ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 169, 2014-10-28 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ד' בחשוון התשע"ה, 28 באוקטובר 2014.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת מזכר הבנה בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת גאורגיה בדבר הקמת ועדה כלכלית משותפת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כמדי יום שלישי – נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש ממי שמעוניין – להצביע, לצורך רישום בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ההצבעה מופעלת.

יולי יואל אדלשטיין: תלחץ, חבר הכנסת בר-לב, אני אפילו מרשה לך בעד או נגד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נתחיל.

יולי יואל אדלשטיין: עד שיביאו לי את התוצאות, חבר הכנסת מיקי רוזנטל, תפתח אתה – בבקשה, אדוני – את הנאומים בני דקה להיום, ואחריו – חבר הכנסת רונן הופמן.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שירות התעסוקה שובת מזה שבוע.

מיקי רוזנטל: העובדים קובלים על שינויים חד-צדדיים בהסכם עמם, על כוונה לסגור סניפים – והעולם כמנהגו נוהג.

מיקי רוזנטל: שר הכלכלה, שהמשרד הזה, השירות הזה נמצא תחת פיקוחו – והוא שירות מאוד מאוד חשוב, שנותן מענה לאנשים במצוקה, למובטלים וכו' וכו' – לא מתערב בסכסוך, לא מביע את דעתו, לא קורא לעובדים לחזור לעבודה, כאילו המקום הזה לא שייך לו, כאילו הוא לא בתחום אחריותו.

מיקי רוזנטל: ואני, בלי להיכנס עכשיו לעניין מי צודק ומי לא צודק, אני קורא מפה לשר הכלכלה נפתלי בנט להיות מעורב בענייני משרדו, לדאוג להשבת השירות הזה במהרה לאנשים שבאמת זקוקים לו.

מיקי רוזנטל: מובטלים הם במצוקה גם כך.

מיקי רוזנטל: ראוי שהשר יהיה מעורב הרבה יותר בענייני שירות התעסוקה, ואני מקווה ומייחל שייפתח בחזרה השירות לאזרחים.

מיקי רוזנטל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רונן הופמן, ואחריו – חבר הכנסת אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

רונן הופמן: אדוני היושב-ראש, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, השבוע לפני 20 שנה חתמה ממשלת ישראל, בראשות ראש הממשלה המנוח יצחק רבין ז"ל, על הסכם השלום בין ישראל לירדן.

רונן הופמן: ההסכם הזה הוא הסכם שטמן בחובו רוח של תקווה, רוח של שגשוג כלכלי, והוא נכס אסטרטגי, ההסכם הזה, למדינת ישראל.

רונן הופמן: אבל במשך 20 השנה שחלפו מאז ההסכם בין ישראל לירדן הלך ונשחק, והנה, רק השבוע חווינו שחיקה נוספת בהסכם הזה, כאשר ירדן פנתה למועצת הביטחון של האו"ם בבקשה לקיים דיון דחוף בעניין הבנייה במזרח-ירושלים.

רונן הופמן: אדוני היושב-ראש, אם אנחנו לא ניזום משא-ומתן מדיני על הסדר אזורי שירדן חלק ממנו, ואם לא נהפוך להיות אקטיביים ואפילו פרואקטיביים בעניין הזה, אנחנו נמשיך ונשחק את הסכם השלום הזה, כמו גם נכסים אחרים שיש לנו, עד דק.

רונן הופמן: ואת זה אסור לנו לעשות.

רונן הופמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת הופמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אבו עראר, ואחריו – חבר הכנסת דב ליפמן.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, 70% מהאוכלוסייה הערבית הבדואית בנגב היא אוכלוסייה צעירה, והיא כמחצית מהאוכלוסייה החיה ביישובים הבלתי-מוכרים.

טלב אבו עראר: מדיניות הריסת הבתים נמשכת ללא הפסקה, ובמקביל המדינה לא מצאה פתרונות אפשריים, ובמיוחד לזוגות הצעירים, שבכוונתם להקים משפחות.

טלב אבו עראר: כנראה המדינה הדמוקרטית הזאת מתעלמת מהריבוי הטבעי של אוכלוסייה זו, או שהיא מתכוונת, כמו שאמר השר שמיר, הממונה על תיק ערביי הנגב, לצמצם ולהגביל את הילודה.

טלב אבו עראר: מה שחמור יותר, מכובדי היושב-ראש, מהריסת הבתים, הוא הריסת המסגדים בנגב, שזה דבר שפוגע קשות בחופש הפולחן, מנוגד לכל החוקים הבין-לאומיים ולכל הדתות ואנטי-דמוקרטי – כמו מסגד א-זרנוק, שליד כביש 25, באר-שבע–דימונה; מסגד ביישוב ואדי א-נעם; מסגד באל-עראקיב; מסגד בא-סייד.

טלב אבו עראר: וישנם הרבה מסגדים שהודבקו עליהם צווי הריסה.

טלב אבו עראר: השר שמיר, הממונה על הסדרת ההתיישבות, אומר שהריסת הבתים היא דבר בלתי מוסרי.

טלב אבו עראר: ואני שואל: מכובדי השר, אתה סותר את עצמך כשאתה ממשיך לבצע דבר לא מוסרי, ממשיך בהריסות, ולא מציע פתרונות.

טלב אבו עראר: חברים, המשך מדיניות גזענית זו יביא לפיצוץ, אני מזהיר.

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב ליפמן – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

דב ליפמן: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השר, אתמול סיפר לי השר עמיר פרץ, שהוא פגש אזרחי ישראל ששחו מקפריסין לארץ בים התיכון, והם סיפרו לו שהם ידעו שהם הגיעו לשטח מדינת ישראל כאשר הם היו בתוך המים ומסביבם היו שקיות פלסטיק; הם ידעו שהם הגיעו לשטח שלנו.

דב ליפמן: כמובן, אנחנו לומדים מזה שאנחנו חייבים לשנות את אורח החיים שלנו ואת הדרך שבה אנחנו אפילו הולכים לסופר.

דב ליפמן: לפני שנה אני יזמתי חוק לצמצום השימוש בשקיות פלסטיק, ועכשיו אנחנו מעבירים את זה כחוק ממשלתי.

דב ליפמן: חשוב מאוד שנבין שכאשר משתמשים במשהו רק לכמה דקות, זה נשאר אתנו ומזהם את האוויר עוד 100 שנה ולא הולך לשום מקום, או הולך לתוך הים, ורק מזהם את האוויר.

דב ליפמן: אנחנו עכשיו במאבק על יוקר המחיה, ואנחנו נטפל בזה, אבל חייבים לזכור שאנחנו גם במאבק על המחיה עצמה.

דב ליפמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב ליפמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ביום הראשון של מושב החורף כבר הועברו כמה חוקי סדום ועמורה, ובוועדת החוקה חגגו את הניצחון על גרי הצדק.

ישראל אייכלר: אישור הגיורים המזויפים של אנשים שאין להם כל כוונה לקבל עול תורה ומצוות עושה עוול קודם כול לגרי הצדק, הבאים בתמימות להצטרף לעם היהודי ומכתימים אותם בכתם הזיופים.

ישראל אייכלר: שנית, זה עושה עוול לאנשים לא דתיים שמוכנים ורוצים להתחתן עם גרי צדק ולא רוצים התבוללות.

ישראל אייכלר: אבל הציבור החרדי, שכאילו ניצחו אותו, צריך לומר: לא תנצחו אותנו, כי אנחנו נשמור על היוחסין.

ישראל אייכלר: לגבי שאר חוקי סדום שעברו, אני רוצה להזכיר את פרשת השבוע והשבוע הבא.

ישראל אייכלר: בפרשת השבוע נאמר שלוט בחר להיפרד מאברהם: "אברם ישב בארץ כנען ולוט ישב בערי הככר, ויאהל עד סדם.

ישראל אייכלר: ואנשי סדם רעים וחטאים לה' מאד"; זה מה שאנחנו לומדים מפרשת השבוע.

ישראל אייכלר: ובשבוע הבא בא העונש על החטא הזה; כתוב שם: "וה' המטיר על סדם ועל עמרה גפרית ואש מאת ה' מן השמים.

ישראל אייכלר: ויהפך את הערים האלה ואת כל הככר ואת כל יושבי הערים וצמח האדמה – – – וישקף על פני סדם ועמרה ועל פני ארץ הככר, וירא והנה עלה קיטר הארץ כקיטר הכבשן.

ישראל אייכלר: ויהי בשחת אלוקים את ערי הכיכר, ויזכור אלוקים את אברהם, וישלח את לוט מתוך ההפכה בהפך את הערים אשר ישב בהן לוט".

ישראל אייכלר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שלי יחימוביץ ויתרה על זכות הדיבור.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן כבל – בבקשה, אדוני.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני רוצה לעלות ולאזכר את מלחמת יום הכיפורים.

איתן כבל: פנתה אלי קבוצה של חיילים שלחמו והזכירה שעקב הפגרה או כתוצאה מהפגרה לא יצא להזכיר את המלחמה הזאת, שהייתה אחת המלחמות הקשות והגדולות.

איתן כבל: אני מבקש בשמם של כל אותם נופלים – ופצועים – ובני המשפחות שלהם להעלות את זכרם על נס.

איתן כבל: ואני אומר: בשל פגרת הכנסת, שהסתיימה רק אתמול, לא העלינו על נס את זכרם של חללי מלחמת יום הכיפורים, שהחודש מלאו 41 שנים לנפילתם.

איתן כבל: איש לא יחזיר את 2,222 חללי המלחמה הנוראה ההיא, אך מותם לא היה לשווא.

איתן כבל: בגופם חסמו את חיילי האויב שאיימו לשטוף את הארץ ובמותם פתחו את שערי השלום עם מצרים.

איתן כבל: בשם כנסת ישראל נעשה הכול כדי שלא לשכוח את אלפי הפצועים והלומי הקרב שעודם אתנו וחווים את המלחמה יום-יום, שעה-שעה.

איתן כבל: כחוט השערה היינו מחורבן בית שלישי, ואנו חבים להם את היכולת לעמוד כאן היום מעל בימת המחוקקים במדינת ישראל.

איתן כבל: השם עוז לעמו ייתן, השם יברך את עמו בשלום.

איתן כבל: יהי זכרם של הנופלים ברוך.

איתן כבל: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל, ויישר כוח על דבריך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד צור – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

דוד צור: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מצטרף לקריאה של חברנו מיקי רוזנטל לשר הכלכלה.

דוד צור: כולנו היינו מאוד קשובים, ירדנו לדרום ושמענו את הבעיות.

דוד צור: ביקרתי באזור פארק נ.ע.מ – מקום נפלא, נהדר.

דוד צור: מתקיימת שם מחלוקת, כנראה בין שלושה יישובים, בין שדות-נגב לבין אופקים ונדמה לי מרחבים, על חלוקה, הקצאת המשאבים כשיהיו רווחים, וגם ההשקעות שנדרשות בתשתיות, וכן הלאה, ובעצם התנאי לצירוף של שדרות, שכבר קיבלה תוספת של יותר מ-300 מיליון שקל – וכתוצאה מהדבר הזה ההזרמה של 20 מיליון השקלים האלה תקועה.

דוד צור: חברת "בואינג", שאמורה להיכנס לשם, אמורה להביא מקורות תעסוקה, לא נכנסת.

דוד צור: אז אני אומר:

דוד צור: אחרי שכבר טיפלו גם בגיור וגם במנהרות והכול, אני קורא לשר בנט ממש להטיל את כובד משקלו.

דוד צור: דיברתי עם מנכ"ל המשרד, והדברים לצערי תקועים.

דוד צור: היינו מאוד רוצים שהוא יירתם לעניין הזה לטובת תושבי הדרום.

דוד צור: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת צור.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, תודה, אני באמת רוצה להביע קורת רוח מן הביקור של הנשיא ראובן ריבלין בכפר-קאסם לציון מאורע היסטורי שעליו אמר השופט בנימין הלוי שפקודה בלתי חוקית היא אותה פקודה שמעליה מתנוסס דגל גדול ושחור של אי-חוקיות.

אילן גילאון: ומאז, אדוני, התנוססו הרבה דגלים שחורים של אי-חוקיות במערכת היחסים בינינו לבין אזרחיה הערבים של מדינת ישראל, שהם חמישית מן האוכלוסייה אצלנו, וכידוע מדינת ישראל היא מדינתם של היהודים ושל כל אזרחיה.

אילן גילאון: זה תאריך נכון להתחיל ממנו מורטוריום שלם במערכת היחסים בינינו לבין אזרחי מדינת ישראל הערבים, ביחס לא מפלה ואחר מאשר היה עד כאן, ולהפסיק בעצם את הטעות שעשינו במשך כל 65 שנות המדינה.

אילן גילאון: אני חושב שהגיע הזמן להגיע להשלמה ולסליחות ולתת לאזרחי מדינת ישראל הערבים את סל הקליטה שלהם ולהתחיל חיים חדש ביחד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, כאמור, ואחריו – חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עוד פעם אנחנו שומעים על הצעת חוק אנטי-דמוקרטית וגזענית מבית-המדרש של ישראל ביתנו – ישראל ביתם.

מסעוד גנאים: חבר הכנסת אלכס מילר מגיש הצעת חוק להוצאת התנועה האסלאמית מחוץ לחוק, בברכתו והוראתו של ראש מפלגתו אביגדור ליברמן.

מסעוד גנאים: הצעה זו היא אנטי-דמוקרטית ומופנית נגד כל האוכלוסייה הערבית, והיא הפקעה של חופש הביטוי וההתארגנות וסתימת פיות.

מסעוד גנאים: ישראל ביתנו – ביתם וליברמן רואים בכל ערבי שלא עונה על הקריטריונים של האזרחות והנאמנות שלהם בוגד שמקומו מחוץ לגבולות המדינה.

מסעוד גנאים: לשרת את החברה ולעזור בצדקה לעניים ולהגן על מסגד אל-אקצא אינם טרור או הסתה; הם חובת כל ערבי וכל מוסלמי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעדו גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בועז טופורובסקי, ואחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

בועז טופורובסקי: אדוני היושב-ראש, תודה, בכל יום שלישי במהלך המושב אני מביא בפניכם את שמותיהם של ההרוגים והנפגעים בתאונות הדרכים בשבוע שלפני כן.

בועז טופורובסקי: היום, לצערי, לא תהיה אפשרות להקריא את שמותיהם של כלל ההרוגים מאז הפעם האחרונה שבה עשיתי זאת בפניכם.

בועז טופורובסקי: דקה לא תספיק וגם לא עשר דקות, מאחר שבזמן הפגרה נהרגו ונפגעו ישראלים רבים.

בועז טופורובסקי: המספרים קשים ומטרידים.

בועז טופורובסקי: מ-29 ביולי ועד היום התרחשו 75 תאונות דרכים קטלניות ונהרגו בהן 83 בני-אדם.

בועז טופורובסקי: 83 הרוגים.

בועז טופורובסקי: זה מספר מזעזע, ומדובר בעלייה של כ-30% לעומת התקופה המקבילה אשתקד.

בועז טופורובסקי: מתוך אותן 75 תאונות קטלניות, ב-31 התרחשה פגיעה בהולכי רגל – 41% מהסך הכולל.

בועז טופורובסקי: המספר הזה מצטרף למספר הולכי הרגל ההרוגים מתחילת השנה, העומד על 100.

בועז טופורובסקי: 100 בדיוק – יותר משליש מכלל ההרוגים, ומתוכם 13 פעוטות עד גיל ארבע.

בועז טופורובסקי: כולם נהרגו סתם, בעיקר בגלל התנהגותם של הנהגים הפושעים בדרכים.

בועז טופורובסקי: לקראת המושב הקרוב אני שב – שוב אני שב – שב ומייחל ליום שבו אעמוד כאן ואומר שעבר שבוע ללא הרוגים בדרכים.

בועז טופורובסקי: הלוואי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בועז טופורובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב, ואחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, כפי שציין חברי חבר הכנסת איתן כבל, לפני 41 שנה התחוללה מלחמת יום כיפור.

עמר בר-לב: אני הייתי אז חייל צעיר בסיירת מטכ"ל, וראש הממשלה דאז בגין, זיכרונו לברכה, ידע לנצל – – –

יולי יואל אדלשטיין: בגין?

יולי יואל אדלשטיין: גולדה.

עמר בר-לב: לא, לאחר מכן, לאחר המלחמה.

עמר בר-לב: ראש הממשלה בגין ידע לנצל את המלחמה והמאבק עם המצרים והסורים, בהתחלה להסדרי ביטחון ואחרי זה להסדר שלום.

עמר בר-לב: 20 שנה אחרי זה, כפי שהזכיר חבר הכנסת רונן הופמן, נחתם הסכם השלום עם ירדן.

עמר בר-לב: גם שם הייתי מעורב, הייתי אלוף-משנה באג"ת, ולקחתי חלק במשא-ומתן עם הירדנים.

עמר בר-לב: וגם שם ידע ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה, לנצל את עוצמתה של ישראל ולהגיע להסכם שלום.

עמר בר-לב: והשאלה היא עכשיו, אחרי מבצע "צוק איתן", מה עושה ראש ממשלתנו בנימין נתניהו בנדון.

עמר בר-לב: לצערי, ההתרשמות שלי היא שהוא לא מנצל את המשבר הקשה שחווינו בדרום הארץ בשביל לשנות את המציאות.

עמר בר-לב: ואני אומר שלהגיע לשקט ארוך-טווח בדרום אין זה מקסם שווא.

עמר בר-לב: לצערי, ראש הממשלה, במקום להתעסק בנושא הזה ולנצל את ההזדמנות שקיימת היום – לא לשלום, לא לביטול התביעות ההדדיות, אבל לשקט ארוך-טווח, אפשר להגיע לזה – לצערי ראש הממשלה והממשלה הזאת לא מנצלים את ההזדמנות הזאת.

עמר בר-לב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חבר הכנסת שמעון אוחיון.

תמר זנדברג: אדוני, תודה, אני רוצה להצטרף לחברי סיעתי, במיוחד לחברי חבר הכנסת עיסאווי פריג' מכפר-קאסם, ולציין השבוע את יום השנה לטבח בכפר-קאסם, שיחול מחר.

תמר זנדברג: נשיא המדינה כיבד את כולנו, את כל אזרחי המדינה, וביקר במקום.

תמר זנדברג: חברי אילן גילאון דיבר על החשיבות של האירוע הזה בטביעת המושג של פקודה בלתי חוקית בעליל, ואין ספק שהאירוע הקשה והמחריד הזה הפך לציון דרך בתולדות מדינת ישראל.

תמר זנדברג: לפעמים אני חושבת, אין לנו אלא לתהות מה היה קורה אילו חלילה אירוע שכזה היה קורה היום.

תמר זנדברג: הרי קודם כול, היום אסור לומר "טבח"; היה קם מי שקם ומסביר לנו שהרי אנחנו הצבא המוסרי בעולם ואסור להשתמש במילה הזאת.

תמר זנדברג: ואסור לומר "עוול".

תמר זנדברג: ויכול להיות שהיה נמצא מי שיסביר לנו שאותם נשים, גברים וילדים הרי הפרו את תנאי העוצר, ואי-אפשר לדעת מה היה קודם, ואולי אפשר להבין וכו' וכו', במקום להבין ולציין שיש דברים שאי-אפשר להסביר ויש דברים שהדבר היחיד שאפשר לקחת מהם זה את הלקח האישי והציבורי והלאומי והפוליטי.

תמר זנדברג: אני רוצה לסיים במילותיו של נתן אלתרמן, שכתב על האירוע הזה, וכך הוא כתב: "אחר שנתחוורו לך פרטיו של אותו מעשה מחריד, / פרטיו שאין היד מורמת לספרם בכתב, לא רק מטעמי צנזורה מצֻווה.

תמר זנדברג: ../ ידעת: אין לכתוב על כל נושא אחר.

תמר זנדברג: לא מאמר ולא סיפור ושיר.

תמר זנדברג: / כי מסרבת העברית לדלוג על נבלה שנעשתה בישראל.

תמר זנדברג: כך אופי הלשון הזאת.

תמר זנדברג: כזה טיבה.

תמר זנדברג: // – – – לא תיתכן חברת אנוש, אשר מקרה כזה שנתחולל לתועבה / לא יעורר בה את החלחלה והחמה.

תמר זנדברג: חמת ציבור עִם זעמם האנושי והפרטי של אנשים ושל נשים.

תמר זנדברג: / – – – לא תיתכן חברת אנוש, לא ייתכן ציבור בר-הכרה / שלא ייהום לעת מקרה כזה ולא ישאל (בלי הצטרכות למטיפי מוסר( / כיצד קרה מה שקרה ואיך יכול היה לקרות מה שקרה / ואיך ומה חייב הוא לעשות כדי שלא תקרה כזאת מחר".

תמר זנדברג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמעון אוחיון – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, השבוע נפתחה שנת הלימודים האקדמית.

שמעון אוחיון: 315,000 סטודנטים החלו את דרכם במטרה לרכוש השכלה גבוהה.

שמעון אוחיון: על מנת לרכוש תואר אקדמי במדינת ישראל היום יש להשקיע כ-35,000 שקלים, וזה באוניברסיטאות; במכללות הפרטיות הסכום הזה יספיק לשנה אחת בלבד.

שמעון אוחיון: במקביל, תואר אקדמי הוא דרישה מקדמית לכל עבודה בשוק התעסוקה הישראלי.

שמעון אוחיון: כשמחברים את הנתונים הללו אחד לשני, אי-אפשר שלא להגיע להסכמה שאלה שאינם יכולים לעמוד בסכומים הגבוהים מדשדשים מאחור ברמת ההשכלה, וכפועל יוצא, כמובן – בהכנסתם ובכושרם להתפרסם בכבוד.

שמעון אוחיון: ה-OECD פרסם השבוע דוח שנוגע לרמת התמיכה הכלכלית של מדינות הארגון בסטודנטים שלהן.

שמעון אוחיון: מהדוח עולה, כפי שעולה לא פעם, שמדינת ישראל נמצאת בתחתית הטבלה, והסכומים הם זעומים; שלא לדבר על מדינות שפוטרות בכלל מתשלום של שכר לימוד בהשכלה גבוהה.

שמעון אוחיון: שוב, לא חייבים להיות דקי הבחנה על מנת לזהות את פלח האוכלוסייה שבהיעדר מלגות או סיוע כזה או אחר לא יגיע למעמד של קבלת תואר ראשון.

שמעון אוחיון: על כן, על מנת לצמצם פערים חברתיים וכלכליים, מן הראוי שמשרד החינוך יגדיל בצורה משמעותית את הסבסוד ואת המלגות כדי לעודד סטודנטים בפריפריה ובמקומות חלשים להגיע להשכלה גבוהה.

שמעון אוחיון: אחרי הכול, התעלמות מצורך זה תביא להגדלת פערים.

שמעון אוחיון: יש צורך לתת שוויון הזדמנויות לכל אחד ואחד, וכך באמת גם נגיע לחברה צודקת יותר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמעון אוחיון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

עיסאווי פריג': אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, מחר יחול היום הרשמי לזכר חללי הטבח של כפר-קאסם, ה-58.

עיסאווי פריג': השוני בין מחר לבין שנים קודמות הוא בכך שנשיא המדינה ביקר בכפר-קאסם ולקח חלק בטקס לזכר חללי הטבח; ביקור של איש אמיץ, שמלא אומץ לנוכח כל מה שעובר עלינו בתקופה האחרונה.

עיסאווי פריג': אבל, בחברה או במדינה מתוקנת ביקור כזה אמור להיות ביקור מחויב המציאות, ביקור רגיל.

עיסאווי פריג': צר לי מאוד שאנחנו צריכים – שמעתי את נשיא המדינה אתמול מציין חלק מהמשפטים ששלחו לו בפייסבוק, וזה לא המקום לציין אותם.

עיסאווי פריג': אז אני אומר, וגם חברי, בכפר-קאסם במיוחד, ונציגי התנועה האסלאמית: כמו שיש עשבים שוטים בצד היהודי, גם אצלנו יש אותם עשבים ששולחים הודעות פייסבוק שהאוזן – העין לא מסוגלת לקרוא או לראות אותן.

עיסאווי פריג': אני נכד לניצול הטבח.

עיסאווי פריג': סבי עבדאללה בדיר הוא ניצול הטבח.

עיסאווי פריג': אני מתאר לעצמי שהוא לא תיאר לעצמו שנכדו יהיה חבר בכנסת ישראל, לימים.

עיסאווי פריג': אני רואה מחובתי להנציח את זכרם של החללים, את זכרו של סבי, וגם מבקש מהכנסת ומכנסות ישראל הבאות לתת את הכבוד הראוי.

עיסאווי פריג': בסוף אני רוצה להגיד שהכאב של הדורות הקודמים הוא חשוב, חשוב מאוד, אבל חשובה יותר בעיני הדאגה לדורות הבאים.

עיסאווי פריג': הדאגה לדורות הבאים צריכה לבוא דרך ההתמודדות עם אירוע הטבח, דרך העשייה, והימים הקשים שעוברים עלינו, אזרחי המדינה, ערבים כיהודים, לא מבשרים טובות.

עיסאווי פריג': אני כאן קורא לכל חברי חברי הכנסת לעשות צעד, וכמו שנשיא המדינה שם את יחסי היהודים והערבים בסדר העדיפויות, אכן נהיה דוגמה.

עיסאווי פריג': תודה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת דב חנין.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חברי השר, חברותי וחברי, נכנסתי לראש השנה השנה מתוך התרוממות רוח, גם אישית, כי זכיתי להשיא את בתי הבכורה שבוע לפני, אבל בעיקר כי ממש יום לפני ראש השנה, בישיבת ממשלה, הצביעה ממשלת ישראל בעד הקמת מערך שיקום בנגב, וזכינו שבהצעת המחליטים יש שני אלמנטים – אנחנו בשמונה החודשים האחרונים התלבטנו מה נכון, וברוך השם, בסופו של תהליך הוחלט שיוקמו שני האלמנטים: תוקם מחלקת שיקום בת 20 מיטות כחלק מבית-החולים הכללי, בית-חולים "סורוקה" בנגב, ויוקם בית-חולים שיקומי בן שלוש מחלקת בתוך מערך השיקום "עלה נגב – נחלת ערן".

שולי מועלם-רפאלי: אני מאמינה שעשינו היסטוריה בהבנה שאנחנו חייבים מערכת בריאות שוויונית וזמינה לכלל תושבי ישראל, במרכז ובפריפריה.

שולי מועלם-רפאלי: בהודעה הבאה, בעזרת השם, אני אמשיך בעדכונים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יולי יואל אדלשטיין: מזל טוב על שני הדברים: גם על נישואי בתך, גם על הצלחת המאבק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, חברי הכנסת כבל ובר-לב הזכירו כאן את יום השנה למלחמת יום כיפור.

דב חנין: במדינה שלנו יש אלפי משפחות שעבורן זה לא רק יום לאומי אלא זה יום לגמרי אישי – משפחות שכולות, משפחות של נפגעים, פצועים, פצועים בגוף, נכים בנפש.

דב חנין: השאלה הגדולה היא, האם למדנו את הלקח?

דב חנין: כאשר שמעתי אתמול את דבריו של ראש הממשלה בכנסת, אני נחרדתי לחשוב שלא למדנו שום לקח.

דב חנין: כמו לפני מלחמת יום כיפור, גם עכשיו מתעלמים מהסכנות ומחמיצים את האפשרויות; מחמיצים כל אפשרות של הידברות לשלום עם העולם הערבי.

דב חנין: הזכיר אפשרויות לשלום אזורי?

דב חנין: יש על השולחן יוזמת שלום ערבית, מונחת מזה שנים.

דב חנין: ממשלת ישראל נמנעת מלאמץ אותה.

דב חנין: ומתעלמים מהסכנה.

דב חנין: מתעלמים מהעובדה שאם המדיניות הנוכחית תימשך, אם ימשיכו לבנות בהתנחלויות ולצפצף גם על הפלסטינים וגם על העולם הערבי, וגם על העולם המערבי, וגם על העולם סתם, בעלי מצפון בכל מקום בעולם, הדרך למלחמה הבאה מוכנה וסלולה.

דב חנין: הלקח הגדול שצריך ללמוד ממלחמת יום כיפורים הוא לא לנצל את ההזדמנות שבאה אחריה אלא לנסות למנוע את המלחמה לפני שהתרחשה.

דב חנין: אנחנו, עמיתי חברי הכנסת, נהיה אלה שנצטרך לתת דין וחשבון, חס וחלילה, לאלה שיאבדו את יקיריהם במלחמה הבאה – מלחמה מיותרת, מלחמה שאפשר למנוע אותה, מלחמה שצריך למנוע אותה, מלחמה שאנחנו חייבים למנוע אותה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אראל מרגלית.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, תודה, אני, כמו חברי, רוצה להצטרף ולזכור ולהזכיר לנו שמחר ימלאו 58 שנים לטבח כפר-קאסם, הטבח שבו חיילים וקצינים טבחו בפאתי כפר-קאסם באנשים, נשים וילדים שחזרו לתומם מעבודתם לביתם בכפר.

מיכל רוזין: כוחות הביטחון חיכו להם בכניסה לכפר, אפילו שאלו אותם אם הם מבסוטים.

מיכל רוזין: ואחרי שענו להם "כן", הורו להם לרדת מהעגלות, מהאופניים, העמידו אותם ופשוט ירו בהם בדם קר.

מיכל רוזין: כך נרצחו 49 אזרחים, אזרחי מדינת ישראל.

מיכל רוזין: בואו לא נשכח את זה.

מיכל רוזין: זו לא מלחמה בין שני עמים.

מיכל רוזין: מדובר פה על רצח בידי כוחות הביטחון של אזרחים ישראלים, ונפצעו 13 נוספים, והושארו במקום ללא טיפול רפואי.

מיכל רוזין: הגיע הזמן, בישראל 2014, שניקח אחריות על הטבח, נבקש סליחה ממשפחות הנספים ומאותם אלה שעדיין נשארו אתנו ונמצאים אתנו.

מיכל רוזין: הגיע הזמן להכרה ולפיצוי הולם.

מיכל רוזין: רק אז נוכל באמת להתחיל לאחות את הפצעים, את הפצע הכל-כך מדמם הזה.

מיכל רוזין: אנחנו תמיד דורשים הכרה בהיסטוריה שלנו, בסבל שעברנו, בעוול הכל-כך קשה שעבר על העם היהודי והעוולות שנעשו כלפינו, אבל לא טורחים לעשות את זה כשמדובר באחר, במישהו אחר, באחרים.

מיכל רוזין: וזוהי חובתנו לעשות זאת.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, חברי עיסאווי פריג', כשדיברת מאוד התרגשתי.

אראל מרגלית: אני רוצה לדבר דווקא בנושא ירושלים, ואני רוצה להוציא קריאה מכאן שהתפקיד שלנו זה לבנות את ירושלים, ולא להצית אותה באש ובלהבות ובמעשים קיצוניים.

אראל מרגלית: אני רוצה רגע להזכיר לנו את התקופה של האינתיפאדה השנייה.

אראל מרגלית: אני רוצה להזכיר לכל אחד מאתנו כמה היה קשה לצאת מהבית בערב, ללכת לבית-קפה, להשאיר מישהו מהצעירים בעיר, לשכנע מישהו שיעשה פה איזושהי חברה או השקעה או איזשהו מיזם או פרויקט.

אראל מרגלית: אבל אנחנו ביחד השתקמנו.

אראל מרגלית: אנחנו ביחד בנינו פה פרויקטים חברתיים, בנינו פה פרויקטים של תרבות, בנינו פה חברות, והעיר כבר לא נראית במצור.

אראל מרגלית: חלק גדול מהעשייה הזאת הוא בשיתוף פעולה גם בין יהודים לערבים מתונים בעיר.

אראל מרגלית: ואני יודע שכולנו מ"פים וכולנו היינו בצבא או במשטרה וכולנו חושבים שצריך לאכוף את החוק יותר, וזה נכון, אבל חוץ מלאכוף את החוק צריך גם להוציא קריאה של שיתוף פעולה ודו-קיום.

אראל מרגלית: ואני מזכיר להרבה מאתנו: תראו, ביום-יום יש הרבה מאוד שיתוף פעולה כלכלי ברחבי העיר.

אראל מרגלית: ביום-יום אנחנו שוקדים גם על תכניה של ירושלים ולא רק מתווכחים על גבולותיה.

אראל מרגלית: ביום-יום יצא עכשיו מאמר שמראה שירושלים היא העיר הענייה בישראל, וכמה קשה לנו עדיין ברמה החברתית.

אראל מרגלית: בשבוע שעבר יצא גם איזשהו מחקר שיותר מ-50% מתושבי ירושלים לא אוכלים ארוחה חמה ביום; חוסכים.

אראל מרגלית: אז אני אומר: רבותי, בואו נוציא קריאה למתינות בעיר הזאת, גם אם יש לנו עוד ויכוחים על ההיסטוריה או על הגבולות, ובואו נבנה את תכניה ולא רק נישבע על גבולותיה של העיר שלנו.

אראל מרגלית: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי – מירושלמי לירושלמי.

יולי יואל אדלשטיין: אחרון הדוברים הוא נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, הוא לא אחרון הדוברים, חברת הכנסת זהבה גלאון תדבר אחריו, ולאחר מכן נעבור לציון – בבקשה?

זהבה גלאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת נחמן שי, אדוני.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני קודם כול רוצה להצטרף מכל לב לדברים החשובים שאמר חברי אראל מרגלית, חבר הכנסת אראל מרגלית, לגבי ירושלים.

נחמן שי: באמת, קריאת הרגעה מפה תעזור מאוד לכל הצדדים.

נחמן שי: אני מאוד מקווה גם, מאוד מקווה, שלא יהיו נפגעים וחלילה הרוגים באירועים האלה, כי כל אחד מאתנו מבין שחס וחלילה, הרוג או הרוגים זה פשוט הדבר שיכול להניע את האירועים האלה למקומות בלתי צפויים.

נחמן שי: ואני מאוד מכבד את הזהירות שהמשטרה נוהגת בה.

נחמן שי: אבל רציתי לומר משהו אחר, על קרב אחר, שמתנהל ביממות האחרונות בינינו לבין ארצות-הברית באמצעות הכרזות.

נחמן שי: שמענו אתמול את דבריו של ראש הממשלה פה ומייד אויבינו – במירכאות כפולות ומכופלות – מעבר לים בארצות-הברית הגיבו, ואחר כך גם אלה מאירופה.

נחמן שי: והיום מייד ראש הממשלה השיב להם.

נחמן שי: וסהדי במרומים, אני לא מבין למה ומי בחר בקרב התרנגולים או קרב האגרופים הזה בינינו לבין ארצות-הברית.

נחמן שי: אני ממש לא מבין.

נחמן שי: היה בסוף השבוע שעבר שר הביטחון – גם כן השמיע הצהרות מיותרות בוושינגטון.

נחמן שי: אני לא יודע מה הוא אמר בשיחות שלו.

נחמן שי: אנחנו בחרנו את המקום והזמן הכי גרועים לנהל פומבית מערכת יחסים כזאת עם ארצות-הברית.

נחמן שי: ואם יש מישהו שיכול להרגיע גם פה – אני כבר לא יודע מי, כי ראש הממשלה, לא רק שהוא לא מרגיע, הוא מוסיף שמן למדורה – צריך להרגיע.

נחמן שי: אפשר לחלוק על ארצות-הברית בהרבה נושאים, זה בסדר גמור.

נחמן שי: אבל בשום אופן לא לעשות את זה בפומבי, לא לעשות את זה בגלוי ולא לעשות את זה לעיני הקהילה הבין-לאומית.

נחמן שי: זה גורם נזק גדול מאוד למדינת ישראל.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון – בבקשה, גברתי.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, גם אני רוצה להצטרף לחברי מסיעת מרצ ולציין את יום השנה ה-58 לטבח בכפר-קאסם.

זהבה גלאון: אתמול באירוע שהשתתף בו נשיא המדינה – זו הזדמנות לברך את נשיא המדינה על המהלך שהוא הלך בו – השתתפו בכנס הזה גם חברי עיסאווי פריג' וחברת הכנסת מיכל רוזין.

זהבה גלאון: אני חושבת שחשוב להזכיר כאן

זהבה גלאון: בכנסת שהטבח בכפר-קאסם הוא פשע שמדינת ישראל נושאת באחריות לו.

זהבה גלאון: ואמרו את זה כבר קודם, להשלכות שלו יש עדיין, עדיין, השפעה על יחסי ערבים ויהודים במדינה.

זהבה גלאון: אני חושבת שתפקידה של מערכת חינוך מתוקנת הוא לחנך להבחין בפקודה בלתי חוקית שדגל שחור מתנוסס מעליה, נגד ציות עיוור.

זהבה גלאון: ולכן אני רוצה להמליץ מכאן: ההחלטה על לימוד פרשת הטבח לא יכולה להיות נתונה לשיקול דעתו של שר כזה או אחר.

זהבה גלאון: דרך אגב, זה לא מקרי שעד שנת 1999, שבה יוסי שריד היה שר החינוך, פרשת הטבח לא נלמדה.

זהבה גלאון: אחר כך שרת החינוך לימור לבנת הוציאה את זה מתוכנית הלימודים.

זהבה גלאון: אני חושבת שמדובר בפרשה כל כך קשה וכואבת, שהיא באמת לא יכולה להיות החלטה של שר כזה או אחר.

זהבה גלאון: היא לא יכולה לשמש בכלל כלי פוליטי.

זהבה גלאון: ולכן אני ממליצה שהטבח יהיה חלק מתוכנית הלימודים ושיציינו אותו כיום מיוחד.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר לאזרחים ותיקים, חברנו חבר הכנסת אורי אורבך, אנחנו מציינים היום את יום האזרח הוותיק.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שבעצם הפתיח שלי אנחנו יכולים כבר להבין שעברנו – אנחנו ודאי לא אזרחים ותיקים, חברת הכנסת זהבה גלאון, אבל בואי ניתן קצת כבוד לאזרחים ותיקים.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שבעצם הפתיח אפשר כבר למצוא שינוי תודעתי שכולנו עוברים.

יולי יואל אדלשטיין: פעם היינו אומרים "קשישים", "זקנים".

יולי יואל אדלשטיין: ומקפיד השר אורבך, שהוא, כידוע, איש מילה ואיש ספר בין יתר כישוריו, על כך שאנחנו מציינים כאן את היום של האזרחים הוותיקים, למרות שאני לדידי גם לא רואה איזושהי בעיה עם המושג "זקן".

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שזה גם כבוד והדר לאדם מבוגר, מנוסה מאתנו, והוא גם מקובל במקורותינו לציון האדם החכם והמנוסה שבחבורה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל יחד עם זה, אני חושב שמבחינת אנשים בגיל הזהב, השינוי הזה בטרמינולוגיה הוא שינוי מבורך.

יולי יואל אדלשטיין: ומי כמונו יודע ששינוי במושגים, בטרמינולוגיה, בהרבה מאוד מקרים גם מביא לידי מעשה.

יולי יואל אדלשטיין: ודרך אגב, אדוני השר, בעקבות יוזמות ברוכות שלך, הנושא הזה לא פעם עלה לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני מציב לך עוד אתגר מסוים בתחום הלשוני, וזה אמיתי: פנו גם אלי ואל לשכתי אזרחים שאמרו שמאוד – איך נגיד את זה – נפגעו, הופתעו, כשבפעם הראשונה בחיים שלהם הם קיבלו קצבת זיקנה.

יולי יואל אדלשטיין: ואמרו אזרחים, לרבות אזרחיות: אני בכלל לא חשבתי שאני זקן או זקנה.

יולי יואל אדלשטיין: למה אני מקבל לא משהו שמגיע לי אלא קצבת זיקנה?

יולי יואל אדלשטיין: ואולי, זה גם בחצי חיוך, איזשהו אתגר לכולנו.

יולי יואל אדלשטיין: באמת, אנשים שהיום פורשים מעולם התעסוקה, לא רק שהם לא חשים אלא הם באמת ממש ממש לא זקנים.

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו יודעים שהגילאים האלה הם עדיין גילאים של אנשים מלאי מרץ, ואולי גם הממשלה, שעובדת במלוא מרצה, תמצא באמת לצעירים האלה, בני 67, 62, מושגים קצת אחרים לכסף שמשולם להם.

יולי יואל אדלשטיין: אולי אני גם אציין שבין היוזמות השונות בתחום הלשוני יש גם שינויים מהותיים, ואיננו מסתפקים רק בדיבורים, "והדרת פני זקן", או בצקצוק בלשוננו בכל פעם שאנחנו נחשפים למצב האוכלוסייה הקשישה; אני, לפחות, מתרשם שאנחנו מתחילים לתפוס שיש כאן סוגיה רחבת-היקף ורבת-פנים שיש להעמיק בה במלוא כובד הראש.

יולי יואל אדלשטיין: היקף הציבור העונה לשם "מבוגר" או "אזרח ותיק" הולך ומתעצם, ולפי כל הנתונים של הסטטיסטיקה, הציבור הזה רק ילך ויגדל הודות לתוחלת החיים.

יולי יואל אדלשטיין: מדובר גם בציבור איכותי; לא רק בכמות עסקינן, ולא יהיה נכון להגדיר את התופעה כבעיה – לפעמים אנחנו שומעים את זה: בעיית ההזדקנות ותוחלת החיים ובעיית התשלומים.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שהיוזמות שאנחנו עדים להן לאחרונה מעידות על כך שיש הרבה מאוד מרץ לאוכלוסייה הזאת, גם לעשייה.

יולי יואל אדלשטיין: לא רק במושגים של פוליטיקלי-קורקט אנחנו מדברים על זה, אלא באמת עוסקים באוכלוסייה שיכולה לעזור בהרבה מאוד תחומים.

יולי יואל אדלשטיין: חשוב להדגיש את כל ההתנדבות של האוכלוסייה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: אני שומע על המבצע האחרון, אדוני השר, של מגורים משותפים עם סטודנטים, ועוד כל מיני יוזמות מסוג זה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שכאן אנחנו גם נפיק תועלת מרבית, ונפסיק אפילו לחשוב על האוכלוסייה של גיל הזהב כעל איזושהי בעיה.

יולי יואל אדלשטיין: הוותיקים שבינינו, ובהם בוני הארץ, ובהם הורינו, מורינו, אני חושב שמגיע להם בדין הכבוד, וגם השכר שבצדו שהמדינה – והממשלה – משלמת, אבל מחובתנו לעשות את הכול, כל שניתן, כדי לאפשר לאדם מבוגר למלא את חייו בתוכן, מתוך רווחה, וגם להזדקן בכבוד – אמרתי, אין לי בעיה עם המושג הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מעריך את כל הפעילות שנעשית בשנים האחרונות בתחום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מפנה את תשומת הלב של חברי הכנסת לחוברת שנמצאת על השולחן של כולנו.

יולי יואל אדלשטיין: אישרתי את הנחתה.

יולי יואל אדלשטיין: החוברת בעצם כוללת תערוכה שמוצגת ליד אולם "ירושלים", עוד אחת מן היוזמות המבורכות.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שבאמת ניתנה לנו הזדמנות מצוינת לבחור לעצמנו מה שמכונה בלועזית role model, דמות שאנחנו מזדהים אתה.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מברך את השר על כך שהוא דרש מאתנו שלא לחפש דמויות בפנתיאון של אלה שכבר לא אתנו אלא דמויות של אנשים שחיים בתוכנו.

יולי יואל אדלשטיין: ועובדה, לא התאמצנו הרבה, וכל אחד מצא, ואפילו הייתה תחרות – אני אגלה לכם את הסוד – על חלק מן הדמויות.

יולי יואל אדלשטיין: בסוף הכול הסתדר ומצאנו, והיו לי הכבוד והעונג לפגוש היום כמה מן האנשים שמופיעים שם בתערוכה.

יולי יואל אדלשטיין: אז יישר כוח לכל העוסקים במלאכה.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/2673/19; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: ועכשיו נעבור לתפקידה המעשי של הכנסת, לא רק דיבורים, ואני מתכבד להזמין את חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי להציג את הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון – איסור העברה, שעבוד ועיקול זכויות), התשע"ד–2014, של חברת הכנסת, מטבע הדברים, שולי מועלם-רפאלי וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק מובאת לכאן בתמיכת הממשלה, וישיב למציעה השר לאזרחים ותיקים חבר הכנסת אורי אורבך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן, דרך אגב, יבואו הצעות לסדר-היום של כמה חברי כנסת.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חברי השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, היום, בעקבות היוזמה המבורכת של השר אורי אורבך והמשרד לאזרחים ותיקים, ועובדי המשרד לאזרחים ותיקים, אנו מציינים בכנסת את היום לאזרחים ותיקים.

שולי מועלם-רפאלי: ומתוך כל הנושא הרחב והחשוב הזה אני רוצה להתמקד בצמד המילים "להזדקן בכבוד", צמד מילים המבטא את משאלת נפשו הפשוטה של כל אזרח ואזרחית בארץ ובעולם – להגיע לזיקנה, להתקיים ולחיות בכבוד.

שולי מועלם-רפאלי: לצערי, ישנם לא מעט גורמים המונעים זאת מן הקשישים, ואני מבקשת בהצעת החוק הזאת להקל על הקשישים ולעזור להם ולהן להתקיים בכבוד, כפי שמגיע להם ולנו.

שולי מועלם-רפאלי: כיום סעיף 303 לחוק הביטוח הלאומי קובע כי הזכות לגמלת כסף מן הביטוח הלאומי אינה ניתנת להעברה, לערבות או לעיקול בכל דרך שהיא.

שולי מועלם-רפאלי: מנגנון זה למעשה צובע את כספי הגמלה שלהם זכאים מבוטחים ואשר הופרשו עבורם במשך שנים רבות.

שולי מועלם-רפאלי: בדרך הזאת החוק מגן על מבוטחים אלה מפני האפשרות שבעתיד אותם כספים יעוקלו בשל חובות או שישתמשו בהם למטרות אחרות שאינן רווחתם של המבוטחים והמבוטחות.

שולי מועלם-רפאלי: עד כאן זה מצוין.

שולי מועלם-רפאלי: קיימת בעיה שאני מבקשת לתקן בחוק הזה.

שולי מועלם-רפאלי: כספי ביטוח סיעודי פרטי שאינם צבועים עלולים לשמש בעתיד למטרות שונות לחלוטין מאלה שלמענן נצברו, וכך עלול להיווצר מצב נוראי שבו מבוטחת ומבוטח שחסכו באופן אישי כספים, בצורה אחראית, במשך שנים רבות, עלולים לגלות – ודווקא בשעה שיבקשו לעשות בהם שימוש – כי אלה אינם עומדים עוד לרשותם.

שולי מועלם-רפאלי: כך למעשה הופך אותו אדם שחסך כל חייו לנזקק ולמי שזקוק לטיפול סיעודי שאין לו שום יכולת לממן אותו; זאת, כיוון שהכספים שחסך משועבדים או מעוקלים בעת שהוא מבקש לממש את חוזה הביטוח הפרטי.

שולי מועלם-רפאלי: זהו מצב אבסורדי שאיננו יכולים להסכים שיתקיים ועלינו לשנותו.

שולי מועלם-רפאלי: הצעת החוק שלי מציעה להשוות את ההגנה על הכספים הנצברים בחוזה הביטוח האישי בהתאם לחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים למנגנון הקיים היום המגן על גמלת הכסף לפי חוק הביטוח הלאומי.

שולי מועלם-רפאלי: הצעת החוק קובעת כי גם זכות מבוטח לפי חוזה ביטוח אישי אינה ניתנת להעברה, לערבות או לעיקול בכל דרך שהיא, אלא לשם תשלום מזונות לפי פסק-דין של בית-משפט או בית-דין מוסמך, ולפי הוראות שיקבע שר האוצר, בהסכמת שר המשפטים ובאישור ועדת הכספים של הכנסת.

שולי מועלם-רפאלי: אני מאמינה ובטוחה כי חוק זה יסייע רבות לאזרחים הוותיקים ויקל עליהם, וכי העברת החוק היא המעט מחלק רב שאנו, שליחי הציבור, צריכים ויכולים לעשות למען הזדקנותם בכבוד.

שולי מועלם-רפאלי: זאת, לאחר שעמלו כל כך הרבה שנים להבטיח זאת בעצמם.

שולי מועלם-רפאלי: ויהיה זה בבחינת מה שאמר שלמה המלך במשלי: "נוצר תאנה יאכל פריה"; הם חסכו כל כך הרבה שנים, וזכותם לראות את הפירות.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה, לסיום, להוסיף תודה גדולה לך, השר לאזרחים ותיקים, חברנו אורי אורבך, על דחיפת כל סיעת הבית היהודי, ובתוכם אני באופן אישי, לעשייה משמעותית בענייני האזרחים הוותיקים במדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר, אם כבר דחפת אז תשיב גם להצעת החוק.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת וחברותיה – הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון – איסור העברה, שעבוד ועיקול זכויות), של חברתי חברת הכנסת שולי מועלם, שעולה כאן.

אורי אורבך: אדם שקונה פוליסת ביטוח סיעודי, חוסך במשך שנים לטובת האפשרות שיזדקק לעזרה סיעודית.

אורי אורבך: אם וכאשר הוא הופך חלילה לחולה סיעודי, חברת הביטוח משלמת לו גמלת סיעוד חודשית על מנת לממן את העובד הזר או כל עזרה סיעודית אחרת.

אורי אורבך: הצעת החוק באה לבטל את העיוות הקיים היום, שבו כספי הביטוח המיועדים לעזרה סיעודית מעוקלים עקב חובות, והמבוטח שהפך לסיעודי מגלה שכל כספי הביטוח המיועדים למטרת עזרה סיעודית מעוקלים.

אורי אורבך: היו לנו, למוקד הזכויות המפותח שלנו, 8840*, מעל 200 פניות בנושא – רק בנושא הספציפי הזה, מה שאומר שיש כאן בעיה.

אורי אורבך: מדובר בעניין קיומי, בשנים שבהן הקשיש זקוק לעזרה מלאה בכל תפקודי היום-יום.

אורי אורבך: עלות החזקת עובד זר או מטפל בכלל היא גבוהה ומהווה נטל כלכלי גדול.

אורי אורבך: בדומה לכך, גם עלות אשפוז סיעודי היא גבוהה.

אורי אורבך: מכאן, אם גמלאי נכנס לחובות, מן הראוי כי כספי הביטוח הסיעודי, אשר מטרתם היא מימון אשפוז סיעודי, מוסדי וביתי לא יעוקלו וישמשו לצרכים שלמענם הופרשו.

אורי אורבך: בהצעת חוק זו אנחנו מנסים לסייע שוב לאוכלוסיית האזרחים הוותיקים כדי להקל עליהם ולאפשר הזדקנות בכבוד.

אורי אורבך: בהמשך, בתשובה שלי על ההצעות לסדר-היום, אפרט יותר בכמה תחומים נוספים.

אורי אורבך: אני מודה לחברת הכנסת שולי מועלם, שמשתפת אתנו פעולה באופן מלא לטובת האזרחים הוותיקים בשלל חוקים טובים וראויים.

אורי אורבך: אני אציין שיש עוד חוקים על הפרק.

אורי אורבך: אחד מהם, אדוני, הוא מה שאתה ציינת קודם לגבי שינוי השם קצבת זיקנה.

אורי אורבך: זה כבר עבר בקריאה טרומית.

אורי אורבך: אנחנו מתלבטים בסוגיה.

אורי אורבך: ההצעה המקורית של חברת הכנסת סטרוק, נדמה לי, זה קצבת אזרחים ותיקים, או קצבת ותיקים.

אורי אורבך: הביטוח הלאומי לא אוהב את "אזרחים ותיקים", כי קצבאות הביטוח הלאומי הן לא רק לאזרחים אלא גם לתושבים, ולכן, אולי, זה "קצבת ותיקים".

אורי אורבך: אבל יש הצעה אחרת שאולי נתפשר עליה – שזו תהיה פשוט "קצבת גיל".

יולי יואל אדלשטיין: יפה.

אורי אורבך: כן.

אורי אורבך: מגיעים לגיל שאפשר להתחיל לקבל קצבה, למרות שאני – – –

יולי יואל אדלשטיין: פרסומת סמויה ליוגורט מסוים, אבל בסדר.

אורי אורבך: אז אולי נקרא לזה "קצבת מילקי", אם אתה רוצה ממש ללכת על פרסומת.

יואב בן צור: – – –

אורי אורבך: הגיל יעשה את שלו.

אורי אורבך: נמצא את השם המתאים, למרות שחשוב לציין ולחזור ולהזכיר שאין במילה זיקנה – –

יולי יואל אדלשטיין: נכון מאוד.

אורי אורבך: – – כדי לבזות חלילה מישהו, אלא במשך השנים, אתם יודעים, יש מילים שהפכו מילים שבעיני מישהו נראות פחות; מתנחלים, לדוגמה, מילה שפעם הייתה מכובדת והיום היא אפילו מכובדת יותר, אבל יש אנשים שזה מפריע להם, או מהצד הזה או מהצד האחר.

אורי אורבך: גם המילה זיקנה ספחה אליה משמעויות של משהו זקן – הנה, עוד דוגמה.

אורי אורבך: ולכן, אני חושב שהתפקיד שלנו הוא גם לשנות את היחס הזה, אבל ייתכן שבינתיים, לגבי הקצבה עצמה, אפשר למצוא לה שם אחר, שלא פוגע באף אחד.

אורי אורבך: עמדת הממשלה היא לתמוך, כמובן, בהצעת החוק, על-פי הנוסח שהוחלט בוועדת שרים לחקיקה, והמשך קידום החקיקה ייעשה בהסכמה עם משרד המשפטים ומשרד האוצר.

אורי אורבך: תודה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, יש תמיכת ממשלה, ולא נראה לי שמישהו מחברי הכנסת רוצה להתנגד להצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו נעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון – איסור העברה, שעבוד ועיקול זכויות), התשע"ד–2014, של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי וקבוצת חברי הכנסת, קריאה טרומית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד, מי נגד – נוכל להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 18 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון – איסור העברה, שעבוד ועיקול זכויות), התשע"ד–2014, לדיון מוקדם בוועדת הכספים נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יש לנו 18 בעד, אין לנו מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת הכספים של הכנסת להכנתה לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום האזרח הוותיק

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כמה הצעות לסדר-היום בנושא הזה, יום האזרח הוותיק, מס' 3799, 3813, 3828, 3831 ו-3836.

יולי יואל אדלשטיין: ראשונת הדוברים תהיה חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – יואב בן צור, דב חנין, עיסאווי פריג' ואיציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

פנינה תמנו: אדוני היושב-ראש, השר לאזרחים ותיקים, חברי כנסת נכבדים, לפני שאני מתייחסת לאתגרים שאתם מתמודדת האוכלוסייה הוותיקה, אני בוודאי רוצה לומר שקודם כול הם תעודת כבוד עבור כולנו.

פנינה תמנו: הם זה אנחנו, אנחנו זה הם, ולא ניתן להפריד.

פנינה תמנו: אני רוצה להתייחס לדוח הלמ"ס האחרון, שהתפרסם בזמן הפגרה, והציג תמונת מציאות קשה של מצב האזרחים הוותיקים בישראל, שניכר ממנו כי עוני ובדידות הם מנת חלקם של רבים מהם.

פנינה תמנו: אי-אפשר להתעלם מהעובדה שאזרחים ותיקים בישראל בודדים יותר, חולים יותר ומצבם הכלכלי קשה יותר בהשוואה למדינות אירופה.

פנינה תמנו: עובדתית, הדיווח על זקנים הסובלים מדיכאון גבוה יותר, וזהו, חברי, נתון כואב ומדאיג.

פנינה תמנו: זוהי מציאות עגומה שאנו כחברה צריכים להעלות על סדר-היום, ובוודאי כמחוקקים אנחנו צריכים להמשיך לפעול לשינוי מצבם של הזקנים בארץ, שהם חלק ניכר מפניה של החברה הישראלית.

פנינה תמנו: אני גאה בקו שבו התחילה המפלגה שלי, שלראשונה מזה שנים הגדילה את הקצבאות לניצולי השואה, וזה לא היה קיים.

פנינה תמנו: הוקצו לכך מיליארד שקלים.

פנינה תמנו: והם אחוז לא מבוטל מהאוכלוסייה הוותיקה – תתקן אותי, השר, אם אני טועה.

פנינה תמנו: בתוך התוכנית הזאת תתאפשר הנחה של 100% עבור השתתפות עצמית לתרופות שבסל התרופות, הגברת היקף שירותי הרווחה לניצולי השואה שנמצאים במרכזי-היום, וכמובן מעורבות של משרד הרווחה כדי לתת מענה אמיתי ותיקון כל כך צודק למצב אבסורדי שהיה קיים.

פנינה תמנו: אנחנו צריכים להמשיך ולהגדיל את רווחתם של האזרחים הוותיקים – הורינו, הורי: אבא שלי, שיזכה לחיים ארוכים, בן 85, ואימא בת 75; הורינו, סבינו, סבותינו.

פנינה תמנו: כפי שנאמר, אל תשליכנו לעת זיקנה.

פנינה תמנו: אציין שאתמול הנחתי על שולחן הכנסת תיקון להצעת חוק ההוצאה לפועל המבקש לשמור על כבודם וביטחונם של זקני ישראל כך שגם אם עומדת כנגדם תביעת הוצאה לפועל, אל למעקלים להיכנס לביתו של מי שמבוגר מגיל 70 ולעקל את רכושו אם אין צו מיוחד של רשם ובנסיבות מיוחדות.

פנינה תמנו: כמובן, אנחנו לא מעודדים התחמקות מחובות, אבל אנחנו שמים הרבה פעמים אינטרסים זה לצד זה, ואני חושבת שהאינטרס של ההגנה עליהם בנושא הזה גובר.

פנינה תמנו: כמובן, כבוד השר, אנחנו נקדם את זה בשיתוף פעולה ובתיאום.

פנינה תמנו: בנוסף לכך, ובשל הבדידות שהם חווים, אני פועלת, כמו גם חבר הכנסת ניצן הורוביץ, לקדם חקיקה שתקנה 50% הנחה על כל מופעי התרבות במוסדות שנתמכים מהמדינה, ולא רק הצגות תיאטרון, תערוכות ומוזיאונים, כי זה לחלוטין לא שוויוני ולא מכניס למעגל של לצאת מהבית, להשתמש בפנאי ובתרבות.

פנינה תמנו: גם, אתה יודע מה?

פנינה תמנו: זה משאיר הרבה פעמים את האוכלוסייה המבוגרת של הפריפריה קצת בצד בנושא הזה.

פנינה תמנו: נכון שהצעת החוק שלי עלתה לוועדת שרים, ויש לה, ככל הנראה, השלכות תקציביות מאוד רציניות, אבל אנחנו נתגבר על המכשולים ונקדם גם את זה, כי זו הצעת חוק צודקת.

פנינה תמנו: אנחנו כולנו, חברים, מחויבים לדאוג להם, לכבודם, לשלומם, לרווחתם, כי האזרחים הוותיקים בארץ הם נכס למדינתנו הקטנה ונכס אישי לכל אחד ואחת מאתנו.

פנינה תמנו: ותזכורת לכולנו, שבוא יבוא היום שנהיה בתוך הנעליים שלהם.

פנינה תמנו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

יולי יואל אדלשטיין: כן נזכה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב בן צור – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר לאזרחים ותיקים, חברי חברי הכנסת, תורת ישראל מעודדת את האדם הצעיר, הבלתי-מנוסה בנפתולי החיים, לפנות בשאלות לשכבות הגיל הבוגרות – "שאל אביך ויגדך, זקנך ויאמרו לך".

יואב בן צור: מתוך התפיסה הזאת ראו חז"ל אפילו בעצם הכינוי "זקן" את ראשי התיבות "זה קנה חוכמה", ומכאן החובה היהודית לכבדם.

יואב בן צור: החולק כבוד לסביבה מכבד את ניסיון החיים, הווי אומר, הוא מכבד את ההכרה האנושית הטבעית, המבשילה על-ידי תופעות ומאורעות חוזרים של הטבע והחיים.

יואב בן צור: דוגמה קלאסית לזה מצאנו בתפקיד הלוויים במשכן במדבר סיני.

יואב בן צור: עד גיל 50 נדרשו הלוויים לעסוק בעבודה פיזית הכוללת פירוק, הרכבה והובלה של המשכן וחלקיו במסעות המדבר.

יואב בן צור: אולם מגיל 50 ואילך נפטרו הלוויים מהעבודה הפיזית המאומצת, אך בד בבד לא הורחקו כלל מהמשכן בשל גילם, אלא אדרבה, המשיכו לשרת כשוערים וכזמרים השרים במקדש כל זמן שהיו מסוגלים לכך.

יואב בן צור: כך מבטא הרמב"ם בהלכות כלי המקדש את העיקרון: אין הלוי נפסל בשנים, ולא במומים, אלא בקול, שיתקלקל קולו מרוב הזיקנה, ייפסל לעבודתו במקדש.

יואב בן צור: אבל נראה לי שאינו נפסל אלא לומר שירה, אבל יהיה מן השוערים.

יואב בן צור: זאת אומרת, בכל מקרה דאגו שיהיה רצף תעסוקתי לאותם אנשים בוגרים ולא יהיו מובטלים.

יואב בן צור: בכך התורה איזנה בין הצורך להקל את המאמץ הפיזי בתקופת הזיקנה ובין הרצון לאפשר לאנשים בגיל זה עשייה ותרומה לחברה בדרכים חלופיות, לטובת המבוגר ולטובת החברה כולה.

יואב בן צור: שלמה המלך, החכם מכל אדם, בספר קהלת, אשר הרבה לתאר את המציאות האנושית כהבל הבלים, משבח פעמים רבות את מי שיודע לשמוח בעמלו: "וראיתי כי אין טוב מאשר ישמח האדם במעשיו כי הוא חלקו מי יביאנו לראות במֶה שיהיה אחריו".

יואב בן צור: חשיבה זו מופיעה גם בכתביו של דוד המלך: "יגיע כפיך כי תאכֵל אשריך וטוב לך".

יואב בן צור: העובדה הזאת נכונה ביחס לכל אדם, וביתר שאת ביחס לאדם מבוגר שכבר אינו עובד במסגרת קבועה.

יואב בן צור: מסגרות תעסוקתיות או התנדבויות שתוקמנה ימצבו אותו מבחינה חברתית כמי שממשיך לפעול ותורם לכלל מיכולותיו, מחוכמתו ומניסיונו העשיר.

יואב בן צור: מקווה אני שיום האזרח הוותיק המצוין על-ידי כנסת ישראל יביא בשורה לאוכלוסייה חשובה ההולכת וגדלה, ונמצא את הדרך להשאיר את האזרחים הוותיקים בכבודם, ואפילו ליהנות עדיין במו-כפיהם מעבודה יוצרת או מתרבות נכונה.

יואב בן צור: מי ייתן ונזכה כולנו, יושבי הבית הזה, להיות חלק מהאוכלוסייה היקרה הזאת באריכות ימים ושנים טובות ובריאות.

יואב בן צור: אמן.

פנינה תמנו: אמן.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין.

חמד עמאר: בבקשה, חמש דקות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך.

דב חנין: ברכות לאזרחים הוותיקים שלנו, לאזרחיות הוותיקות שלנו, על יום חגם וחגנו.

דב חנין: ברכות לכנסת על כך שאנחנו מציינים יחד את היום החשוב הזה.

דב חנין: ברכות לך, אדוני השר, ויחד אתך לאנשי משרדך – למנכ"ל ולצוות המשרד.

דב חנין: אכן משרד קטן, אבל כמו שפעם נאמר על גוף אחר, נכון להגיד על המשרד הזה: קטן וחכם, במובן הזה שנעשית שם עבודה מעניינת, רחבה, על מגוון הבעיות והשאלות שיכולות לעשות שינוי בחיי האזרחים הוותיקים שלנו.

דב חנין: האזרחים הוותיקים הם אכן מראה של החברה, והם מראה של החברה גם בהיבטים מאוד יפים וחיוביים – קודם כול בהיבטים יפים וחיוביים.

דב חנין: אפשר למצוא בקרב האזרחים הוותיקים הרבה מרץ, אנרגיה, רצון, נכונות, יוזמה, יצירתיות, כמו שאנחנו מוצאים בחברה הישראלית בכלל.

דב חנין: אבל יש, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, גם צד שני למטבע, והצד השני של המטבע הוא צד של קשיים ובעיות לא פשוטות.

דב חנין: אנחנו מדברים על קיום בכבוד, בכלל בחברה הישראלית, אבל הקיום בכבוד נעשה מוקשה יותר, נעשה בעייתי יותר, נעשה רווח פחות, כשאנחנו מגיעים לגיל זיקנה.

דב חנין: קיום בכבוד זו שאלה של ביטחון, קודם כול ביטחון כלכלי; היכולת לחיות, להתפרנס מחסכונותיך, או אם אין לך חסכונות – להתקיים ממה שהציבור, החברה, הביטוח הלאומי, המדינה, נותנת לך.

דב חנין: ואנחנו חייבים לומר לעצמנו בכנות, שמה שהחברה הישראלית נותנת לקשישיה, מה שהחברה הישראלית נותנת לאזרחיות הוותיקות ולאזרחים הוותיקים, זה הרבה פחות מכדי לחיות בכבוד, מכדי לחיות בביטחון, מכדי להיות מסוגלים לממן צעצוע לנכד או בילוי עם המשפחה.

דב חנין: יש ותיקים שיש להם חסכונות ויש ותיקים שיש להם גם פנסיה מאותם ימים שבמדינת ישראל עוד התקיימו הסדרי פנסיה שנתנו לאנשים את היכולת לחיות בכבוד מפנסיה.

דב חנין: היום זה כבר איננו המצב.

דב חנין: מי שיוצא היום לפנסיה לא תמיד יודע מה הוא חסך ומה הוא יקבל ממה שהוא חסך.

דב חנין: אבל יש גם יותר מדי אנשים בישראל שאין להם הסדרים כאלה, ולגביהם השאלות של קיום בכבוד ושל ביטחון כלכלי במובן הבסיסי ביותר הן שאלות אמיתיות.

דב חנין: יש לקשישים, לקשישות, בעיות בריאות שהן בעיות טבעיות, שנוצרות מכוח הגיל וההזדקנות.

דב חנין: וגם כאן, עמיתי חברי הכנסת, הקשישים והקשישות הם תמונת מראה של החברה הישראלית.

דב חנין: כאשר מערכת הבריאות שלנו נמצאת במצוקה כל כך קשה, מערכת הבריאות הציבורית נמצאת במצוקה כל כך קשה, המצוקה הזאת מורגשת במיוחד כשאנחנו מדברים על קשישים ועל קשישות.

דב חנין: פעם, אדוני השר, התנהלה מערכת בחירות שלמה – ככה אני זוכר, זה עוד היה לפני ימי בפוליטיקה – על הזקנה במסדרון בבית-החולים בנהרייה.

דב חנין: דווקא יצא לי להגיע לבית-החולים בנהרייה בנסיבות של ביקור, וראיתי שם את הזקנה.

דב חנין: אני לא יודע אם זו עדיין אותה זקנה שנמצאת במסדרון, אבל זקנות עדיין נמצאות במסדרון, ולא רק בנהרייה.

דב חנין: לא רק בנהרייה, לצערי.

דב חנין: עכשיו, יושב פה השר לאזרחים ותיקים, ואני מסתכל עליו והוא מסתכל עלי, ואני יודע שלא על כל השאלות האלה יש לך תשובות ולא על כל השאלות האלה אתה יכול לתת תשובות.

דב חנין: במובן מסוים הוטל עליך תפקיד מאתגר ומעניין, אבל אולי גם כפוי טובה, כי אצלך במשמרת ואצל הוותיקים במשמרת שנמצאים באחריותך מתגלים ומתבטאים כל אותם קשיים ובעיות שהמדיניות הממשלתית יוצרת לאורך כל הדרך.

דב חנין: במובן מסוים, שלא בטובתו, השר אורבך, נראה לי כך – אני מקווה שאני לא אסבך אותך, אבל אובייקטיבית זה המצב – נקלע למין תפקיד של אופוזיציה חברתית בתוך ממשלה שלא תמיד יודעת להסתכל על השאלות החברתיות, לא תמיד יודעת להבין את השאלות החברתיות ולא תמיד יודעת לנהל מדיניות חברתית.

דב חנין: אני אומר את הדברים גם אפרופו איומים מאוד קונקרטיים שנמצאים על שולחננו.

דב חנין: מדברים, למשל, על העלאת גיל הפרישה.

דב חנין: אבל זה לא העלאת גיל הפרישה, זה דחיית מועד תשלומי הקצבאות שאנשים שילמו עליהם, שילמו עליהם כל חייהם.

דב חנין: אני לא חושב שיש מישהו בכנסת או בציבור שמתנגד לכך שאנשים יוכלו להמשיך לעבוד יותר אם הם יכולים, אם הם רוצים.

דב חנין: למה לא? אני לא חושב שזה רעיון טוב להכריח אנשים לפרוש אם הם מסוגלים להמשיך לעבוד.

דב חנין: אבל לא על זה מדברים.

דב חנין: מדברים על זה שידחו את הגיל שבו אנשים יכולים סוף-סוף לקבל את אותן קצבאות שהם חסכו להן כל ימי חייהם.

זהבה גלאון: ולמה?

דב חנין: אבל אני – – –

זהבה גלאון: ולמה?

זהבה גלאון: כדי שהביטוח הלאומי ימשיך – – – את הגירעון שלו, יסגרו את הגירעון – – –

דב חנין: בדיוק.

דב חנין: בדיוק.

דב חנין: כמו שאמרה חברת הכנסת גלאון, ובצדק – אני פשוט חוזר על הדברים למען השומעים שלנו בבית, כי אלה דברים נכונים – המטרה היא – נהפכו פה, נהפך פה הסדר בין מטרה לאמצעי.

דב חנין: במקום שהקצבאות, שהן המטרה, יהיו הדבר שלשמו כולנו מתגייסים, אז כדי לחסוך לביטוח הלאומי, שזו המטרה, אנחנו מקצצים לקשישים, והם הופכים להיות האמצעי.

דב חנין: אבל כדי שלא לסיים בנימה פסימית, אני בכל זאת רוצה לציין את ההישג הגדול של השנה שחלפה, אדוני השר, וגם בתחום הזה יש לך תרומה, וזה ההישג הגדול שהיה לכולנו יחד, שרים בממשלה ואנחנו חברי הכנסת וראשי השדולה למען ניצולי השואה, בכל התחום של ניצולי השואה, שאכן רובם הגדול כבר נמצאים בגיל של קשישים וקשישות.

דב חנין: וההישג הגדול הזה, שהוא הישג רוחבי – וכשהתחלתי בתפקיד של יושב-ראש השדולה למען ניצולי השואה, יחד עם חברי אלעזר שטרן ויפעת קריב, אני זוכר עד היום את שיחתנו הראשונה ואת תוכנית העבודה שגיבשנו לעצמנו.

דב חנין: חלק מהדברים נראו לנו אז אתגרים מאוד קשים, ואמרנו שאולי בקדנציה שלנו אנחנו לא נצליח לעשות אותם אבל חשוב להציב אותם על השולחן.

דב חנין: וכמה מהדברים האלה כבר נמצאים; כבר נמצאים וכבר קורים.

דב חנין: וזה רק מלמד שכאשר אנחנו נחושים, כאשר אנחנו מצליחים לייצר שיתופי פעולה, כאשר אנחנו מצליחים לגייס לא רק ציבור אלא גם את הכוחות המקצועיים והמומחים הרלוונטיים, אפשר לגייס גם בכנסת, גם בממשלה, ולעשות שינוי גדול ולעשות שינוי חיובי.

דב חנין: אני מקווה שמה שהצלחנו לעשות ביחס לניצולי השואה נצליח לעשות בשנה הקרובה למען קשישים וקשישות, אזרחים ואזרחיות, ותיקים וותיקות שאינם ניצולי השואה, אבל גם הם צריכים את עזרתנו, גם הם צריכים את התגייסותנו, גם הם צריכים את היכולת להתקיים בכבוד, להתקיים בביטחון ולהמשיך חיים ארוכים ובריאים וטובים אתנו.

דב חנין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איציק שמולי.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה באמת לברך את השר אורבך על כל פעילותו, נמרצותו, גישתו עבור האזרחים הוותיקים במדינת ישראל.

איציק שמולי: אתה פועל בשני מישורים: גם במישור של התודעה וגם במישור של המעשים.

איציק שמולי: ואני חושב שאתה עושה דברים מאוד מאוד חשובים.

איציק שמולי: דוגמה לכך כולנו זכינו לראות היום במסדרונות הכנסת.

איציק שמולי: ובאמת, שא ברכה, ואנחנו נהיה אתך בכל הפעולות האלה למען האזרחים הוותיקים.

איציק שמולי: אני רוצה לברך גם את חברי נחמן שי, שעומד יחד אתי בראש שדולת הגמלאים, ובהזדמנות הזאת גם את יו"ר השדולה הקודם הרצוג, ראש האופוזיציה, על פעילותם ונמרצותם.

איציק שמולי: אני רוצה להעלות, אדוני היושב-ראש, נושא כאוב שאולי טיפה יקלקל את החגיגה, אבל מפאת חשיבותו אני בוחר להעלות אותו היום, וזה כמובן הנושא של הביטוח הסיעודי הקולקטיבי.

איציק שמולי: אני חושב שיש דרך אחת להסתכל – אני אומר את הדברים, דברים חמורים, מעל בימת הכנסת, אבל זו האמת לאמיתה – בסוף יש דרך אחת להסתכל על מה שקורה בעולם של הביטוח הסיעודי הקבוצתי: זאת לא סתם מכה שנפגעו ממנה אנשים, זו הונאת הביטוח הכי גדולה שהייתה כאן, והדבר העצוב ביותר – שהיא קרתה בחסות המדינה.

איציק שמולי: הרי מה קרה כאן?

איציק שמולי: במשך הרבה מאוד שנים האזרחים הוותיקים, 220,000 אזרחים ואזרחיות, קנו ביטוח סיעודי.

איציק שמולי: והם היו בטוחים שברגע האמת, לא עלינו, חלילה וחס, אם ייקלעו למצב סיעודי, חברת הביטוח תהיה שם עבורם.

איציק שמולי: למה?

איציק שמולי: כי הם רכשו ביטוח סיעודי.

איציק שמולי: מה לא סיפרו להם?

איציק שמולי: מה שכחו לספר להם?

איציק שמולי: מה כתוב באותיות הקטנות?

איציק שמולי: שבעצם בפוליסה כתוב שהם לא קנו ביטוח סיעודי אי-שם לגיל זיקנה; הם קנו ביטוח זמני לחמש שנים שאותו יכולות חברות הביטוח לשנות מעת לעת.

איציק שמולי: עכשיו, קחו לדוגמה, כדי לבאר את העניין, את גודל האבסורד: איש בגיל שלי, בגיל 30, שבאים אליו ואומרים לו: בוא תרכוש ביטוח סיעודי, כי לך תדע מה יהיה, הארכת תוחלת החיים.

איציק שמולי: ואני מתחיל לשלם חמש שנים, עשר שנים, 15 שנה, 20 שנה, 30 שנה, מגיע לגיל הפרישה, ואז חברת הביטוח נזכרת להפעיל את גלולת המוות שיש בסעיפים בתוך הפוליסות האלה.

איציק שמולי: היא נזכרת, כשאני מגיע לגיל הזיקנה, להגיד לי: תודה ששילמת לנו 30-20 שנה, ועכשיו תורנו לבטל את הפוליסה.

איציק שמולי: עכשיו, מנסים להציג לנו את הסיפור כאילו יש פה אנשים שלא ידעו לקרוא מה יש בפוליסות.

איציק שמולי: חברים יקרים, אם היינו מדברים על 10,000 אנשים, 100,000 מטומטמים שלא יודעים לקרוא – מיליון ישראלים שנפלו במכה הזאת לא יודעים קרוא וכתוב?

איציק שמולי: אז לא, אני אגיד לכם מה האמת לאמיתה: האמת היא שחברות הביטוח הוליכו שולל מיליון ישראלים.

איציק שמולי: בתוכם נפגעו בצורה הקשה ביותר 220,000 אזרחים ותיקים, ועליהם אנחנו מדברים כאן היום.

איציק שמולי: ויותר גרוע – שהרגולטור שיתף עם זה פעולה; שהוא ראה את המחדל הזה ולא אמר מילה; שהוא שכח שתפקידו לשמור על האיזון של חברות הביטוח, אבל גם על המבוטחים עצמם.

איציק שמולי: ואני רוצה להגיד לכם:

איציק שמולי: אנחנו עוד נתעסק רבות בחודשים הקרובים בנושא הזה, אבל השבוע בעצם יצא משרד האוצר, האגף הרלוונטי שממונה על עולם הביטוח ושוק ההון, בפתרון.

איציק שמולי: הם אמרו: אנחנו ניקח את הבעיה הזאת ונגלגל אותה לפתחן של קופות-החולים – שכבר הודיעו שהן מסרבות לעשות את זה, אבל נניח שזה יקרה.

איציק שמולי: אני ראיתי, באמת התרשמתי השבוע, שהממונה על עולם הביטוח, על שוק הביטוח, דורית סלינגר, למדה מאוד מאוד מהר מהשר שלה.

איציק שמולי: היא למדה להכריז על רפורמות כשהפרטים לא סגורים, התוכנית לא אפויה.

איציק שמולי: מזכיר לכם משהו?

איציק שמולי: אולי תוכנית מע"מ אפס – חפשו את ההבדלים.

איציק שמולי: אבל רפורמה יש.

איציק שמולי: רק מה אין ברפורמה?

איציק שמולי: שלושה דברים עיקריים – ובזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש: לא אומרים למבוטחים שנפגעו, ל-220,000 גמלאים שהיום יושבים בבית וחלילה נקלעים למצב סיעודי – וסליחה על הביטוי, נדפקים פעמיים:

איציק שמולי: גם שילמו במשך עשרות שנים עשרות-אלפי שקלים לחברות הביטוח וגם עכשיו צריכים להוציא כסף מהכיס – לא אומרים להם כמה הם צריכים לשלם.

איציק שמולי: לא אומרים להם, לא מבטיחים להם שהתנאים שהיו להם קודם יישמרו גם בקופות-החולים.

איציק שמולי: והכי גרוע – את מי בחרה הממונה על הביטוח להעניש?

איציק שמולי: את החבר'ה האלה, את הגמלאים.

איציק שמולי: היא אמרה שבעוד שכולם יוכלו להיכנס למודל הזה ביוני 2015, הם ייענשו ויוכלו להיכנס רק אי-שם בשנת 2016.

איציק שמולי: אז אני מצפה – ואני מדבר פה כאיש צעיר אבל כזה שמרגיש חובה מוסרית כלפי האנשים הוותיקים שבנו את המדינה – שדווקא האגף במשרד האוצר שאחראי למחדל הזה, שאחראי לביזיון הזה, שברשלנותו לא שם לב למה שקורה כאן, שבנקודה הקריטית הזאת, אם הוא לא עשה את זה קודם, יראה גם את המבוטחים.

איציק שמולי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים, יום האזרח הוותיק.

עיסאווי פריג': למען האמת, זה מזכיר לי את סבתא, זיכרונה לברכה.

עיסאווי פריג': יום אחד אני פותח את תיבת הדואר ואני רואה מכתב, מעטפה מהביטוח הלאומי.

עיסאווי פריג': אני פותח את זה בבית, יחד עם כל ההתכתבויות, ואני מוצא בתוך המעטפה תעודה כחולה: אזרח ותיק, וכתוב השם של סבתא.

עיסאווי פריג': זה דבר מעניין וחדש ויפה.

עיסאווי פריג': בירכנו והכול טוב ויפה, אבל סבתא וסבא, אם לא היינו לידם נפשית ועזרנו להם כלכלית, ואם לא היינו תומכים בהם, הם היו כמו לא מעט קשישים וזקנים וותיקים שחיפשו את פת הלחם.

עיסאווי פריג': מכאן אני רוצה להיכנס לנושא.

עיסאווי פריג': כשישבתי במליאה, החברים חילקו לנו חוברת.

עיסאווי פריג': החוברת שהמשרד לאזרחים ותיקים – גם מגיע לכבוד השר כמה מילים טובות על אזכור היום הזה, כי באחד הימים כולנו נהיה ותיקים וכולנו נהיה זקנים וכולנו נזדקק לעזרה ולביטוח סיעודי.

עיסאווי פריג': אז יוזמה מבורכת, ויישר כוח על היוזמה.

עיסאווי פריג': אבל כשאני מעיין בחוברת ואני מסתכל וקורא, עובר, עובר, מסתכל, אני אומר:

עיסאווי פריג': האם במקרה כבוד השר לא ראה לנכון להכניס חבר כנסת ערבי לתוך החוברת?

אורי אורבך: נו, מה אתה חושב?

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי.

עיסאווי פריג': ישבתי, שאלתי.

עיסאווי פריג': באו אלי החברים הערבים, אומרים לי: עיסאווי, השר פנה אליך?

עיסאווי פריג': אני אומר להם: למה אתם שואלים?

עיסאווי פריג': אומרים: אלינו לא פנה.

עיסאווי פריג': שאלנו, לא פנה.

עיסאווי פריג': אז אני מסתכל ומסתכל, יכול להיות שטעיתי.

עיסאווי פריג': שאלתי את דב חנין.

עיסאווי פריג': איפה דב חנין?

אורי אורבך: – – – פנו אחד-אחד – – – גם אישי – – –

עיסאווי פריג': כבוד השר – –

אורי אורבך: – – –

עיסאווי פריג': – – לא בושה להודות בטעות.

אורי אורבך: לא לא לא, סליחה.

עיסאווי פריג': אז – – –

אורי אורבך: השקיעו בזה מאמץ מיוחד.

עיסאווי פריג': לא, לא בושה – – –

אורי אורבך: – – – חרדים – – – ערבים, ואף אחד לא נענה.

עיסאווי פריג': אז אתה רואה שאתה קובע עובדות, וזה לא ראוי להגיד אותן כשאני אומר לך באופן אישי: אף אחד לא פנה אלינו – אלי לפחות; לא קיבלתי הודעה.

עיסאווי פריג': אני חושב שמן הראוי שבכנסת ישראל ובמדינת ישראל – – –

אורי אורבך: קיבלת הודעה כמו כולם.

עיסאווי פריג': אנחנו לא קיבלנו הודעה.

אורי אורבך: פשוט לא טרחת – – –

עיסאווי פריג': אז עכשיו אני אכנס מהספר, שמשליך גם על הכלל, על שאר הדברים.

עיסאווי פריג': חברים, יום האזרח הוותיק, שאנחנו רוצים להיכנס אליו ולציין אותו – כי באחד הימים, אמרתי, נהיה שם – ורוצה להשליך לגבי החיים היומיומיים שלנו.

עיסאווי פריג': מכאן אני מגיע למסקנה: הכול עניין של סדר עדיפויות.

עיסאווי פריג': זה לא הצעות חוק, הצעות חוק מבורכות וטובות שיהיו לנו בעניין ביטוח סיעודי ועזרה מכל הכיוונים.

עיסאווי פריג': עכשיו, בזמן שאנחנו שוקדים ויושבים, והאוצר יום ולילה עובד על תקציב המדינה, הכול עניין של סדר עדיפויות.

עיסאווי פריג': תקציב שנעדר ממנו סדר-היום האזרחי, בז לכל הוותיקים, לקשישים ולחברה המתוקנת שצריכה להיות.

עיסאווי פריג': צריך להגיד את זה דוגרי: הכול מתחיל מסדר עדיפויות, משם, לא מחוק ולא ממספר חוק שבקושי אני מיישם אותו.

עיסאווי פריג': הדבר הנוסף שאני רוצה לציין בזמן המועט שנותר לי, לכבוד השר, ולהגיד: גם לקשיש ולאזרח הערבי הקשיש והזקן הערבי מגיע שלישי בשלינקס.

עיסאווי פריג': שליינקס?

עיסאווי פריג': שלינקס?

עיסאווי פריג': איך זה נקרא?

אלעזר שטרן: שלייקעס.

עיסאווי פריג': שלייקעס.

עיסאווי פריג': הזה ששמים כאן, שלייקעס.

עיסאווי פריג': אני רוצה לו שם בערבית – לא מוצא.

עיסאווי פריג': אז גם לאזרח ולקשיש הערבי מגיע השלייקעס הזה.

אלעזר שטרן: לערבים אין – – –

עיסאווי פריג': אין שלייקעס, אז לא מגיע להם שלישי.

עיסאווי פריג': נעשה להם שישי, כי הזקנים ביישובים הערביים, אם אין תורם מקומי שיבוא לחבק אותם, לא יהיה להם שלייקעס.

עיסאווי פריג': אז בואו נזכור שיש לנו מדינה שיש בה גם זקנים יהודים וגם זקנים ערבים, ובואו נדבר בקול אחד ונשנה את סדר-היום, כי באחד הימים אנחנו נהיה שם.

עיסאווי פריג': תודה לך, אדוני.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת נחמן שי – אחרון הדוברים.

חמד עמאר: אחריו ישיב השר.

חמד עמאר: בבקשה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זה יום חשוב בכנסת, למרות שלצערי האולם ריק, וגם בשדולה שחברי, שותפי, עמיתי איציק שמולי ואני ערכנו היום בנושא הזה של הביטוח הסיעודי לא הופיעו יותר מדי חברי כנסת, אבל הייתה קבוצה יפה.

נחמן שי: אני חושב שהנושא ראוי.

נחמן שי: בעניין הזה אני רוצה להודות גם לשר אורבך, שמרגע כניסתו לתפקיד באמת מילא אותו תוכן מחודש והביא רעיונות וגישה חדשים שהם עושים את כל ההבדל.

נחמן שי: יש פסיכולוגית איזושהי בושה בלהיות גמלאי.

נחמן שי: דיבר היום באחת הפגישות – כי הוועדות של הכנסת עסקו בנושא הזה לאורך הבוקר ואחר-הצהריים המוקדמים – דיבר נציג של ארגון "ידיד" ותיאר את המעבר של אישה פעילה, בת 62, שביום אחד ניהלה פרויקט גדול והייתה מלאת כוח ולמחרת היא טיפסה במדרגות הביטוח הלאומי וטיפלה בקצבה שלה, ופתאום, במקום לתת, היא מבקשת לקבל או מקבלת.

נחמן שי: בזה מסתמן כל ההבדל בין אנשים שמעורבים, תורמים, מרגישים חלק בלתי נפרד, ופתאום, ביום בהיר אחד – זה קורה לנשים בגיל 62, לגברים בגיל 67: רגע, אני כבר לא מה שהייתי.

נחמן שי: זה משבר גדול.

נחמן שי: אני עברתי אותו פה בכנסת, אז אולי הוא יותר קל.

נחמן שי: אבל, חברי, יש לי ברוך השם חברים וחברות, וראיתי שזה משנה משהו אצלם.

נחמן שי: זה לוקח זמן, אפשר להתאושש, זו לא מכה, אבל זה איזשהו ציון דרך שמשפיע על אנשים.

נחמן שי: באמת, אנחנו אפילו מתלבטים, וזה עלה היום, בהגדרה מה קורה לאדם אחרי גיל 62 או 67: הוא זקן?

נחמן שי: הוא גמלאי?

נחמן שי: הוא קשיש?

נחמן שי: הוא אזרח ותיק?

נחמן שי: העברית, שפה יפה עם למעלה מ-300,000 מילים, לא מצליחה לייצר את המילה הראויה, גם כשאנשים נושאים את התואר הזה במשך כ-20 שנה.

נחמן שי: זה אחד הדברים היפים והמופלאים במדינת ישראל, שאנחנו לא תמיד פה מתייחסים אליה יפה: היא, מסתבר, ארץ שתורמת לבריאותם של אזרחיה.

נחמן שי: תוחלת החיים של הנשים והגברים בארץ עולה כל הזמן והיא כבר עוברת את 80, והילדים שנולדים היום יחיו, בעזרת השם, למעלה מ-90 שנה.

נחמן שי: אנחנו שואלים את עצמנו: מה הם יעשו ב-30 השנים האחרונות של חייהם?

נחמן שי: שליש מחייהם.

נחמן שי: מה הם יעשו לפני שהם יגיעו לביטוח הסיעודי?

נחמן שי: אני חושב שיש לנו פה אתגר מן הגדולים שמדינת ישראל יכולה לעסוק בהם.

נחמן שי: מן הגדולים.

נחמן שי: פלח האוכלוסייה הזה בשנת 2035 – ראיתי את זה היום, השר – ימנה כ-1.7 מיליון איש.

נחמן שי: זה לא רחוק, 2035; אולי זה נראה רחוק, אבל זה רק עוד 20 שנה.

נחמן שי: יהיו פה 1.7 מיליון, 15% מאוכלוסיית ישראל תהיה בגיל פרישה.

נחמן שי: תראה, זה נתח עצום מהאוכלוסייה, וזה חלק פעיל, שלא יחשבו שהאנשים האלה מתחבאים בבית.

נחמן שי: יש להם מה לעשות, והם רוצים לצאת והם רוצים להיות מעורבים.

נחמן שי: יש בהם שרוצים להמשיך לעבוד, יש בהם שרוצים להתנדב, יש בהם שרוצים סתם לחיות יפה, רוצים להיות בריאים.

נחמן שי: המדינה חייבת להיערך לקראת היום הזה.

נחמן שי: אז אני יודע שהמשרד לאזרחים ותיקים מנסה לחשוב במונחים אסטרטגיים.

נחמן שי: לא בטוח שיש לו כלים, כי זה באמת אתגר ממדרגה ראשונה, והלוא חיינו פה עשויים מאירועים מזדמנים, מהירים, קצרים, והאופק שלנו הוא בדרך כלל החודש הקרוב.

נחמן שי: אם הגענו לשנה הקרובה, אז בכלל חושבים שאנחנו מרחיקי ראות.

נחמן שי: אבל פה צריכים להסתכל 30 שנה ו-40 שנה קדימה, ואנחנו טוענים, ובצדק, שהמדינה הזאת היא נצחית.

נחמן שי: אם היא נצחית, היא צריכה להסתכל על תופעות כאלה במונחים של נצח, מה עושים פה בעוד 50 שנה ואולי 100 שנה, ועכשיו צריך להניח את היסודות.

נחמן שי: אז דיבר היום איציק שמולי, חברי – הוא דיבר עכשיו גם על הנושא של ביטוח סיעודי.

נחמן שי: חלק מהאנשים לא בריאים; צריך לסייע להם, צריך להביא להם עובד זר, או שבני המשפחה מסייעים להם.

נחמן שי: כאן נכנסת לתמונה סוגיית הביטוח.

נחמן שי: ידונו בזה בבוא הזמן.

נחמן שי: אני חושב שההצעה שהועלתה היא בכיוון הנכון, אבל היא עדיין מחוררת, כפי שאמרתי, כמו גבינה שוויצרית, ואיציק באמת תיאר את הבעיות הקיימות ואת תחושת הבגידה אצל מאות-אלפי אנשים, שצברו, חסכו כל חייהם, ופתאום ביום בהיר אחד הביטוח שלהם נעצר.

נחמן שי: זה נובע גם מאותה בעיה שהם מפתיעים – הם נשארו בסביבה: הלו, אנחנו חיים פה; לא חשבתם על זה, אבל אנחנו פה.

נחמן שי: ויש בעיית העוני, שהיא אולי הכי מכריעה אצל האנשים האלה – בזה אני מסיים.

נחמן שי: למה הם נעשים עניים?

נחמן שי: מוזר מאוד.

נחמן שי: כי במחקר שנעשה על-ידי מרכז טאוב מתברר שכשאדם בישראל, גבר או אישה, פורש, בסך הכול באותו רגע מצבו הכלכלי טוב.

נחמן שי: הוא מוכן.

נחמן שי: אבל כמובן שיורדת מאוד הכנסתו וכדומה, ואז, בניגוד למדינות אחרות, תשלומי הפנסיה שמגיעים אליו הם נמוכים, ואילו במדינות אחרות – וכאן ה-OECD עשה את המחקר הכואב הזה: מתברר שהקשישים בישראל הם הכי עניים בעולם המערבי.

נחמן שי: זאת אומרת, מדינות אחרות מכירות בעובדה שקשיש, אדם מבוגר, סיים את מקורות ההכנסה העיקריים שלו; מה שהוא צבר הוא צבר, ועכשיו המדינה צריכה לעזור לו.

נחמן שי: זאת האחריות המדינתית.

נחמן שי: אצלנו לא מסייעים מספיק.

נחמן שי: אני מבין את הקשיים הכלכליים במדינת ישראל, לא צריך להסביר לי.

נחמן שי: אבל עדיין אני מסרב להבין איך אנחנו מידרדרים ממקום גבוה למקום האחרון בקרב מדינות ה-OECD כשמדובר בהכנסתם של קשישים.

נחמן שי: זה לא מתקבל על הדעת.

נחמן שי: כלומר, המדינה מסייעת במינימום האפשרי.

נחמן שי: ברור שבמכפלות של קשישים זה הרבה מאוד כסף, אבל חייבים לחשוב.

נחמן שי: לא יכול להיות שאדם שעבד כל ימי חייו וצבר ועשה והגיע לרגע הזה, פתאום יוגדר כעני.

נחמן שי: זאת בגידה של המדינה ושל החברה במגזר הזה, בקבוצה הזאת, באנשים האלה, שתרמו ובנו וסייעו ועל גבם המדינה צמחה, וכשהם צריכים לקבל אומרים להם: תקבלו קצת, לא תקבלו הכול.

נחמן שי: אני רוצה לסיים, ולקוות מאוד שאנחנו נוכל בעבודת הכנסת מצד אחד, עם עבודת המשרד, עם השדולה, עם חברי הכנסת כולם – כי כל אחד, כפי שנאמר, יהיה שם במוקדם או במאוחר, כל אחד ואחת – באמת ליצור את המעטפת שתאפשר לגמלאים, לאוכלוסייה המבוגרת של מדינת ישראל, לחיות עמנו חיים ארוכים, בריאים, שלמים, כדי שהם יעשו אותם בכבוד הראוי, כפי שהם והן ראויים וראויות לו.

נחמן שי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אני מזמין את השר לאזרחים ותיקים אורי אורבך להשיב.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש ושלושת חברי הכנסת, ארבע

אורי אורבך: ת

אורי אורבך: כם – אולי נלך אלי לחדר, נעשה את זה יותר – – –

יחיאל חיליק בר: אתה מוזמן אלי.

אורי אורבך: חבל על כל התאורה.

נחמן שי: יהיה נחמד.

אורי אורבך: בראשית דברי, תודה על המחמאות על התערוכה.

אורי אורבך: מובן שפנינו אל כל חברי הכנסת, כולל חברי הכנסת הערבים והחרדים.

אורי אורבך: מכיוון שהיינו מודעים לזה שיהיו טענות אחר כך שאולי אין פה ייצוג, אז לחלק מחברי הכנסת פנינו באופן אישי, לא רק חיכינו לתשובות שלהם, ודיברנו אתם או עם העוזרים שלהם והפצרנו והתחננו לבחור.

אורי אורבך: אבל אני לא יכול לבחור בשביל האנשים את זקן השבט שלהם ולכתוב בשבילם, למרות שגם – – –

איתן כבל: אני מודה באשמה.

אורי אורבך: כן.

אורי אורבך: ומי שלא נענה לא יכול לבוא אחר כך בטענות שלא – אלא אם כן רוצים פשוט לטעון טענות קבועות – –

עמר בר-לב: זאת כנסת ישראל, אפשר לבוא בטענות.

אורי אורבך: – – על קיפוח.

אורי אורבך: כן, אבל מה?

אורי אורבך: בשנה שעברה עשינו תערוכה של סבים ונכדיהם מבין חברי הכנסת, חברי כנסת והסבים שלהם, והשתתפו גם חבר הכנסת חנא סוייד וגם חבר הכנסת עפו אגבאריה.

אורי אורבך: זאת סתם איזו טענה קבועה, רטינה קבועה כזאת.

אורי אורבך: קודם כול למצות את האפשרויות שיש, וגם לבדוק אולי עם העוזרים אם הם מעבירים לכם את כל הפניות.

אורי אורבך: אבל כמובן שבהמשך, כיוון שאת התערוכה הזאת ננייד למקומות אחרים בארץ, אני מחדש את פנייתי לחברי הכנסת הערבים והאחרים שלא השתתפו, והם מוזמנים לבחור את זקן השבט.

אורי אורבך: אני בטוח שהם לא ייענו לפנייה הזאת, כי אם הם ייענו לפנייה תהיה אחר כך בעיה להתלונן.

אורי אורבך: אני רוצה להודות לחברי השדולה, שהיום אירחו אותנו, את אנשי המשרד, בשלל ועדות וגם בשדולה עצמה בסוגיות שונות, ולחבר הכנסת נחמן שי וחבר הכנסת איציק שמולי.

אורי אורבך: ובכלל אני רוצה לציין את אנשי מפלגת העבודה, שפועלים רבות בתחום הזה של האזרחים הוותיקים, וממשיכים מורשת מפוארת של תנועת העבודה ושל ציבור הבוחרים, כמובן.

שלי יחימוביץ': זו עקיצה, אני מבינה.

אורי אורבך: לא, זו מחמאה.

אורי אורבך: אני חושב שאזרחים ותיקים בוחרים במפלגת העבודה.

אורי אורבך: זאת מחמאה גדולה למפלגת העבודה ולאזרחים הוותיקים.

אורי אורבך: לא די בכך להגיע להישגים אלקטורליים, כמובן.

אורי אורבך: חלילה, זה כבוד גדול.

אורי אורבך: אבל בהחלט במפלגת העבודה האזרחים – – –

נחמן שי: אבל עם 1.7 מיליון אתה תראה לאיפה נגיע.

אורי אורבך: לא, לא.

אורי אורבך: הקשישים של העתיד הם היום צעירים במפלגות אחרות.

נחמן שי: אבל כשהם יתבגרו הם ידעו על מי להישען.

אורי אורבך: יכול להיות שייפקחו להם העיניים והם ישובו למפלגת העבודה.

אורי אורבך: אבל בכל מקרה אני אומר את זה ללא כל ציניות.

שלי יחימוביץ': אגב, זה לא נכון.

שלי יחימוביץ': לפי תוצאות הבחירות, כמות הצעירים המצביעים למפלגת העבודה היא גבוהה מאוד; יותר מאשר לליכוד, אגב.

אורי אורבך: אבל במפלגת העבודה עצמה – ואני כן מציין את זה לשבח – יש מערכות ומסגרות שבהן אזרחים ותיקים רבים הם פעילים יותר מבמפלגות אחרות.

אורי אורבך: כלומר, מבין הפעילים יש אזרחים ותיקים רבים, וחוגים, ויכול להיות שזה חלק מהמורשת של תנועת העבודה וגלגוליה הקודמים.

אורי אורבך: וחוץ מזה, נותנים לכם מחמאה.

אורי אורבך: מה, גם על זה אתם מתלוננים?

אורי אורבך: מה?

שלי יחימוביץ': כן.

אורי אורבך: טוב, בסדר.

עמר בר-לב: אופוזיציה, לא?

אורי אורבך: כן, צריך ליהנות ממשהו.

שלי יחימוביץ': אנחנו מתנגדים לדבריך.

אורי אורבך: אני רוצה לציין שתמיד כשמדברים על קשישים, זקנים, ותיקים וכל המילים הנרדפות, מרוב פחד מהמילה זקנים, יש נטייה טבעית לעסוק במצוקות הקשות של עוני, של חולי וכל הדברים שהם מאפיינים רבים מהקשישים.

אורי אורבך: אבל עלינו לזכור ולהזכיר שברוך השם רוב האזרחים הוותיקים הם קודם כול אזרחים.

אורי אורבך: רובם לא עניים.

אורי אורבך: בניגוד למה שנאמר כאן קודם, דווקא במחקר בין-לאומי מאוד גדול שפורסם לא מזמן – ישראל היא במקום החמישי בקרב המדינות המפותחות במצבם של הקשישים.

אורי אורבך: זה לא מרגיע אותי, כי זה עדיין לא מספיק טוב, אבל קשישים זה לא רק המקרר הריק ולא רק הזקנה החולה במסדרון.

אורי אורבך: אנשים שפרשו מהעבודה, נשים בגיל 62, גברים בגיל 67, אפילו כמה שנים קודם, הם לא ישר נהיים מסכנים.

אורי אורבך: הם רוצים ללמוד, הם רוצים לעבוד באופן חלקי, בוודאי הם רוצים להתנדב, לבלות בשעות הפנאי.

אורי אורבך: אפילו – כן, תסלחו לי, אני יודע ש"שלישי בשלייקעס" זה מעורר חיוך, אבל בשלושה חודשים, כשהורדנו את מחירי הקולנוע ל-10 שקלים לאזרחים הוותיקים ביום שלישי, בשלושה חודשים באו 130,000 אזרחים ותיקים רק לקולנוע, ואני כבר לא מדבר על שורה שלמה של הטבות והנחות.

אורי אורבך: וזה כמובן מיועד גם לאזרחים ערבים וגם לאזרחים יהודים, אם כי יש בהחלט מאפייני צריכת תרבות שונים, ואנחנו פועלים לעריכת טיולים ואירועים שונים והופעות גם בקרב האוכלוסייה הערבית באופן מיוחד, ואנחנו עוד נגביר את הפעילות הזאת.

אורי אורבך: מה שאנחנו עושים כדי לפעול בקרב האזרחים הרבים, בריאים ופחות בריאים כאחד, אנחנו פשוט מקימים מסגרות של תשתיות שונות לאזרחים הוותיקים, כדי שגם השר או השרים שיבואו אחרי – פשוט יהיו דברים שיהיה להם קשה מאוד לבטל.

אורי אורבך: אנחנו משתדלים לקבוע כמה עובדות בשטח.

אורי אורבך: אחד הדברים שפתחנו השנה ב-50 מקומות ברחבי הארץ זה 50 כיתות גמלאים, כיתות של אזרחים ותיקים, שבאים לתיכון ולחטיבות ביניים ולומדים שם מקצועות שונים, בדרך כלל מקצועות הומניים, ממורי בית-הספר: מחשבים, תנ"ך, היסטוריה, קולנוע, לפי הבחירה של האזרחים הוותיקים.

אורי אורבך: זה גם קשר בין-דורי מעניין.

אורי אורבך: עד סוף 2014 יפעלו בעשרה בתי-חולים ברחבי הארץ "יחידות סגולה": עובדת סוציאלית ומתנדבים ותיקים בדרך כלל באים לכל אזרח ותיק מאושפז ועוברים אתו תהליך של מיצוי זכויות – מילוי של טפסים, שעות סיעוד, וכל מה שצריך כדי שאנשים יוכלו למצות את הזכויות שלהם.

אורי אורבך: זה בצד מוקד המידע המפותח שלנו, 8840*, שהזכרתי קודם בתשובתי על הצעת החוק.

אורי אורבך: אנחנו מפעילים ממש בחודשים הקרובים והשלמנו את ההכנות לפרויקט שנקרא "שנת שירות לאזרח הוותיק".

אורי אורבך: אזרחים ותיקים יוכלו להתנדב במסגרת שירות לאומי 10–12 שעות שבועיות; זה מספר גדול מאוד של שעות, וגם יקבלו שווה-כסף והכשרות ותעודה.

אורי אורבך: מסגרת של התנדבות היא עניין מאוד חשוב.

אורי אורבך: בקרוב אנחנו גם מגישים לממשלה דוח שהשלמנו את הכנתו על הסרת חסמים בשוק התעסוקה לאזרחים ותיקים.

אורי אורבך: זה נפרד מהדיון הגדול והכבד על העלאת גיל הפרישה.

אורי אורבך: זה לא כל כך פשוט להעלות את גיל הפרישה אם אין שוויון בשוק התעסוקה.

אורי אורבך: אבל בוודאי אזרחים ותיקים שמעוניינים לעבוד, ומעסיקיהם רוצים שהם ימשיכו – היום לא משתלם לעבוד בשורה שלמה של מדרגות שכר.

אורי אורבך: פשוט קצבת הזיקנה מתבטלת או נדחית, והמס נוגס במעט ההכנסה.

אורי אורבך: אנחנו מציעים לממשלה שורה של המלצות כדי שיהיה משתלם לעבוד.

אורי אורבך: אחד הדברים שאנחנו מתקדמים בהם – ואני מקווה שזה יושלם – אנחנו מנסים, וכנראה מצליחים, להשיג שיהיה תקן גמלאי בשירות המדינה.

אורי אורבך: כמו שיש תקן של סטודנט יהיה תקן של גמלאי – עבודה עד 120 שעות חודשיות, שאפשר יהיה להתפרנס גם בגילים יותר מבוגרים, ולו בעבודה חלקית.

אורי אורבך: כמובן, פרויקט "כאן גרים", של סטודנטים שגרים יחד עם אזרחים ותיקים – זה יחד עם משרד השיכון, שמממן את התוכנית הזאת, והסטודנט מקבל מלגה נדיבה למימון לימודיו – ועוד שורה שלמה של פעולות, ואני לא אמנה את הכול.

אורי אורבך: המשותף לכולן: צאו מהבית.

אורי אורבך: לרובם יש בתים.

אורי אורבך: 87% מהאזרחים הוותיקים הם בעלי דירות.

אורי אורבך: אבל הבדידות היא מחלת הדור, ואנחנו עושים רבות כדי שיוקמו תשתיות של עבודה, התנדבות, לימודים, פנאי, שאנשים לא ימצאו את עצמם לבד באריכות ימיהם.

אורי אורבך: אנחנו נמצאים בפרשות השבוע בראשית, נח, לך לך.

אורי אורבך: שם אנשים חיו 969 שנה – מתושלח, תרח, נח ואברהם.

אורי אורבך: בכל פרשה מספר השנים הולך ומתמעט, אבל גם משה רבנו, שנים רבות אחר כך, חי 120 שנה.

אורי אורבך: עכשיו החברה מתקנת את הירידה בתוחלת החיים שהייתה מאז ימי בראשית, ימי התורה, ואנחנו מתחילים לטפס כלפי מעלה.

אורי אורבך: טיפוס כלפי מעלה, התארכות תוחלת החיים זאת ברכה, אבל חייבים ללוות את זה בהקמת מסגרות כדי שבחיים האלה, בשעות הפנאי, יהיה תוכן.

אורי אורבך: אנחנו נשלים השנה את המסגרות שהתחלנו להקים, ושחלק מהן כבר פועלות.

אורי אורבך: גם בתקציב הקרוב יש כמה בשורות לאזרחים הוותיקים, שלא זוכות לכותרות, כי זה לא במוקד תשומת הלב.

אורי אורבך: קשישים עניים במיוחד שמקבלים השלמת הכנסה יקבלו תוספת של 200–400 שקלים ליחיד או לזוג כתוספת להשלמת ההכנסה שלהם.

אורי אורבך: זאת בשורה גדולה ל-150,000–200,000 אזרחים ותיקים עניים במיוחד.

אורי אורבך: זה נוסף על המענקים וההטבות המסוימים שמקבלים ניצולי השואה – כ-900 מיליון שקלים.

אורי אורבך: זה, יחד עם העניין הקודם שהזכרתי, בהחלט יחלץ קשישים רבים ויעלה אותם מעל קו העוני.

אורי אורבך: הם לא יהיו עשירים מזה, אבל שארית חייהם – רובם בגיל 80 ומעלה – תהיה נוחה יותר וטובה יותר.

אורי אורבך: אני חושב שגם בכך אנחנו ממלאים חוב.

אורי אורבך: אני מודה על כך לשר הרווחה ולשר האוצר, שבנושא הזה לפחות בהחלט גילו רגישות והבינו את החשיבות של הוצאה ממעגל העוני של האוכלוסיות החלשות בקרב הקשישים.

אורי אורבך: עיקרו של דבר וסופו של דבר, אני מודה לכל חברי הכנסת ששותפים בחקיקה במהלך כל השנה, וגם בפעילות של השדולה.

אורי אורבך: כן, אנחנו משרד קטן, אבל אנחנו שחקני תודעה, קודם כול.

אורי אורבך: יש לנו פרויקטים של "והדרת" של הפגת בדידות והרבה דברים שהם נחמדים בפני עצמם.

אורי אורבך: הזכרנו את התערוכה ואת פסטיבל הנוסטלגיה הגדול שעשינו בירושלים, "תרפפו", ואת "שלייקעס" – כל הדברים האלה הם חשובים בפני עצמם, אבל המשותף להם הוא לשנות את הראש; לזכור שאזרחים ותיקים זה לא שהחברה נגמרת בגיל מסוים, ואז יש לנו זקנים.

אורי אורבך: לא.

אורי אורבך: אנחנו חיים בחברה רב-גילאית, והאזרחים הוותיקים חיים עם הצעירים ועם הילדים.

אורי אורבך: הם אזרחים כמו כל אזרח.

אורי אורבך: הם לא רק בתור לקופת-חולים – וגם זה חשוב – והם לא רק מחכים שיומם האחרון יגיע, ואנחנו כבר עשינו את שלנו, ויותר לא צריך אתכם.

אורי אורבך: אנחנו צריכים אותם פעילים, יצרניים, ואנחנו חייבים לדאוג לחלשים שביניהם כדי שיהיה טוב יותר וכדי שאנשים לא יישארו נטושים ובלי כוחות, ממש כמו חוף, כדבר השיר.

אורי אורבך: כי בגיל הזה הרבה נחלים עוזבים אותך:

אורי אורבך: נחל של עבודה שאתה עוזב – פתאום אתה נשאר בלי המהות שמילאה את חייך בתוכן 40 ו-50 שנה; בגילים האלה, 60, 70 ו-80, אתה נפרד מבן-זוג או מבת-זוג לעתים קרובות, וזה שוב, כל הרגלי חייך – הנחל עזב אותך, הנחל של המשפחה; הבריאות מתערערת באיזשהו שלב, וגם זה פוגע קשות בביטחון העצמי וביכולות של אדם – לפעמים לטפס שתי מדרגות ולהיכנס הביתה; וגם לעבור דירה לפעמים נאלצים, בגלל כל מיני נסיבות, וגם זה שינוי משמעותי בהרגלים.

אורי אורבך: בעצם, השיר הזה, "חופים", שהבאתי שורה ממנו, הוא לא שיר על חופים, הוא שיר על בדידות, שאדם נשאר נטוש ובלי כוחות ממש כמו חוף, ומתגעגע געגועים לבית שתמיד אהבנו.

אורי אורבך: התפקיד של מדינה, של חברה, של קהילה, של בית-כנסת, של רשות מקומית, הוא להיות תחליף נחל ככל שניתן; למלא את חייו של אדם תוכן, לבנות מסגרות כדי שלאדם יהיה לאן ללכת ומה לעשות.

אורי אורבך: הייתי לא מזמן במסעדה בפתח-תקווה – ובזאת אני אסיים.

אורי אורבך: נדמה לי שזה נקרא "מעיין רבקה".

אורי אורבך: זה מופעל על-ידי מתנדבים ומתנדבות של "אמונה" וגברת עדה קרל, שהיא עצמה בת 93.

אורי אורבך: אנשים באים ומשלמים סכום סמלי פלוס כדי לאכול שם.

אורי אורבך: היא אמרה משפט מאוד יפה, שנחרת בלבבי.

אורי אורבך: היא אומרת: "זה לא לאנשים שאין להם מה לאכול, זה לאנשים שאין להם עם מי לאכול".

אורי אורבך: התפקיד שלנו הוא שלאנשים יהיה עם מי לאכול, עם מי לבלות, עם מי ללמוד, להעשיר את עולם ההיכרויות שלהם, את החוויות שלהם, כדי שהם ייהנו ב-20–30 השנים שלאחר גיל הפרישה עד 120 מכל מה שמדינת ישראל מציעה להם.

אורי אורבך: אני מודה לכל חברי הכנסת שפועלים בתחום החשוב הזה כל השנה, ולשרים השותפים שלנו, לעובדי המשרד, כמובן, שעושים – איך אומרים?

אורי אורבך: לילות כימים?

אורי אורבך: ככה יש לומר?

אורי אורבך: כלומר, נשארים ערים גם בלילות ולא הפוך – לא עושים ימים כלילות, כלומר שישנים גם ביום.

אורי אורבך: אני חושב שאנחנו כבר כמה שנים בתחילתו של שינוי שבעבר הכרנו אותו מתחום הגנת הסביבה, שנתפס כתחום זנוח והפך לתחום בעל ערך וחשוב.

אורי אורבך: גם ההתייחסות לזיקנה ולהתארכות תוחלת החיים היא תחום שעובר שינוי מבורך בחברה המודרנית, וגם בחברה הישראלית.

אורי אורבך: אנחנו נמשיך לפעול ככל יכולתנו כדי להגיע להישגים ולהביא בשורות בתחום החשוב הזה.

אורי אורבך: תודה.

חמד עמאר: מה אתה מציע, אדוני השר?

חמד עמאר: להסתפק בתשובת השר?

חמד עמאר: ועדה?

חמד עמאר: אתם מסתפקים בתשובת השר?

איתן כבל: ועדה.

קריאות: – – –

אורי אורבך: אתם רוצים להעביר את זה לוועדת העבודה והרווחה?

אורי אורבך: תמיד נשמח.

נחמן שי: – – – שיישאר על סדר-היום.

אורי אורבך: בסדר.

אורי אורבך: אז לפי כללי הטקס אומרים שכדאי להעביר את זה לוועדת העבודה והרווחה.

אורי אורבך: אנחנו לא מתווכחים עם טקסים.

חמד עמאר: אז אנחנו נצביע – להעביר את זה לוועדה.

חמד עמאר: הצעה אחרת של איתן, בבקשה.

חמד עמאר: יש לך דקה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני בכוונה ביקשתי את זה כדי שתינתן לי הזכות, אדוני השר, להישיר מבט אליך ולהאמין שאתה שר, ולומר לך שאתה עושה עבודה מדהימה.

איתן כבל: אני אומר את זה באהבה.

איתן כבל: זה לא סוד שאני אוהב אותך, מכבד אותך, מעריך אותך, ואנחנו חברים.

איתן כבל: אבל למרות הכול ואף-על-פי-כן גם הברור מאליו מוטב שייאמר, וייאמר בקול חזק, רם וברור: לקחת משרד והפכת אותו למוקד עשייה שקשה לתאר אותו.

איתן כבל: אני בתוך המערכת הרבה מאוד שנים ואני יודע בדיוק איך מתייחסים לעניינים מן הסוג הזה.

איתן כבל: והיצירתיות והחשיבה שלך, של הצוות שלך – ראוי באמת להעלות אותן על נס.

איתן כבל: תודה לך, באמת, בשמי ובשם כל מי שאפשר.

איתן כבל: תודה.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת איתן כבל.

חמד עמאר: נעבור להצבעה.

שלי יחימוביץ': צודק.

שלי יחימוביץ': לפעמים איתן כבל צודק.

אורי אורבך: למרות שהוא חבר שלי, הוא משבח אותי.

אורי אורבך: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

חמד עמאר: שמונה בעד, אין נמנעים ואין מתנגדים.

חמד עמאר: ההצעות לסדר-היום תעבורנה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חמד עמאר: תם סדר-היום.

חמד עמאר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ה' בחשוון התשע"ה, 29 באוקטובר 2014, בשעה 11:00.

חמד עמאר: ישיבה זו נעולה.