוקד ממה שהם עושים.

מאיר שטרית: אני יודע שזו דרך ארוכה להגיע לשם.

מאיר שטרית: אני זוכר את הוויכוחים שהיו בין המשטרה לפרקליטות בזמני, עוד כשהייתי שר המשפטים – אני מדבר על לפני יותר מעשר שנים – וזה עוד לא נגמר עד היום.

מאיר שטרית: אני חושב שבסופו של דבר, אם באמת תהיה הפרדה מוחלטת, זה יהיה רק לטובת האזרח, כי שיקול הדעת של הפרקליטות בהגשת תביעה יהיה אובייקטיבי לחלוטין ומנותק מהחקירה של המשטרה.

מאיר שטרית: והפוך: החקירה המשטרתית תתמקד באמת בחקירה ולא בסיכויים שלה – אם יש מקום להגיש תביעה או אין מקום להגיש תביעה.

מאיר שטרית: עדיף להפריד בין השתיים.

מאיר שטרית: ברור שזו רפורמה רצינית, אנחנו עוד לא שם.

מאיר שטרית: החוק הזה, אדוני, מקדם אותנו בעוד צעד אחד קדימה.

מאיר שטרית: לצערי הרב, אני אומר בצער, מצב אכיפת החוק בישראל הוא מאוד לא משביע רצון; בהמעטה אני אומר את זה.

מאיר שטרית: קל מאוד לצפצף על החוק.

מאיר שטרית: אכיפת החוק מאוד קשה, לצערי, לא מיושמת בהרבה מאוד מקרים, והתוצאה היא שמי שחלש נפגע, כי בדרך כלל, לצערי, קל מאוד לכתוב חוקים, הנייר סובל הכול.

מאיר שטרית: הבעיה היא לא לכתוב חוק אלא לאכוף אותו.

מאיר שטרית: ולצערי, מידת האכיפה במדינת ישראל ירדה מאוד.

מאיר שטרית: בעבר, אדוני היושב-ראש – אני לא יודע למה הממשלה שכחה מזה – שינו את התואר של שר המשפטים לשר המשפטים ואכיפת החוק.

מאיר שטרית: החלק הזה בתואר משום מה נעלם בהגדרות של הממשלה הנוכחית, וזה נכון, כי באחריות שר המשפטים לגרום לכך שתהיה אכיפת חוק.

מאיר שטרית: יכולתי להביא – אין פה זמן – דוגמאות למכביר איך עושים צחוק מהחוק.

מאיר שטרית: מספיק שאציין שמי שמסתובב בנגב ורואה את עשרות-אלפי הבתים שבנויים על אדמות לא כחוק, לא ברישיון, לא של אף אחד, והם קיבלו חשמל ומים וגרים שם, ואחר כך באים בטענה: זה כפר קיים וכן הלאה – זה מדבר בעד עצמו.

מאיר שטרית: אילו היה חוק בארץ, כל בניין שהיה נבנה לא כחוק היה נהרס מייד, ואז לא היו עבירות בנייה.

מאיר שטרית: אבל, לצערי, זה לא מה שקורה.

מאיר שטרית: אפילו לא בתי-המשפט האזרחיים הרגילים – אני שאלתי פעם בכנס של שופטים, של נשיאי בתי-המשפט, כשר המשפטים, אמרתי: תסבירו לי איזה דיון צריך לקיים, כמה זמן צריך לקחת משפט על נושא של עבירת בנייה?

מאיר שטרית: לדעתי, אמרתי, זה צריך להיות בדיוק חמש דקות.

מאיר שטרית: אדוני, יש לך רישיון?

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: מי שהביא אותך לפה ישלם לך פיצוי על יום העבודה והכול.

מאיר שטרית: אין לך רישיון?

מאיר שטרית: תהרוס.

מאיר שטרית: אם זה היה המצב, לא היו עבירות בנייה בארץ.

מאיר שטרית: לצערי, זה לא המצב.

מאיר שטרית: תמיד בודקים – תדחה, תשנה, תחכה.

מאיר שטרית: הדבר הזה מעודד המשך מעבר על החוק.

מאיר שטרית: אני חושב שככל שנתמקד, נפריד בין התחומים, זה יכול רק להביא ליעילות יותר טובה ולהפסקה של הפרת חוקים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר שטרית.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורי מקלב, שלוש דקות – מוותר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים.

יצחק וקנין: אדוני השר שי פירון, אני מבין שאתה מתכוון לסכם את הדיון הזה?

יצחק וקנין: כן, אוקיי.

יצחק וקנין: מייד אחרי חבר הכנסת נסים זאב אני אאפשר לך לסכם ונקיים הצבעה.

יצחק וקנין: שלוש דקות, חבר הכנסת נסים זאב, לרשותך.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ודאי שזה בלתי נסבל שהחוקר הופך להיות גם כן שופט.

נסים זאב: בעצם, כשאתה מדבר על פרקליטות, כשהמשטרה ממליצה להעמיד לדין, האיש הנחקר עוד לא יצא מהמשטרה, אתה כבר שומע בחדשות שפלוני-אלמוני, המשטרה ממליצה להעמיד אותו לדין.

נסים זאב: מי חקר אותו?

נסים זאב: לא עורך-דין, לא מישהו מומחה.

נסים זאב: אתה מבין שהמערכת הזאת מופקרת.

נסים זאב: לכן צריכה להיות חלוקה ברורה, שהפרקליטות היא שממליצה להעמיד לדין.

נסים זאב: היא יכולה לקבל את החומר מהמשטרה, והמשטרה חוקרת.

נסים זאב: אבל מה?

נסים זאב: למשטרה יש עוד הרבה תפקידים, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: יש היום בחוק כמה עילות לסגירת תיקים, והעיקריות שבהן הן חוסר אשמה או חוסר ראיות או חוסר עניין לציבור.

נסים זאב: ואני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שרק חוסר אשמה לא מותיר שום עקבות של רישום פלילי.

נסים זאב: אני רוצה לנתח את הסיפור כפי שאנחנו רואים אותו נעשה בכל יום.

נסים זאב: נגיד ששני נהגים רבו באמצע הרחוב, לא יודע מה.

נסים זאב: באו למשטרה, קודם כול נפתח תיק חקירה, רישום פלילי.

נסים זאב: טביעת אצבעות, זיהוי וכו' וכו'.

נסים זאב: אתה חושב, אדוני היושב-ראש, שהרישום הפלילי הזה פעם ייסגר?

נסים זאב: הם כבר השלימו ביניהם, הם כבר החליטו ביניהם שאין ביניהם שום ריב ומדון.

נסים זאב: מחלו האחד לשני, אבל הרישום הפלילי נשאר לעולמי-עד.

נסים זאב: איזה מין דבר זה?

נסים זאב: יש כאן עוד דבר, שיש כאן בזבוז של משאבים, סנגורים.

נסים זאב: מערכת המשפט, עד שמגיעים בכלל למצב שהתיק מגיע לבית-המשפט עוברות כמה שנים.

נסים זאב: ואז בעצם התביעה אומרת: העניין היה לפני חמש-שש שנים.

נסים זאב: כן?

נסים זאב: – אז השופט שואל: אז מה אתה רוצה?

נסים זאב: אפשר להתחשב או אפשר בעצם אחרי כל כך הרבה חקירות ומשאבים והשקעה, בסופו של דבר הנאשם יוצא בלא-כלום.

נסים זאב: יש היום, כפי שידוע לך, אדוני היושב-ראש, יש יום מוקד.

נסים זאב: ומביאים בין 100 ל-150 תיקים שהם פליליים אבל לא כבדים.

נסים זאב: ובית-המשפט נותן פחות או יותר פסקי-דין, ממש בין תיק לתיק לוקח בין חמש לעשר דקות גג.

נסים זאב: וכך בעצם מחסלים הרבה מהתיקים הפליליים.

יצחק וקנין: נא לסכם.

נסים זאב: כן.

נסים זאב: אני רק רוצה לומר: לא כל דבר צריך להגיע לבית-המשפט.

נסים זאב: צריך לתת יותר סמכויות לקציני המשטרה, לאפשר להם לסגור תיקים כשהם מבינים שהעניין הזה בסמכותם וביכולתם, לפי הבנתם ולשיקול דעתם.

נסים זאב: לא כל דבר צריך להגיע לפרקליטות.

נסים זאב: אז אם יש חלוקה בין הפרקליטות למשטרה – לתת סמכות לקציני המשטרה, לאפשר להם לסגור תיקים מסוימים כאשר העניין הוא זוטר ביותר.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה – הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 62 – הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשע"ה–2014.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד, מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 44 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 62 – הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשע"ה–2014, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יצחק וקנין: 44 בעד, אחד נגד ואין נמנעים.

יצחק וקנין: זו קריאה ראשונה, חבר הכנסת זאב אלקין, זו לא קריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: אני מצרף, לפרוטוקול, את הקול של חברת הכנסת גילה גמליאל.

יצחק וקנין: הצעת החוק תועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: תודה, רבותי.

יצחק וקנין: [מס' כ/566; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ז, עמ' 12621; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון מס' 14), התשע"ה–2014, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: תציג את החוק בשם יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט שולי מועלם-רפאל; רפאלי, יותר נכון.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, אדוני היושב-ראש, על ההקפדה.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברותי וחברי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבדת להביא בפניכם את הצעת חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון מס' 14), התשע"ה–2014.

שולי מועלם-רפאלי: ההצעה הוגשה כהצעת חוק פרטית של חברי הכנסת איילת שקד, יושבת-ראש סיעת הבית היהודי, דוד צור, יריב לוין, רוברט אילטוב, ישראל חסון, אורית סטרוק, מרדכי יוגב ואנוכי.

שולי מועלם-רפאלי: מטרת הצעת החוק לקבוע התייחסות מיוחדת בחקיקה לגבי אסירי עולם שביצעו רצח בנסיבות חריגות בחומרתן.

שולי מועלם-רפאלי: מוצע לקבוע הסדר מחמיר יותר באשר לקציבת עונשם של אסירים כאמור ולהגביל את סמכות הממשלה לשחררם במסגרת עסקאות לשחרור שבויים או חטופים, מחוות מדיניות או הסכמים מדיניים.

שולי מועלם-רפאלי: הסמכות לקבוע כי נאשם ביצע רצח בנסיבות חריגות בחומרתן, לעניין זה, תוקנה לבית-המשפט שבפניו מתנהל ההליך הפלילי.

שולי מועלם-רפאלי: העונש, חברי וחברותי, על עבירת הרצח בישראל הוא מאסר עולם כעונש חובה.

שולי מועלם-רפאלי: לבית-המשפט אין סמכות לקצוב עונש זה בשנים.

שולי מועלם-רפאלי: הסמכות לקצוב את העונש מסורה לנשיא המדינה, במסגרת סמכות החנינה וההקלה בעונשם של עבריינים הקבועה בסעיף 11(ב) לחוק-יסוד: נשיא המדינה.

שולי מועלם-רפאלי: לפי סעיף 29(א) לחוק שחרור על-תנאי ממאסר, התשס"א–2001, ועדת שחרורים מיוחדת שהוקמה על-פי החוק רשאית להמליץ לפני נשיא המדינה לקצוב את עונשו של האסיר לאחר שחלפו לפחות שבע שנים מהיום שהחל לשאת את מאסרו, ובלבד שהתקופה שתמליץ לקצוב לא תפחת מ-30 שנים.

שולי מועלם-רפאלי: סעיף 29(ב) לחוק קובע הסדר מחמיר יותר לגבי אסיר עולם הנושא עונש של שני מאסרי עולם מצטברים או יותר, ולפיו ועדת השחרורים המיוחדת רשאית להמליץ על קציבת עונשו רק בחלוף 15 שנים מהיום שהחל לשאת את מאסרו.

שולי מועלם-רפאלי: בהצעת החוק מוצע לקבוע הסדר מחמיר מהקבוע היום בחוק לגבי אסירי עולם שבית-משפט החליט לגביהם שביצעו רצח בנסיבות חריגות בחומרתן.

שולי מועלם-רפאלי: ההצעה לא מתייחסת לכל רצח שהוא, אלא למעשי רצח חריגים, אכזריים או מרובי קורבנות.

שולי מועלם-רפאלי: לצורך כך, מוצע להסמיך את בית-המשפט לקבוע שמי שהורשע ברצח ביצע את המעשה בנסיבות חריגות בחומרתן, לעניין המלצה לנשיא המדינה בדבר קציבת עונשו.

שולי מועלם-רפאלי: לגבי מי שהורשע ברצח ובית-המשפט קבע לגביו כאמור, ועדת שחרורים מיוחדת לא תדון בעניינו לפני שחלפו 15 שנים לפחות מהיום שבו החל לשאת את מאסרו ולא תמליץ על קציבת עונשו לתקופה שתפחת מ-40 שנים.

שולי מועלם-רפאלי: ועדת החוקה, חוק ומשפט שמעה את גורמי המקצוע העוסקים בתחום, שמסרו כי גם כיום, במקרי הרצח החמורים, ועדת השחרורים המיוחדת מתייחסת לתקופות הקבועות בחוק שחרור על-תנאי ממאסר לתחילת שקילת הקציבה ולמשך הקציבה כרף תחתון, ועל-פי רוב הוועדה ממליצה לקצוב את העונש לתקופה ארוכה מהקבוע בחוק, ולעתים אף ממליצה לא לקצוב את העונש כלל.

שולי מועלם-רפאלי: בדיוני הוועדה הובהר עוד כי הצעת החוק אינה באה לשנות את עונש החובה הקבוע לעבירת הרצח בחוק העונשין, והיא אף אינה גורעת מסמכות החנינה של נשיא המדינה, שנותר בעל הסמכות לקבל את ההחלטה, אלא מתייחסת להליך המינהלי המתקיים בפני ועדת שחרורים מיוחדת, שמסייע לנשיא המדינה להפעיל את סמכותו.

שולי מועלם-רפאלי: נוסף על הליך ההמלצה לפני נשיא המדינה, מוצע לקבוע שהסמכות הנתונה לממשלה בסעיף 8ב לחוק הממשלה, התשס"א–2001, לשחרר אסירים על רקע של ניהול יחסי החוץ של המדינה וביטחונה, סמכות שהוספה לממשלה לאחרונה במסגרת תיקון מס' 9 לחוק הממשלה, לא תחול על מי שהורשע ברצח שלגביו קבע בית-המשפט, כאמור, כי הוא ביצע את המעשה בנסיבות חריגות בחומרתן.

שולי מועלם-רפאלי: שחרור על-תנאי במסלול הרגיל העובר דרך ההסדר הקבוע בחוק שחרור על-תנאי ממאסר, אינו דומה לשחרור מוקדם על רקע שיקולים של יחסי החוץ של המדינה או ביטחונה.

שולי מועלם-רפאלי: בעוד שחרור מוקדם במסלול הרגיל ניתן מטעמים הקשורים ישירות למישור הפלילי ולשיקולי ענישה, כגון שיקום ומחילה, המעמידים את האסיר כפרט במרכז ההחלטה, שחרור מוקדם על רקע עסקה מדינית מציב את המוקד בממשלה ובצרכים המדיניים שהיא מנסה להשיג.

שולי מועלם-רפאלי: לפיכך ייתכנו מצבים שבהם רוצחים מתועבים, שלא היו זוכים להקלה בעונשם במסלול הקציבה הרגיל, עלולים להשתחרר במסגרת עסקאות מדיניות לפי ההסדר הקבוע בחוק הממשלה.

שולי מועלם-רפאלי: מטרת תיקון זה לוודא כי אסירים שביצעו רצח מתועב במיוחד, כפי שיקבע בית-המשפט, לא יוכלו להשתחרר שחרור מוקדם על-ידי הממשלה כקבוע בחוק הממשלה.

שולי מועלם-רפאלי: שחרור מוקדם של אסירים שביצעו רצח בנסיבות חריגות בחומרתן לא ייעשה על דרך הכלל, אלא במסגרת הוראות חוק שחרור על-תנאי ממאסר וכפוף להסדר המחמיר לעניין קציבת עונשם, כפי שמוצע לקבוע כעת.

שולי מועלם-רפאלי: עוד מוצע לקבוע הוראת מעבר שלפיה הוראות התיקון המוצע יחולו גם על מי שטרם נגזר דינו, ובלבד שבית-המשפט יאפשר לצדדים הזדמנות להשמיע טענותיהם לעניין קביעתו כי הנאשם ביצע את הרצח בנסיבות חריגות בחומרתן.

שולי מועלם-רפאלי: להצעת החוק, אדוני, אין הסתייגויות.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת, בשם יושב-ראש הוועדה, מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית, בנוסח המוגש על-ידי הוועדה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יצחק וקנין: רבותי, הייתי רוצה להעיר איזו הערה למנהלי הוועדות, מכאן אני אומר את זה.

יצחק וקנין: על-פי התקנון – אתם כותבים נאומים לקריאה שנייה ושלישית של יותר מעשר דקות, ואני מציע שתקפידו שהנאומים יהיו עד עשר דקות ולא יותר.

יצחק וקנין: אני חושב שזה לא על-פי התקנון, מה שנעשה.

יצחק וקנין: יש כאן נאומים של 20 דקות.

יצחק וקנין: אז נא להקפיד על כך.

יצחק וקנין: אני חושב שהמזכירות צריכה להביא את זה לתשומת לב הוועדות – להקפיד לכתוב נאומים של לא יותר מעשר דקות.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: רבותי, יש בקשות.

יצחק וקנין: בהצעת החוק הזאת אכן אין הסתייגויות, אבל יש בקשות לרשות דיבור.

יצחק וקנין: הראשון יהיה חבר הכנסת עיסאווי פריג'; ידבר חמש דקות.

יצחק וקנין: אני קיצרתי כיוון שחברת הכנסת זהבה גלאון חזרה לרשות הדיבור, ולמרצ ניתנו 15 דקות.

יצחק וקנין: אז אתה תדבר חמש דקות, ניצן הורוביץ חמש דקות וזהבה חמש דקות.

יצחק וקנין: אם כן, חמש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, שרים נכבדים, חברים, תקראו לזה איך שאתם רוצים; לעטוף את החוק בכל צורה שתרצו; תעשו את המספרים ותכתבו את המספרים שנראים לכם.

עיסאווי פריג': כל הפופוליסטיות הזאת, יש לה מטרה אחת: לשים מקלות בגלגלי כל תהליך או כל אופק מדיני או פתרון מדיני עתידי.

עיסאווי פריג': תמשיכו להתנחל בסילואן, תמשיכו לגרום למיאוס בקרב התושבים.

יריב לוין: בהחלט נמשיך להתיישב בכפר-השילוח, אני מבטיח לך.

עיסאווי פריג': תמשיכו בסילואן.

עיסאווי פריג': תמשיכו לגרום למיאוס לתושבים.

עיסאווי פריג': תביאו הצעות חוק עם כל המלל היפה.

עיסאווי פריג': קטן מ-15, גדול מ-15, קטן מ-40.

עיסאווי פריג': תעשו מה שאתם רוצים.

עיסאווי פריג': תמשיכו לחשוב את כל החשיבה הזאת.

עיסאווי פריג': הרי אנחנו יודעים למה אתם מתכוונים.

עיסאווי פריג': חבל על הנייר.

עיסאווי פריג': זה דיו, ואתם מבזבזים את זמנה של המליאה.

עיסאווי פריג': ועדת שרים, יועצים משפטיים, תקשורת, והכול – לשווא.

עיסאווי פריג': הכול לשווא.

עיסאווי פריג': יהיה פתרון מדיני.

עיסאווי פריג': לא יעזור.

עיסאווי פריג': על אפכם ועל חמתכם.

עיסאווי פריג': יהיה.

עיסאווי פריג': וכל זה ייזרק לפח.

יחיאל חיליק בר: הוא צודק, הוא צודק.

יריב לוין: – – –

עיסאווי פריג': וכל זה ייזרק לפח.

עיסאווי פריג': ועוד דבר: בכל פתרון – – –

דוד צור: – – –

עיסאווי פריג': אז תקשיב.

עיסאווי פריג': ידידי חבר הכנסת לוין, תרשום לך, ולכל החברים, הרוח הגבית שקיבלנו בכנסת התשע-עשרה מהבית היהודי – יהיה פתרון מדיני, ואין פתרון מדיני ללא שחרור אסירים.

עיסאווי פריג': זה – תכניס לראש.

עיסאווי פריג': זה המצב.

יריב לוין: – – –

עיסאווי פריג': אז כל הצעות החוק, וכל המאמץ שאתם עושים, לא חבל על הזמן?

עיסאווי פריג': לא כדאי לכם להתעסק ולהיכנס ליצירה, למצב ולחיים יותר טובים?

עיסאווי פריג': לא כדאי לכם?

עיסאווי פריג': לא כדאי לכם?

עיסאווי פריג': אני שואל, לא כדאי לכם?

עיסאווי פריג': ואני, כשאני קורא את המלל היפה – תראה באיזה מלל יפה אתם משתמשים, באמת, חבל על הכישרונות האלה.

עיסאווי פריג': באמת, אתם כישרוניים.

עיסאווי פריג': מוציאים מלל יפה, אני קורא: "ביצעו רצח בנסיבות חריגות בחומרתן".

עיסאווי פריג': איזה מלל יפה, מבית היוצר של חברת הכנסת שקד ושות'.

עיסאווי פריג': איזה מלל יפה.

עיסאווי פריג': ומה אני קורא עוד?

עיסאווי פריג': "לא תחול סמכות הממשלה לשחרור האסירים".

עיסאווי פריג': גם הגבלתם את סמכות הממשלה.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם, חברים, אני חוזר ואומר: בואו נחשוב בצורה מעשית, לא בצורה – איך להעביר את הזמן, איך לתת מקל בגלגלים, לעוד התנחלות ולעוד בעיה חדשה.

עיסאווי פריג': אז אני אומר לכם: כל הניסיונות שאתם מנסים לעשות רק גורמים למצב של – איך אני אגדיר את זה – כשאתה שואל בן-אדם איפה האוזן, במקום שישים אותה כאן, הוא עושה אותה ככה.

עיסאווי פריג': ואתם, זה מה שאתם עושים.

עיסאווי פריג': אתם הולכים בדרך עקומה, שרק תוביל למבוי סתום, ולעוד צרה ועוד צרה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, גם לך חמש דקות, ואחריך – חברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: ויחתום את רשות הדיבור חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: חמש דקות.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מציע לא לטעות בחוק הזה, זה חוק לסיכול משא-ומתן והסדר מדיני עתידי.

ניצן הורוביץ: אנחנו יודעים – אפשר אפילו להגיד את זה, שאף אחד לא שמח משחרור אסירים – אבל אנחנו יודעים שכל הסדר מחייב שחרור אסירים, שהם חלק מהקונפליקט.

ניצן הורוביץ: ולא רק הסדר מדיני, גם עסקאות לשחרור שבויים; אם החוק הזה היה בתוקף, גלעד שליט לא היה משוחרר, וגם שבויים ישראלים אחרים.

ניצן הורוביץ: וצריך להגיד את זה לחיילים שאנחנו שולחים למצבים מסוכנים: דעו לכם שאנחנו סנדלנו את עצמנו ומנענו מעצמנו את האפשרות לשחרר אתכם.

ניצן הורוביץ: צריך להגיד את זה לחיילים בפנים, שידעו שאם הם נופלים בשבי יהיה הרבה יותר קשה לשחרר אותם.

ניצן הורוביץ: וכל זה למה?

ניצן הורוביץ: למה הממשלה מסנדלת את עצמה, יורה לעצמה ברגל ופוגעת בסמכות של עצמה לקיים משאים-ומתנים כאלה והסדרים כאלה ולשחרר אסירים?

ניצן הורוביץ: למה?

ניצן הורוביץ: כי יש קבוצה קיצונית פה, בכנסת, של כמה חברי כנסת, שהגישו את החוק הזה, לקחו אתם גם כמה חברי כנסת שקצת התבלבלו ולא הבינו בדיוק במה ואיך מושכים אותם פה באף, והביאו כאן הצעת חוק קיצונית שפוגעת קודם כול בסמכות הממשלה, ואחר כך גם פוגעת בעתיד של כולנו.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, יש יותר – אני חושב – מ-10,000 אסירים ביטחוניים פלסטינים בבתי-כלא ישראליים, אם אני לא טועה; זה פחות או יותר המספר.

ניצן הורוביץ: מישהו כאן מעלה על הדעת שכשיהיה הסדר המספרים העצומים האלה, האסירים האלה, יישארו בכלא?

ניצן הורוביץ: רובם ישוחררו, וצריך להגיד את האמת.

ניצן הורוביץ: ואני גם אמרתי בדיונים על הצעת החוק הזאת, עכשיו – צור, אתה מסתכל עלי.

ניצן הורוביץ: אתה אולי חושב מההיבט הפלילי, רוצחים של – מעשים, שרצחו ילדים.

ניצן הורוביץ: לא, זה אסירים ביטחוניים.

ניצן הורוביץ: זה חוק לסיכול הסדר מדיני, שמגיע מהבית היהודי.

ניצן הורוביץ: זה הכול.

דוד צור: – – –

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': אל תיתמם.

ניצן הורוביץ: בעניין הזה אפילו נאמר בחוק במפורש שהחוק הזה בא לאיין את סמכות הממשלה במסגרת ניהול יחסי החוץ והביטחון, ובזה למנוע ממנה לקבל את ההחלטה המדינית על שחרור האסירים.

ניצן הורוביץ: בזה מדובר פה.

ניצן הורוביץ: צריך להגיד את האמת.

ניצן הורוביץ: וזה מצטרף לדברים אחרים שהממשלה הזאת עושה, שמוכיחים שהממשלה לא רוצה שלום, לא רוצה הסדר; רוצה להבעיר כאן את המציאות.

ניצן הורוביץ: אני רואה מה קורה בירושלים ומה קורה בשטחים, אני רואה מה קרה בארץ הזאת מאז הופסק המשא-ומתן המדיני: עוד מקלות בגלגלים, עוד מכשולים, עוד קשיים על דרך ההסדר, שהיא בסופו של דבר הדרך היחידה.

ניצן הורוביץ: כמו שאמרו כאן לפני, ידידי עיסאווי, יוזמי החוק הזה, אתם יודעים, כמו שזה מגיע ככה בצורה לא ראויה – הרי החוק הזה הוא חוק שקרי – כך הוא גם יבוטל.

ניצן הורוביץ: הרי, איילת שקד, אם יהיה צורך לשחרר את האסירים ויבוא ראש ממשלה, הוא ישנה גם את החוק הזה.

ניצן הורוביץ: הוא ישנה אותו.

ניצן הורוביץ: הוא ישנה אותו, ואז אותן ידיים שעכשיו יורמו בעד החוק, יורמו אז בדיוק לדבר ההפוך, ואתם יודעים שזה מה שיקרה.

ניצן הורוביץ: אז למה לבלבל את המוח ולהביא כאן חוק מיותר?

יצחק וקנין: בזה אני מסכים אתך לחלוטין.

ניצן הורוביץ: מיותר.

ניצן הורוביץ: כן, נו, הרי מה?

ניצן הורוביץ: יבוא הסדר, אז לא ישחררו?

ניצן הורוביץ: יגידו: זה מה שצריך לעשות, ישחררו וימצאו את הפתרון, ואת החוק שלכם יזרקו.

ניצן הורוביץ: אז חבל על מהלך הסרק הזה שאתם מביאים כאן היום.

ניצן הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כל מה שלא עולה על הדעת, לא יעלה על הדעת – עולה על הדעת, בטח כשזה קשור בחברת הכנסת שקד והחברים שלה.

זהבה גלאון: צר לי על אלה שחתמו על ההצעה, ובעיקר על הקואליציה המביכה שהולכת לתמוך בהצעת חוק שיש בה שתי בעיות, או שני פגמים מרכזיים.

זהבה גלאון: אני רוצה להצביע על שניהם: אחד למהות והשני לקונטקסט הפוליטי, פוליטי-מדיני, צריך להגיד את זה ככה.

זהבה גלאון: אנחנו עדים ליוזמת חקיקה שבעצם מבקשת להתערב – או זה יותר מ"יוזמת החקיקה מבקשת", זה גורמים פוליטיים שמבקשים להתערב בתהליך החנינה, בתהליך הסמכות שניתן לנשיא ולשרת המשפטים – –

דוד צור: זו טעות.

זהבה גלאון: – – לגבי כלל הפושעים והרוצחים, חברת הכנסת שקד – – –

איילת שקד: את לא קראת את החוק.

זהבה גלאון: אני קראתי את החוק, וקראתי שוב, ושמעתי עכשיו את ההסברים של שולי מועלם, ואני אומרת לך שמה שאת עושה – את עושה מדרג בין פשעים ושוב את מייצרת אפליה בין דם לדם.

זהבה גלאון: כי יושבים כל מיני רוצחים בכלא, כל מיני רוצחים, לצערי, שעשו דברים איומים, איומים.

זהבה גלאון: מה שאת עושה עכשיו – את מתערבת בסמכות שניתנת לנשיא ולשרת המשפטים.

זהבה גלאון: זו הערה אחת למהות.

זהבה גלאון: ההערה השנייה שלי היא לקונטקסט הפוליטי, ובהקשר הזה היא אפילו יותר חשובה.

זהבה גלאון: מה שאתם עושים, חברת הכנסת שקד – את בעצם שייכת למפלגה שמרעילה את השיח הציבורי, מרעילה את השיח הציבורי ביוזמות חקיקה שכל המטרה שלהן זה לטרפד ולסנדל כל סיכוי להגיע מתישהו להסדר.

זהבה גלאון: לא רציתם את זה בשום שלב.

זהבה גלאון: הרי מה אתם עושים ביוזמת החקיקה הזאת?

זהבה גלאון: אתם לא מאפשרים לממשלה מרחב תמרון מדיני כלשהו.

זהבה גלאון: מה אתם אומרים לה?

זהבה גלאון: 15 שנה הוא קודם ישב, בכלל לפני שוועדה כזאת או אחרת תדון.

זהבה גלאון: למה שלא תקראו לילד בשמו, תבואו מראש ותגידו שאפילו במשא-ומתן אין בכלל שיקול דעת לממשלה, לא כמחווה, כחלק מתהליך של פיוס, לשחרר אסירים?

זהבה גלאון: זה הרי הדבר הכי בסיסי שעושים כשמגיעים למצבים כאלה.

זהבה גלאון: מה שאתם אומרים – אנחנו לא נשאיר לממשלה את מרחב התמרון המדיני, אנחנו לא נאפשר לה שחרור אסירים, כל תכלית הקיום שלנו זה לעשות דה-לגיטימציה לאפשרות להגיע להסדר שלום.

זהבה גלאון: כל תכלית הקיום שלכם היא להרעיל את הדמוקרטיה, להרעיל את השיח, למנוע סיכוי להסדר.

זהבה גלאון: זה מה שאתם עושים.

זהבה גלאון: ומה שאתם מבקשים זה לא רק בקונטקסט הפוליטי.

זהבה גלאון: מה שאתם מבקשים, חברי חברי הכנסת שיצביעו על הצעת החוק הזו, זה לפגוע בסמכויות שיש לרשויות.

זהבה גלאון: היום זה בסמכות החנינה של הנשיא ושרת המשפטים, מחר את מציעה הצעת חוק שמבקשת להגביל את כוחו של בית-המשפט העליון באמצעות זה שאת מבקשת לאפשר לכנסת לחוקק חוק לעקוף את פסיקת בג"ץ לארבע שנים, לא משנה.

זהבה גלאון: יש כאן חבורה, חברי חברי הכנסת, שאני מודה שלא נתקלתי בחבורה כזאת כבר הרבה זמן בכנסת.

זהבה גלאון: אני כבר חברת כנסת למעלה מעשור והיו חברי כנסת קיצוניים יותר, ימניים יותר, אידיאליסטים, אידיאולוגים – לא ראיתי חבורה מופקרת כזאת, תמות נפשי עם פלישתים, במובן הזה; לא אכפת לנו מחקיקה, לא אכפת לנו מסדרי שלטון, לא אכפת לנו מסדרי מינהל, לא אכפת לנו מסמכויות חנינה.

זהבה גלאון: כל מה שמעניין אותנו זה לכבול את ידי הממשלה הזו, שאם היה שם מישהו שחלם – לא נראה לי, גם מי שחלם כבר לא חולם יותר – שאם היה שם מישהו שחלם שאפשר ללכת להסדר והיום הוא יושב ותומך בהצעת החוק שלכם, הוא שותף בדיוק כמוכם.

זהבה גלאון: אז זה מה שאני חושבת עליכם.

זהבה גלאון: אז ממך אין לי ציפיות, חברת הכנסת שקד, יש לי ציפיות מאלה שרוממות ההסדר המדיני בגרונם.

זהבה גלאון: מי שמצביע על הצעת החוק הזאת היום בעצם אומר שהוא קובר כל סיכוי להגיע להסדר, לפשרה ולשחרור אסירים במסגרת פשרה.

זהבה גלאון: אתם באמת מגיעים האחד לשני.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: אחרון הדוברים – חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: יש לנו שר באולם?

יצחק וקנין: יש.

דב חנין: אין שר.

יצחק וקנין: יש שר.

דב חנין: יש ממשלה בישראל?

יצחק וקנין: השר מאיר כהן.

דב חנין: אה, השר כהן.

דב חנין: פשוט עכשיו כל יש עתיד מגדלים זקנים, חוץ מחבר הכנסת עפר שלח, אז קצת קשה לזהות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אני חייב לומר לכם שאני מאוד מאוד מודאג מהצעת החוק הזאת, ולהבדיל מחברי, אני לא כל כך בטוח שאפשר יהיה כל כך בקלות להתגבר על המכשולים והמשוכות שאתם שמים בפני העם בארץ הזאת, בדרך היחידה שיכולה להוביל אותנו לעתיד כלשהו, הדרך להסדר מדיני עם השכנים שלנו.

שי פירון: יש עתיד, אל תדאג, יש עתיד.

דב חנין: אני בכלל לא בטוח, אני מטיל ספק גדול בשאלה אם יש עתיד בדרך הזאת.

דב חנין: אל תטעו, עמיתי חברי הכנסת, עניינו של החוק הזה איננו אסירים פליליים, ואפילו לא אסירים בכלל.

דב חנין: החוק הזה, כמו שאמרו לפני, הוא עוד אחד בסדרה של חוקי הסנדול, חוקי סנדול שבדרכים שונים ומגוונות מנסים לבלום אפשרות של התקדמות להסדר מדיני.

דב חנין: חוקי הסנדול האלה כוללים את החוקים שאוסרים ויתור על שטחים; חוקי הסנדול האלה כוללים חוקים שמשריינים את המעמד של כיבוש ירושלים המזרחית; חוקי הסנדול האלה הם חוקים שמחייבים משאל עם כאשר מוותרים על שטח – – –

זבולון כלפה: מה עם מעמדו של בית-המשפט – מזה לא אכפת?

דב חנין: אתה צודק, גם ממעמדו של בית-המשפט אכפת לנו, בהחלט.

דב חנין: אני אגיע גם לבית-המשפט, חבר הכנסת כלפה, לא אדלג עליו.

דב חנין: המהלך הזה בעצם נועד לסנדל את ההליכים המדיניים גם בדבר האחרון שעדיין לא סונדל.

דב חנין: הרי מה קרה לנו כאן?

דב חנין: בקיץ, בשנתיים האחרונות, כאשר עלתה על סדר-היום האפשרות של משא-ומתן עם הפלסטינים, הפלסטינים אמרו: אנחנו מוכנים למשא-ומתן, אנחנו מוכנים למשא-ומתן ובלבד שבזמן המשא-ומתן לא תקבעו לנו עובדות.

דב חנין: מה זה "לא תקבעו עובדות"?

דב חנין: לא תבנו בהתנחלויות, כי אתם בונים בהתנחלויות ואחר כך אתם אומרים: מה אתם רוצים, יש התנחלויות, אי-אפשר לפנות שטחים.

דב חנין: זו הייתה הדרישה הפלסטינית.

דב חנין: בנימין נתניהו, ראש הממשלה – אני מניח שבין היתר בלחצכם, חבריו הטובים מהבית היהודי, אבל בשתיקה של חברי התנועה ויש עתיד – הרים ידיים ואמר: אני אקפיא התנחלויות?

דב חנין: מה פתאום, נמשיך לבנות.

דב חנין: ובאמת, הממשלה הנוכחית היא ממשלת-שיא בבנייה בהתנחלויות.

דב חנין: הממשלה לא הייתה מוכנה, כדי לאפשר את המשא-ומתן עם הפלסטינים, להקפיא את הבנייה בהתנחלויות ולא לבנות בנייה נוספת שקובעת עובדות מוגמרות בזמן המשא-ומתן.

דב חנין: אז כחלופה לדבר הזה, ממשלת ביבי הסכימה לשחרר אסירים.

דב חנין: אגב, לשחרר הרבה פחות אסירים מאשר היא שחררה במסגרת של הסכמים, למשל לשחרורו של גלעד שליט.

דב חנין: סך כל האסירים שהממשלה הייתה מוכנה לשחרר במסגרת המהלך המדיני היה מספר מצומצם, סדר גודל של 100 אסירים, וגם בזה ממשלת ישראל לא עמדה.

דב חנין: אז, עמיתי חברי הכנסת מהימין הקיצוני, אני ממש לא מבין ממה אתם חרדים.

דב חנין: הרי ממשלת נתניהו, גם כשהתחייבה לשחרר 100 אסירים, היא לא שחררה 100 אסירים אלא שחררה רק שלוש פעימות ראשונות ולפני הרביעית החליטה לעשות "פוס" ולשלם את כל המחירים הנוראיים של ההתדרדרות בעקבות שבירת הסיכום הזה.

שולי מועלם-רפאלי: – – – אז פשוט אחד מהם רצח יהודי – – –

דב חנין: כי בעקבות שבירת הסיכום הזה, עמיתי חברי הכנסת, התחילה הספירה לאחור להתדרדרות, את זה אנחנו צריכים לזכור.

דב חנין: אותו קיץ נוראי, שאנחנו כולנו היינו אחוזי בעתה מהמתרחש פה בארץ הזאת; אותו קיץ התחיל באותה החלטה של ממשלת נתניהו לעצור את התהליך המדיני; לעצור את התהליך המדיני ולהפסיק לשחרר אסירים.

דב חנין: העוקץ של הצעת החוק הזו נמצא בסעיף 2 של ההצעה; זה התיקון לחוק הממשלה.

דב חנין: ומה נאמר שם?

דב חנין: נאמר שם שמוציאים מידי הממשלה את הסמכות לקבל החלטה לשחרר, במסגרת של הסכם מדיני – זה סעיף 8ב לחוק הממשלה – את האסירים האלה, אסירים שביצעו את המעשים שמוגדרים בהצעת החוק הזאת, של אותו רצח בנסיבות חריגות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, זה דבר יוצא דופן.

דב חנין: הממשלה תומכת במהלך שקושר את ידיה.

דב חנין: הקואליציה מביעה אי-אמון בממשלה, שיכולה אולי לקבל החלטות לפי דעתה ולפי שיקול דעתה, לפי מה שטוב לדעת הממשלה, לטובת הציבור ולטובת המדינה.

דב חנין: אבל הקואליציה בכנסת הזאת כל כך ימנית, שהיא אפילו לא סומכת על ממשלת הימין הקיצוני של בנימין נתניהו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, תסתכלו על הניסיון ההיסטורי.

דב חנין: אין דוגמה בהיסטוריה של הסדר מדיני שלא כולל שחרור של אסירים.

דב חנין: אין דוגמה בהיסטוריה של הסדר מדיני שלא כולל שחרור של אסירים.

דב חנין: אני רוצה לתת לך, אדוני היושב-ראש, כיוון שחברי הכנסת מהבית היהודי לא מקשיבים, אז אני רוצה לפחות לתת לך, אדוני היושב-ראש, את הדוגמה של ה"מאו-מאו" בקניה.

דב חנין: אני לא יודע אם זו דוגמה – – –

זבולון כלפה: – – –

דב חנין: ה"מאו-מאו" בקניה ביצעו מעשים באמת באמת זוועתיים.

דב חנין: 25, 26 נדמה לי, במרס 1953, מעלים באש את הכפר לארי, שבו היו אנשים שנחשדו בשיתוף פעולה עם השלטון הבריטי.

דב חנין: שורפים כפר שלם.

דב חנין: זה לא מעשה חריג בחומרתו?

דב חנין: זה מעשה חריג בחומרתו, מגונה, פסול ומתועב.

דב חנין: והאנשים שביצעו את הדבר הזה לא שוחררו אחר כך?

דב חנין: ג'ומו קניאטה, מנהיג, נשיא קניה, לא היה מנהיג ה"מאו-מאו"?

דב חנין: איפה אתם חיים?

דב חנין: אתם רוצים להגיע להסדר עם מישהו או שאתם רוצים רק לריב עם כל העולם כל הזמן?

דב חנין: מלחמת אלג'יריה – אתם יודעים איזה זוועות היו באלג'יריה, איזה זוועות נעשו במסגרת מלחמת השחרור של אלג'יריה?

דב חנין: לא שוחררו כל האסירים שעשו את זה?

דב חנין: לא מילאו אחר כך תפקידים של שרים ונשיאים וראשי מדינה ומפקדי צבא?

דב חנין: אז אתם אומרים: בסדר, זה קולוניאליזם באפריקה.

דב חנין: אבל בוא נדבר על אירופה – הסכם "יום שישי הטוב", הסכם השלום בצפון-אירלנד, לא כלל שחרור אסירים?

דב חנין: כולל אנשים שביצעו מעשים מטורפים.

דב חנין: אני הרי לא מתווכח על העובדה שבמסגרת של מלחמות כאלה נעשים מעשים שאני מתנגד להם, אני מוקיע אותם, אני חושב שהם רעים, אני חושב שהם לא מועילים, אבל זה מה שקורה במלחמות, מה לעשות.

דב חנין: ככה נראות מלחמות במציאות.

דב חנין: רוצים לסיים מלחמות, אז בין היתר, כדי לסיים את המלחמות, עושים הסכמים.

דב חנין: ובמסגרת ההסכמים האלה משחררים אסירים, כי אם לא משחררים אסירים, אי-אפשר לסיים את המלחמות.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, אני אומר לכם במלוא האחריות שהצעת החוק הזאת היא הצעת חוק מסוכנת.

דב חנין: היא הצעת חוק שמשדרת גם לציבור בישראל – אבל לא רק לציבור בישראל, כי הצעות החוק האלה הן לא סוד ואי-אפשר לשמור אותן בחשאיות ולהטיל עליהן צנזורה ואיפול – הצעת החוק הזאת משדרת לעולם הערבי, היא משדרת לציבור הפלסטיני, היא משדרת להנהגה הפלסטינית, מסר מאוד פשוט וברור מצד הכנסת; המסר הוא שאין פרטנר.

דב חנין: אין פרטנר בישראל שמוכן לעשות את מה שצריך כדי להגיע להסכם שלום היסטורי עם הפלסטינים.

דב חנין: הסכם שלום לא אומר שכל הצלקות והכאבים והסבל נמחקים מההיסטוריה, אבל הסכם שלום כן אומר ששני הצדדים עושים את המהלכים ההיסטוריים כדי להתגבר על הצלקות האלה, כדי להתגבר על הכאבים האלה.

דב חנין: ושחרור של אסירים, ללא ספק, יהיה הצעד הראשון והמיידי וההכרחי בתהליך של הסדר מדיני.

דב חנין: אז מה אנחנו למדים, אדוני היושב-ראש, לגבי ממשלת נתניהו?

דב חנין: אנחנו למדים שהממשלה הזאת בחרה להגיד "לא" לכל הסדר מדיני.

דב חנין: אני לא פונה לבית היהודי ואני גם לא פונה לליכוד, אלה מפלגות שמראש אמרו לנו שהן מתנגדות להסדר מדיני ושהן לא רוצות להתקדם לכיוון הזה, חוץ מראש הממשלה, שלפעמים אומר כך ולפעמים אחרת, אבל הוא מתכוון לאותו דבר, וזה לא להתקדם.

יצחק וקנין: תודה.

דב חנין: אני שואל אתכם, עמיתי ביש עתיד, עמיתי במפלגת התנועה: שמעתי היום – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, נא לסכם.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

דב חנין: משפט אחרון.

דב חנין: אני שמעתי את שר האוצר אומר שיש עתיד לוקחת אחריות לתהליך המדיני.

דב חנין: אז בואו תתחילו את האחריות עד לתהליך המדיני באותה הצלה של התהליך המדיני, בהתנגדות להצעת החוק המופקרת הזאת.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: אנחנו מצביעים, אני מבין, חבר הכנסת אלקין?

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה, רבותי, בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: הצעת חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון מס' 14), התשע"ה–2014.

יצחק וקנין: קריאה שנייה, רבותי, כולל לוח התיקונים.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 14 בעד סעיפים 1–3 – 32 נגד – 15 נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

יצחק וקנין: 32 בעד, 15 מתנגדים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לקריאה שלישית, רבותי.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 15 בעד החוק – 35 נגד – 15 נמנעים – אין חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון מס' 14), התשע"ה–2014, נתקבל.

יצחק וקנין: 35 בעד, 15 מתנגדים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית, והיא תיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: ראשונת המברכים – חברת הכנסת איילת שקד.

יצחק וקנין: לאחריה – חבר הכנסת דוד צור.

עיסאווי פריג': מברוכ, מברוכ חברת הכנסת שקד.

איילת שקד: ערב טוב, תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אילן גילאון, דבר אחד אני יכול להגיד מפה, מהמקום שאני יושב בו: החוק הזה לא מעלה ולא מוריד.

יצחק וקנין: אני אומר לך שאם יצטרכו לשחרר אסירים, ישחררו אותם.

עיסאווי פריג': נכון.

עיסאווי פריג': לא חבל על הנייר?

קריאה: אז למה מעבירים אותו?

קריאה: למה מעבירים אותו?

יצחק וקנין: מחוקקים חוקים, מה לעשות.

איילת שקד: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איילת שקד: אני רוצה, ראשית, להודות ליושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת דודו רותם, שעזר לנו להעביר את החוק, ולשותפי לחוק הזה, חבר הכנסת דוד צור, שתרם לנו רבות מניסיונו הקודם כמפקד מחוז במשטרה; ליריב לוין, לרוברט אילטוב, לישראל חסון, למוטי יוגב, לאורית סטרוק ולשולי מועלם, שחתמו ביחד אתי על החוק.

איילת שקד: צר לי שחברי האופוזיציה לא מכירים בעקרון הפרדת הרשויות, ולא מכירים בעובדה שלרשות השופטת צריכה להיות יכולת לשפוט.

איילת שקד: ושאדם שעשה רצח מתועב – –

זהבה גלאון: – – –

איילת שקד: – – המינימום שהחברה יכולה לדרוש זה שישב בכלא לפחות 40 שנה.

זהבה גלאון: – – – מה את מכניסה – – –

איילת שקד: ומכאן אני קוראת לפרקליטות מחוז צפון, שכן אתמול נפתח המשפט של הרוצח של שלי דדון, זיכרונה לברכה, לדרוש במשפט רצח בנסיבות חריגות בחומרתן, ושהרוצח המתועב הזה לא יצא לחופשי כל ימי חייו.

איילת שקד: החלק השני של הצעת החוק מדבר על – –

זהבה גלאון: – – –

ניצן הורוביץ: – – –

איילת שקד: – – רצח בנסיבות – – –

יצחק וקנין: נא לא להפריע לה, רבותי.

איילת שקד: חברת הכנסת זהבה גלאון – –

יצחק וקנין: תנו לה לסיים.

יצחק וקנין: יש לה עוד דקה.

איילת שקד: – – אני הקשבתי לך קשב רב.

זהבה גלאון: – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון, את גם עומדת וגם צועקת, ואני לא אאפשר לך את זה.

איילת שקד: צר לי שאינך מכירה בעקרון הפרדת הרשויות.

איילת שקד: צר לי שאת לא סומכת על השופטים במדינת ישראל – –

זהבה גלאון: – – –

יצחק וקנין: שבי במקומך.

יצחק וקנין: זהבה גלאון, אני מאוד מכבד אותך – –

איילת שקד: – – שידעו להפעיל שיקול דעת.

יצחק וקנין: – – שבי במקומך ותגידי את מה שאת רוצה כאשר את יושבת.

זהבה גלאון: אדוני, יש – – –

ניצן הורוביץ: את מתערבת בעצמך עכשיו – – –

איילת שקד: צר לי שאת לא סומכת – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת ממרצ – –

איילת שקד: – – על השופטים במדינת ישראל – –

יצחק וקנין: – – אל תאלצו אותי להוציא אתכם.

איילת שקד: – – שידעו להפעיל את שיקול דעתם.

זהבה גלאון: – – –

איילת שקד: הם אלו שיושבים על כס המשפט, והם אלו שצריכים לקבוע את העונש, את גזר-הדין ואת פסק-הדין.

עמר בר-לב: אז למה את מנסה להשפיע עליהם?

זהבה גלאון: – – – משפט שמתנהל עכשיו.

איילת שקד: החלק השני של החוק מדבר על שחרור בעסקאות.

זהבה גלאון: – – – בושה – – –

איילת שקד: לצערי יש מספיק רוצחים בכלא, רוצחים ביטחוניים, ומספיק אסירים בכלא שאפשר לשחרר.

איילת שקד: החוק הזה מדבר על רוצחים שטרם רצחו.

זהבה גלאון: – – –

איילת שקד: אני מקווה שלא יהיו עוד כאלה, אבל מה לעשות שבהיסטוריה שלנו, ב-60, ב-66 שנות – ב-66 – כמה אנחנו?

איילת שקד: 66? 67?

יצחק וקנין: 66.

נחמן שי: מי סופר?

נחמן שי: מי סופר?

איילת שקד: לצערי, ראינו – – –

יצחק וקנין: לצערנו, את צודקת, חברת הכנסת איילת שקד, אבל לצערנו – –

איילת שקד: ראינו – – –

יצחק וקנין: – – ראינו כבר שחרורים, וראינו שחרורים ועוד שחרורים ויהיו שחרורים.

יצחק וקנין: אני אומר לך את זה.

איילת שקד: החוק הזה לא יכול למנוע שחרורים.

איילת שקד: החוק הזה – –

קריאה: – – –

איילת שקד: – – יכול למנוע שהרוצחים המתועבים, כמו הרוצחים של משפחת פוגל לדוגמה – לדאוג שרוצחים כאלה בעתיד לא ישוחררו.

איילת שקד: ואני כן סומכת על מערכת המשפט שתפעיל שיקול דעת.

איילת שקד: זה תפקידה בזמן מהלך משפטי ובזמן פסק-דין וגזר-דין.

איילת שקד: אני מאוד מאוד מקווה שלא יהיה צורך בחוק הזה, אבל לצערי ההיסטוריה מלמדת שכן יהיה.

איילת שקד: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת שקד.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד צור, גם לך אני מאפשר שלוש דקות לברך.

זהבה גלאון: את מנסה להשפיע על משפט שמתנהל עכשיו?

זהבה גלאון: את קוראת לשופטים לאמץ את ההצעות שלך?

איילת שקד: – – – הפרקליטות.

זהבה גלאון: משפט שמתנהל עכשיו?

איילת שקד: הפרקליטות.

זהבה גלאון: איפה נשמע דבר כזה?

דוד צור: תודה, אדוני היושב-ראש – – –

קריאה: – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

יצחק וקנין: רבותי חברי הכנסת, נסתיים הדיון.

יצחק וקנין: תנו לנו לסיים אותו ולהמשיך בסדר-היום.

קריאות: – – –

זהבה גלאון: – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון, שבי במקומך.

דוד צור: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

זהבה גלאון: – – –

יצחק וקנין: זה מפריע להמשך הדיון.

זהבה גלאון: – – –

דוד צור: – – חברת הכנסת זהבה גלאון, החוק, החוק יש לו גם משמעות, גם העברה של – גם תפיסת עולם, מסר, וגם בא לעשות צדק.

דוד צור: החוק – – –

זהבה גלאון: זה צדק – – –?

דוד צור: כן.

דוד צור: הצדק, למשל, גם למשפחות הקורבנות.

דוד צור: כשמשפחת אושרנקו נשחטת, כן?

דוד צור: והעבריין הזה, המורשע – –

זהבה גלאון: זה לא – – –

דוד צור: – – הרוצח, או משפחת פוגל – –

זהבה גלאון: זה לא – – –

דוד צור: – – נרצחת, זה לא קשור לתהליך מדיני.

דוד צור: קודם כול, החוק צופה קדימה, הוא לא רטרואקטיבי.

זהבה גלאון: – – –

דוד צור: זהבה, את לא מקשיבה.

זהבה גלאון: אני מקשיבה – – –

דוד צור: אני מאוד מעריך, אני מאוד מעריך אותך, אבל את יכולה – – –

יצחק וקנין: זהבה גלאון, באמת, אי-אפשר להמשיך להפריע.

דוד צור: את יכולה לנסות להקשיב אולי למשהו אחר, גם אם לא להסכים.

דוד צור: החוק מסתכל קדימה.

דוד צור: לכן הוא לא כובל את הממשלה באותם 10,000 שאמר פה ניצן קודם, 10,000 אסירים ביטחוניים שנמצאים בבתי-הכלא.

דוד צור: תרצה הממשלה – בסוף הסכסוך ולא בתחילתו – ובסוף הסכסוך, אם ירצו לשחרר את כל האסירים האלה – שישחררו.

דוד צור: יקבלו החלטה, כל ממשלה שתבוא.

דוד צור: זה לא קשור לאותם חמישה, עשרה, שירצחו מעתה ואילך.

דוד צור: עליהם את רוצה להגן?

דוד צור: על אותם רוצחים מתועבים שירצחו – –

זהבה גלאון: לא – – –

דוד צור: רגע.

דוד צור: – – שירצחו בעתיד?

דוד צור: מה מטריד אותי בהקשר של התהליך המדיני?

דוד צור: אמר פה, נדמה לי חברי חבר הכנסת עיסאווי פריג', שאנחנו בולמים ועוצרים כל תהליך מדיני באשר הוא.

דוד צור: עלי את יכולה לחשוד שזה מה שיקרה?

דוד צור: אותי מטריד המכתב ששולח עבאס לחיג'אזי, זה שירה בגליק, ביהודה גליק, שאנחנו מאחלים לו מפה החלמה מהירה.

דוד צור: זה מטריד אותי.

דוד צור: זה עידוד לטרור, זה עידוד לרוצחים, וזה מכשול לתהליך מדיני – –

זהבה גלאון: – – –

עיסאווי פריג': – – –

דוד צור: – – לא חקיקה שתהיה מעתה ואילך.

זהבה גלאון: החוק הזה – – –

דוד צור: לכן החוק הזה הוא חוק צודק – –

זהבה גלאון: – – –

דוד צור: – – הוא חוק שאינו מדבר רטרואקטיבית על אותם אסירים שיכולים להיות משוחררים בסוף של תהליך.

דוד צור: עכשיו, בואו נדבר רגע על משפחות הקורבנות: כל ההליך הפלילי, כל סדר הדין הפלילי במדינה שלנו הוא בכלל לא באוריינטציה של הקורבן.

דוד צור: הוא באוריינטציה של המדינה כנגד העבריין – –

זהבה גלאון: לא – – –

דוד צור: – – כנגד הפושע.

עיסאווי פריג': – – –

דוד צור: החוק הזה – –

זהבה גלאון: – – –

דוד צור: – – בא לעשות צדק – – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

דוד צור: – – – בא לעשות צדק עם הקורבנות, עם משפחות הקורבנות.

זהבה גלאון: – – –

דוד צור: ולכן אני חושב שצריך להסתכל על זה ככה, ולא כל הדמגוגיה שלכאורה מכשילה איזה תהליך מדיני.

דוד צור: לעניין הכבילה שאמר פה – של הממשלה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד צור, נא לסכם.

דוד צור: אני רק אסיים, כי הם הפריעו לי לדבר.

דוד צור: כל חוק – – –

זהבה גלאון: – – –

דוד צור: כל חוק הרי הוא כובל.

דוד צור: כל חוק שאנחנו מחוקקים פה כובל מישהו אחר.

דוד צור: העמידה הזאת שלכאורה הוא כובל את הממשלה בהחלטות עתידיות, אין פה שום – כמעט שום – כבילה, למעט אותם חריגים – –

עיסאווי פריג': – – –

דוד צור: – – שבית-המשפט יכריע לגביהם.

עיסאווי פריג': שכחת שהחוק – – –

דוד צור: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דוד צור.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/890).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הכשרות המשפטית – –

עיסאווי פריג': – – – שהחוק עבר – – –

יצחק וקנין: – – והאפוטרופסות (תיקון מס' 19), התשע"ה–2014 – –

עיסאווי פריג': – – –

יצחק וקנין: – – לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק – –

קריאה: – – –

יצחק וקנין: – – השר שי פירון בשם שרת המשפטים.

עיסאווי פריג': – – – עזוב אותי – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

שי פירון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 19), התשע"ה–2014, מבקשת להביא לידי ביטוי מגמות הקיימות כיום בעולם בנוגע לאנשים עם מוגבלויות בכלל וחסויים שאינם מסוגלים לדאוג לענייניהם בפרט – קשישים, חולי נפש ואנשים עם פיגור שכלי – כמו גם תפיסות של כבוד האדם ברוח חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו והמשפט העברי.

שי פירון: הצעת החוק מבקשת להביא לידי ביטוי גישה ששמה דגש על שונותו ונבדלותו של כל אדם ועל קיומן של מגוון מוגבלויות אשר אין להתייחס אליהן כאל מקשה אחת.

שי פירון: היא שמה דגש על זכויותיהם ועל שמירת העצמאות והאוטונומיה שלהם ככל האפשר; על כיבוד רצונם ושיתופם בהחלטות הנוגעות להם.

שי פירון: זאת מבלי לגרוע ממחויבותה של החברה להגן עליהם ולשמור על טובתם.

שי פירון: במרכז הצעת החוק נמצא מוסד משפטי חדש המאפשר לאדם לתכנן את עתידו ולמנות באמצעות ייפוי כוח מתמשך אדם שיהיה מוסמך לפעול ולהחליט בענייניו ולייצגו בקשר אליהם, אם הממנה יגיע למצב שבו הוא לא יהיה מסוגל לקבל החלטות בשל מצבו הנפשי או השכלי.

שי פירון: באמצעות ייפוי הכוח המתמשך יוכל הממנה לתת הוראות מקדימות שבהן הוא ינחה את מיופה הכוח או האפוטרופוס כיצד לפעול בנוגע לענייניו האישיים או הרכושיים, אם יגיע בהמשך חייו למצב של חוסר כשירות.

שי פירון: ההצעה קובעת מערכת דינים מיוחדת שתחול על ייפוי כוח כזה, המשלבת בין דיני השליחות ודיני ההגנה על אנשים שלא מסוגלים לדאוג לענייניהם.

שי פירון: נוסף על כך, נכללים בהצעה תיקונים שמטרתם לשמור על כבוד החסוי והאוטונומיה שלו, ובהם החלת עקרון האמצעי הפחות מגביל במינוי אפוטרופוס בידי בית-משפט, לפיו על בית-המשפט להימנע ממינוי אפוטרופוס אם ניתן להגיע לאותה תוצאה בדרך שמגבילה פחות את חירותו, עצמאותו וזכויותיו.

שי פירון: ההצעה כוללת עיגון מפורט של החיובים החלים על אפוטרופוס ועל מיופה כוחו, וכן דרכי פעולה שלפיהן על האפוטרופוס שמונה בידי בית-המשפט לפעול במסגרת מילוי תפקידו.

שי פירון: כמו כן, ההצעה כוללת מתן סמכויות פיקוח למפקחים, הנדרשות לצורך מילוי תפקיד האפוטרופוס הכללי על-פי החוק הקיים באופן אפקטיבי.

שי פירון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר שי פירון.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לדיון, רבותי.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח; חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח; חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת; חבר הכנסת אליעזר מוזס – איננו; חבר הכנסת דב חנין – איננו; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חבר הכנסת באסל גטאס – איננו; חבר הכנסת מאיר שטרית – נמצא.

יצחק וקנין: ולאחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה אנחנו נעבור להצבעה.

שי פירון: אולי אתה רוצה שנסכם את הדיון?

יצחק וקנין: זה לא תלוי בי.

יצחק וקנין: זה תלוי במצב של הקואליציה מבחינת ההצבעה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני תומך כמובן בהצעת החוק.

מאיר שטרית: הצעת החוק באה באמת לתקן עניין שנוגע לאנשים עם מוגבלויות מסוימות, במטרה להקל עליהם את ההליכים כדי שיוכלו להיות יותר בקהילה.

מאיר שטרית: אני חושב שתשומת הלב לאלה שהם בעלי מוגבלויות היא חיונית וקריטית ליכולת שלהם אכן להשתלב בקהילה.

מאיר שטרית: לעתים, לצערי, מדביקים לאדם שיש לו מוגבלות כלשהי סטיקר שהוא מוגבל, ויכולים בלי הרבה בעיות לשים אותו במקום שהוא לא יכול לצאת ממנו, לא להיכנס, והוא מוצא את עצמו מנותק לחלוטין מהחברה.

מאיר שטרית: וזה לא לגמרי נכון.

מאיר שטרית: אני חושב שנכון כן להקל וכן למצוא דרך אם אפשר לשלב אותם בקהילה, ואם אפשר להגיע לכך שיהיו עליהם פחות מגבלות, זה רק יקל עליהם להשתלב בקהילה שלהם, במשפחה שלהם.

מאיר שטרית: לכן אני חושב שהצעת החוק היא במקומה.

מאיר שטרית: טוב שמקדמים את זה, כי, לצערי, אדוני היושב-ראש, כבר ראיתי מקרים רבים של אנשים עם מוגבלות שמוגבלים מכל מיני סיבות ללא שום הצדקה.

מאיר שטרית: ולכן פה ברגע שאומרים "אפשר להקל", גם לפעמים באמצעות בית-משפט או על-ידי מינוי אפוטרופוס, זה יוצר אפשרות לאנשים הללו אכן לחיות את החיים שלהם.

מאיר שטרית: כי אחרת קל מאוד להוציא את החריג החוצה, לשים אותו באיזו פינה, שלא להסתכל עליו, שלא יראה אותנו, שלא נראה אותו, זו הדרך הקלה.

מאיר שטרית: הדרך היותר-קשה היא למצוא דרך להגיע אליו ושהוא יוכל להגיע אלינו ולמצות את היכולות שלו.

מאיר שטרית: מסתבר שלעתים – למשל, אביא דוגמה, פעם חשבו שאוטיסטים זה עניין אבוד, אין מה לעשות.

מאיר שטרית: אנשים סבלו, היו כאלה שהתאבדו, לצערי.

מאיר שטרית: אני זוכר את הסבא שהתאבד ברמת-גן עם הנכד שלו.

מאיר שטרית: היום רואים אוטיסטים שחלקם חוזרים לתפקוד מלא, גומרים לימודים באוניברסיטה, עושים בגרות בתיכון, מצליחים להשתלב.

מאיר שטרית: יש כאלה עם כישרונות יוצאים מהכלל, אלה שיש להם נטייה לציור, אמנות, מוזיקה, מדי פעם מפרסמים בעיתונים – אנחנו זוכים לצוהר קטן, לראות באמת את היכולות של חלק מהאנשים הללו.

מאיר שטרית: ברור שיש גם מקרים אבודים, אבל בכל מקרה שניתנת הזדמנות למישהו, הסיכוי שלו לצאת מאותו מצב גדול פי-אלף.

מאיר שטרית: אם שמים אותו בפינה, הוא לעולם לא יצא מהמקום הזה.

מאיר שטרית: אני שמח על הצעת החוק כי אני חושב שהיא חיונית וחשובה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר שטרית.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים.

יצחק וקנין: מייד אחרי כן הצבעה, רבותי.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הטקסט של הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות נראה משהו שמאוד בא להגן, בא לשמור על הזכויות של המוגבלים.

נסים זאב: זה חוק שכל מטרתו להגביל זכויות אדם של אנשים בעלי מוגבלויות נפשיות ושכליות.

נסים זאב: אני אספר לכם, לפני כמה חודשים פנה אלי אדם ואמר לי: אני שנים מטפל באימא שלי, ויום אחד החליטו שיש לה אפוטרופוס.

יצחק וקנין: חברי הכנסת ממרצ, יש לכם הרבה מרץ, אבל אתם מפריעים.

עיסאווי פריג': לא, אנחנו מקיימים התייעצות.

מיכל רוזין: זה יש עתיד, למה אנחנו?

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', נא לפזר את ההפגנה.

נסים זאב: אתם לא יודעים כמה אתם מפריעים לי, בכל פעם שאני עולה לדבר, אתם, רק אנשי המרצ.

תמר זנדברג: רק בשבילך עכשיו נהיה בשקט.

נסים זאב: מה זה?

נסים זאב: משהו מתוכנן פה?

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב, על חשבון הזמן שלך אתה עכשיו מפריע.

עיסאווי פריג': הדברים של חבר הכנסת זאב כל כך כבדים, שהם מחייבים התייעצות.

יצחק וקנין: תודה, תודה.

יצחק וקנין: נא להמשיך בנאום.

נסים זאב: אז תמשיך להתייעץ אבל גם תשמע אותי.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, לפני כמה חודשים פנה אלי אדם שהיה אחראי לאמו, ובאה עובדת סוציאלית, כל פעם מבקרת, שואלת; יום אחד פתאום הוא מצא את עצמו שיש אפוטרופוס לאימא שלו, לאבא שלו, כי הם מוגבלים.

נסים זאב: הוא אומר: אבל אני לא מוגבל, אני הבן שלהם, אני מטפל בהם, אני מלווה אותם שנתיים-שלוש לאחרונה, מה פתאום הלשכה הסוציאלית באה לטרוף את הנכסים של ההורים שלי?

נסים זאב: אני אומר לכם, אתם לא יודעים מה מסתתר מאחורי החוק הזה.

נסים זאב: אני אתנגד לו בכל תוקף שבעולם.

נסים זאב: אף אחד לא מעניין אותו ולא מתעניין בזכויותיהם של אותם אנשים עריריים שלפעמים נתפסים במתנ"סים או ברחובות, אפילו בסופרמרקטים או בשווקים, על-ידי עובדי הסעד שהם מדריכים ומנהלי המקומות.

נסים זאב: אין לאנשים כוח, אין להם אפילו ההבנה, אומרים להם: תבואו ותחתמו.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני מספר לך, עוד כשהייתי בעיריית ירושלים – מה שעכשיו אמרתי זה דבר שהיה לאחרונה, אבל אני זוכר שעוד בהיותי בעיריית ירושלים בעלי משפחות באו ואמרו: מה פתאום לקחו את הדירה של ההורים שלי?

נסים זאב: וההורים חתמו חתימה כשלא הבינו, חשבו שרוצים באמת לעזור להם, באמת לסייע להם, ובסופו של דבר משפחה רואה את עצמה שבעצם כל הנכסים של ההורים הולכים ומשועבדים לעובדים הסוציאליים בלשכת הרווחה.

יצחק וקנין: אבל הזמן שלך הסתיים.

נסים זאב: אני יודע.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו לא יכולים לאפשר שהעובדת הסוציאלית תיקח לעצמה את הזכויות ותחליט, אלא אם כן זה בא באמת בהחלטת בית-המשפט, וצריך לבדוק ולקבל – – –

זהבה גלאון: – – –

יצחק וקנין: תודה.

נסים זאב: אני מסיים כבר.

נסים זאב: היא חייבת לקבל עורכי-דין, אותה מוגבלת, אותה משפחה – –

זהבה גלאון: די כבר להשתלח – – –

נסים זאב: – – אני אומר לך, ואי-אפשר לבוא ובמחטף לגזול את הנכסים של אותם אנשים עם מוגבלויות.

נסים זאב: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת – – –

נסים זאב: אני מצפה שאתם תגנו עליהם.

נסים זאב: אתם תגנו עליהם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה, רבותי.

אברהם וורצמן: נסים – – – לא להכליל.

יצחק וקנין: הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 19), התשע"ה–2014, קריאה ראשונה – רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 42 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 19), התשע"ה–2014, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יצחק וקנין: 42 בעד, אחד נגד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: רבותי, הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: [מס' מ/655; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל', עמ' 11043; נספחות; מס' מ/545; "דברי הכנסת", מושב שני, חוברת ל"א, עמ' 11265; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 73) (בית-דין לעררים), התשע"ב–2012, מ/655; ההודעה נמסרה ב-9 ביוני 2014.

יצחק וקנין: רבותי, אני רוצה לעשות דיון משולב בהודעות, כולל הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 123) (השגה על קביעת דמי ביטוח), התשע"א–2010, מ/545, ההודעה נמסרה ב-16 ביוני 2014.

יצחק וקנין: רבותי, דיון משולב על שתי ההודעות, נקיים דיון, נצביע על כל הודעה בנפרד.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, מאחר שנרשם להצעה הראשונה, להודעת הממשלה הראשונה, רק חבר הכנסת דב חנין, ידבר – – –

זהבה גלאון: – – –

יצחק וקנין: זהבה גלאון גם מעוניינת לדבר.

יצחק וקנין: אז אאפשר לזהבה גלאון חמש דקות, ואחריה – דב חנין, גם חמש דקות.

קריאה: וגם לאיציק שמולי.

יצחק וקנין: מפלגת העבודה, מישהו ביקש ממפלגת העבודה?

דב חנין: רגע, עשר דקות.

דב חנין: למה חמש?

זהבה גלאון: אדוני, על כל הודעה זה חמש דקות.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: זה מה ששאלתי, רק לא ראיתי שהוא עומד פה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת שמולי גם מטעם מפלגת העבודה.

זהבה גלאון: אדוני, על כל הודעה זה חמש דקות.

דב חנין: כל הודעה זה חמש.

יצחק וקנין: מה אמרתי?

יצחק וקנין: אדוני לא מקשיב, מדבר, אתם מדברים ביניכם.

יצחק וקנין: אני מדבר ברור: כל הודעה חמש דקות, לכל סיעה חמש דקות, זה מה שאמרתי.

דב חנין: בסדר, אז בסך הכול עשר דקות.

יצחק וקנין: חבר הכנסת שמולי, אתה ראשון הדוברים.

יצחק וקנין: כיוון שאתם על-פי הסדר, מפלגת העבודה, אף-על-פי שאין לי שמות לפני, חבל שאתם משאירים את זה לרגע האחרון ממש, כשאני צריך כבר לקבל את ההחלטות מי מדבר.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: אחריך – חברת הכנסת זהבה גלאון, חמש דקות, ואחרי כן – חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: אני מפעיל את השעון, חמש דקות.

יצחק וקנין: מישהו צריך להחליף אותי פה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה – –

מיכל רוזין: לא מוותרים עליך.

איציק שמולי: – – אנסה להתייחס בקצרה לשני הנושאים שנוגעים בהנמקת הערעורים שלנו.

איציק שמולי: ראשית, ההודעה הראשונה בעצם מתייחסת לעניין המיסוי בענייני המקרקעין.

איציק שמולי: אני רוצה לתקוף, ברשותכם, את הנקודה ממקום אחר.

איציק שמולי: היום, פעם נוספת, יצא שר הבינוי והשיכון והודיע לנו שמחירי הדיור הולכים לרדת, בפעם המי-יודע-כמה, והתחייב לכך שבתוך זמן קצר אנחנו נראה ירידות מחירים של 30%.

איציק שמולי: לא חלפו להן אלא שעתיים, ואנחנו רואים שהממשלה אישרה תוספת של בנייה מעבר לקו הירוק, מעבר למה שהיה בימים האחרונים.

איציק שמולי: ויכולתם לראות בשעתיים את הסיפור הגדול של בעיית הנדל"ן במדינת ישראל: מצד אחד, בבוקר, המדיניות היא להוציא הודעות לתקשורת.

איציק שמולי: מחירה הממוצע של דירה היום במדינת ישראל כבר הגיע ל-1.7 מיליון שקל; יכולתם היום לראות את הטבלאות לפי ערים, וכחוט השני עוברים עיר-עיר ויישוב-יישוב לראות איך עליות המחירים מכות בכל מקום ובכל אזור במדינת ישראל.

איציק שמולי: ואחר-הצהריים אנחנו רואים שבמדינה הנפרדת, מעבר לקו הירוק, דווקא ענייני הבנייה מטופלים ובעיית הדיור הולכת ונפתרת במהירות שיא.

איציק שמולי: אז אני רוצה מכאן לבקש גם משר הבינוי והשיכון: באמת, תפסיק.

איציק שמולי: תפסיק לחלק לנו טיפים, לנו ולילדים, שיחכו עם קניית הדירה.

איציק שמולי: מאז שאתה ושר האוצר ביקשתם מכל עם ישראל לחכות כי או-טו-טו המחירים הולכים לרדת, המחירים המשיכו לעלות בעוד 10%.

איציק שמולי: אז אני באמת מכאן מציע לכם לדבר פחות ולעשות יותר.

איציק שמולי: ובעניין השני – העניין השני נוגע אומנם לביטוח הלאומי, אבל אני רוצה לדבר אתכם על ביטוח ממקום אחר, ביטוח סיעודי, שמשום מה, בכנסת הזאת, לא נעים לאנשים לשמוע, אז בכל פעם מנסים להשתיק את הדיון הזה.

איציק שמולי: בכל פעם שאני מנסה להעלות את זה בכלי פרלמנטרי מסוים, מישהו דואג לנסות ולסתום לי את הפה בעניין הזה.

איציק שמולי: אני אומר לכם, זאת אחת הבעיות הכי גדולות שעוברות מתחת לרדאר של הבית הזה ואף אחד לא מדבר על זה.

איציק שמולי: יש מיליון ישראלים שנפלו בהונאה הזאת של הביטוח הסיעודי הקולקטיבי.

איציק שמולי: ואני אומר לכם, אני יודע שזו מילה קשה, הונאה, אבל כאשר מוכרים לאנשים מוצר שקוראים לו ביטוח סיעודי, אבל באמת של החיים – –

קריאה: קולקטיבי.

איציק שמולי: קולקטיבי.

איציק שמולי: – – אפשר לשנות אותו כל חמש שנים, אז, חבר'ה, זו הונאה.

איציק שמולי: וזו הונאה בחסות המדינה.

איציק שמולי: לא רק הממשלה הזאת, גם הממשלות הקודמות, וצריך להגיד את האמת.

מיקי לוי: אנחנו רוצים לעשות משהו – – –

איציק שמולי: זו בדיוק הבעיה: אתם הפסקתם את זה, אדוני סגן השר, והמתווה שהניחה הממונה על שוק הביטוח השבוע הוא מתווה מחורר ולא אפוי.

איציק שמולי: מה אומר המתווה של הממונה על הביטוח?

איציק שמולי: הוא אומר: אנחנו נפתור את הבעיה של מיליון ישראלים, בתוכם 220,000 גמלאים, שנפלטו מהעולם של הביטוחים הסיעודיים; היא אומרת: אנחנו נכניס אותם למודל החדש של קופות-החולים, רק לא נגיד להם כמה זה עולה, אנחנו לא מבטיחים להם שהזכויות שהיו להם קודם יישמרו, והכי גרוע – את מי מענישים?

איציק שמולי: אותם.

איציק שמולי: באה הממונה ואומרת להם: אתם תיענשו בתקופת אכשרה של תשעה חודשים.

איציק שמולי: כשכל עם ישראל יכול להיכנס לביטוח הזה ביוני 2015, אתם, שנדפקתם בצורה הכי חזקה, תוכלו להיכנס רק אי-שם ב-2016.

איציק שמולי: אז אני חושב שאומנם ההצבעות פה היום, אדוני היושב-ראש, הן כמובן – אין להן משמעות לגבי שני הנושאים האלה, אבל אני מאוד מאוד מקווה שאנחנו נוכל לגייס את התמיכה של הבית הזה כדי לקדם ולפתור את הבעיה הכאובה הזאת של הביטוח הסיעודי הקולקטיבי כבר בימים ובשבועות הקרובים.

איציק שמולי: תודה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: הדוברת הבאה – חברת הכנסת גלאון.

נחמן שי: לרשותך סך הכול עשר דקות לשתי ההודעות של הממשלה.

נחמן שי: תחליטי בכמה את רוצה להשתמש כי אספנו את זה, אספנו את זה.

זהבה גלאון: אז יש לי עשר דקות?

נחמן שי: עשר, כן.

נחמן שי: עשר דקות.

נחמן שי: תוכלי גם – – –

זהבה גלאון: יש לי הרבה מה להגיד.

נחמן שי: אני בטוח.

נחמן שי: בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי כנסת, אדוני שר הרווחה, אני עומדת כאן על הדוכן עכשיו בעקבות הדברים של חבר הכנסת נסים זאב, לתבוע את עלבונן של העובדות הסוציאליות, ולא אני הייתי צריכה לעשות את זה.

זהבה גלאון: אי-אפשר יותר.

זהבה גלאון: אי-אפשר יותר, חברי חברי הכנסת, שהעובדות הסוציאליות הופכות להיות שק החבטות של כל זב ומצורע.

זהבה גלאון: ומילא כל זב ומצורע, כל חבר כנסת שיש לו איזה סיפור עם משהו, הופך את העובדות הסוציאליות, שעומדות בקו החזית, במאבקים הכי משמעותיים; העובדות הכי מופלות, במקצוע הכי ממוגדר, עובדות לא בהעסקה ישירה, רובן הגדול, עם שכר זעום; וכל היום הן חוטפות על הראש מנסים זאב ודומיך.

קריאות: – – –

זהבה גלאון: ובמקום שיעמדו – וגם ממך.

אברהם וורצמן: אני מסכים אתך.

זהבה גלאון: ובמקום שיעמדו כאן – – –

אברהם מיכאלי: – – –

אברהם וורצמן: כי אני ראיתי – – –

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – – –

נחמן שי: במקום שיביעו הכרה ותודה לעובדות הסוציאליות.

זהבה גלאון: ואת זה אומר – –

נחמן שי: אב לשתי עובדות סוציאליות.

זהבה גלאון: – – אב לשתי עובדות סוציאליות.

זהבה גלאון: ואני אומרת לכם, חברי חברי הכנסת, זה פשוט בלתי נסבל יותר.

זהבה גלאון: הרי מי הם העובדים הסוציאליים?

זהבה גלאון: הם בדרך כלל עובדות סוציאליות, שבאמת הסיטואציה שלהן היא בלתי אפשרית: כל כך הרבה תיקים על הראש שלהן, לא מתגברים אותן, לא מתגמלים אותן.

זהבה גלאון: אז אחר כך אתה עולה פה ברוב חוצפתך ונוזף בהן ומסביר כמה צריך לפגוע בהן?

זהבה גלאון: מה קורה לך?

נסים זאב: אני נהנה מכל רגע.

זהבה גלאון: מה קורה לך, חבר הכנסת זאב?

זהבה גלאון: לא הייתי נזקקת לכך – – –

נסים זאב: – – – אז אני אבקש – – –

זהבה גלאון: אל תענה לי.

זהבה גלאון: אל תענה לי.

נסים זאב: – – – זב ומצורע – – – היא – – –

זהבה גלאון: לא הייתי נזקקת לכך, לולא הייתי רוצה להשתמש בדוגמה שלך – –

נסים זאב: מי את בכלל?

נסים זאב: חצופה שכמוך.

נסים זאב: עזת פנים.

זהבה גלאון: – – בקלות שהכנסת הזאת עוברת לסדר-היום.

זהבה גלאון: עומד פה שר הרווחה, ובמקום לעלות כאן לדוכן ולנזוף בך ואני לא יודעת מה לעשות, אז הכנסת עוברת לסדר-היום כי זה רק עובדות סוציאליות, כי זה רק נשים שכל היום צריכות להתמודד עם הבעיות הכי קשות של החיים.

זהבה גלאון: פשוט תתבייש לך – –

נסים זאב: תתביישי לך.

זהבה גלאון: – – ושתתבייש הכנסת שעוברת על זה לסדר-היום.

נסים זאב: תתביישי לך את.

נסים זאב: פה של ג'ורה יש לך את.

זהבה גלאון: חברי – אדוני – –

נסים זאב: פה של ג'ורה.

זהבה גלאון: – – אני מציעה לך להעיף אותו מהמליאה.

זהבה גלאון: אחת, שתיים ושלוש.

נחמן שי: חבר הכנסת זאב, אני מציע שתמתן את ההתבטאויות שלך, ואולי מהאחרונה תחזור בך.

נסים זאב: שלא תקרא לי זב ומצורע.

נסים זאב: מי הנבלה הזאת בכלל?

נחמן שי: אבל יש איזושהי – – –

נסים זאב: חצופה שכמוך – –

נחמן שי: יכול להיות.

נחמן שי: אבל א.

נחמן שי: תשב בבקשה – –

נסים זאב: – – עזת פנים.

נחמן שי: – – תשב בבקשה.

נחמן שי: תשב בבקשה – –

עיסאווי פריג': אין לך מה לעשות, תגיד?

נחמן שי: – – ותחזור בך מהביטוי.

עיסאווי פריג': אין לו מה לעשות?

נחמן שי: אני נותן לך – – –

נסים זאב: כשאני אעלה, כשאני אעלה אני אחזור בי יחד אתה.

נחמן שי: אני נותן לך כמה דקות לשקול, עד שהיא תסיים את דבריה, כדי לחזור מהביטוי המכוער שנקטת.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, מילא חבר הכנסת זאב נכנס בעובדות הסוציאליות, גם יש לו בעיה בהבנת הנשמע: אני דיברתי על כל זב ומצורע וחבר כנסת.

נחמן שי: היא הפרידה.

זהבה גלאון: ואתה יודע מה?

זהבה גלאון: אתה שייך לקטגוריה הזאת.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת – –

אילן גילאון: אולי פתאום הוא יצא מהארון וגילה שהוא באמת זב ומצורע.

נסים זאב: אני, מכיוון שאני קצת מנומס אני לא אומר מה האותיות "זהבה"; זה בדיוק האותיות שלה – – –

עיסאווי פריג': – – –

נסים זאב: – – – כשאת מדברת על זה, זה האותיות שלה.

עיסאווי פריג': – – – אז תהיה בשקט, אם אתה מנומס.

נחמן שי: – – –

מיכל רוזין: זה"ב – זה אותיות השורש.

נסים זאב: – – –

נחמן שי: תוכל לחזור מהדברים שאמרת, חבר הכנסת זאב.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – – –

קריאות: – – –

נחמן שי: חבר הכנסת – – –

נסים זאב: זהבה – זה הזבה – – –

נחמן שי: חבר הכנסת זאב, בבקשה ממך.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, הסוגיה השנייה שאני רוצה להעלות כאן היום בפני המליאה, לנצל את ההזדמנות, זה לגבי קבוצת נשים נוספת שמשרד החינוך, משרד הבריאות, כל שאר המשרדים, מתייחסים אליהן בזלזול, בבוטות – משרד האוצר – אני רוצה לדבר על הסייעות.

זהבה גלאון: על אותן אלה שפשוט עושות עבודה מדהימה.

זהבה גלאון: רק לפני כמה שבועות הצלחנו להסדיר את המעמד של הסייעות המשלבות.

זהבה גלאון: איך גנבו אותן, אדוני היושב-ראש?

זהבה גלאון: המדינה הקצתה שכר ל-12 חודשים והעסיקו אותן עשרה חודשים, וכבר הצלחנו להסדיר את זה.

זהבה גלאון: אז היום גילינו שהסייעות הרפואיות ממשיכות לעבוד עשרה חודשים, ומפטרים אותן.

זהבה גלאון: הן אפילו לא מגיעות לסף של היכולת לקבל דמי אבטלה בחודשיים שמפטרים אותן.

זהבה גלאון: זה אחרי שכבר הסדירו את המעמד של הסייעות המשלבות, פתאום הן מוצאות את עצמן – כי תמיד האוצר או משרד החינוך או אני לא יודעת מי רוצה להרוויח על גבן של הנשים הכי מוחלשות במשק.

זהבה גלאון: זה נראה לכם סביר, שתמיד מי שמשלם את המחיר זה או העובדות הסוציאליות או הסייעות או המזכירות הרפואיות או המזכירות בבתי-הספר?

זהבה גלאון: תמיד מדובר במקצועות נשיים, שהן רוב בהם; נשים שלא מועסקות בהעסקה ישירה, מועסקות בהעסקה פוגענית.

זהבה גלאון: ובמקום שהכנסת הזו תיתן את דעתה איך משפרים את מעמדן של אותן נשים, אותן עובדות, אותן אלה שדואגות לילדים הנכים והאוטיסטים שקודם דיברנו עליהם ואותם אלה שצריכים הזרקות וסוכרת והיפו ומה שלא קורה – איזה סכומים הן מרוויחות?

זהבה גלאון: היום אנחנו קיבלנו את הנתונים בוועדה, גם בתשובה על שאילתה שאני הגשתי; איזה סכומים משלמים לאותן נשים במקצועות האלה?

זהבה גלאון: ורוצים שהן תהיינה עם הילדים שישה ימים בשבוע, בכל שעות היום.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני חושבת שזו ההזדמנות להכיר תודה לעובדות הסוציאליות, לסייעות המשלבות, לסייעות הרפואיות.

זהבה גלאון: אבל עם תודה לא הולכים למכולת, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: אז קודם כול אנחנו צריכים להתחיל בלהגן על כבודן, מקומן, מעמדן, אבל זה בוודאי לא מספיק.

זהבה גלאון: כדי שיהיה להן כבוד, כדי שיהיה להן מעמד, כדי שלא ישתלחו בהן ככה על הדוכן, צריך גם לתגמל אותן ולשלם להן בהתאם.

זהבה גלאון: אני חייבת להודות שזה ממש מביש שזה מה שמדינת ישראל משלמת לאותן נשים.

זהבה גלאון: זה היחס לנשים במדינה?

זהבה גלאון: אחר כך עומדים כאן על הדוכן ראש הממשלה ושרים ושרי חינוך ורווחה ואוצר ומסבירים כמה אנחנו דואגים לרווחת הנשים – עד שזה בא לנשים הכי מוחלשות בחברה הישראלית.

זהבה גלאון: גם זורקים אותן לכל הרוחות, גם לא מגינים על כבודן, וגם זה מה שמשלמים להן.

זהבה גלאון: תודה רבה, אדוני.

נחמן שי: תודה רבה לך, חברת הכנסת זהבה גלאון.

נחמן שי: אלה הנשים שעומדות בחזית, וכשהן מסתכלות אחורה הן רואות שהן לבד, זה מה שהייתי – – –

זהבה גלאון: לא, הן רואות את נסים זאב.

נחמן שי: יכול להיות שהן רואות את נסים זאב.

קריאה: הכי טוב לראות את נסים זאב.

נחמן שי: לא חזרת בך מדבריך, אבל אנחנו נניח לך.

נחמן שי: זה לא היה ביטוי פרלמנטרי במיוחד.

אברהם מיכאלי: – – –

נחמן שי: הדובר הבא יהיה חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

נחמן שי: תתייחס לשתי הודעות הממשלה על החלת דין רציפות.

נחמן שי: לרשותך עשר דקות.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש – – –

נחמן שי: כן, מי קרא לי?

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת מיכאלי.

אברהם מיכאלי: בהודעה השנייה יש – – –

נחמן שי: סליחה?

נסים זאב: בנושא של הביטוח הלאומי אני מבקש לדבר.

נחמן שי: הם מדברים על מה שהם רוצים, אנחנו מכירים את זה, זה בסדר.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח בהצטרפות למחאתה של חברת הכנסת גלאון חברתי ולחובה שלנו כאן בכנסת להתייצב לימינן של העובדות הסוציאליות, אותן נשים שאנחנו שולחים לזירת ההתמודדות, לזירות ההתמודדות הקשות ביותר של החברה הישראלית, במיוחד כאשר מתנהלת מדיניות כלכלית וחברתית חסרת חמלה, ואז בוודאי עבודתן קשה וכפוית תודה.

דב חנין: וכמו שאמרת, אדוני היושב-ראש, שולחים אותן לחזית, וכשהן מסתכלות אחורה הן רואות שאין אף אחד מאחוריהן.

דב חנין: לכן טוב שנאמרו כאן הדברים, ואני מקווה שהכנסת תפעל גם להגן על העובדות הסוציאליות, גם להקל על עבודתן וגם להקל על המצוקות החברתיות שהעובדות הסוציאליות צריכות להתמודד אתן במציאות שאנחנו חיים בה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את הדברים שלי כאן

דב חנין: כדי לדבר אתכם על שני צדדים של המשוואה: על הצד שממנו צריך לקחת ועל הצד שלא צריך לתת.

דב חנין: ההזדמנות לדבר על הצד שממנו צריך לקחת הייתה היום בוועדת הכלכלה של הכנסת.

דב חנין: אנחנו עסקנו שם במסקנות ועדת ששינסקי 2, ועדה שמונתה בעקבות הדרישה שאנחנו העלינו כאן בכנסת להקים ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא הפקרת משאבי הטבע של הציבור הישראלי.

דב חנין: ועדת ששינסקי 2, כך מסתבר, עמדה בפני מסע לחצים מסיבי של חברת כי"ל, שהיא הגורם הכלכלי העיקרי שמפיק משאבי טבע, לפחות בדרום, האשלג בים-המלח, המגנזיום, הפוספטים באזור הנגב; ועמיתי חברי הכנסת, למרבה הצער, אנחנו צריכים לומר ביושר שמדינת ישראל איננה מפיקה ממשאבי הטבע האלה את מה שראוי שנפיק מהם.

דב חנין: ממשאבי ים-המלח אנחנו מקבלים תמלוגים בשיעור ממוצע של 8%; מהפוספטים, 30 קילומטר דרומית-מערבית משם, אנחנו מקבלים 2%, וצריך להעלות את השיעורים האלה בצורה דרמטית.

דב חנין: אני חייב לומר שאני התאכזבתי לראות את מסקנותיה של ועדת ששינסקי, שהחליטה להפחית את שיעורי התמלוגים על ים-המלח.

דב חנין: שיעור התמלוגים שהיא מציעה הוא 5%, זה אמור להיות שיעור התמלוגים האחיד על משאבי הטבע העיקריים, וגם כאן ועדת ששינסקי מצאה לנכון להחריג למשל את המגנזיום, ולא לעסוק במחצבות ולא להטיל ולעשות שינוי כלשהו, למשל במים מינרליים.

דב חנין: כל הדברים האלה מצערים, וכל הדברים האלה, עמיתי חברי הכנסת, ראויים לתיקון בפעולה שלנו כאן בכנסת.

דב חנין: חברת כי"ל, כמו שאמרתי, ניהלה מסע לחצים מסיבי נגד ועדת ששינסקי וניסתה לכרסם במסקנותיה.

דב חנין: לצערי הגדול, היא השיגה יותר ממה שהייתה צריכה להשיג.

דב חנין: אני אמרתי בוועדה, ואני לוקח אחריות על דברי, שכי"ל בוועדת ששינסקי 2 השיגה בעצם את כל מה שהיא רצתה.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, הדבר החמור הוא שגם כאשר הם משיגים את כל מה שהם רוצים, הם לא מסתפקים בכך.

דב חנין: הם הגיעו לכנסת, ובלי בושה איימו בפועל על המדינה, מאיימים על העובדים, מאיימים בסגירת מפעל, אדוני סגן השר, בטענה הצינית שכאילו סגירת המפעל תהיה כתוצאה ממסקנות ועדת ששינסקי 2.

מיקי לוי: הם אמורים לסגור – – –

דב חנין: אבל הדבר הזה הוא באמת מודל של ציניות חסרת מעצורים, כי הרי מה החליטה ועדת ששינסקי 2?

דב חנין: היא החליטה על שיעור תמלוגים של 5%, שלפעמים הוא אפילו הפחתה מהקיים, והיא החליטה על מס של רווחי יתר, שאינו מוטל על הרווחים הרגילים.

דב חנין: עד 14% רווח על התשואה יכולים להרוויח ולקחת ולהמשיך לחלק דיבידנדים נדיבים של מאות מיליונים ומיליארדים.

דב חנין: כל המיסוי החדש הוא בעצם על שכבת רווחי היתר שמעל 14%.

דב חנין: זאת אומרת, אין שום סיכון לרווחים של כי"ל, וכאשר כי"ל באה ואומרת: אנחנו הולכים לסגור מפעל, היא באה בצורה צינית ומקוממת ורוקדת על ראשיהם של העובדים האלה, שאותם היא מנסה לנצל כפיונים במלחמה שלה נגד מדינת ישראל.

דב חנין: אני אומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, ושמעתי את קריאתו של סגן השר, ואני מקבל אותה; אני חושב שאסור להיכנע בשום פנים ואופן לאיומים האלה.

דב חנין: שיטת האיומים חייבת להיפסק, ובטח היא חייבת להיפסק מצדה של חברה שחייבת כל כך הרבה למדינת ישראל, שעשתה מיליארדים וחילקה מיליארדים בדיבידנדים בשנים האחרונות, בלי שאנחנו נתחלק אתה כמו שצריך בקופה הציבורית.

דב חנין: וכדי להוסיף חטא על פשע, אדוני סגן השר, אני רוצה גם להזכיר שלמדינת ישראל יש מניית זהב בכי"ל, ושמניית הזהב הזאת הזו נותנת לנו כמדינה כלים לפעול בתוך החברה, לא רק מול החברה מבחוץ.

דב חנין: החברה הזאת מתפרעת, באמת מתפרעת, אני לא יודע לקרוא לזה בשום כינוי אחר ובשום שם אחר.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, לכן יש מהיכן לקחת וצריך לקחת.

דב חנין: אני רוצה לדבר עכשיו על הצד השני של המשוואה.

דב חנין: רובנו כאן בכנסת, למעלה מ-64 חברי הכנסת, חתמנו על הצעת החוק להעלאת שכר המינימום ל-30 שקל לשעה.

דב חנין: ואני רוצה לבשר לכם, עמיתי חברי הכנסת, ולבשר דרך אמצעי התקשורת גם לציבור הישראלי, שבנושא הזה מתחילה לחול תזוזה, ואני מברך עליה.

דב חנין: בשבוע שעבר הייתה הודעה של שר האוצר, שהודיע בריאיון ל"ידיעות אחרונות" שהוא שוקל את העלאת שכר המינימום.

דב חנין: אני מברך על כך.

דב חנין: היום קראתי שיושב-ראש ההסתדרות, מר ניסנקורן, קורא לאוצר לפתוח מייד במשא-ומתן על העלאת שכר המינימום.

דב חנין: אני מברך על כך.

דב חנין: היום אחרי-הצהריים שמעתי את נגידת בנק ישראל קרנית פלוג – גם היא אומרת שהגיע הזמן לשקול ברצינות את העלאת שכר המינימום.

מיקי לוי: כולם אמרו אחרי שר האוצר.

מיקי לוי: אני מאוד מעריך את זה.

דב חנין: אני מעריך מי שאומר אחרי וגם מי שאומר לפני.

דב חנין: אני מעריך את כולם.

דב חנין: אני חושב שאנחנו צריכים להבין שהעלאת שכר המינימום היא מהלך חיוני, והיא הצד השני של הטיפול במצוקת המחירים בישראל.

דב חנין: אנחנו בדרך כלל מדברים על מצוקת יוקר המחיה מהצד של עלויות המוצרים, אבל הצד השני של אותה הבעיה הוא העובדה שאנשים בישראל מרוויחים שכר נמוך.

דב חנין: וכשאנחנו מדברים על שכר נמוך אנחנו צריכים להתחיל בשכר המינימום, שהוא השכר הנמוך ביותר, ושכר המינימום בישראל נמוך מדי.

דב חנין: יש לנו בישראל יותר מדי אנשים שעובדים קשה, יוצאים בבוקר לעבודה, חוזרים בלילה לילדים, ועדיין נשארים מתחת לקו העוני.

דב חנין: זו בעיית הבעיות שלנו.

דב חנין: רוב העניים בישראל הם אנשים עובדים.

דב חנין: ולכן, כשאנחנו מדברים על עוני – ונמצא אתנו כאן גם שר הרווחה, שהקים ועדה שבחנה את הנושא הזה מכל הצדדים – כשאנחנו מדברים על עוני, צריך להתחיל קודם כול מטיפול בבעיית השכר הנמוך ומהעלאת שכר המינימום.

דב חנין: אני עוד לא רוצה כרגע להקדים את ההידברויות שבוודאי יהיו בין כל הגורמים, ואני מברך על כל התייצבות של כל גורם למען העלאת שכר המינימום.

דב חנין: את שכר המינימום צריך להעלות, ואני מקווה ומעריך ששכר המינימום יעלה.

דב חנין: בין ההצעות השונות, אני אומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, שלפי החישובים שאנחנו עשינו, ההצעה שלנו – ההצעה שנמצאת על שולחנה של הכנסת במסגרת הצעת החוק להעלאת שכר המינימום ל-30 שקל לשעה – היא ההצעה שעושה את העבודה בצורה הנכונה ביותר.

דב חנין: אם אנחנו מסתכלים על משפחה שיש בה שני מפרנסים עם שני ילדים, כאשר שני המפרנסים האלה עובדים במשרה וחצי של שכר מינימום, ואנחנו מחשיבים בתוך ההכנסות שלהם גם את קצבאות הילדים – רק ההצעה של 30 שקל לשעה מעלה את המשפחה הזאת מעל לסף העוני בישראל.

דב חנין: אני חושב שזאת צריכה להיות המטרה.

דב חנין: אנחנו צריכים, ויכולים, באמצעות העלאת שכר המינימום להוציא מסף העוני בישראל עשרות רבות של אלפי אזרחים ולייצר שינוי מאוד גדול בתמונה החברתית של החברה הישראלית.

דב חנין: אני דיברתי על ההשלכות החברתיות של העלאת שכר המינימום, אבל אני רוצה את משפטי הסיום – –

נחמן שי: תתכונן לסיים בבקשה.

דב חנין: – – להקדיש דווקא להשלכות הכלכליות.

דב חנין: הכלכלנים הרבים שתומכים בהעלאת שכר המינימום אומרים לנו דבר מאוד פשוט; הם אומרים לנו: תעלו את שכר המינימום; אתם מגדילים ומחזקים את כושר הקנייה של אותם אנשים שקונים היום פחות מדי, כי הם לא יכולים לקנות, ובכך אנחנו מחזקים בעצם את המשק הישראלי ומייצרים מצב כלכלי ואווירה כלכלית יותר נכונה.

דב חנין: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין.

נחמן שי: הדובר הבא, חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נחמן שי: לרשותך עומדות חמש דקות.

נחמן שי: אתה תתייחס לשתי ההודעות של הממשלה בנושא דין רציפות.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני הייתי ממונה על תיק הרווחה בעיריית ירושלים, ואני מוקיר ומעריך את עבודתן של העובדות הסוציאליות.

נסים זאב: זה לא עומד בכלל בסתירה לביקורת שאני משמיע פה.

נסים זאב: מה הקשר בין הערכה לעבודתן לבין שגיאות שלפעמים נעשות דווקא בדרך החקיקה שלנו?

נסים זאב: כאשר אתה נותן כוח לאותה עובדת סוציאלית ואתה אומר לה: בעצם את גם השופטת – מה אני ביקשתי?

נסים זאב: היא אפילו לא שמעה, היא אפילו לא הבינה.

נסים זאב: היא רק שמעה שדיברתי על עובדים סוציאליים ונעשה לה שחור בעיניים.

נסים זאב: אני אמרתי שהדבר הזה צריך להתנהל בדרך של בית-משפט, כאשר נציג המשפחה, שמלווה את ההורים, תהיה לו הזכות לערער לפני שתתקבל החלטה אם האיש נמצא במצב נפשי או שכלי, או במוגבלות כזו או אחרת, שהוא לא מסוגל להיות אפוטרופוס על עצמו וצריך להעמיד לו אפוטרופוס.

נסים זאב: לא יכול להיות – ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אני מכיר את המקרים האלה עשרות בשנים, אני מכיר תלונות, עשרות מקרים, עוד כשהייתי בעיריית ירושלים, שהיו באים אנשים שפתאום הם הופתעו לגלות שהבית של ההורים כבר לא נמצא בחזקתם, ואין להם יכולת אפילו לערער; הם צריכים ללכת לבית-המשפט כדי להוכיח שהם יכולים להיות האפוטרופוסים.

נסים זאב: אז איך אתה יכול לקחת רכוש מאדם כזה, שלפי הנחתך, לפי הבנתך, יש לו איזו מגבלה שכלית, להיות אפוטרופוס שלו בעל-כורחו או שלא בידיעתו גם כן?

נסים זאב: וזה מעשים בכל יום.

נסים זאב: אני באתי וביזיתי את העובדים הסוציאליים?

נסים זאב: היא לא מתביישת להגיד "כל זב ומצורע"?

נסים זאב: אין לה בושה לפנים, האישה הזאת.

נסים זאב: ולכן אני ציפיתי ממך, אדוני היושב-ראש, למחות על דברי הזלזול והבלע שלה נגדי.

נסים זאב: אני לא אמרתי שום דבר רע נגד העובדים הסוציאליים, אז למה לפרשן אותי בצורה עקומה רק מפני שהמוח שלה מבין עקום?

נסים זאב: לא הבנתי למה.

נסים זאב: אבל אני רוצה לומר, רק בנקודה הזאת, שכאשר אותם אנשים אין להם כוח לערער או לתקוף החלטה כאשר ממנים להם אפוטרופוס – והם לא יודעים אפילו שמינו להם, אדוני היושב-ראש, הם לא יודעים; אני אומר לך עוּבדות כאלה, הם לא יודעים – ובעצם מגבילים את העצמאות שלהם, את שיקול דעתם לגבי רכושם, וזה גם לגבי חשבון הבנק שלהם.

נסים זאב: ואותם אנשים שהם מוגבלים אולי שכלית, או שהם סובלים מדיכאון או ממחלה נפשית, הם זקוקים להגנה.

נסים זאב: אבל לא יכול להיות שההגנה של אותם מסכנים, שבמקרים רבים אינם גם חולי נפש – ואני מכיר מקרים שהם לא חולים במחלת הנפש – תהיה עם נישולם מרכושם, כשפתאום הם מוצאים את עצמם כשכבר בית-המשפט או העובדת הסוציאלית החליטה מה שהחליטה, המליצה מה שהמליצה, בלי ידיעתם.

נסים זאב: מה אני אמרתי?

נסים זאב: שיש זכות לבן המשפחה – מראש ליידע אותו.

נסים זאב: יש לה בן, יש לה אח, יש לה קרוב משפחה; תבואו ותאמרו: אנחנו, העובדים הסוציאליים, מוכנים לקחת אפוטרופסות על האישה הזאת.

נסים זאב: למה לא? מה, יש בזה משהו לא הגיוני, אדוני היושב-ראש?

נסים זאב: תגיד לי מה לא הגיוני בזה.

נסים זאב: איך יכול להיות שבני המשפחה לא מודעים לכך שהרכוש של הוריהם נמצא כרגע תחת אפוטרופוס ששייך למדינת ישראל?

נסים זאב: ואני הייתי מצפה – במקום להשתדל להבין אותי או לנסות להבין אותי, היא עומדת פה ואומרת עלי דברים שלא אמרתי ולא היו מעולם.

נסים זאב: היא לא שמעה אותי אפילו.

נסים זאב: היא רק שמעה "עובדים סוציאליים" ונהיה לה חושך בעיניים.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש – – –

נחמן שי: אתה זקוק להגנה, אני מבין.

נסים זאב: בוודאי.

נסים זאב: אני ציפיתי ממך להגן עלי.

נחמן שי: בעניין של העובדות הסוציאליות אני נגוע.

נסים זאב: בסדר.

נסים זאב: אז לכן, אדוני היושב-ראש – תאמין לי שבמשך שנים רבות, כשאני הייתי ממונה על התיק, אני הגנתי על כל עובד סוציאלי – –

נחמן שי: זה נכון.

נסים זאב: – – אני עשיתי את עבודתי, והיו מרוצות ממני, העובדות הסוציאליות.

נסים זאב: 15 שנה, אדוני, לא שנה ולא שנתיים.

נסים זאב: אבל כשיש ביקורת, והביקורת היא עניינית, היא לגופו של חוק – אז לא כל דבר צריך פתאום להתנפח מעבר לממדים.

נסים זאב: תודה.

נחמן שי: תודה רבה לך, תודה רבה.

נחמן שי: ביקש שר הרווחה מאיר כהן להתייחס להודעת הממשלה בעניין דין הרציפות על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 123), ואחר כך ניגש להצבעות.

נחמן שי: יהיו שתי הצבעות נפרדות, על שתי ההצעות.

נסים זאב: – – –

נחמן שי: לא, זאב, השר ביקש.

נחמן שי: השר ביקש, זאב.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, לגבי החלת דין הרציפות על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 123), זה הניצן הראשון שמבשר שאנחנו נקפיד שזכויות הערעור יושמעו לא לפני אותם אנשים שהיו בדיון הראשון; ואני מאוד מקווה שנעשה כך גם – אנחנו בדרך לעשות כך גם לגבי הוועדות הרפואיות.

מאיר כהן: חבר הכנסת זאב, מה שיש לי להגיד על העובדות הסוציאליות אמרתי כבר באחד הדיונים הסוערים כאן אליך.

נחמן שי: נכון, נכון.

מאיר כהן: וזוכר היושב-ראש, ואז הוא סיפר שאשתו ובנותיו החכמות שבחרו במקצוע הנהדר הזה משמשות כעובדות סוציאליות.

נחמן שי: נכון.

מאיר כהן: אני רק רוצה להגיד משהו, חבר הכנסת זאב.

מאיר כהן: בכל הזדמנות כשאתה מעלה את שאלת העובדים הסוציאליים, היה זהיר בכבודם.

מאיר כהן: פעם קראו להם "חוטפי ילדים" ועכשיו הם אחראים לכך שמעבירים רכוש של אנשים גלמודים ללא ידיעתם.

מאיר כהן: העובדות הסוציאליות עושות את כל מה שצריך.

מאיר כהן: אני, להבדיל מחברת הכנסת המכובדת זהבה גלאון, אני משתדל בשקט לטפל בזכויות שלהן.

מאיר כהן: חברת הכנסת זהבה גלאון עומדת כאן ושולחת את ידיה.

מאיר כהן: היא הרבה שנים כאן בכנסת.

מאיר כהן: אני לא זוכר שהיא עשתה משהו לטובת העובדים הסוציאליים חוץ מלהיות כאן.

תמר זנדברג: אוהו – – –

מאיר כהן: אני לא הפרעתי גם כשאמרת דברים.

תמר זנדברג: יש עתיד הגיעו – התעורר העולם.

תמר זנדברג: שום דבר לא היה לפני זה, אף אחד לא היה שום דבר.

תמר זנדברג: מדינת ישראל חיכתה לכם.

מאיר כהן: כן, שוליית הקוסם, יקירתי.

מאיר כהן: יש תמיד לאיזה מישהו איזה שתי שוליות לידו שקופצות, אני מבין.

מאיר כהן: אז אל תפריעי לי כי אני לא מפריע כשמדברים.

תמר זנדברג: מה אתה אומר?

מאיר כהן: מה שאת שומעת.

תמר זנדברג: כשאתה מדבר אז אתה – – –

מאיר כהן: סליחה, אל תפריעי לי.

נחמן שי: – – – לשבת במקומך.

נסים זאב: אם אני הצלחתי להעביר על מידותי גם את יכולה קצת להיות בשקט.

תמר זנדברג: אתה, אתה תשב בשקט.

מאיר כהן: אני חוזר על מה שאני אומר.

מאיר כהן: העובדות הסוציאליות לא זקוקות לססמאות של חברת הכנסת זהבה גלאון.

תמר זנדברג: בלי זהבה גלאון אתה לא היית מתייחס לזה עכשיו, היית – – –

נחמן שי: חברת הכנסת זנדברג, אני מזמין אותך למגרש.

נחמן שי: אצלך במשפחה יודעים מה זה המגרש.

נחמן שי: אז אנא, שבי במקומך ותוכלי להגיב על דברי השר.

מאיר כהן: אני כל יום עסוק בזכויות של האוכלוסייה הטובה הזאת, ומעכשיו אני לא עושה אתך תחרות.

מאיר כהן: אתם תמשיכו עם הססמאות שלכם, אנחנו נעשה את העבודה.

מאיר כהן: שוב אני חוזר אליך, חבר הכנסת זאב: היה זהיר בכבודם של העובדים הסוציאליים.

מאיר כהן: אז טוב שהיית 15 שנים אחראי לרווחה, אבל מעשיך יקרבוך ומעשיך ירחיקוך.

מאיר כהן: זה באמת ציבור שעובד מאוד קשה; אני לא אחזור על מה שאתה יודע שהם עושים.

מאיר כהן: תכבד אותם, הגיע הזמן, כי לאורך השנה אתה מדי פעם עולה לכאן ומתיר את חרצובות לשונך.

מאיר כהן: אז בלי להתלהם ובלי להתנגח ובלי לחפש כותרות.

מאיר כהן: מה שצריך לעובדים הסוציאליים – אני רק רוצה לספר לך שבשנה הזאת התווספו עוד 350 עובדים סוציאליים כדי להוריד את הנטל מעל הכתפיים הצרות שלהם.

מאיר כהן: תהיה אתה שותף לשיפור שכרם, לשיפור התנאים שלהם.

מאיר כהן: היה זהיר בכבודם, ותפסיק לבקר אותם בכל הזדמנות על לא עוול בכפם.

מאיר כהן: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לשר הרווחה.

תמר זנדברג: כל הכבוד על ההצהרה, אבל לא היית אומר את זה אם זהבה גלאון לא הייתה מעלה את הנושא.

נחמן שי: תודה רבה לשר העבודה – לשר הרווחה, פעם זה היה העבודה באמת – מאיר כהן.

נחמן שי: אנחנו ניגשים להצבעה – – –

נסים זאב: אדוני השר, לי יש עודף כבוד – – –

מאיר כהן: – – –

תמר זנדברג: יש דבר שנקרא קריאות ביניים, תתרגל.

תמר זנדברג: קריאות ביניים זה חלק – – –

נחמן שי: חברי וחברות הכנסת, אנחנו ניגשים להצבעה.

נחמן שי: יש לנו שתי הודעות של הממשלה.

תמר זנדברג: יש דבר שנקרא קריאות ביניים, תתרגל.

תמר זנדברג: קריאות ביניים זה חלק – – –

נחמן שי: סיעת חד"ש הורידה את ההסתייגות שלה, אני רוצה לציין את זה לפרוטוקול.

נחמן שי: אנחנו רוצים – אני רוצה להצביע עכשיו.

נחמן שי: אנחנו הולכים להצבעה.

נחמן שי: שר הרווחה, ברשותך.

נחמן שי: ההצעה הראשונה – האם אני יכול להפסיק את הדיאלוג המרהיב הזה?

נחמן שי: כן, מפסיק.

נחמן שי: שתי הודעות של הממשלה על החלת רציפות בשתי הצבעות שונות:

נחמן שי: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 73) (בית-דין לעררים), התשע"ב–2012, מ/655, על-פי הודעה שנמסרה ב-9 ביוני 2014.

נחמן שי: היו כבר הסתייגויות, עכשיו אני מצביע שתי הצבעות, אחת בעד החלת הרציפות ונגדה.

נחמן שי: בעד החלת הרציפות או נגדה, בבקשה.

נחמן שי: הצבעה מס' 17 בעד הודעת הממשלה – 33 נגד – 4 נמנעים – 1 הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 73) (בית-דין לעררים), התשע"ב–2012, נתקבלה.

נחמן שי: בעד – 33, נגד – 4, נמנע אחד.

נחמן שי: הכנסת החליטה להחליט דין רציפות על הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 73) (בית-דין לעררים), התשע"ב–2012.

נחמן שי: ההודעה השנייה של הממשלה – רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 123) (השגה על קביעת דמי ביטוח), התשע"א–2010, מ/545; ההודעה נמסרה ב-16 ביוני 2014.

נחמן שי: מי בעד?

נחמן שי: ומי נגד?

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: בבקשה, בעד או נגד.

נחמן שי: הצבעה מס' 18 בעד הודעת הממשלה – 37 נגד – 1 נמנעים – 1 הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 123) (השגה על קביעת דמי ביטוח), התשע"א–2010, נתקבלה.

נחמן שי: בעד – 37, נגד – 1, נמנע אחד.

נחמן שי: בכך התקבלה הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 123) (השגה על קביעת דמי ביטוח), התשע"א–2010, מ/545; ההודעה נמסרה ב-16 ביוני 2014.

נחמן שי: סיימנו.

נחמן שי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/878).

נחמן שי: ]

נחמן שי: אני עובר עכשיו להצעת חוק שירות המילואים (תיקון מס' 2), תשע"ד–2014, קריאה ראשונה.

נחמן שי: מציג ההצעה – השר שי פירון בשם שר הביטחון.

נחמן שי: בבקשה, אדוני השר.

שי פירון: – – – להחליף – – –

נחמן שי: אני אחליף אותך עם מה?

קריאה: עם הבא אחריו.

קריאה: הוא יהיה אחרי.

נחמן שי: הם רוצים להחליף.

נחמן שי: יש פה קושי, אז מה, מה?

נחמן שי: את מי אתם רוצים?

נחמן שי: מי אתם מציעים?

קריאות: בסדר.

קריאות: יש, יש.

נחמן שי: הכול בסדר?

נחמן שי: אוקיי, טוב.

נחמן שי: שיבוש קל.

שי פירון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא לאישור מליאת הכנסת בקריאה ראשונה את הצעת חוק שירות המילואים (תיקון מס' 2), התשע"ד–2014.

שי פירון: עניינה של ההצעה בתיקונים בנושאים שונים בתחום ניהול מערך המילואים בצה"ל ליישום לקחים מאז נחקק החוק בשנת 2008.

שי פירון: בין התיקונים העיקריים: הוספת מטרת שירות מילואים נוספת בחוק, פעילות מבצעית נוסף על מטרות התעסוקה המבצעית, האימונים וניהול כוח-האדם.

שי פירון: מטרה זו מותאמת יותר לאופי פעילות חיל האוויר, חיל הים והיחידות המיוחדות במערך המילואים.

שי פירון: עוד מוצע כי מספר הפעמים המקסימלי שייקרא חייל מילואים לשירות מילואים בכל שנה יעמוד על שש פעמים בשנה, בשונה מהמצב היום של שלוש פעמים, זאת מאחר שלאחר חקיקת החוק התברר כי המגבלה האמורה בדבר מספר הקריאות לשירות מילואים בשנה אינה הולמת את צורכי הצבא, ובכלל זה אינה מאפשרת לצה"ל לממש את מחזוריות האימונים ויתר הכשירויות הנדרשות.

שי פירון: יודגש כי המגבלה האמורה דרה בכפיפה אחת עם הוראות החוק בדבר המגבלה הנוגעת למספר הימים המרבי שבהם ישרת חייל מילואים בשירות מילואים במהלך תקופה של שלוש שנים רצופות.

שי פירון: עוד מוצע בהצעת החוק כי תורחבנה המסגרות שבהן ניתן לבצע שירות מילואים במסגרות ביטחוניות שאינן צבאיות, גם למשטרת ישראל, שב"ס, לגבי חיילי שבשירות החובה שלהם שירתו בגופים אלה ובמשרד הביטחון.

שי פירון: החוק כיום מאפשר שירות כזה רק ביחידות סמך של משרד ראש הממשלה ובמשמר הגבול.

שי פירון: הצעת החוק כוללת תיקונים טכניים נוספים בתחום אצילת הסמכות וכינויי תפקידים מעודכנים.

שי פירון: אני מציע כי מליאת הכנסת תאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ותעביר אותה להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת החוץ והביטחון, שם יידונו ההצעות באופן מפורט.

שי פירון: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לשר.

נחמן שי: אנחנו נתחיל עכשיו עם חברי הכנסת.

נחמן שי: ראשון הדוברים, חבר הכנסת משה גפני – לא נוכח; חבר הכנסת מאיר פרוש – לא נוכח; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – לא נוכח; חברת הכנסת תמר זנדברג – איננה; חבר הכנסת יעקב ליצמן – איננו; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה.

נחמן שי: חבר הכנסת בר-לב, לרשותך שלוש דקות.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, אני, כפי שאתה יודע, יושב-ראש ועדת משנה למשאבי אנוש בוועדת החוץ והביטחון.

עמר בר-לב: אני לא יודע על מה מדבר החוק הזה.

עמר בר-לב: מדובר כאן בכל מיני תתי-סעיפים שקשורים באנשי המילואים.

עמר בר-לב: אני חושב שאחד מהתפקידים שלי זה באמת לעסוק במשאבי אנוש, ואין ספק שמשאב האנוש העיקרי של צה"ל הוא אנשי המילואים.

עמר בר-לב: מכיוון שלא ברור לי במה מדובר כאן, וכמה שאני מבין – הנה, הגיע ידידי חבר הכנסת איתן כבל, שהסביר לי, אמר לי שגם הוא הופתע מהצעת החוק הזאת ולא יודע במה מדובר.

עמר בר-לב: ולכן סוכם – איתן, אתה תעלה אחרי?

נחמן שי: הוא יעלה בהמשך.

עמר בר-לב: סוכם בין איתן לבין שר הביטחון, ואני יודע שזה בידיעת יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, שיותר מאוחר – לא היום, בהמשך – ישבו גורמי הביטחון הרלוונטיים שהציעו את הצעת החוק הזאת עם חבר הכנסת איתן כבל ואתי, יעברו אתנו על הצעת החוק.

עמר בר-לב: יש סיכוי סביר שיהיו לנו דרישות, אם מטעמם של אנשי המילואים, או מטעמים אחרים, להוסיף ולשנות בהצעת החוק הזאת, ואת זה נעשה.

זאב אלקין: – – –

עמר בר-לב: סליחה?

זאב אלקין: – – –

עמר בר-לב: אוקיי.

עמר בר-לב: אז הנה, באמת, מאשר את זה יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון.

עמר בר-לב: לכן בשלב הזה אני אצביע נגד הצעת החוק הזאת, כי ברגע זה אני לא יודע במה מדובר, ובאמת נשמור לעצמנו את הזכות של מה שדובר כאן, לשבת עם גורמי הביטחון הרלוונטיים, להבין במה מדובר ולראות אם יש לנו מה להוסיף או לשנות בהצעת החוק הזו.

עמר בר-לב: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: חבר הכנסת יואב בן צור – איננו; חבר הכנסת יצחק כהן, אתה עולה?

נחמן שי: מוותר; חברת הכנסת עליזה לביא – איננה; חבר הכנסת באסל גטאס – איננו; חבר הכנסת מאיר שטרית, בבקשה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, החוק נדון בהרחבה בוועדת חוץ וביטחון.

מאיר שטרית: אני חושב שהחוק נכון, אני תומך בו.

מאיר שטרית: אני חושב שנכון שמערכת המילואים אכן תגיע להסדרים מוגדרים לגבי המילואים: את מי רשאים לגייס, כמה זמן רשאים לגייס, לאיזה מקומות מותר לגייס.

מאיר שטרית: החוק הזה מסדיר את העניין הזה לא רק לצבא אלא גם ליחידות שהן שלוחות של משרד הביטחון, למבצעים ולדברים אחרים שאינם ממש לחימה.

מאיר שטרית: הדבר הזה מסדיר ויוצר מסגרת, שחיילי מילואים ידעו מה מותר ומה אסור.

מאיר שטרית: אני יודע שהרבה שנים העניין הזה היה מעורבב ולא ברור לגמרי מבחינה חוקית, מה מותר ומה אסור, לכן היו המון ביצועים או מעשים של גיוס, באמת לאו דווקא לפי מה שהדברים נכתבים, אף שגם החוק הזה נותן "שפיל" מסוים למשרד הביטחון להחליט שהוא עובר את המכסה ביחידות מסוימות.

מאיר שטרית: אני חושב שבכל זאת החוק יוצר יותר סדר לעומת מה שהיינו בו עד היום.

מאיר שטרית: בכלל, חיילי מילואים – אני מוכרח לומר, הרי בצה"ל, אומרים, יש צבא קבע וצבא סדיר, אבל חיילי מילואים הם חלק מאוד מאוד מרכזי בעוצמתה של מדינת ישראל וביכולת שלנו להגן על המדינה הזו.

מאיר שטרית: לכן אנחנו חייבים להתייחס אליהם בכל הרצינות הדרושה, האחריות הדרושה, וגם לצ'פר את חיילי המילואים כדי שהם ירגישו שאכן הם לא רק תורמים אלא גם במידה מסוימת מקבלים לפחות את ההערכה.

מאיר שטרית: אני, יחד עם זאת, רוצה לומר פה, שבדרך כלל אנחנו מתרגמים את זה לכסף, ואני חולק על זה.

מאיר שטרית: אני זוכר את השירות בצבא לא כמישהו שחי על כסף, אלא יותר חי על הדימוי, על הערכת הציבור, על השם של החיילים.

מאיר שטרית: היוקרה של צה"ל הייתה הדבר המרכזי שעודד הרבה מאוד אנשים ללכת לשרת בצה"ל הרבה מאוד שנים ביחידות לוחמות, גם בקבע וגם במילואים.

מאיר שטרית: לאחרונה, כשאנחנו מתרגמים את זה לכסף, זה מוריד מהערך הזה.

מאיר שטרית: אני חושב שהתרגום לכסף הוא לא התשובה.

מאיר שטרית: חשוב יותר לתת את היוקרה, את הכבוד, את המעמד.

מאיר שטרית: זה הרבה יותר חשוב מאשר כסף.

מאיר שטרית: החוק הזה לא מטפל בצד הזה.

מאיר שטרית: אני חושב שצריך לטפל גם בצדדים הללו, כדי שחיילי מילואים ירגישו שבאמת העם מעריך את התרומה האישית של כל אחד מהם, בעיקר שהם באמת מסכנים את נפשם לא פעם, לא פעמיים, ככל שזה נדרש, ובהתלהבות גדולה, ללא סייג, גם בעלי משפחות וגם צעירים, כולם.

מאיר שטרית: זה ראוי להוקרה ולהערכה.

מאיר שטרית: תודה, אדוני.

נחמן שי: תודה רבה, חבר הכנסת שטרית.

נחמן שי: אנחנו ממשיכים הלאה.

נחמן שי: חבר הכנסת נסים זאב – ויתר; חבר הכנסת ניצן הורוביץ – ויתר; חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

נחמן שי: הוא אחרון הדוברים, ואחר כך ניגש להצבעה.

נחמן שי: בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, גברתי הרשמת הפרלמנטרית, חברותי וחברי חברי הכנסת, עליתי לכאן כדי להתייחס לכמה דברים, בעיקר אחרי שמעתי את מאיר שטרית בעניין, חבר הכנסת שטרית.

איתן כבל: זה נכון, כשראינו את החוק – האמת, הוא בא בהפתעה, אף אחד בכלל לא שמע, לא ידע – מונח לפנינו.

נחמן שי: זה היה איגוף אנכי.

איתן כבל: או החפה.

איתן כבל: לגופו של עניין, הסיכום הוא קודם כול כך – והוא על דעת יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון.

איתן כבל: התקשר אלי ראש המטה של שר הביטחון והגענו להסכמה והבנה שאנחנו לא נמנע – אני אתנגד לחוק, אבל אנחנו לא נפיל את החוק, כי יש רוב לקואליציה.

איתן כבל: אבל הנושא או הצעת החוק לא תובא לוועדה לפני שנקיים דיון מוקדם בשאלות, לראות לאן זה הולך.

איתן כבל: אני אגיד לכם גם כן למה, חבר הכנסת פייגלין וחברים אחרים.

איתן כבל: אני אומר את זה גם לך, עמר.

איתן כבל: בלי משים, נכון, זה נראה לכאורה – כאילו – חוק מילואים, וזה בטח טוב.

איתן כבל: בשורה התחתונה, מבלי לדעת, בשנים האחרונות, במקום שהממשלה תעמוד במחויבויות על-פי חוק לקדם את העניינים הנוגעים לחיילי המילואים, אז מילים – הרבה יש.

איתן כבל: ועדת השרים לענייני מילואים שאמורה להתכנס כבר כמה שנים, אם אינני טועה לא התכנסה ולו פעם אחת.

איתן כבל: אפילו לא למראית עין, לאכול כמה בורקסים.

עמר בר-לב: פעם בשנה החוק מחייב אותך.

איתן כבל: ודאי שהם צריכים על-פי חוק.

איתן כבל: על-פי חוק.

איתן כבל: לא שאני בא, הנודניק, או אתה, עמר בר-לב הנודניק, או מישהו אחר מחברי הכנסת מהקואליציה או מהאופוזיציה בא ותובע את זה.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: ישבו, יגידו שלא הצליחו להגיע להסכמות תוך כדי כרסום איזה גזר.

איתן כבל: אבל גם זה לא.

איתן כבל: לא קורה כלום.

איתן כבל: עכשיו הם באים להכניס פה כל מיני הצעות חדשות, שמשרתות את המערכת יותר מאשר את חיילי המילואים.

איתן כבל: לכן, מבלי להיכנס לתוכן ולדברים, כי זה באמת לא רלוונטי להיכנס, ובגיבוי של יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, סוכם שאנחנו לא נמנע את העברת החוק, אבל יתקיים דיון מעמיק.

איתן כבל: כבר למדנו, חבר הכנסת יריב לוין, שלא על כל מה שמביא צה"ל או מביאה מערכת הביטחון, אנחנו צריכים לעמוד דום.

איתן כבל: עמדנו יותר מדי פעמים דום.

יריב לוין: אפילו לא נוח.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: אני מודה לכם.

איתן כבל: תודה.

נחמן שי: תודה רבה, חבר הכנסת כבל.

נחמן שי: אנחנו ניגשים להצבעה.

נחמן שי: הצבעה על הצעת חוק שירות המילואים (תיקון מס' 2), התשע"ד–2014 – בעד או נגד?

נחמן שי: הצבעה מס' 19 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 27 נגד – 8 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות המילואים (תיקון מס' 2), התשע"ד–2014, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

נחמן שי: בעד – 27, נגד – 8, אין נמנעים.

נחמן שי: הצעת חוק שירות המילואים (תיקון מס' 2), התשע"ד–2014, תעבור לוועדת חוץ וביטחון להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

נחמן שי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/893).

נחמן שי: ]

נחמן שי: אני עובר, ברשותכם, להצעת החוק לתיקון פקודת הבטיחות בעבודה (מס' 8), התשע"ה–2014, לקריאה ראשונה.

נחמן שי: יציג את הצעת החוק שר הכלכלה נפתלי בנט.

נחמן שי: בבקשה, אדוני השר.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, כנסת יקרה, פקודת הבטיחות בעבודה מסדירה את הנהלים לבטיחותם ולבריאותם של עובדים בעת ביצוע עבודה ולמזעור חשיפתם לסיכונים תעסוקתיים.

נפתלי בנט: מטרת הפקודה – לצמצם את המקרים שבהם עובדים מעורבים בתאונות או מחלות הנגרמות מתנאי עבודתם, חומרים או תהליכי עבודה שאליהם הם חשופים, הגורמים לפגיעות אישיות קשות, לסבל רב ולאובדן חיים, כמו גם לנטל כלכלי כבד על המדינה.

נפתלי בנט: בפקודה מעוגנת סמכות כללית ורחבה של השר לקבוע בתקנות דרישות, הגבלות ותנאים לצורך שמירה על בטיחות העובדים ועל בריאותם.

נפתלי בנט: המדובר בדרישות בעניין ביצוע עבודה או לצורך קבלת הסמכה בתפקידים הקשורים לבטיחות העובדים, בהתאם לאופיים של מקומות העבודה והתהליכים, התפקידים וגורמי הסיכון הקיימים בהם.

נפתלי בנט: במהלך השנים נקבעו בתקנות ובנהלים, מכוחה של סמכות זו, דרישות רבות המגבילות את העיסוק של העוסקים בתחום.

נפתלי בנט: מטרתה של הצעת חוק זו היא לאפשר התקנת תקנות חדשות מכוח הסמכויות המפורטות בתיקון המוצע, בהתאם לנורמות המקובלות בחקיקה עדכנית.

נפתלי בנט: להבהיר, כיום יש בפקודה סמכות כללית; בתיקון הנוכחי אנחנו פורטים את הסמכות ומפרטים מה משמעותה בעקבות צורך להעביר תקנות לגבי תהליכים כימיים מסוכנים שנעצרו מפני שחוק-יסוד: חופש העיסוק קובע שצריכה להיות סמכות מפורשת בחקיקה.

נפתלי בנט: סמכויות אלה עוסקות בשלושה תחומים עיקריים: 1.

נפתלי בנט: הגבלות הנדרשות לצורך ביצוע עבודה באופן בטיחותי, כמו חובת מיגון ואמצעי מניעה אחרים, ותנאי הכשירות וההכשרה הנדרשים לעובדים במקומות עבודה בעלי פוטנציאל סיכון; 2.

נפתלי בנט: הסדרת הרשאות מטעם המפקחת הראשית לצורך ביצוע תפקידי בקרה ופיקוח מטעמה על קיום חוקי הבטיחות, או מתן הרשאות מטעמה לביצוע תפקידים עם פוטנציאל סיכון גבוה; 3.

נפתלי בנט: הסדרת הרשאות לצורך מתן הכשרות לבעלי תפקידים שונים, לביצוע העבודות ולפיקוח עליהן, זאת באמצעות מוסדות להכשרה שיוכרו על-ידי המפקחת הראשית.

נפתלי בנט: עוד נקבעה במסגרת התיקון הסמכות לקבוע תנאים, קריטריונים ודרישות כך שהעיסוק – הפעולות והתפקידים הללו – ייוחד רק למי שעמד בקריטריונים שייקבעו על-ידי השר בהסדר ראשוני, וכן עוגנו גם הסמכויות לאכיפת ההגבלות, לרבות לעניין ביטול או התליית ההרשאות, ופרסום בעלי ההרשאה.

נפתלי בנט: יש חשיבות לקידום מהיר של תיקון חקיקה זה, שבעזרתו יתאפשר לקדם תקנות נוספות שנועדו לשפר את תנאי הבטיחות של עובדים בעיסוקים כמו תהליכים כימיים מסוכנים, הקמה ותחזוקה של עגורני צריח, מעבדות ועוד.

נפתלי בנט: אני קורא לחברי הכנסת להצביע בעד הצעת החוק בקריאה הראשונה.

נחמן שי: תודה רבה לשר הכלכלה נפתלי בנט.

נחמן שי: נעבור עכשיו לחברי הכנסת.

נחמן שי: חבר הכנסת מאיר פרוש – איננו; חבר הכנסת משה גפני – איננו; חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – איננו; חבר הכנסת מאיר שטרית.

מאיר שטרית: מוותר.

נחמן שי: ויתר.

נחמן שי: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נחמן שי: לרשות חבר הכנסת זאב עומדות שלוש דקות.

נחמן שי: אחריו יהיה חבר הכנסת מקלב.

נחמן שי: חבר הכנסת נסים זאב, בלי קרבות אל היעד.

נחמן שי: אתה יכול להילחם מתוך היעד.

נסים זאב: אומרים: חשומה עליכי, בערבית.

נחמן שי: לרשותך שלוש דקות, בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, היום קיבלנו מכתב מטבריה, תלונה מאזרח שגר בטבריה, אדוני השר, על המצב העגום שבמרבית הבניינים התעשייתיים עדיין התקרות, הגגות, הקירות מורכבים מאזבסט, ובחלקם הגדול האזבסט מתפורר.

נסים זאב: עובדים שנחשפים במשך שנים רבות לחומרים מסוכנים, ללא אמצעי הגנה מתאימים, עשויים לחלות במחלה הידועה, רחמנא ליצלן, ובמחלות קשות מאוד.

נסים זאב: לא הייתי מדבר על החוק אם לא היה מגיע המכתב היום, ונתבקשתי להעלות את הסוגיה הזו.

נסים זאב: מחלות הסרטן אצל עובדים שנחשפו בזמן עבודתם לאזבסט הוכרו על-ידי בית-המשפט בארץ וגם בעולם כולו.

נסים זאב: אני יודע שזה נקרא "מחלה בעקבות המקצוע", שהוכח שנגרמה כתוצאה מעבודה.

נסים זאב: ואדם שהוכר כחולה במחלה בגלל עבודתו ותעסוקתו – – –

עיסאווי פריג': מה זה קשור לחוק, אבל?

נסים זאב: בסדר, אבל אני רוצה להעלות את זה.

נסים זאב: אני רואה חובה לעצמי להעלות את הנושא הזה, כי נתבקשתי להעלות.

נסים זאב: זה בדיוק קשור לעניין של הבטיחות בעבודה, חומרים מסוכנים, וזה חלק מהחומר המסוכן.

נסים זאב: אזבסט, כשהוא מפורק ושבור, הוא חומר מסוכן.

נסים זאב: אתה מסכים אתי או לא?

נסים זאב: אז על זה אנחנו מדברים – חומרים מסוכנים.

נסים זאב: אכן יש כאן הזכויות של אותם אנשים והטבות שאני חושב שמגיעות להם על-פי דין, וביניהן גם כן הנושא של קצבת הנכות, והנושא הזה צריך להיבדק בידי אנשי מקצוע.

נסים זאב: אני בטוח שכבוד השר מכיר את הסוגיה היטב.

נסים זאב: אני חושב שצריך לשלב את זה גם במסגרת החוק.

נסים זאב: תודה.

נחמן שי: תודה רבה, חבר הכנסת נסים זאב.

נחמן שי: חבר הכנסת אורי מקלב – מוותר.

נחמן שי: הוא היה אחרון הדוברים, אי-לכך אנחנו ניגשים להצבעה.

נחמן שי: זה היה קצת מפתיע, אז אני אחכה עוד שתיים-שלוש שניות, ועכשיו אנחנו נצביע.

נחמן שי: אנחנו מצביעים בקריאה ראשונה על הצעת חוק לתיקון פקודת הבטיחות בעבודה (מס' 8).

נחמן שי: בעד או נגד.

נחמן שי: הצבעה מס' 20 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 30 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת הבטיחות בעבודה (מס' 8), התשע"ה–2014, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

נחמן שי: הצעת החוק התקבלה ב-30 בעד, אין מתנגדים, ואנחנו מעבירים אותה לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה השנייה והשלישית.

נחמן שי: אני מבין שיש התרגשות גדולה.

נחמן שי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/896).

נחמן שי: ]

נחמן שי: אני עובר עכשיו להצעת חוק לקידום השקעות בחברות הפועלות בתחומי הטכנולוגיה העילית (היי-טק) (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2014, קריאה ראשונה.

נחמן שי: יציג את הצעת החוק סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי.

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: אני כבר רוצה לומר לכם שכמה דוברים נמחקו.

תמר זנדברג: אפשר להקדים את נסים זאב לראש הרשימה?

נחמן שי: יש דברים שאי-אפשר לשנות.

נחמן שי: יש דברים שאי-אפשר לשנות.

נחמן שי: תודה על הצעת הייעול, חברת הכנסת זנדברג.

נחמן שי: אנחנו מייעלים את פעילות המשק וגם את פעילות הכנסת.

נחמן שי: בבקשה, אדוני סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שלפנינו גובשה ברשות לניירות ערך, בשיתוף עם משרד האוצר ומשרד המשפטים, ועניינה קידום השקעות בחברות טכנולוגיה עילית.

מיקי לוי: חוק זה בא לקרוא תיגר על תרבות האקזיטים של חברות ההיי-טק הישראליות.

מיקי לוי: אנחנו רוצים להגדיל את הסיכוי שחברות אלה יתפתחו בארץ ולהקטין את התלות שלהן בשווקים כלכליים חיצוניים.

מיקי לוי: למרות חשיבותה הרבה של תעשיית ההיי-טק לכלכלה הישראלית והיותה מנוע צמיחה של המשק כולו, הנתונים מראים שבממוצע רב-שנתי יותר מ-95% מחברות ההזנק נמכרות לחברות זרות.

מיקי לוי: אסור לקבל זאת כגזירת גורל, ואכן היום אנחנו יוצרים את המסלולים שיאפשרו לחברות אלה לקבל מימון, הן דרך הבורסה הישראלית והן מחוצה לה, ואנחנו מתבססים על המלצות הוועדה הציבורית שהקים ראש הרשות לניירות ערך.

מיקי לוי: ראשית, בתיקון לחוק אנחנו מציעים לאפשר לחברות ההזנק לגייס הון בדרך של מימון המונים באמצעות פטור שנעניק להן מהכנת תשקיף, על כל העלויות הכבדות הכרוכות בכך, ואשר אנו חוסכים מהן.

מיקי לוי: פתרון מימוני זה יכול לענות על צרכים של חברות היי-טק חדשות, שכן מבחינתן הבורסה לא מהווה חלופה ריאלית לגיוס הון.

מיקי לוי: החלופה של מימון המונים מאוד מפותחת בעולם, אך למרבה הצער בארץ היא עדיין בחיתוליה.

מיקי לוי: כמו כן, אדוני היושב-ראש, חשוב להבין שהיא מהווה גם מדד טוב לבחינת ההצלחה הפוטנציאלית של מוצר מסוים, שכן אם הוא מצליח בגיוס מימון ממספר רב של אנשים, סביר להניח שיש למוצר שוק.

מיקי לוי: שנית, אנחנו מבקשים לערוך התאמות ולתת הקלות לחברות טכנולוגיה בדרישות הגילוי, הדיווח השוטף והממשל התאגידי החלות עליהן מכוח חוק ניירות ערך וחוק החברות, זאת לנוכח מאפייניהן הייחודיים של חברות אלה, כגון חוסר בשלות עסקית, מספר עובדים והיקף משאבים מצומצם, חלון הזדמנויות קצר לגיוס ההון והיקפי גיוס קטנים.

מיקי לוי: בכך אנו מגדילים את היכולת והמסוגלות שלהן להיכנס לבורסה הישראלית.

מיקי לוי: לבסוף, אדוני היושב-ראש, כדי לגוון את מקורות המימון של חברות ההזנק אנחנו מאפשרים הקמה של קרנות הון סיכון נסחרות, אשר ישפיעו בתעשיית ההיי-טק ויאפשרו בכך את התפתחותן של החברות הללו, תחת מכירתן המוקדמת, ובכך יתרמו ליעילות ההנפקות הראשונות לציבור.

מיקי לוי: חברי כנסת נכבדים, לא יכול להיות שאף שישראל מובילה בתחום ההיי-טק בחדשנות ובפיתוח רעיונות, ישראל נמצאת מאחור וההיי-טק נאלץ לשרוד בתנאים של כלכלה ישנה.

מיקי לוי: כיום קיימת מדרגה גבוהה מדי לגיוס הון להשקעות, אשר חברות ההזנק לא מסוגלות לטפס בה צעד אחר צעד.

מיקי לוי: מימון החברות הללו בשלבי הפיתוח והצמיחה נעשה היום בעיקרו בידי קרנות הון סיכון ישראליות וזרות, אשר יוצרות תלות של חברות ההיי-טק בהון זר.

מיקי לוי: תקופת החיים של קרנות אלה קצובה בזמן בדרך כלל, וההיקף הכספי המנוהל על-ידן מגביל את אפשרותן לממן את ההשקעות הנדרשות בשלבי ההתרחבות המאוחרים יותר של החברות ויוצר תמריץ משמעותי למכירת החברות, ומכאן הבעיה – מכירה מוקדמת טרם הבשלתן.

מיקי לוי: הצעדים שמופיעים בהצעת החוק יוסיפו מדרגות שתאפשרנה לחברות ההזנק לגייס הון ולהתפתח כחברות היי-טק במדינת ישראל ולקדם בכך את הפריון והתעסוקה ברמות שכר גבוהות.

מיקי לוי: נקודה אחרונה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לא יכול להיות שהחוסך הישראלי לא נהנה ממנוע צמיחה כל כך חשוב של המשק.

מיקי לוי: כניסה של אותן חברות לבורסה הישראלית תאפשר כמובן גם לחוסכים ולמשקיעים בישראל ליהנות מפירות החדשנות והמוחות המבריקים שמצעידים את התעשייה הישראלית קדימה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להעביר את זה לוועדת הכנסת, מכיוון שיש לנו עניין בחוק הזה הן בוועדת הכלכלה והן בוועדת הכספים.

מיקי לוי: על-פי הסיכום שלי, אנשים משתי הוועדות יסכמו ביניהם בוועדת הכנסת איזה סעיפים יעברו לכל ועדה וועדה.

נחמן שי: טוב.

נחמן שי: תודה רבה, חבר הכנסת סגן שר האוצר מיקי לוי.

נחמן שי: אנחנו עוברים עכשיו לדוברים.

נחמן שי: חברת הכנסת מרב מיכאלי – איננה; חבר הכנסת מאיר פרוש – איננו; חבר הכנסת משה גפני – איננו; חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – מוותר; באסל גטאס – איננו; חבר הכנסת מאיר שטרית, בבקשה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מברך על הכיוון של החוק.

מאיר שטרית: החוק הוא נכון כדי לקדם באמת סטרט-אפים במדינת ישראל של אנשים שקשה להם מאוד לגייס כסף.

מאיר שטרית: היום הסטרט-אפיסטים מתרוצצים בין משקיעים פרטיים בעיקר, שתמורת הכסף הראשוני שהם נותנים להם הם לוקחים אחוזים גבוהים מתוך סך כל הערך של החברה.

מאיר שטרית: אם החברה באמת מצליחה – ברוב הסטרט-אפים הצלחה בחברה היא לא הקמת תעשייה אלא אקזיט – אז הכסף הגדול הולך לאלה שהשקיעו אצלם את הדבר.

מאיר שטרית: האפשרות לגייס גיוס המונים, דהיינו סכומים קטנים דרך הבורסה או בדרך אחרת, היא דרך טובה כדי לעודד סטרט-אפים, ואני מברך על זה.

מאיר שטרית: עם זאת, אדוני סגן השר, לצערי, על סעיף קטן (ב) בחוק, "אחרי פסקה (4)", בעמוד 113, אחת הבעיות שעולה, לצערי – אני חושב שיש יותר מדי ביורוקרטיה.

מאיר שטרית: אם כתוב: "הצעת ניירות ערך של תאגיד שהתאגד בישראל ושאינו תאגיד מדווח, ובלבד שמתקיימים כל אלה: (1) התמורה שהתקבלה בהצעה כאמור בצירוף התמורה שהתקבלה בהצעות אחרות של התאגיד המציע לפי פסקה זו, במהלך שנים-עשר החודשים שקדמו לאותה הצעה, אינה עולה על התמורה שקבע שר האוצר לפי הצעת הרשות או בהתייעצות עמה; (2) התמורה שהתקבלה בהצעה כאמור ממשקיע בודד אינה עולה על התמורה שקבע שר האוצר לפי הצעת הרשות או בהתייעצות עמה; (3) התמורה שהתקבלה בהצעה כאמור ממשקיע בודד בצירוף התמורה שהתקבלה מאותו משקיע בהצעות אחרות לפי פסקה זו, במהלך שנים-עשר החודשים שקדמו לאותה הצעה, אינה עולה על התמורה שקבע שר האוצר לפי הצעת הרשות או בהתייעצות עמה".

מאיר שטרית: יש פה יותר מדי התייעצויות עם הרשות, עם שר האוצר.

מאיר שטרית: ככה לא עושים ביורוקרטיה.

מיקי לוי: מכיוון שזה הולך לשתי הוועדות – – –

מאיר שטרית: בוודאי, אני רק מעיר.

מאיר שטרית: אני תומך בחוק, אני רק מעיר שעדיף לסלק את כל הביורוקרטיה.

מאיר שטרית: לא צריך מעורבות שר האוצר ולא הרשות לניירות ערך.

מאיר שטרית: במצב הנוכחי, כאשר אנשים חושבים ששווה להם להשקיע באיזה רעיון, הם שמים את הכסף.

מאיר שטרית: אני לא יודע אם אתה יודע, יש היום באינטרנט, גם בישראל יכולים להיכנס – יש אתר של גיוס המונים.

מאיר שטרית: יש אתר מיוחד שסטרט-אפיסטים מציעים מוצר מסוים ואנשים יכולים לתרום כמה שהם רוצים למוצר הזה והם מבטיחים להם משהו בתמורה.

מאיר שטרית: נגיד – אני לא יודע אם שמעת על הצידנית המשוכללת הזאת, שיש בה כל מה שאתה צריך בצידנית: חשמל, מטענים – הם יצאו בגיוס המונים בתקווה לגייס מיליון דולר.

מאיר שטרית: אתה יודע כמה הם גייסו?

מאיר שטרית: למעלה מ-50 מיליון דולר בגיוס ראשון.

מאיר שטרית: עוד לפני שראו את הצידנית הראשונה.

מאיר שטרית: מה הבטיחו להם?

מאיר שטרית: שכשהצידנית תצא, כל אחד שהשקיע כסף יקבל צידנית.

מאיר שטרית: זאת אומרת, יש היום אתרים כאלה, בלי בורסה, בלי רשות ניירות ערך, בלי התייעצויות, ואם הרעיון תופס, זה הולך טוב.

מאיר שטרית: לכן, ההצעות שכתובות פה, מה היה ב-12 החודשים הקודמים, מה זה שייך?

מאיר שטרית: אם סטרט-אפ מתחיל משהו ותופס את הרעיון של אנשים – שיגייסו.

מאיר שטרית: כשאנשים קונים בבורסה מניות ומחליטים להשקיע במשהו, אם שר האוצר מעורב, יראו מחר בשר האוצר אחראי לתוצאות.

מאיר שטרית: אם, נגיד, העסק נפל ואנשים יפסידו את כספם, הם יגידו שהממשלה דפקה אותם.

מאיר שטרית: אם לא מעורבים – אתה השקעת את כספך, אדוני.

מאיר שטרית: אתה מחליט איפה להשקיע; אתה השקעת לא טוב – זה סיכון שלך ולא סיכון של האוצר ולא סיכון של המדינה.

מאיר שטרית: אני חושב, אדוני, שהרעיון הוא טוב.

מאיר שטרית: אני מציע לשפר את הכללים בפנים.

מיקי לוי: יש לי בקשה אליך, כיוון שזה הולך – – –

מאיר שטרית: בשמחה רבה.

נחמן שי: תודה רבה לחבר הכנסת שטרית.

נחמן שי: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה.

נחמן שי: לרשותך שלוש דקות.

עמר בר-לב: ידידי סגן שר האוצר, ראשית, אני מברך על הצעת החוק הזאת.

עמר בר-לב: אגב, אני לא בטוח שחלק מהסיבות שציינת אני מסכים עמן.

עמר בר-לב: בעניין האקזיט יש לי דעה טיפה הפוכה או אחרת, אבל שלוש הדקות לא יאפשרו לי להיכנס לעומק של הדברים, ולכן אתמקד בדברים האחרים.

עמר בר-לב: בתור יזם היי-טק ואחד שגם ניהל חברה או שתיים בתחום הזה – יש שלוש או ארבע דרכים לגיוס הון בחברות האלה: מאנג'לים, מה שאנחנו קוראים להם, קרנות הון, קרנות הון סיכון, בבורסה כמובן, וגיוסים אסטרטגיים.

עמר בר-לב: הגיוס הטוב ביותר זה גיוס של שותפים אסטרטגיים; הגיוס הרע ביותר זה גיוס של קרנות הון סיכון.

עמר בר-לב: אני רואה את שר הכלכלה ככה מתרחק, אבל אני מניח שהוא מכיר לפחות כמוני את התנאים של קרנות הון סיכון, דאבל-D וטריפל-D וכל מיני תרגילים כאלה, שבסוף היזמים מוצאים עצמם בתחתית בעלי המניות.

עמר בר-לב: לכן, ההצעה שלכם להקלה על חברות סטרט-אפ ישראליות לגייס כסף בבורסה היא הצעה טובה.

עמר בר-לב: אני אומר, בתור אחד שהלך לגיוס כסף בבורסה לפני ארבע שנים, רק ההכנה לקראת הגיוס, לתשקיף, זה היה לפני ארבע שנים סיפור של בערך 500,000 שקל.

עמר בר-לב: העלויות השנתיות, פעם אחת גייסת; העלויות השנתיות – אני מדבר על חברות הזנק, חברות פיתוח שעדיין לא רווחיות – זה סדר גודל של מיליון שקל בשנה.

עמר בר-לב: לכן, הצעת החוק הזאת – אני לא מכיר את הפרטים, אבל הצעת החוק הזאת כפי שהיא מדברת כאן על צמצום הצורך בתשקיף, צמצום העלויות השנתיות, זה בהחלט צעדים נכונים בכיוון הנכון, שיאפשרו לחברות ישראליות שלא מסוגלות מסיבה כזאת או אחרת, או לא רוצות מסיבה כזאת או אחרת, לגייס השקעות בדרכים אחרות, לפנות לבורסה ולעשות את הגיוס הזה דרך הבורסה.

עמר בר-לב: מילה אחת לגבי אותן קרנות שאמרת שגם יש מטרה להקים, קרנות ציבוריות.

עמר בר-לב: אני מאוד מקווה שהקרנות האלה לא תהיינה חזיריות – כן, אני אומר את המילה חזיריות – כמו קרנות הון סיכון אחרות שאני מכיר, או רוב קרנות הון סיכון, שכפי שהזכרתי בתחילת דברי, שבסופו של דבר היזמים מוצאים את עצמם בתחתית מחזיקי האחזקות בחברה, והן תהיינה קרנות הגיוניות, סבירות, שמטרתן בעצם לקדם את תעשיית ההיי-טק הישראלית ולא לפגוע ביזמים.

עמר בר-לב: תודה רבה.

מיקי לוי: אם זה יקרה, נעשה רגולציה.

נחמן שי: תודה, חבר הכנסת עמר בר-לב.

נחמן שי: חבר הכנסת אורי מקלב?

אורי מקלב: מוותר.

נחמן שי: מוותר.

נחמן שי: חבר הכנסת רוברט אילטוב.

נחמן שי: אתה בטח, בתור ראש השדולה, תרצה לומר דברים.

נחמן שי: נסים זאב יהיה האחרון, אנחנו לא יכולים לקלקל את המסורת.

נחמן שי: אפילו אם ירצה קודם הוא ינעל.

נסים זאב: בגלל זה אני לא מדבר.

נחמן שי: אה, ויתרת?

נסים זאב: כן.

נסים זאב: זה היי-טק, אני – אין לי מושג.

קריאה: אלא אם כן תבקש – – –

נחמן שי: ויתורך התקבל בברכה.

נחמן שי: חבר הכנסת רוברט אילטוב על הדוכן.

נחמן שי: לרשותך שלוש דקות.

רוברט אילטוב: אתה לא נותן לי את הזמן של נסים זאב?

נחמן שי: אתה לא צריך את הזמן של נסים זאב, יש לך שלוש דקות.

נחמן שי: אם תרצה אני אתן לך עוד חצי דקה, בשמחה.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, כמובן, כיושב-ראש שדולת ההיי-טק אני יכול רק לברך על הצעת החוק.

רוברט אילטוב: אין ספק שהצעת החוק היא טובה.

רוברט אילטוב: אנחנו גם דיברנו, גם בקדנציה הקודמת וגם בקדנציה הזאת, עם הגורמים המקצועיים שאכן צריך לקדם את גיוס הכספים לחברות הסטרט-אפ וחברות ההיי-טק הישראליות.

רוברט אילטוב: יש ויכוח מתמיד אם השיטה הישראלית של אקזיט היא טובה, ואם קרנות הון סיכון הן בסדר ואם התעשייה פועלת כראוי.

רוברט אילטוב: סביר להניח שתמיד חסר כסף, והבורסה היא המקום הנכון לגייס את הכספים כדי שהחברות הקטנות, חברות ההזנק, יהפכו לחברות גדולות, חברות בינוניות, ויעסיקו הרבה מאוד אנשים.

רוברט אילטוב: כמובן, אני מעריך – לא ניכנס פה לתוכן החוק, אנחנו נתווכח על כל דבר בוועדות, אבל אין ספק שמטרת החוק ורעיון החוק הם ראויים.

רוברט אילטוב: אני כמובן מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

רוברט אילטוב: תודה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: נסתיימה רשימת הדוברים.

נחמן שי: נעבור להצבעה על הצעת חוק לקידום השקעות וחברות הפועלות בתחומי הטכנולוגיה העילית (היי-טק) (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2014.

נחמן שי: בבקשה, הצבעה – בעד, נגד, נמנעים.

נחמן שי: הצבעה מס' 21 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 35 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לקידום השקעות וחברות הפועלות בתחומי הטכנולוגיה העילית (היי-טק) (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2014, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

נחמן שי: ההצבעה הסתיימה.

נחמן שי: בעד – 35, נגד – אין מתנגדים, אין נמנעים.

נחמן שי: הצעת חוק לקידום השקעות וחברות הפועלות בתחומי הטכנולוגיה העילית (היי-טק) (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2014, עוברת לוועדת הכנסת, לבקשת סגן שר האוצר.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אתה יכול בבקשה להוסיף אותי לפרוטוקול בעד?

נחמן שי: בהחלט, חברת הכנסת מרב מיכאלי מצטרפת לתומכים, אם אני מבין נכון.

נחמן שי: עכשיו הודעות ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יריב לוין – בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, להלן כמה הודעות מטעם ועדת הכנסת.

): אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט לעניין תקנות והוראות מכוח חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 18 והוראת שעה), התשע"ב–2012: מטעם ועדת החוץ והביטחון, במקומו של חבר הכנסת צחי הנגבי שהתמנה לסגן שר, יכהן חבר הכנסת זאב אלקין.

): הודעה שנייה: ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום כי ועדת הפנים והגנת הסביבה תדון בהצעות החוק הבאות:

): הצעת חוק לצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד-פעמיות, התשע"ה–2014, מ/894, לשם הכנתה לקריאה השנייה והשלישית; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – ייצוג הולם לנשים במועצות דתיות), התשע"ד–2014, של חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת, פ/2406/19, לשם הכנתה לקריאה הראשונה.

): הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי תדון בהצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון – תקופת שהות במקלט לנשים מוכות), התשע"ד–2013, הצעת חבר הכנסת דוד צור וקבוצת חברי כנסת, פ/2020/19, לשם הכנתה לקריאה הראשונה.

): הודעה שלישית: ביום רביעי, ה' בחשוון התשע"ב, 29 באוקטובר 2014, נמסרה הודעה שלפיה חבר הכנסת זאב אלקין יכהן בוועדת הכספים כממלא-מקום קבוע במקום הפנוי לסיעת הליכוד.

): אנחנו מבקשים לתקן את ההודעה הזאת ולבטל אותה מן הפרוטוקול.

): הודעה נוספת: הריני מודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות מטעם סיעת ישראל ביתנו: בוועדת הכנסת, במקום חבר הכנסת דוד רותם יכהן חבר הכנסת אלכס מילר; בוועדת הכספים, במקום חבר הכנסת רוברט אילטוב יכהן חבר הכנסת אלכס מילר.

): תודה.

נחמן שי: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יריב לוין.

נחמן שי: [מס' מ/877; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ד, עמ' 11766; נספחות.

נחמן שי: ]

נחמן שי: אנחנו עוברים לסעיף הבא: פיצול חלק מהצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 45), התשע"ד–2014, מ/877.

נחמן שי: יציג חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

נחמן שי: הוא מגיש בשם יושב-ראש הוועדה.

אלעזר שטרן: בדיוק, בשם יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

אלעזר שטרן: פיצול חלק מהצעות חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 45), התשע"ד–2014, מ/877.

אלעזר שטרן: הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 45), התשע"ד–2014, להלן: הצעת החוק, נדונה בכנסת בקריאה ראשונה ביום ט' בתמוז התשע"ד, 7 ביולי 2014, והועברה לוועדת הכספים.

אלעזר שטרן: הצעת החוק כוללת כמה תיקוני חקיקה בנושאים שונים שלא מתקיימת ביניהם זיקה, ולפיכך החליטה ועדת הכספים להציע לכנסת לפצל את הצעת החוק לשבע הצעות חוק נפרדות, לפי הנושאים המפורטים בהצעת ההחלטה, ולדון בכל אחת מהן בנפרד.

אלעזר שטרן: לגבי הנושא הראשון שעניינו קביעת מס בשיעור אפס על מתן שירותי בנייה במסגרת תמ"א 38 – בימים אלה דנה ועדת הכספים בהצעת חוק מס ערך מוסף (הטבה במס בעסקה לרכישת מגורים מוטבת), התשע"ד–2014, להלן: הצעת חוק מע"מ אפס, שעניינה קביעת הטבה של מס בשיעור אפס בעסקה למכירת דירת מגורים בתנאים הקבועים בהצעה.

אלעזר שטרן: כיוון שמדובר בהטבות מאותו התחום, פיצול הנושא הראשון כמוצע יאפשר לוועדת הכספים להכינו בהקדם לקריאה שנייה ולקריאה השלישית, יחד עם הכנת הצעת חוק מע"מ אפס.

אלעזר שטרן: לגבי יתר הנושאים המפורטים בסעיפים 2–7, הכוללים תיקונים שונים בנושאים שונים לחוק מס ערך מוסף, התשל"ו–1975, מוצאת הוועדה כי נדרשת לה שהות נוספת להתעמקות בהסדרים המוצעים לצורך גיבושם של ההסדרים הראויים ביותר באותם נושאים.

אלעזר שטרן: להלן שבעת הנושאים: 1.

אלעזר שטרן: מס בשיעור אפס על מתן שירותי בנייה במסגרת תמ"א 38 – סעיפים 4, 5 ו-12; 2.

אלעזר שטרן: מועד החיוב במס לעוסקים וליצרנים קטנים – סעיפים 1, 2, 11(א) ו-13(א); 3.

אלעזר שטרן: מס בשיעור אפס על שירותי פיקוח, תיאום ובקרה בקשר לביצוע ניסויים רפואיים – סעיף 3; 4.

אלעזר שטרן: הוראות לעניין מס ששולם ביתר – סעיפים 6 ו-9; 5.

אלעזר שטרן: קביעת הפרשי הצמדה על פיגור בתשלום שהמועד לתשלומו חל ביום פרסום המדד – סעיף 7; 6.

אלעזר שטרן: זקיפת תשלומים, סעיפים 8, 11(ב) ו-13(ב); 7.

אלעזר שטרן: הגשת דוח מפורט כדוח תקופתי – סעיפים 10 ו-11(ג).

אלעזר שטרן: אבקש מהכנסת לאשר את החלטת הוועדה.

אלעזר שטרן: תודה.

מיקי לוי: – – – זה לא מטעמים – זה לא לעניין – – – זה לא לכבודכם.

נחמן שי: תודה, סגן שר האוצר מיקי לוי.

נחמן שי: אנחנו עוברים להצבעה.

מיקי לוי: אתם פוגעים במאבק בהון השחור.

מיקי לוי: צר לי שאתה חוטף את זה ממני.

מיקי לוי: זה מטעמים מפלגתיים זרים.

מיקי לוי: יש רגעים – – –

נחמן שי: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הודעתו של חבר הכנסת שטרן בשם יושב-ראש ועדת הכספים: פיצול הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 45), התשע"ד–2014, מ/877.

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: הצבעה מס' 22 בעד ההצעה – 38 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכספים בדבר פיצול הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 45), התשע"ד–2014, נתקבלה.

תמר זנדברג: משהו נשרף פה.

קריאה: משהו נשרף.

נחמן שי: אני שמח שיש התרגשות.

נחמן שי: זה יפה.

נחמן שי: 22:30, חמים ונעים בכנסת.

איתן כבל: הקואליציה נשרפת.

קריאות: – – –

נחמן שי: 38 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נחמן שי: החלטת ועדת הכספים התקבלה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: הודעת הממשלה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר לשרת המשפטים את סמכויותיו של השר יאיר לפיד, בתוקף תפקידו כשר האוצר, לפי סעיפים 23, 32, 33, 55, 57 ו-60 לחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל), התשס"ה–2005, ככל שהן נוגעות למתן הוראות בענייני קופות גמל בניהול אישי, וזאת עד ליום 28 בפברואר 2015.

נחמן שי: מוסר את ההודעה סגן שר האוצר מיקי לוי, הנה הוא כבר הגיע.

נחמן שי: אחריו – יצחק כהן.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, יש אנשים שהם לא תתרנים, אבל יש פה ריח של שרפה.

נחמן שי: אין אש בלי עשן.

איתן כבל: אמיתי.

נחמן שי: אנחנו טוענים מזמן שיש שרפה גדולה פה.

איתן כבל: מישהו שורף פה עיתון.

נחמן שי: הפירומנים הגיעו לכנסת.

קריאה: איתן, על אש קטנה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת כבל, אתה האשמת אותי שאני פירומן, לא?

משה זלמן פייגלין: אולי זה העניין.

איתן כבל: לך תדע.

איתן כבל: תסתכל בכיסים.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת, כי הממשלה החליטה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר לשרת המשפטים את סמכויותיו של שר האוצר יאיר לפיד, בתוקף תפקידו כשר האוצר, לפי סעיפים 23, 32, 33, 55, 57 ו-60 לחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל), התשס"ה–2005, ככל שהן נוגעות למתן הוראות בענייני קופות גמל בניהול אישי, וזאת עד ליום 28 בפברואר 2015.

מיקי לוי: בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-היסוד, אני מבקש בשם הממשלה את אישורה של הכנסת.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיכל בירן: אבל תסביר למה, אבל.

מיכל בירן: למה הדבר הזה קורה?

מיקי לוי: מכיוון שהשר לפיד נמצא בניגוד עניינים, ואינו יכול לטפל בנושא קופות הגמל עד פברואר 2015.

מיקי לוי: הנושא הזה תקוע זה שנה, וחשבנו שלא יהיה נכון בגלל פרט טכני כזה או אחר להמשיך ולתקוע את הנושא הזה, שהוא כל כך חשוב.

משה זלמן פייגלין: תודה, אדוני סגן השר.

משה זלמן פייגלין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת יצחק כהן – נמצא?

משה זלמן פייגלין: לא נמצא.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, על פניו, ההסבר של סגן שר האוצר מיקי לוי נשמע הגיוני.

מיכל בירן: אם יש פה ניגוד עניינים שתוקע – יכול להיות – יוזמות חיוביות שרוצים לקדם, נשמע מאוד הגיוני לפתור אותו.

מיכל בירן: אבל כן יש לי פה שאלה שאני רוצה לשאול בקול רם:

מיכל בירן: אם יש ניגוד עניינים, מהו?

מיכל בירן: מה טיבו?

מיכל בירן: למה לא דווח על זה קודם?

מיכל בירן: זה תקוע כבר שנה?

מיכל בירן: למה עד פברואר?

מיכל בירן: אני חושבת שהדבר הזה, שוב, מכיוון שבאמת אמרת מעט מאוד פרטים, לא נותר לי אלא רק לשאול שאלה: העברת הסמכויות הזאת מהשר לפיד לשרה לבני היא מאוד מאוד תמוהה, ואני מקווה שלפחות בתקשורת ובציבור יבינו לעומקו את העניין הזה, כי על פניו הוא ממש ממש תמוה.

מיכל בירן: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חברת הכנסת בירן.

משה זלמן פייגלין: ובכן, נעבור להצבעה על הודעת הממשלה.

משה זלמן פייגלין: הצבעה, רבותי.

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 23 בעד הודעת הממשלה – 32 נגד – אין נמנעים – 2 הודעת הממשלה על העברת סמכויות משר האוצר לשרת המשפטים נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: ובכן, בעד – 32, אין מתנגדים, שני נמנעים.

משה זלמן פייגלין: הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-היסוד התקבלה.

משה זלמן פייגלין: [מס' כ/548; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' כ"ט, עמ' 11003; נספחות.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים עכשיו להצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 20).

משה זלמן פייגלין: נתקבלו בקשות רבות להסתייגויות רבות.

משה זלמן פייגלין: על-פי הסיכום, סדר הדיון יהיה כדלהלן: יפעת קריב תציג את החוק.

משה זלמן פייגלין: ראשון הדוברים יהיה חבר הכנסת אורי מקלב, ויעמדו לרשותו 30 דקות.

משה זלמן פייגלין: אחריו ידבר נסים זאב שבע דקות, דוד אזולאי – שבע דקות, וחבר הכנסת מיכאלי – שש דקות.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת יפעת קריב, בבקשה.

יפעת קריב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבדת להביא בפניכם את הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 20), התשע"ה–2014, לקריאה השנייה והשלישית.

יפעת קריב: הצעת חוק פרטית זו היא של חברת הכנסת שולי מועלם.

יפעת קריב: זו הצעה חשובה, ערכית, והיא מקדמת בצעד נוסף את הקשר בין הציבור הישראלי והדת היהודית.

יפעת קריב: הצעת החוק המונחת בפניכם באה לקבוע סייגים לקבלת תמורה בעד עריכת נישואים על-ידי רבנים עובדי ציבור אשר מקבלים משכורת מהמדינה.

יפעת קריב: לכאורה, הנושא של קבלת תמורה על-ידי עובדי ציבור הוא ברור מאליו: אדם שהוא עובד ציבור אינו יכול לקבל תמורה עבור הפעולות שהוא עושה במסגרת תפקידו.

יפעת קריב: עם זאת, לצערי, הנהלים שקבועים בנושא זה אינם נאכפים, וזוגות שנישאים נדרשים לתת ולשלם לעתים קרובות תשלום נוסף עבור עריכת הנישואים.

יפעת קריב: על כן נדרשנו להסדיר את הנושא בחקיקה ראשית.

יפעת קריב: מוצע כי רבנים עובדי רשות מקומית ומועצות דתיות, שאינם רבני עיר, לא יוכלו לקבל תמורה עבור עריכת טקסי נישואים אלא אם הדבר הותר בתקנות ולפי התנאים הקבועים בתקנות.

יפעת קריב: רב עיר לא יוכל לקבל תמורה בעד עריכת נישואים כלל.

יפעת קריב: על מנת להסדיר את הנושא בצורה מלאה, ומכיוון שהיום לא קיימת הגדרת תפקיד לרבנים עובדי ציבור, ולכן רבנים רבים אינם רואים עצמם מחויבים לערוך טקסי נישואים אם הם אינם מקבלים תמורה, מוצע להסמיך את השר לשירותי דת לקבוע הוראות שבמסגרתן ייקבעו מספר טקסי הנישואים שרב שהוא עובד ציבור יהיה מחויב לערוך.

יפעת קריב: כמו כן, השר יהיה מוסמך לקבוע את התחום שבו הרב יהיה מחויב לערוך חופות אלה.

יפעת קריב: מוצע כי הרב לא יוכל לקבל תמורה עבור עריכת טקסי נישואים שנקבעו במסגרת מכסה כאמור.

יפעת קריב: תקנות אלה ייקבעו באישור הוועדה.

יפעת קריב: כל עוד לא ייקבעו תקנות אלה, לא יחול החוק.

יפעת קריב: עם זאת, על מנת להבטיח את השינוי במצב הקיים, שבו זוגות נדרשים לשלם עבור עריכת חופות, מוצע כי תיקבע חובה על השר להביא את התקנות לאישור הוועדה בתוך ארבעה חודשים מיום פרסום החוק.

יפעת קריב: מוצע עוד כי רב אשר משלים את המכסה שנקבעה לו לפי התקנות, יוכל לקבל תמורה עבור עריכת הנישואין שיערוך מעבר למכסה, אבל זאת רק אם קיבל היתר לעבודה פרטית; זאת בדומה לכל עובד ציבור.

יפעת קריב: בנוסף, גובה התמורה עבור עריכת הנישואין מעבר למכסה לא יעלה על גובה התשלום המרבי שהשר לשירותי דת יקבע בתקנות.

יפעת קריב: עבירה על הוראות החוק תהווה עבירת משמעת.

יפעת קריב: כמו כן, על מנת להבטיח כי בני-הזוג הנישאים יהיו מודעים לזכותם לקבלת שירות עריכת טקס הנישואים ללא תמורה, מוצע כי המידע על זכותם של בני-הזוג יפורסם במקום בולט במקום שבו נפתח תיק הנישואין.

יפעת קריב: לסיום, חשוב להדגיש כי כמו בכל חוק, הסוד הוא בפרטים הקטנים וביישום, במיוחד בחוק זה אשר החלתו תלויה בהתקנת תקנות ואשר ההסדרים שייקבעו בתקנות אלו יהוו חלק משלים ובלתי נפרד מההסדר המונח בפניכם.

יפעת קריב: על כן, כולי תקווה שתקנות אלו יונחו במהרה על שולחן ועדת הפנים, וכך נוכל לשנות את המצב הקיים, לתת מענה לזוגות הנישאים אשר גם כך נאנקים תחת ההוצאות הכבדות, ולהביא לקירוב לבבות.

יפעת קריב: הצעת החוק מוגשת בצירוף הסתייגויות.

יפעת קריב: חברי, אבקש מכם לצמצם את ההסתייגויות, ואבקש כי הכנסת תדחה את ההסתייגויות ותתמוך בהצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

יפעת קריב: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, גברתי.

משה זלמן פייגלין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: לרשותך 30 דקות, אבל אני בטוח שתסתדר גם עם פחות.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אנחנו מוותרים.

אורי מקלב: זה באמת קצת מתסכל.

אורי מקלב: אנחנו באנו עם ויתור מאוד גדול – לרשותנו עמדו שעות רבות של הסתייגויות.

אורי מקלב: רק אני עצמי ויתרתי פה על זכות לדיבור בהרבה הרבה חוקים שעלו לקריאה ראשונה, ואמרתי: אני לא אעלה ולא אכביד על הציבור, אני ארכז את הכול בדיבור אחד.

אורי מקלב: בסופו של דבר, גם הצטמצמנו בהסכמה לכבוד יושב-ראש הקואליציה, להקל עליו בדחיית עבודתו לחצי שעה, עד חצי שעה, וכל זה גם נעשה – במידה שיקדימו את החוק.

אורי מקלב: אבל בסוף החוק גם מגיע כמעט בסוף הדיון – –

אברהם מיכאלי: – – –

אורי מקלב: – – וגם בצמצום על צמצום, צמצום בתוך הצמצום, ובסוף גם נציגת החוק עוד מבקשת מאתנו לא לקבל את ההסתייגויות – בסדר, אבל לצמצם בהסתייגויות?

אורי מקלב: לכן אנחנו ודאי נשתדל לעשות את הדברים, אבל אי-אפשר בלי להסביר מעט מדוע אנחנו הסתייגנו מהחוק, מה היה – לשקף את מה שהיה בוועדת הפנים במשך ישיבות רבות, איך אנחנו חיפשנו רבנים לוקחי כספים, רבנים עובדי ציבור שגובים כספים על עריכת חופות, ומצאנו כאלה – תכף נגיע אליהם – שכלפיהם החוק לא חל, והם דווקא אלה שתמכו בחוק.

אורי מקלב: אבל לא נקדים את המאוחר, ונבוא ונגיד שהחוק בסופו הוא לא חוק כמו שהגיע בתחילתו.

אורי מקלב: תחילתו של חוק – וסופו הוא חוק אחר, מהסיבה העיקרית שדיברנו עליה ושעכשיו הציגה אותה חברת הכנסת קריב, שאמרה שהחוק הזה לא יחול עד שלא יתוקנו תקנות על-ידי השר; לפני זה לא – ואנחנו גם הגבלנו בזמן.

אורי מקלב: אבל מה היה קורה לולא ההגבלה הזאת?

אורי מקלב: אולי כפי שרק בן סורר ומורה נידון על שם סופו, אדם מבוגר, לא ילד ולא בן, נידון גם על שם סופו וגם על שם תחילתו?

אורי מקלב: ומה היה בתחילתו של חוק?

אורי מקלב: מעבר לנושא המרכזי – ואני אומר את זה כאן בפה מלא ובאמונה שלמה, ואמרנו את זה גם בוועדות: אנחנו לא בעד גביית כספים עבור עריכת חופות.

אורי מקלב: לא עליהם אנחנו באים להגן.

אורי מקלב: זה לא נהוג בקהילה שלנו; בקהילה גדולה לא לוקחים כספים על עריכת חופות וסידור קידושין.

אורי מקלב: אנחנו גם לא באים להגן על לקיחת כספים על חופות וקידושין.

אורי מקלב: אבל אנחנו כן אומרים שהחוק הזה הוא לא תמים כפי שהוא נראה על פניו, בהצגת החוק הזה.

אורי מקלב: וכי הייתה בעיה לתקן תקנות בלי החוק?

אורי מקלב: באמת אותם מחוקקי החוק, שבאים מאותה מפלגה, שהיום מחזיקים במשרד – גם השר וגם סגן השר מהבית היהודי – יכולים לחוקק תקנות ויכולים להביא תקנות ויכולים להסדיר את הנושא.

אורי מקלב: מי שמשלם אגרת נישואין, זוג שבא להירשם לנישואין, משלם אגרת נישואין, מגיע לו כל מה שכרוך ברישום הנישואין, ואם באגרה כלולה גם עריכת נישואין, אז מגיע לו גם עריכת נישואין.

אורי מקלב: אבל מה לעשות שבוועדה גם צפו הרבה בעיות, בעיות לא קטנות.

אורי מקלב: האם הרב של אילת צריך לנסוע עד תל-אביב מפני שכל מי שנרשמו אצלו לנישואין אולי מוצאים לנכון, אולי בצדק, להינשא בתל-אביב?

אורי מקלב: הוא צריך לנסוע לתל-אביב, לערוך את החופות של כל מי שגר באילת?

אורי מקלב: או הרב של באר-שבע צריך לנסוע לתל-אביב כדי לערוך את כל החופות?

אורי מקלב: וכי מישהו הגדיר את זה בתפקיד של הרב?

אורי מקלב: וכי כל הרבנים מקבלים משכורת שהם יכולים לחיות ממנה?

אורי מקלב: כמה רבנים חיים על חצי משרה ועל שליש משרה?

אורי מקלב: אמר יושב-ראש המועצה הדתית הכי גדולה בארץ, שנמצא שם כבר שנים רבות, ורבים נרשמים אצלו לנישואין: אני לא אוכל לעמוד, עם הרבנים שיש לי, בכוח-האדם שיש לי, ביכולות, בזמן שיש להם, לערוך חופות לכל מי שנרשם אצלי; או שייווצר תור ארוך, של חודשים רבים, עד שאני אוכל להשיא את כולם.

אורי מקלב: כל הדברים האלה ידועים, גם לא חולקים לגביהם.

אורי מקלב: בסופו של דבר התברר שאף אחד לא חלק על כך, גם מקרב אלה שמציעים את החוק, וגם לא במשרד לשירותי דת.

אורי מקלב: אז מה צריך לעשות?

אורי מקלב: הסדרה.

אורי מקלב: רב שרוצה כמה – מטילים על רב, הוא הרי צריך לנסוע בלילות.

אורי מקלב: רבנים עובדים ביום או שהם עובדים גם בלילה?

אורי מקלב: אין הגבלה למקומות מסוימים?

אורי מקלב: אין הגבלה של הנסיעה?

אורי מקלב: משלמים את הוצאות הנסיעה?

אורי מקלב: לא משלמים את הוצאות הנסיעה?

אורי מקלב: הכול כלול במשכורת?

אורי מקלב: מקובל דבר כזה?

אורי מקלב: יש דבר כזה בכלל?

אורי מקלב: צריכים להגיע להסדר, לעשות הסדרה.

אורי מקלב: אז צריכים להביא את ההסדרה.

אורי מקלב: אבל מה התברר?

אורי מקלב: – שיש כאלה שבאמת לא חייבים לפי חוק, שאין עליהם איסור לקחת כסף.

אורי מקלב: אנחנו גם יודעים שלא כל הזוגות באים לרבנות ומבקשים מישהו, רב, שיערוך להם נישואין, קידושין.

אורי מקלב: יש היום הרבה – אני מבין שהיום יכול להיות שזו המודה, שזו היום ההתנהלות, שיש רבנים ידועים – אף אחד מהם לא נראה לי, כמעט, ככה נראה לי, אני גם מקווה שלא, ממצביעי יהדות התורה, שהוא גם רב עורך נישואין, מה שנקרא היום "סלב", שהוא אחד שלוקחים אותו.

אורי מקלב: מי שמבקש סלב, שישלם כמו שמשלמים למישהו שהוא כזה.

אורי מקלב: הוא רוצה את הרב הזה, הוא רוצה את מסדר הקידושין – שישלם לו.

אורי מקלב: מה זה קשור לרבנים, למישהו שבאמת צריך ומחויב ורוצה לעמוד במחויבות ובחיוב שיש לו לערוך חופות?

אורי מקלב: מה קורה במצב שיש מועצה דתית גדולה, או קטנה, שלא תוכל לתת את השירות הזה?

אורי מקלב: יש אפשרות אחת: הזוגות שנמצאים שם ילכו ויירשמו לנישואין בארגונים אחרים.

אורי מקלב: יש היום ארגונים שלא מחויבים לשום דבר.

אורי מקלב: ארגון "צהר", למשל, שמפרסם את עצמו כארגון שעורך חופות וקידושין כאילו בלי כסף – איזה בלי כסף?

אורי מקלב: מתברר שהם לוקחים יותר כסף ממה שכל מועצה דתית או מכל מה שרבנות מקומית לוקחת.

אורי מקלב: לוקחים יותר.

אורי מקלב: אני לא מדבר על החוקיות, והיועץ המשפטי של ועדת הפנים אמר שהוא לא רואה איפה החוקיות של הדבר, איך אפשר לגבות כסף – ארגון שהוא בכלל לא ארגון עירוני, הוא לא ארגון ממשלתי, הוא לא יחידת סמך ממשלתית, והוא גובה כספים – מעביר את זה או לא מעביר את זה לעיר אחרת, לא ניכנס לכל ההרחבה של העניין.

אורי מקלב: מה התברר לקראת סוף הדיונים, או לקראת הקריאה הראשונה או הקריאה השנייה והשלישית?

אורי מקלב: מה התברר?

אורי מקלב: קם נציג הארגון – הארגון אומר, אנחנו תומכים בחוק.

אורי מקלב: מי תומך בחוק?

אורי מקלב: מי שלא מחויב לחוק, הוא תומך בחוק.

אורי מקלב: מה יעשו כל אלה שלא יכולים להירשם לנישואין בכל המועצות הדתיות שלא יוכלו לערוך חופות אם הם לא מקבלים הוצאות?

אורי מקלב: אותו רב שמסדר נישואין בארגון "צהר" גם מקבל הוצאות נסיעה.

אורי מקלב: שום דבר, ילך למקומות אחרים.

אורי מקלב: אז יש מישהו שמעוניין בעניין הזה, מעוניין שיאסרו בחוק, עם העמדה לדין משמעתי וכל הנלווה לכך, ולעשות דימוי כזה שיש רבנים שרק בכסף אפשר לקנות אותם, רק בכסף מסדרים קידושין; לוקחים דברים שאולי היו פעם בפולקלור, אולי דברים שהיו בבדיחות שיש על סידור קידושין, וכמו בבדיחות היהודיות גם הכניסו העניין הזה, שהרב שואל: כמה צריך לשלם?

אורי מקלב: האבא שואל: כמה צריך?

אורי מקלב: כל מיני סיפורים כאלה.

אורי מקלב: זה ידוע, אחת הבדיחות, כדי להקל את האווירה, שאומרים ששאלו את הרב – הרב סידר קידושין וכולם היו מרוצים, ובסוף האבא של הכלה שואל את הרב: כמה מגיע לך?

אורי מקלב: אז הוא אומר – מה הוא עונה לו על השאלה כמה מגיע לך?

אורי מקלב: הוא לא היה רב של המועצה הדתית, הוא אמר: כמה שהבת שלך שווה.

אורי מקלב: אז האבא של הכלה הוציא 10 שקלים ונתן אותם לרב.

אורי מקלב: ואז הרב החזיר לו 9 שקלים עודף מ-10 השקלים שהוא נתן לו; אם הוא טוען שזה מה שהבת שלו שווה.

אורי מקלב: אז זה סוג הפולקלור.

אורי מקלב: למה אני מביא את הבדיחה הזאת?

אורי מקלב: לא בשביל להקל את האווירה אלא כדי להגיד שמסביב לדברים האלה יצרו כל מיני בדיחות והומור כזה ואחר.

אורי מקלב: אני לא רוצה להגיד – גם כאלה שתמכו.

אורי מקלב: אנחנו ראינו מי ישב בוועדה ומי תמך.

אורי מקלב: ואני לא הייתי מוכן היום להגיב לאיזה רשת של חדשות שבאה לבקש ממני תגובה – מה אתה אומר על כך שמצאנו שאחת מחברי הכנסת שקשורים לחוק הזה וקשורים לחוקים מסביב עובדת בארגון "צהר"?

אורי מקלב: לא הגבתי.

אורי מקלב: אמרתי: אני לא יודע.

אורי מקלב: וגם אם אני יודע, לא על כל דבר צריך להגיב; שאחרים יגיבו.

אורי מקלב: מתבררים לאט-לאט כל מיני דברים, אינטרסים.

אורי מקלב: ואיך שהאינטרסים בלטו פה, שיש מי שמעוניין בסופו של דבר להקשות ולא לאפשר באופן אמיתי – לא גביית כסף בשביל הרב, בשביל התפקיד שלו.

אורי מקלב: אלא יש דברים שאי-אפשר, שאין מחויבות – אי-אפשר לעמוד בכך.

אורי מקלב: לנסוע לכל רחבי הארץ?

אורי מקלב: אתה הרי צריך – אתה מסדר קידושין, אתה לא מחייב אותו שבמקום שבו הוא נרשם לנישואין הוא גם צריך להתחתן.

אורי מקלב: הוא יכול להירשם לנישואין בירושלים ולהתחתן בבאר-שבע.

אורי מקלב: ואתה מחויב לחתן אותו שם, לערוך את החופה שם.

אורי מקלב: אין לזה הסכמים ואין לזה שום הסדרים.

אורי מקלב: מה היה בסוף ומה עשו בסוף?

אורי מקלב: לאחר שהתברר לנו על מי זה חל, יושבת-ראש הוועדה הפסיקה את הדיונים והמשיכה אותם רק אחרי ההסדרה, כדי שאנחנו לא ניצור מצב שאנחנו נחוקק חוק, יחול עליהם האיסור – מי יחייב עכשיו את השר או את סגן השר לתקן תקנות?

אורי מקלב: אף אחד לא יתקן תקנות.

אורי מקלב: למה?

אורי מקלב: מה בוער?

אורי מקלב: יש חוק שאוסר, יש אלטרנטיבות.

אורי מקלב: לא חייבים.

אורי מקלב: את המצב הזה אנחנו מנענו לאחר דיונים רבים, לאחר שהצפנו את הדברים, לאחר שגם כאלה שהיו אובייקטיביים בנושא הזה, לא דתיים דווקא, הבינו את האבסורדים שבאו והתבררו בתוך הוועדה על-ידי אלה שאמונים על כך ואלה שזה תפקידם.

אורי מקלב: לאחר הפשרה ולאחר ההבנה הזאת באו ואמרו: החוק הזה, בלי תקנות, אסור לו להיות מחוקק.

אורי מקלב: קודם כול תתקנו תקנות.

אורי מקלב: אחרי שתתקנו תקנות אתם יכולים לחוקק את החוק.

אורי מקלב: ואני אומר מראש: אין אחד מאתנו שרוצה, שזה העניין שלו שרבנים יגבו כסף.

אורי מקלב: תיתן את התשובה, תיתן את האפשרות; תעשה את זה בהסדרה ולא בהסדרה.

אורי מקלב: לא רק זה, אנחנו מברכים על דבר כזה.

אורי מקלב: מי כמונו רוצים שהדבר הזה לא יעלה כסף, שהשירותים האלה יינתנו בחינם.

אורי מקלב: תיתן את האפשרויות האלה, תעמיד את הכלים לכך.

אורי מקלב: לבוא לחוקק חוק שאסור, בלי לתת את הכלים?

אורי מקלב: בלי לתקן תקנות?

אורי מקלב: בלי לתת את האפשרות?

אורי מקלב: ואחרי זה אומרים: העיקר שתיקנו חוק.

אורי מקלב: כל המהלך של החוק הזה וכל מה שאנחנו ראינו בוועדה, שמתברר שזה נכון גם לגבי עוד דברים, זה פגיעה בדימוים, במעמדם, בכבודם של רבנים, של כל מי שנושא בקודש.

אורי מקלב: למה?

אורי מקלב: מה הדחף?

אורי מקלב: אני שואל, מה הדחף לעשות את זה?

אורי מקלב: ועל-ידי מי?

אורי מקלב: על-ידי אנשים שהיום – במשרד לא נמצאים אנשים שלכאורה צריך להיות להם עניין בדבר הזה.

אורי מקלב: הם צריכים לכבד את הרבנים.

אורי מקלב: הם גם מכריזים שהם מכבדים את הרבנים ושומרים על מעמדם.

אורי מקלב: וכי מישהו יחשוב, אדם אחד יחשוב שכל הדימוי הזה וכל החוקים האלה לא יפגעו?

אורי מקלב: כי אם באמת היו רוצים רק להסדיר את העניין, בשביל מה צריך את זה בחוק?

אורי מקלב: יבוא השר, יבוא סגן השר, יתקן, יתקנן את התקנות האלה ויביא את זה ויסדר את זה בהסדרה.

אורי מקלב: אי-אפשר לטעון: אנחנו מחוקקים ומחוקקים ומחוקקים, מפני שמי שמחזיק היום את המשרד לשירותי דת זה אחד לא ממפלגה – אין לי השפעה.

אורי מקלב: הכול נמצא בידיים: גם מחוקקי החוקים, החוק, גם סגן השר, גם השר.

אורי מקלב: כל מי שמסביב יכול לתת לכם את כל הגיבוי, ובאמת תביאו דבר מושלם ושלם.

אורי מקלב: אנחנו מלינים על כך שבדבר אחר דבר יש דחף לא מובן; יש תוצאה, שהיא חד-משמעית, שיותר ויותר פוגעים במעמד של בתי-הדין, של הרבנים.

אורי מקלב: זה לא רק בדבר אחד.

אורי מקלב: בגופים הבוחרים לרבנים – לא אנחנו שינינו את כל הדברים האלה; בהקמת ועדת הדחה לרבנים – דבר שאין באף מקום של בעלי תפקידים כאלה.

אורי מקלב: במדינה – יש, מקום אחד ששם יש.

אורי מקלב: ומי מקים את זה?

אורי מקלב: במשמרת שלכם עושים את זה.

אורי מקלב: וכאן אני פונה לבית היהודי: למה במשמרת שלכם הכול מרוכז?

אורי מקלב: אתם לא מסתכלים?

אורי מקלב: אתם לא רואים?

אורי מקלב: גם אם אתם חושבים שכנים דבריכם, אתם לא רואים איך הציבור מקבל את זה?

אורי מקלב: איך כאן בכנסת מקבלים את זה?

אורי מקלב: היית יושב בוועדה והיית רואה איך חברי כנסת אחרים ואיך הציבור רואה את זה.

אורי מקלב: כן, יש רבנים שגובים כסף.

אורי מקלב: שרלטנים.

אורי מקלב: יש תופעה כזאת, ואנחנו נמגר אותה.

מיקי לוי: כבר 66 שנה לא מיגרו ולא עשו כלום.

אורי מקלב: מאה אחוז.

אורי מקלב: לא היה בסדר.

אורי מקלב: תעשו את זה עכשיו, אבל בתקנות, למה בחוקים כאלה?

אורי מקלב: למה בחוקים?

אורי מקלב: הרי בסופו של דבר בלי תקנות אי-אפשר לחוקק את החוק הזה.

אורי מקלב: אי-אפשר לאסור קבלת תמורה על עריכת חופה וקידושין מבלי שאתה מגיע להסדר.

אורי מקלב: על מי תטיל את זה?

אורי מקלב: תגדיר את זה בהגדרת התפקיד, מישהו שזה התפקיד שלו.

אורי מקלב: תגדיר כמה שעות הוא צריך לעשות, כמה הוא צריך לעשות, מי צריך לעשות, בין כמה זה מתחלק.

אורי מקלב: הכול לבד?

אורי מקלב: הרב הוא הרושם?

אורי מקלב: עיר שגודלה כזה, גודלה אחר.

אורי מקלב: לא אני אמרתי.

אורי מקלב: בא כאן יושב-ראש המועצה הדתית ואמר: אני לא אוכל לספק את השירותים האלה.

אורי מקלב: זאת עובדה.

אורי מקלב: אני לא יכול לחייב את עובדי, גם אם הם רבנים; לא יכול לחייב אותם.

אורי מקלב: הם גם לא יעשו את זה.

אורי מקלב: אף אחד לא ייסע למרחקים ולא ייסע כל יום.

אורי מקלב: כן, אתם גורמים לדבר אחד, שאנשים ילכו, לא ילכו למועצה הדתית.

אורי מקלב: ילכו ויחפשו אלטרנטיבות, ובצדק הם יחפשו את זה.

אורי מקלב: אבל את זה אני אומר לא רק בחוק הזה.

אורי מקלב: הדבר שאנחנו מלינים עליו, המחאה שלנו היא על הפגיעה המתמשכת גם ברבנים, גם בבתי-הדין, גם במעמדם, גם ביכולתם.

אורי מקלב: לא צריך יותר מזה, רק להסתכל אחורנית מה קרה עכשיו, מה קרה בחוק הגיור.

אורי מקלב: גם בזה אתם הייתם יכולים – יש מישהו בתוך הקואליציה שהיה יכול לעצור את זה.

אורי מקלב: ואי-אפשר להגיד שלא אמרנו.

אורי מקלב: אמרנו שדבר כזה – אסור להתחיל עם מהלך כזה.

אלעזר שטרן: למה?

אורי מקלב: מפני שהמחוקק שנמצא פה בא ואמר – מה הייתה הסיבה לחוקק את החוק?

אורי מקלב: רק לתת שירות יותר טוב?

אורי מקלב: זאת הייתה הסיבה?

אורי מקלב: רק להרחיב כדי שיהיה אפשר לקבל גרות ויהיה אפשר להתחיל תהליך של גרות?

אורי מקלב: ופחות תורים שיש?

אורי מקלב: פחות לחץ יש?

אורי מקלב: אנחנו נרחיב את זה לכל המקומות בארץ.

אורי מקלב: לא זאת הבעיה.

אורי מקלב: אתה אמרת, אתם אמרתם: אני רוצה לתת פתרון לכאלה שהיום רשות הגיור ובתי-הדין לגיור לא נותנים להם.

אלעזר שטרן: נכון.

אורי מקלב: להם אני רוצה לתת פתרון.

אלעזר שטרן: נכון.

אורי מקלב: נכון.

אורי מקלב: אני יודע שאתה אומר את זה.

אלעזר שטרן: למה לא?

אורי מקלב: אבל לא אומרים את זה אחרים.

אורי מקלב: למה לא נותנים להם את הפתרון?

אלעזר שטרן: אתה שואל אותי?

אורי מקלב: מפני שההלכה לא מאפשרת את זה.

אורי מקלב: מי היום נמצא בתוך ההרכבים של בתי-הדין?

אלעזר שטרן: מפני שהרבנים הראשיים לא בצבא.

אורי מקלב: לא רבנים "שחורים" – –

אלעזר שטרן: מפני שהרבנים הראשיים לא בצבא.

אורי מקלב: – – רבנים בציונות הדתית.

אלעזר שטרן: אז הם לא יודעים את הבעיות.

אלעזר שטרן: הם לא בעבודה, הם לא בצבא.

אורי מקלב: וזה מה שהתברר.

קריאה: על מה אתה מדבר?

קריאה: אני לא מבין – – –

אלעזר שטרן: כן, גם אני לא מבין.

אורי מקלב: על מה אני מגן?

אורי מקלב: אני לא מגן.

אורי מקלב: אני מגן – אני רק מטיח בשל כך שאתם מאפשרים ואפשרתם ואתם רוצים לאפשר.

אורי מקלב: לא משנה אם זה משהו שמגיע בסוף על-ידי החלטת ממשלה או שזה מגיע בחוק.

אורי מקלב: המטרה אותה מטרה והיד אותה יד.

אורי מקלב: מי עמד מאחורי זה?

אורי מקלב: על מי אתה מגן?

אורי מקלב: היית צריך לבוא לוועדה, היית צריך לראות מי עומד מאחורי זה.

אלעזר שטרן: אתם אפשרתם – – –

אורי מקלב: הארגונים הרפורמיים.

אורי מקלב: למי אמרתם תודה?

אורי מקלב: למי אמרת תודה?

אורי מקלב: לארגוני הרפורמים.

אלעזר שטרן: גם, ברור.

אלעזר שטרן: שלא הפריעו.

אלעזר שטרן: שלא הפריעו.

אלעזר שטרן: למה אתה לא אומר את הכול?

אורי מקלב: מי זה הארגונים הרפורמיים?

אורי מקלב: הם מתאימים להשקפת העולם שלך.

אלעזר שטרן: הם לא הפריעו כמוכם.

אלעזר שטרן: אתם הפרעתם.

אלעזר שטרן: אתם הפרעתם, אורי.

אורי מקלב: הם מתאימים להשקפת העולם שלך, זה בסדר.

אורי מקלב: אבל אני שואל, זה גם מתאים להשקפה של הבית היהודי, הרבנים הרפורמים?

אורי מקלב: מעבר למה שהם עושים שהם מקטבים את העם.

אלעזר שטרן: למה אתה לא שואל אם הרב יוסף מתאים להשקפה של הבית היהודי?

אלעזר שטרן: תשאל אם הרב יוסף מתאים.

אורי מקלב: הם מקטבים את העם מבפנים.

אורי מקלב: הם קורעים את העם מבפנים.

אורי מקלב: הם נלחמים עם העם מבפנים.

אורי מקלב: זה מה שהם עושים.

אורי מקלב: תראה מה שהם עושים למדינת ישראל בכל העולם, בארצות-הברית ועוד מקומות.

אורי מקלב: מה שהם עושים בתוך הארץ.

אורי מקלב: זה אותם הארגונים שאתה אומר להם תודה רבה על החוק הזה.

אלעזר שטרן: לא, אל תעשה הכללות.

אורי מקלב: זה אותם ארגונים, אותם ארגונים רפורמיים.

אורי מקלב: הם הארגונים שתומכים בארץ-ישראל, אדוני השר?

אורי מקלב: הם הארגונים?

אורי מקלב: אני אקריא לך, אני אצטט לך מה שאמר מר טוביה טננבאום.

אורי מקלב: מר טוביה טננבאום, יהודי שהתחזה לעיתונאי גרמני, והוא כותב, אני חושב, בעיתון "די-צייט" בגרמניה; עיתון גדול.

אורי מקלב: והוא התיידד והתחבר עם – פעם אחת הוא עשה את זה בגרמניה; הוא נפגש עם נאצים והוא שמע את האמת מהם.

אורי מקלב: הם חשבו שהוא אחד מהם, והתברר שלא נגמרו בגרמניה כאלה שרוצים לחסל את העם היהודי.

אורי מקלב: אבל אני לא אומר את זה בהשוואה.

אורי מקלב: ועוד דבר הוא עשה, הוא גם התחבר עם הרשות הפלסטינית, עם המנהיגים שנמצאים ברשות הפלסטינית וגם גופים אחרים; עם כל המנהיגים שלהם, ישב אתם ימים וחודשים.

אורי מקלב: מעבר לזה, הוא גם נפגש עם ארגוני שמאל.

אורי מקלב: אבל מי שעומד ומי שמממן אותם, מי שעומד מאחוריהם, זה ארגונים רפורמיים.

אורי מקלב: מה הוא אומר על הרביי, רב אריק אשרמן?

אורי מקלב: הוא לא האמין איך לפעמים יהודי יכול להפוך לשונא הכי גדול של מדינת ישראל.

אורי מקלב: מה הוא אומר לו?

אורי מקלב: הוא אומר לו – אחרי שהוא התפלל אצלו בבית-הכנסת הוא הזמין אותו, זה היה בסוכות, הוא הזמין אותו אליו הביתה לאכול סעודה, כמו שרב – – –

אלעזר שטרן: נו, אורי, באמת, אני מכיר את ההוא שהלך לשאה באיראן, הוא גם היה רפורמי?

אורי מקלב: מה זה משנה?

אורי מקלב: הוא מוציא את האמת, מה זה משנה לאן הוא הלך?

אורי מקלב: מה, אני בא להכשיר אותו?

אלעזר שטרן: אלה שהלכו לאחמדינג'אד, הם היו רפורמים?

אלעזר שטרן: אז למה אתה עושה הכללות?

אורי מקלב: אני לא בא להכשיר אותו, מה זה משנה מי הוא?

אלעזר שטרן: למה אתה אומר על הרפורמים?

אלעזר שטרן: במקום שאני אגיד לך – – –

אורי מקלב: הוא אומר מה אמר לו אריק אשרמן.

אלעזר שטרן: זה כמו שאני אגיד לך שהחרדים הלכו להזדהות עם אחמדינג'אד.

אורי מקלב: רביי אריק אשרמן, מה הוא אמר?

אורי מקלב: ואני אגיד לך מה שהוא אמר; הוא אומר שהוא מזמין מתפללים חדשים לביתו.

אורי מקלב: כך מצאתי את עצמי, אומר מר טוביה טננבאום, מתארח בסוכתו בחג הסוכות.

אורי מקלב: לכל אורך הסעודה הוא לא הפסיק להשמיץ את העם היהודי ואת מדינת ישראל שעושה עוול לפלסטינים, ושהיא כובשת ופאשיסטית.

אורי מקלב: כל דבר רע שהיה לו לומר על מדינת ישראל ועל היושבים בה, הוא אמר.

אורי מקלב: אלה הארגונים שגם תומכים בחוק הזה מפני שהם רוצים לקרוע את העם היהודי.

אורי מקלב: הם רוצים לפגוע בשלמות העם היהודי.

אורי מקלב: ואנחנו יודעים שזו תהיה התוצאה.

אורי מקלב: אנחנו לא מפחדים מהתוצאה.

אלעזר שטרן: הם נסעו לטהרן?

אורי מקלב: אנחנו יודעים בדיוק מה תהיה התוצאה של חוקים כאלה, שאנחנו רוצים באמצעותם לפתוח את שערי העם היהודי.

אורי מקלב: מה זה לפתוח את שערי העם היהודי?

אורי מקלב: אלה שערים שפותחים אותם, שהם סגורים, ואנחנו נפתח אותם?

אורי מקלב: את שערי אמריקה הגדולה הרבה יותר קשה לפתוח מאשר את שערי העם היהודי כמו שהיום אתם רוצים לפתוח; רק בשביל לקבל, להיות אזרח אמריקני, הרבה הרבה הרבה יותר קשה לפתוח את השערים.

אורי מקלב: אמריקה כבר פתחה את השערים, כולו רק כדי לגור שמה, ואנחנו את שערי העם היהודי נפתח לרווחה?

אורי מקלב: זאת מטרה?

אורי מקלב: זה יעד של העם היהודי?

אורי מקלב: ומה, אתם באמת תצליחו בעניין הזה?

אורי מקלב: מישהו יצליח בנושא כזה?

אורי מקלב: מישהו יכול להביא לדבר כזה?

אורי מקלב: הרי זה ברור, לא מפני שיש רבים רבים רבים שלא מוכנים – שומרים דת בצורה כזו, בצורה אחרת, בעלי מסורת – לא מוכנים לוותר על הייחוס היהודי.

אורי מקלב: הוא לא מתערב לילדים שלו עם מי ומה ואיך יתחתנו, אבל הוא כן יעמוד, ובצדק, על כך שהוא יתחתן עם מישהו יהודי.

אורי מקלב: הוא לא ייתן לבת שלו להתחתן עם מי שאינו יהודי; כפי שאנחנו רואים את זה.

אורי מקלב: זה לא מיליון החרדים שיצאו לרחובה של עיר לפני שלושת-רבעי השנה, זה רבים רבים, הרבה יותר, שחיים במדינת ישראל, שהם בעלי מסורת, שדבר אחד הם רוצים לשמור – מינימום, שהוא ידע מיהו יהודי.

אורי מקלב: מה אתם רוצים לגרום בכך?

אורי מקלב: זה הקלה למישהו?

אורי מקלב: זה החמרה למישהו.

אורי מקלב: שום הקלה לא תצא מזה.

אורי מקלב: הרי ברור שיהיה – אני לא רוצה להשתמש במונח שנפתח פנקסי נישואין כאלה ואחרים.

אורי מקלב: בלי לפתוח.

אורי מקלב: אבל פשוט מאוד, כשאנחנו נעשה – יהיו שני סוגים של יהודים: מי שעבר גיור כהלכה, או במקום שהוא עד עכשיו היה ידוע כמי שמוסמך, כמי ששומר על ההלכה הצרופה – ביותר החמרה, פחות החמרה, ביותר הקלות – אבל שמר בסופו של דבר, עם כל מה שיש לנו, על מינימום, על רף; וכאלה שמצהירים בפירוש: אנחנו ניתן פתרון לכאלה שההלכה לא יכולה לקבל אותם.

אורי מקלב: הרי זה אבסורד.

אורי מקלב: מה יהיה בסוף?

אורי מקלב: ישאלו איפה הוא עשה את הגיור, אם הוא עשה בבית-דין רבני או במקום אחר.

אורי מקלב: והתשובה תהיה ברורה.

אורי מקלב: אני עמדתי נדהם בשבוע שעבר כשקראתי, באמת, בדמעות, בעיתוני סוף-השבוע, קראתי על הגיורת קארן ימימה, גיורת בת 22 מאקוודור, מדרום-אמריקה, שהגיעה לארץ ועברה תהליך גיור מאוד מעניין, מתוך הכרה עצמית; שום דבר לא היה מסביבה.

אורי מקלב: היא ואמה התעניינו – שנים רבות, עשרות שנים ומאות שנים.

אורי מקלב: הן נוצריות בהשקפתן, ככה היא נולדה, ככה היא ידעה וככה הסבא וככה הסבתא.

אורי מקלב: היום, הם אומרים, אחרי שהן חקרו, כנראה הן גם מאנוסי ספרד.

אורי מקלב: אבל בכל אופן, בדחף פנימי, בהתעניינות, באמונה, ולאחר שבדקו את כל הדברים, רצו להתקבל לעם היהודי, עשו מאמצים, מאמצים באמת עילאיים, והראו נכונות, וקיימו וקיבלו במשך תקופה ארוכה מאוד.

אורי מקלב: היא הייתה בדרכה לשיעור, ונרצחה לאחר שהיא עברה גם את התהליך הסופי של הגיור, שבעה חודשים לאחר שהיא התקבלה לעם היהודי.

אורי מקלב: גיורת אמיתית, במסירות נפש; הראתה נכונות, מתנהגת כמו יהודייה.

אורי מקלב: התהליך לא היה לצרכים אישיים, בכלל לא.

אורי מקלב: היו צריכות לשלם, נשים שחיו בעוני.

אורי מקלב: לא רק זה – הלכה, שטפה חדרי מדרגות ובתים, ניקתה בתים וסעדה אנשים חולים מאוד כדי לקבל משהו, שיהיה לחם לפיה.

אורי מקלב: המעניין הוא, אבל, שהיא הייתה רדופה על-ידי השלטונות פה מפני שהיא הייתה אזרחית בלי שום אזרחות.

אורי מקלב: לא קיבלו אותה.

אורי מקלב: החמירו עליה.

אורי מקלב: היא לא הייתה יכולה להיות יהודייה.

אורי מקלב: היא, לא היה לה מעמד.

אורי מקלב: שום מעמד אין לה.

אורי מקלב: לה לא היה שום מעמד.

אורי מקלב: היא הייתה בחורה בלי מעמד כאן במדינת ישראל.

אורי מקלב: רשות ההגירה לא קיבלה אותה מפני שהיא לא עברה את זה בתוך בתי-הדין, ולא קיבלו, והיא עברה בבית-דין רבני.

אורי מקלב: ללא ספק.

אורי מקלב: מעניין.

אורי מקלב: קארן ימימה, אין לה אזרחות ישראלית.

אורי מקלב: היא לא נרשמה כאן כיהודייה.

אורי מקלב: וכאלה, אתם רוצים לקבל אותם בקלות, הם, אחרים, שבאים לצרכים אישיים, ועוד כאלה שלא נתנו להם ולא קיבלו אותם, ולא יזכו ולא יכולים להיות – הם כן יהיו.

אורי מקלב: לא תהפכו לא יהודים ליהודים.

אורי מקלב: הוא יכול להיות יהודי רשמי.

אורי מקלב: יהודי רשמי הוא יכול להיות, אבל יהודי אמיתי הוא לא יכול להיות רק מפני שאתה רושם אותו כיהודי, גם אם הוא יעבור תהליך כזה או תהליך אחר.

שמעון אוחיון: שם זה היה מקרה מיוחד במינו.

שמעון אוחיון: היא יחידה במינה.

שמעון אוחיון: מה אתה עושה עם כל האלפים, כל מאות האלפים שהם מחוברים לעם היהודי?

שמעון אוחיון: הם, לפי חוק השבות גם כן – מגיע להם.

שמעון אוחיון: מה תגיד לתופעה – – –

אורי מקלב: אז אני נמצא כאן על תקן שאני פותר בעיות שיש כאן אלפים – ויש מיליונים בעולם, גם כן, ויש מאות מיליונים שרוצים להיכנס לארצות-הברית ולא יכולים, ולכן מה אני עושה אתם?

אורי מקלב: מה אני עושה אתם?

אורי מקלב: אז מה אתה רוצה?

שמעון אוחיון: אבל – – – במשטר הסובייטי 70 שנה.

אורי מקלב: בסופו של דבר לא תוכל להתחמק מהעניין הזה.

אורי מקלב: אני מאמין שחלק מהנציגות של הבית היהודי יעזבו, אולי הדברים האלה קשים.

אורי מקלב: אבל מדינה אחת לשני העמים אתה לא מוכן.

אורי מקלב: אתה לא מוכנים מדינה אחת לשני עמים.

אורי מקלב: אתה כן מוכן.

אורי מקלב: אתה מוכן, לכן אתה גם יכול להיות, אין לך בעיה.

אלעזר שטרן: כל הנאום זה על הבית היהודי?

אלעזר שטרן: הכול זה על הבית היהודי.

אלעזר שטרן: תדבר קצת עלינו.

אורי מקלב: אבל אני שואל – כאלה שלא מוכנים למדינה אחת לשני עמים: ומדינה אחת לשלושה עמים זה בסדר?

אורי מקלב: מדינה אחת לשני עמים – לא טוב.

אורי מקלב: זה לא טוב, חס וחלילה.

אורי מקלב: מה אתם יוצרים?

אורי מקלב: מדינה אחת לשלושה עמים.

אורי מקלב: מדינה אחת לעם אחד שמפולג, ואתם משסים אותו.

אלעזר שטרן: דבר רק עליכם – – –

אורי מקלב: אתם מרחיבים את הקרעים.

אורי מקלב: זה בסדר.

אורי מקלב: זה מתאים להשקפת העולם.

אורי מקלב: למה היה צריך להגיע לדבר הזה?

שמעון אוחיון: אבל מי רוצה שלושה עמים?

אורי מקלב: אין שום השקפה.

אורי מקלב: זאת השקפה שהיא רפוסה, שאם אנחנו לא מצליחים – תשמע, אנחנו התחלנו תהליך, אבל מה לעשות שרוצים, אנחנו נסכים לחלק, ואחרי זה נוכל להסתדר, או שיש דברים שהם יותר חשובים.

אורי מקלב: הייתם, על דבר כזה, מדינה אחת לשני עמים, הייתם יוצאים מהקואליציה.

אורי מקלב: לא הייתם נותנים.

אורי מקלב: החוק נמצא, והתקנה הייתה בידיכם, ואתם מביאים את זה, וצריך להכיר בעניין הזה.

אורי מקלב: לכן אנחנו מוחים על כל הדברים.

רונן הופמן: – – –

אורי מקלב: העיקר שהקואליציה נמצאת פה.

אורי מקלב: אני צריך אופוזיציה?

אורי מקלב: אה, באופוזיציה אני נמצא.

אורי מקלב: לא, אני צריך לייצג אותם.

מיקי לוי: הנה, מיכאלי פה ונסים פה.

אורי מקלב: אני באמת חושב, שהחוק הזה שמגיע לפה, יתברר סופו על תחילתו – אני צריך גם לסיים, הבטחתי לא יותר מ-30 דקות – הוכיח סופו את תחילתו, שהחוקים האלה שבאים כאילו לשפר, כאילו לשפר את השירות, את המעמד, ולוקחים דברים שהם קיצוניים, והם לא באמת ההתנהלות השוטפת האמיתית, הרגילה, ואותם רוצים לפתור; ובאיזה דחף שלא מביא אותם לשום מקום, רק גורמים ליותר ויותר שסעים בתוך הציבור.

אורי מקלב: לעת הזו, ודאי אנחנו צריכים לעשות מאמצים, וזה לא משנה אם בחוק הזה או בחוקים אחרים.

אורי מקלב: לתקן את העולם אפשר, אבל לא על חשבון – לקרוע את העולם.

אורי מקלב: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת מקלב.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: לרשותך שבע דקות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, התחשבנו בנתונים ובלוח הזמנים, ואנחנו בכלל מתקרבים לזמן קריאת שמע של חצות.

נסים זאב: אז אני לא רוצה, אני ראיתי פה – – –

קריאה: תיקון, תיקון.

נסים זאב: לא תיקון חצות, קריאת שמע של חצות.

נסים זאב: אני רואה פה שהחבר'ה מאוד עייפים – – –

שולי מועלם-רפאלי: בדיוק, היום זה יום פטירת רחל אמנו.

נסים זאב: פטירת רחל אמנו.

נסים זאב: ולכן אני חושב שצריך לצמצם כמה שיותר בדיבורים ולעבור ולדבר עניינית, נקודתית, לגבי החוק עצמו.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם, הרי אתם לא הולכים לתקן עולם במלכות שדי.

נסים זאב: אנחנו יודעים בדיוק מה המגמה שעומדת מאחורי החוק; לומר: תראו, הרבנים לוקחים כסף, הם גובים כספים.

נסים זאב: יש כאן מערכת של הכפשה.

נסים זאב: מבחינת הנתונים, אנחנו יודעים, רבנים לא גובים ולא דורשים כסף, אבל יש מקרים בודדים – – –

מיקי לוי: לא, נסים.

מיקי לוי: תשמע, אני חילוני, אבל אני יכול להעיד מניסיוני: כל כך הרבה רבנים דורשים כסף, הן בברית, הן בחתונה, הן בהכנה לבר-מצווה – – –

נסים זאב: ברית זה משהו אחר.

נסים זאב: לא, זה משהו אחר.

נסים זאב: אדוני, הכנה לבר-מצווה וברית מילה – זה לא בתחום הרבנות.

נסים זאב: אנחנו מדברים על עריכת נישואין.

אלעזר שטרן: אם אתה רוצה אני אתן לך – – –

נסים זאב: תראה, אני עושה נישואין כל החיים שלי, עשיתי אולי מאות, ואף פעם – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

נסים זאב: אני רק אחד מהם.

אלעזר שטרן: לא, אנחנו לא.

אלעזר שטרן: לנו יש את ראש הישיבה, את הרב של היישוב, את הרב של המכינה.

אלעזר שטרן: החוכמה היא לא אנחנו.

אלעזר שטרן: איפה שמבקשים מאחרים שלא מכירים רבנים ככה, במעטפות.

אלעזר שטרן: במעטפות.

נסים זאב: אז שלא ייתנו במעטפות, שייתנו את זה במזומן, למה צריך מעטפה?

נסים זאב: לא הבנתי.

נסים זאב: אני יודע שיש רק אחד שהיה מקבל מעטפות.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם – – –

אלעזר שטרן: למי אתה מתכוון?

שולי מועלם-רפאלי: שטרן, למה אתה – – –?

שולי מועלם-רפאלי: שטרן.

נסים זאב: אני לא יודע, לא התכוונתי לאף אחד, את הכוונות אני משאיר לכם.

נסים זאב: תראה, אדוני היושב-ראש, השאלה, מה החוק בא לומר?

נסים זאב: שהרב לא ידרוש – גברת שולי מועלם, אני פונה רק אלייך בעניין הזה – – –

שולי מועלם-רפאלי: לך על זה.

נסים זאב: אם החוק בא ואומר שאסור לרב לגבות מכיוון שהוא מקבל שכר, אני מסכים עם זה.

נסים זאב: אבל כאשר הוא לא מבקש, הוא גם לא רוצה, שמים לו בכוח בכיס, מה לעשות – –

דב ליפמן: שיגיד לא, שיגיד לא.

נסים זאב: – – ולפעמים הוא אפילו לא מרגיש ששמו לו את זה בכיס.

נסים זאב: אני אומר לך, יש מקרים שנותנים כסף וזה הכבוד של הנותן, הרב לא רוצה, הוא אומר לו: אדוני, אני לא רוצה; הוא אומר לו: אדוני, אתה פוגע בי.

נסים זאב: אתה יודע מה זה מרוקאי שאתה – אתם לא יודעים מה זה, שהוא נותן לך מתנה ואתה לא לוקח?

נסים זאב: אתה פשוט הרגת אותו.

מיקי לוי: מתנה אינה פטורה ממס הכנסה; האם הם משלמים מסים לרשות המסים?

נסים זאב: בסדר, עכשיו אנחנו לא מדברים על מס הכנסה, אני סומך עליך שאתה תשלח את האנשים שלך ותיקח את החלק שמגיע לאוצר.

נסים זאב: אני סומך עליך, אתה עושה עבודה טובה.

מיקי לוי: תודה.

נסים זאב: אנחנו עכשיו לא מדברים על החלק שמגיע וההפרשות, אנחנו עכשיו מדברים על כך שהרב לא רוצה כסף, והאיש מכובד, עשיר, מיליונר, רואה כבוד – הגיע אותו רב מכובד, והוא רוצה לתת לו את המתנה.

נסים זאב: למה לפגוע באיש הזה שרוצה לתת?

נסים זאב: למה אתם רוצים לפגוע בו?

נסים זאב: ואני אומר לך, המקרה הזה – אסור שיחול עליו.

נסים זאב: אני כבר לא מדבר על רבני "צהר".

נסים זאב: אני חושב שכל החוק הזה נעשה כדי שרבני "צהר" יוכלו לקבל כמה שהם רוצים בלי שום מגבלה.

נסים זאב: למה פה לא מגבילים גם כן בסכום את רבני "צהר", שהם אינם עובדים של הרבנות הראשית או אינם משרתי ציבור, רבני שכונות או רבני ערים?

מיקי לוי: חופש העיסוק.

נסים זאב: חופש העיסוק.

מיקי לוי: בוודאי.

נסים זאב: אז אני רוצה לומר לך, אני רוצה לומר לך, המשכורות של רבני השכונות היום הן משכורות רעב.

נסים זאב: אני אומר לך.

נסים זאב: בעלי משפחות יש – – –

אלעזר שטרן: לא רק רבני שכונות – – –

נסים זאב: ולכן אני אומר לך, זה לא פייר להחיל עליהם את החוקים האלה.

נסים זאב: אם היית מדבר אולי על רבני ערים, שהמשכורת שלהם גבוהה הרבה יותר ומכובדת יותר, ואתה בא ואומר: טוב, רב שמקבל 20,000 שקלים, 18,000 שקלים בחודש, לא יגבה – אני מבין אותך.

נסים זאב: אבל רבני שכונות שמקבלים – – –

שולי מועלם-רפאלי: איפה חבר הכנסת מקלב שטען שאנחנו מעלילים עלילות על רבני ערים שהמשכורת שלהם היא משכורת רעב?

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת מקלב, הוא ממש סותר אותך.

נסים זאב: לא, אני מדבר על רבני שכונות, ואת תסכימי אתי.

נסים זאב: ואנחנו יודעים מה זה רבני יישובים, אני מדבר על רבני יישובים, רבני מושבים, רבני שכונות.

נסים זאב: באמת, יש כאלה – – –

שולי מועלם-רפאלי: לא, אתה אמרת "רבני ערים".

נסים זאב: תשמעי, יש גם כאלה שנמצאים בחצאי משרה, וגם עליהם חל החוק.

נסים זאב: זאת אומרת, יכול להיות תיאורטית שרב יקבל רק 3,000 שקל בחודש, והוא יהיה מנוע מלקבל טובת הנאה כלשהי, שהוא לא רוצה אותה, אבל אם בא אבי הכלה או אבי החתן, ויש לו יכולות, והחתונה נמצאת באיזה אולם ענק ומפואר וכבר מבזבזים הרבה מאות-אלפים, אז מה הבעיה לתת עוד כמה גרושים, לכבד את הרב, להגיד לו: אדוני, תפאדל?

נסים זאב: מה, מה כואב לכם?

אלעזר שטרן: רק בזכות השעה אנחנו לא מגיבים.

נסים זאב: מה?

נסים זאב: בגלל השעה?

נסים זאב: לא הבנתי, מה השעה עכשיו?

נסים זאב: אין לך אדם שאין לו שעה, כתוב במשנה.

נסים זאב: אז אני אומר לכם, רבותי, בואו אנחנו נמתן טיפה את החוק ונאמר בהאי לישנא – אבל עכשיו זה כבר מאוחר, אנחנו כבר בקריאה שנייה ושלישית.

נסים זאב: את מוכנה לשנות את החוק שיהיה הבדל – – –

שולי מועלם-רפאלי: ממש לא.

נסים זאב: לא?

נסים זאב: אומרים שנשים רכות.

נסים זאב: תראה איזה קשיחות.

מיקי לוי: אבל שולי היא חזקה.

נסים זאב: הקדוש-ברוך-הוא, כשרצה לתת את התורה, פנה קודם כול לנשים שהן ישפיעו על הגברים.

נסים זאב: אני חושב שהמצב היום – בדור שלנו זה נהיה ממש הפוך:

נסים זאב: כדי לדבר עם האישה צריך קודם שהבעל ידבר על לבה של האישה, ולא ההפך.

נסים זאב: אז אני אומר שהחוק לא צריך לאסור על רב שלא רוצה, והוא מתחנן ואומר: אני לא רוצה כסף, ובכל זאת הנותן אומר: זה הכבוד שלי, אתה מבייש אותי אם אתה לא לוקח את המענק הזה, לפחות שהחוק הזה לא יחול עליו.

נסים זאב: ואם אתם תלכו אתי בעניין הזה אתם תהיו פיירים, אתם תהיו הגיוניים.

איתן כבל: זה יפה שכולכם נשארתם להתנגד לחוק.

נסים זאב: גם אתה – ונוסף גם הוא על שונאינו?

נסים זאב: גם אתה באת להפריע לי, איתן כבל?

נסים זאב: אני לא מאמין.

נסים זאב: אני מבקש כן לקבל את ההסתייגויות שלנו.

נסים זאב: יש שתיים-שלוש הסתייגויות שהן ענייניות.

נסים זאב: ואני מבקש, אנחנו נתמוך בחוק, אבל תתמכו גם בהסתייגויות שלנו, ואני אודה לכם על כך.

נסים זאב: תודה, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: רק דקה אחת, יש לי עוד דקה לדבר.

נסים זאב: אני רוצה לומר דבר נוסף: יש מצב של כרסום ברבנות ובמעמדה של הרבנות הראשית, ואני רוצה לומר בנושא הזה שלמשל עד לפני כמה שנים הייתה אפשרות לבתי-הדין להיות בוררים בענייני דיני ממונות כשזה בהסכמה.

נסים זאב: החוק הזה – אני פונה דווקא לרב בן-דהן, שזה צריך כן לעניין אותו, להחזיר את האפשרות שמי שרוצה בהסכמה, אם בני-זוג, ולא משנה אם בעקבות – – –

אלי בן-דהן: – – – חבר הכנסת כלפה בעניין הזה.

נסים זאב: אז בבקשה, אנחנו באמת מחכים לעניין הזה, להחזיר את כבודם של בתי-הדין.

נסים זאב: אני אגיד לך משהו, ואני אגיד לך גם למה אני חושב שזה חשוב – אני עשיתי בוררות כאדם פרטי על-פי בקשת שני צדדים, ובאו וערערו בדיעבד על הבקשה הזו, על ההסכמה שאני חתמתי.

נסים זאב: הלכו לבית-הדין, בית-דין אישר את זה.

נסים זאב: הלכו לבית-משפט לערער, בית-המשפט אישר את מה שאני חתמתי בין הצדדים.

נסים זאב: אז איך יכול להיות שאני, כאדם פרטי, חותם בהסכמה של שני הצדדים, בוררות, וזה כן מקובל אפילו על בית-המשפט, וכשבית-הדין עושה הסכם הוא לא יהיה מקובל על בית-המשפט?

נסים זאב: לכן זה כל כך אבסורדי, ואני חושב – היום זה במגרש שלך, הרב בן-דהן, תעשה הכול כדי שהחוק הזה כן יעבור.

נסים זאב: תודה.

אורי מקלב: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

אורי מקלב: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, בבקשה.

אורי מקלב: לרשותך גם כן עשר דקות.

קריאה: הוא כבר דיבר עשר דקות.

אורי מקלב: לא, נתתי להם בסך הכול 20 דקות; במקום לחלק את זה לשלושה, אז לחלק לשניים.

אלעזר שטרן: היושב-ראש, זה כבר שניים רצופים שלא מדברים לעניין.

איתן כבל: מיכאלי, שתדע לך, אתה עושה מעשה שלא ייעשה.

איתן כבל: אתה מקרב את ביאת המשיח כי אתה לא – – –

אורי מקלב: חבר הכנסת מיכאלי.

אברהם מיכאלי: איתן, אני מסכים שנדבר אחרי עשר דקות.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני, בחוק הזה, שיהיה ברור ומובן: אני תומך בכך שלא ייעשה שום דבר שיהיה בניגוד לנוהל התקין, בניגוד למה שהרבנות הראשית קבעה וקובעת בנושא של התנהגות רבנים בעריכות חופה וקידושין.

אברהם מיכאלי: הרי החוק הזה מתייחס לכך.

אברהם מיכאלי: אבל עם זאת, חברתי שולי מועלם וחברי שתומכים בחוק הזה, בואו נדבר על המגמה של כמה חוקים שבאו לבית הזה בחודשים האחרונים, ופה אני פונה אליכם ואל מצפונכם: לאן אנחנו מובילים בחקיקה שכזאת?

אברהם מיכאלי: האם כל אחד מאתנו הופך בסוף מעין רב ראשי על הרבנים הראשיים, שאנחנו מביאים חוקים כאלה בלי תיאום אתם ובלי התייעצות אתם?

אברהם מיכאלי: הרי אנחנו יודעים שבכל החוקים האלה, אמרנו את זה בוועדות – שהרבנים הראשיים לא תמכו בכך.

אברהם מיכאלי: אז מישהו יכול להגיד: מי זה הרבנים הראשיים?

אברהם מיכאלי: הם יקבעו לנו איזה חוקים אנחנו נחוקק בכנסת?

אברהם מיכאלי: בסדר, זה מתאים לאלה שכל הזמן חלקו על סמכותם של הרבנים בכלל לטפל בסוגיות ההלכתיות האלה.

אברהם מיכאלי: ואם אנחנו רוצים לחזק את הפן הזה ואת המעמד הזה בכנסת או בציבוריות הכללית בכלל, אז בואו נסתכל על עצמנו: האם בשביל זה הגענו לכנסת, שאנחנו כיהודים דתיים ושומרי מצוות רוצים לפגוע במעמד הרבנים ובמעמד הרבנות הראשית?

אברהם מיכאלי: אם מישהו יהיה כן עם עצמו, ויגיד: מכיוון שהרבנים הראשיים הנוכחיים שנבחרו אינם תואמים את הציפיות שלנו לפני הבחירות לרבנות הראשית, אנחנו נתנכל להם בכך שאנחנו נביא חוקים כאלה – שאותם רבנים שרצינו לבחור ולא נבחרו – אנחנו בחקיקה בכנסת נשנה את הסמכויות של הרבנים האלה.

אברהם מיכאלי: רבותי, אנחנו גודעים את הענף שעליו אנחנו יושבים.

אברהם מיכאלי: אם אנחנו חושבים שבכך מסתיימים התיקונים בחוק בסוגיה כזאת או אחרת, בל נופתע שבעוד שבוע, בעוד חודש, בעוד חודשיים, יגיעו למליאה הזאת הרבה מאוד חוקים אחרים שלא אנחנו נשלוט בהם, לא כסיעות דתיות ולא כמפלגות דתיות.

אברהם מיכאלי: ראינו את חוק הגיור – מה קרה, איך, לאן הגענו.

אברהם מיכאלי: חברי חבר הכנסת אלעזר שטרן התחיל עם חקיקה שבזמני אמרתי לחברים מהבית היהודי לא לתמוך בה גם בקריאה הראשונה ולהפעיל את הווטו שהיה להם.

אברהם מיכאלי: ועובדה היא שהגענו לשלב שהגענו, לקריאה שנייה ושלישית, ואתם בעצמכם כבר התנגדתם לחוק ואז כבר לא הייתה לכם שליטה.

אברהם מיכאלי: נבין, אנחנו, כמי שמאמינים בסמכות ההלכתית של רבנים שהם לפחות מוסמכים על-ידי מדינת ישראל לקבוע את העניינים ההלכתיים, אם להם לא ניתן להוביל חוקים ואם אתם לא נתייעץ, אז עם מי אנחנו נתייעץ?

אברהם מיכאלי: ואנחנו יודעים הרי, הרבה מאוד רבנים חלוקים תמיד בדעות כאלה, בדעות אחרות.

אברהם מיכאלי: אבל כשיש סמכות, שהיא בעצם הסמכות הפורמלית של מדינת ישראל, הם אלה שבסוף צריכים להיות שותפים בכל – – –

שולי מועלם-רפאלי: אתם לא, אתם לא אוכלים את ההכשר של הסמכות הזאת.

אברהם מיכאלי: גברתי, חברת הכנסת שולי מועלם, הטיעון הזה שלך, הטיעון הזה שלך מתאים לאדם שלא מבין בכלל בהלכה ולא מבין בסמכות ההלכתית, וכל הכבוד לך.

אברהם מיכאלי: הרי את נלחמת בעד הרבנות הראשית, ואת רוצה שיהיה מעמד של רבנות ראשית בישראל, ואם את תגידי את זה, אז אין לי מה להשיב לחברים שבכלל לא רוצים לשמוע מכשרות.

אברהם מיכאלי: הרי את יודעת שחבר הכנסת שטרן מוביל עכשיו חוק אחר בענייני כשרויות, ואנחנו – בסוף, איזה מצפון יהיה לנו להגיד לו שהוא לא יכול להוביל חוק כזה?

אברהם מיכאלי: הוא רוצה, לפי אמונתו – אני לא מאמין שזו אמונתו, כן?

אברהם מיכאלי: אני מכיר את אלעזר, כמה שהוא מאמין, הרבה יותר ממני וממך.

אברהם מיכאלי: אבל הוא, היום, הלחצים עליו, על-ידי גופים כאלה או אחרים – שאנחנו נתחיל לדלל את החוקים הדתיים האלה שמפריעים.

אברהם מיכאלי: אני אומר לך עכשיו, הרי אני מכיר גם את אותם רבנים שאני ואת מתייעצים אתם לפעמים, ואני אומר לך שהרבנים האלה מאוכזבים מהאווירה הזאת פה.

אברהם מיכאלי: אנחנו מתחילים כבר להקל ולהקל ולהקל, ובסוף אנחנו נגיע למצב שלא תהיה לנו שום שליטה בשום חוק אנטי-דתי ואנטי מערכת רבנית ממסדית שיביאו פה, לכנסת.

אברהם מיכאלי: לכן גם בוועדה אמרתי לך: אם החקיקה הזאת מתואמת עם הרבנים הראשיים, אנחנו אתך.

אברהם מיכאלי: אנחנו לא מגינים על רבנים שעוברים חלילה על החוק, רבנים שגובים כספים שלא מגיעים להם.

אברהם מיכאלי: אבל בואו נעשה תיאומים עם הרבנים הראשיים.

אברהם מיכאלי: בסוף, אחרי הרבה מאבקים, בסוף יצאו בוועדה הרבה דברים שלא נעים לי לשמוע על רבנים שהם לא בדיוק חברים במועצות הדתיות באופן פורמלי, שהם בעצם אלה שמותר להם פתאום לגבות כספים בצורה אחרת.

אברהם מיכאלי: ההסתייגות, אחת ההסתייגויות היא פה.

אברהם מיכאלי: בואי תודי שאת תומכת בזה שגם להם אסור לגבות כספים שאסור לגבות.

אברהם מיכאלי: אז לכן, חברים, אני פה לא רוצה להתריס, להגיד שהחוק הזה הוא לא טוב.

אברהם מיכאלי: אבל לא אני הגוף שקובע את זה.

אברהם מיכאלי: אני שואל את הרבנים הראשיים האם לתמוך בחוק הזה, והם אומרים לי: לא.

אברהם מיכאלי: אז בואו נחליט שאנחנו הולכים פה כרגע כנגד דעת הרבנים הראשיים, ואנחנו יותר חכמים מהם, יותר קובעים מהם, יותר מכריעים מהם.

אברהם מיכאלי: ואם אנחנו לא מודים בזה, ובפועל אנחנו עושים את זה, אנחנו כופרים בעצם בסמכות שלהם.

אברהם מיכאלי: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

אורי מקלב: חברת הכנסת שולי מועלם, רצית להתייחס?

אורי מקלב: בבקשה, במסגרת ההסתייגויות.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חברי השרים וחברות וחברי הכנסת, אני חייבת להודות שמופע האימים שצפיתם בו, מי שהיה כאן, התנהל בשנה האחרונה בוועדת הפנים.

שולי מועלם-רפאלי: אני אגיד חמישה משפטים, כי אני מרגישה שכולנו שבענו מניסיונות הנפל להסביר לנו כמה אנחנו מרחיקים, וכמה אנחנו מזלזלים וכמה אנחנו לא מקשיבים.

שולי מועלם-רפאלי: החוק הזה הוא לא בשבילנו, האנשים שקרובים לרבנים.

שולי מועלם-רפאלי: הם בשביל ציבור חילוני שרוצה לקיים חופה וקידושין במדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: זאת המטרה, שמדינת ישראל תשמור על חופה וקידושין לפי דת משה וישראל.

שולי מועלם-רפאלי: וככל שאתם תתמכו יותר ברבנים – כמו שאמר חבר הכנסת נסים זאב: הם לא באמת רוצים את הכסף, דוחפים להם אותו לכיס – אנחנו נמצא את עצמנו עם פחות ופחות נישואים הלכתיים.

שולי מועלם-רפאלי: דבר שני: כל זוג במדינת ישראל משלם 700 שקל אגרה.

שולי מועלם-רפאלי: אין שום סיבה שבעולם, חבר הכנסת נסים זאב, שמישהו ירצה להכניס למישהו כסף לכיס.

שולי מועלם-רפאלי: ודבר שלישי: הרבנים שמדובר עליהם כאן הם רבנים שהם עובדי מדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו לא מדברים על הרב – כמו שכולכם נוטים להגיד: מי שרוצה רב סלב.

שולי מועלם-רפאלי: מי שרוצה רב סלב, תאמינו לי, יודע איפה למצוא אותו ואיך לשלם לו.

שולי מועלם-רפאלי: אז בבקשה, לפני שמטיפים לנו מוסר, ולפני שמלמדים אותנו על המעמד של הרבנות הראשית, ולפני עוד הרבה הרבה דברים שניסיתם, ניסיתם – בחלק מהפעמים, אני מודה, גם הצלחתם בתוך הוועדה ליצור מצגי שווא איומים ונוראים שכללו ביזוי תלמידי חכמים בפועל ממש.

שולי מועלם-רפאלי: אני מציעה לכם לשמור על כבוד הרבנים, על כבוד הרבנות הראשית.

שולי מועלם-רפאלי: טיפה, טיפה צניעות וענווה מול תלמידי חכמים נוספים שיש במרחב הציבורי במדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: באמת, הם לא מרן, לצערי הרב הוא נפטר, ולכן הוא כבר איננו, אבל עדיין יש שיח הלכתי ער ופורה במדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: אני מודה לחברי חברי הכנסת על כל התמיכה שניתנה לחוק הזה במהלך הדיונים בוועדת הפנים.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אנחנו, אם כך, אחרי שהסתיימו הדוברים, נעבור להסתייגויות, נצביע על – – –

נסים זאב: אני לא יודע, אני שק חבטות היום – – –

אורי מקלב: אדוני – – –

נסים זאב: – – – זהבה גלאון – – –

אורי מקלב: אדוני, אנחנו מתחילים בהצבעה.

אורי מקלב: חבר הכנסת נסים זאב, אתה יכול לדבר אתה בלחש, היא יושבת על-ידך.

אורי מקלב: אנחנו, לפני שנעבור להצבעה בקריאה שנייה, אנחנו צריכים להצביע על ההסתייגויות.

אורי מקלב: התקבלו הסתייגויות מחברי הכנסת יעקב ליצמן, משה גפני, מאיר פרוש, אורי מקלב, מנחם אליעזר מוזס, ישראל אייכלר ויעקב אשר, להלן: קבוצת סיעת יהדות התורה.

אורי מקלב: כמו כן, התקבלו מקבוצת סיעת ש"ס: אליהו ישי, אריה דרעי, יצחק כהן, משולם נהרי, אמנון כהן, יעקב מרגי, דוד אזולאי, יצחק וקנין, נסים זאב, אברהם מיכאלי ויואב בן צור.

אורי מקלב: אמר לי סגן מזכירת הכנסת שאני צריך להקריא את שמות כולם, גם כאלה שלא נמצאים פה, אבל הם נקראים קבוצת סיעת ש"ס.

אורי מקלב: אנחנו, מכאן ואילך, קבוצת סיעת יהדות התורה וקבוצת סיעת ש"ס, מבקשים להצביע על סעיף 1 בהסתייגות לסעיף 1.

אורי מקלב: סעיף 1 בהסתייגות לסעיף 1.

אורי מקלב: ואני – הסתייגות 1 לסעיף 1.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: הצבעה מס' 24 בעד ההסתייגות – 2 נגד – 28 נמנעים – 1 ההסתייגות (1) של קבוצת סיעת יהדות התורה וקבוצת סיעת ש"ס לסעיף 1 לא נתקבלה.

אורי מקלב: נגד – 28, בעד – 2, נמנע אחד.

קריאה: לא היה לי מסך.

אורי מקלב: לא היה לך מסך, אז אנחנו נוסיף גם את ההצבעה שלך, אבל זה לא ישנה את ההצבעה, ואני מכריז שההסתייגות לא התקבלה.

אורי מקלב: בתיאום עם קבוצת ש"ס – – –

אברהם מיכאלי: כבוד היושב-ראש, אני מדלג על הסתייגויות 2, 3, 4 ו-5, ונצביע על הסתייגות 6.

אורי מקלב: אוקיי, אז גם ככה – – –

זאב אלקין: אם הוא מדלג אנחנו מסירים.

אורי מקלב: אנחנו מסירים את ההסתייגות כדי לקצר בתהליך; ההתחשבות שלנו היום במסגרת ההבנות והרצון הטוב, אז אנחנו מורידים את ההסתייגויות לסעיף 2, סעיף 3, סעיף 4 וסעיף 5, ואנחנו עוברים להסתייגות – – –

קריאה: – – –

אורי מקלב: אמרתי, אמרתי, הסתייגות מס' 2, הסתייגות מס' 3, הסתייגות מס' 4 והסתייגות מס' 5.

אברהם מיכאלי: לסעיף 1.

אורי מקלב: אנחנו מורידים מסעיף 1 הכול.

אורי מקלב: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 6.

אברהם מיכאלי: סעיף 1, 6.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 25 בעד ההסתייגות – 2 נגד – 28 נמנעים – 1 ההסתייגות (6) של קבוצת סיעת יהדות התורה וקבוצת סיעת ש"ס לסעיף 1 לא נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: אדוני היושב-ראש – – –

אורי מקלב: אה, סליחה, בכלל יש כאן בעיה אחרת לגמרי.

אורי מקלב: אז גם אני – לא רק אני – קודם כול, אתה כן הצבעת, ונצטרך לתקן את זה מכיוון שלא הוחלף השם שלך בשם שלי, ולכן הצבעתי בשמך, וזה נקרא שלא הצבעתי.

משה זלמן פייגלין: – – –

אורי מקלב: אז למעשה, בכל אופן אנחנו נתקזז במקרה הזה.

אורי מקלב: בעד – 2, נגד – 28, ואחד נמנע.

אורי מקלב: לפיכך, הסתייגות מס' 6 לסעיף 1 לא התקבלה.

אורי מקלב: כפי שמתואם גם כן עם קבוצת ש"ס, מסירים – – –

אברהם מיכאלי: 7 ו-8 כרגע מסירים.

אורי מקלב: 7, 8.

אברהם מיכאלי: על 9 נצביע.

אורי מקלב: אנחנו, אם כך, עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 9 לסעיף 1.

אורי מקלב: הצבעה מס' 26 בעד ההסתייגות – 3 נגד – 29 נמנעים – אין ההסתייגות (9) של קבוצת סיעת יהדות התורה וקבוצת סיעת ש"ס לסעיף 1 לא נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 3, 29 נגד, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך גם הסתייגות זו לא התקבלה.

אורי מקלב: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, את סעיף 10 אתם מורידים, זו רק הסתייגות שלכם, הסתייגות מס' 10 לסעיף 1.

אברהם מיכאלי: אנחנו מסירים.

אורי מקלב: מסירים.

אורי מקלב: אם כך, כל ההסתייגויות לסעיף 1 או שהורדו או שלא התקבלו.

אורי מקלב: ואנחנו נעבור להצבעה על סעיף 1 כפי נוסח הוועדה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 27 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 29 נגד – 3 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

אורי מקלב: בעד – 29, נגד – 3, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, סעיף 1 כפי נוסח הוועדה התקבל.

אורי מקלב: אנחנו, אם כך – חבר הכנסת אברהם מיכאלי, אתם מורידים את ההסתייגות לאחרי סעיף 1, גם יהדות התורה מורידה.

אורי מקלב: אנחנו גם מורידים את ההסתייגות לסעיף 2.

אורי מקלב: אתם מורידים, חבר הכנסת מיכאלי?

אורי מקלב: מורידים.

אורי מקלב: אם ככה, אנחנו מצביעים על סעיף – – –

זאב אלקין: אין לחלופין?

אורי מקלב: אם לא התקבלה, אני חושב, אז אין גם לחלופין.

אורי מקלב: זהו, הורדנו את כל ההסתייגויות כולל הלחלופין.

אורי מקלב: ולכן אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 2 כפי נוסח הוועדה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 28 בעד סעיף 2 – 29 נגד – 3 נמנעים – אין סעיף 2 נתקבל.

אורי מקלב: בעד – 29, נגד – 3, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, סעיף 2 כנוסח הוועדה התקבל.

אורי מקלב: אם כך, אנחנו עוברים עכשיו להצבעה על החוק בקריאה שלישית.

אורי מקלב: אני מקריא את שם החוק: הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 20), התשע"ה–2014, קריאה שלישית, מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 29 בעד החוק – 29 נגד – 3 נמנעים – אין חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 20), התשע"ה–2014, נתקבל.

אורי מקלב: בעד – 29, נגד – 3, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שהצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 20) נתקבלה בקריאה שנייה וקריאה שלישית.

אורי מקלב: אם כך, זה ברור שהיא נכנסת לספר החוקים.

אורי מקלב: אם כך – אין עוד סעיף, אז אני מודיע שתם סדר-היום.

אורי מקלב: הישיבה הבאה תתקיים, אם ירצה השם, מחר, יום שלישי, י"א בחשוון התשע"ה, 4 בנובמבר 2014, בשעה 16:00.

אורי מקלב: ישיבה זו נעולה.