ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 168, 2014-10-27 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ג' בחשוון התשע"ה, 27 באוקטובר 2014.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד נשיא המדינה מר ראובן רובי ריבלין ורעייתו; אדוני ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו ורעייתו; שרי הממשלה; ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג ורעייתו; המשנה לנשיא בית-המשפט העליון השופטת מרים נאור; מבקר המדינה השופט בדימוס יוסף שפירא; חברי הכנסת בהווה ובעבר; ראשי הנציגויות הזרות; חברי הסגל הדיפלומטי; ראשי העדות הדתיות בישראל; מנכ"ל הכנסת רונן פלוט; מזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ; היועץ המשפטי לכנסת עורך-דין איל ינון; קהל נכבד; אורחים נכבדים; חיילים; שוטרים; צעירים – אני מתכבד לפתוח יחד אתכם את כנס החורף, את המושב השלישי של הכנסת התשע-עשרה.

יולי יואל אדלשטיין: עברנו יחד קיץ קשה ומורכב; שגרת החיים השתבשה ללא הכר, בעיקר בדרום.

יולי יואל אדלשטיין: טובי בנינו שילמו בחייהם והותירו משפחות עם פצע פתוח שספק אם ניתן לריפוי.

יולי יואל אדלשטיין: גם אזרחים יקרים קיפחו את חייהם, רק משום שהיו ברגע הלא-נכון בטווח המרגמות, בעיקר באשכול או בשער-הנגב.

יולי יואל אדלשטיין: זו הייתה תקופה שלאחריה יותר מתמיד ייחלנו להיכנס סוף-סוף אל השנה החדשה, "להפוך דף" ולנשום אוויר צלול יותר, וביקשנו רק: תכלה שנה וקללותיה.

יולי יואל אדלשטיין: אומנם נשכנו שפתיים וכאבנו, אך המסר שלנו לאויבינו נותר חד וברור: גם תוקפנות מתמשכת איננה מרתיעה אותנו.

יולי יואל אדלשטיין: נשיאה לשעבר של ארצות-הברית פרנקלין רוזוולט קרא לבני עמו בנאום השבעתו הראשון, בשנת 1933: "אומה דגולה זו תעמוד איתן כפי שעמדה בעבר, תחדש ימיה כקדם ותפרח"; "יש לפחד רק מהפחד עצמו – אימה עלומת שם, נטולת היגיון והצדקה, המשתקת את המאמצים הדרושים כדי להפוך נסיגה להתקדמות", כך רוזוולט.

יולי יואל אדלשטיין: גם אנחנו, בוודאי אחרי שבע מלחמות ואין-ספור עימותים ומבצעים, איננו חושבים חלילה ליסוג או לוותר על חלומנו, שהולך ונרקם, חלום של דמוקרטיה מפוארת ומדינה משגשגת.

יולי יואל אדלשטיין: "באין חזון יפָרע עם", כתב שלמה המלך בספר משלי; אומה אינה יכולה להרשות לעצמה להתנהל ללא כיוון מרחיק ראות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו זוכים להגשים חלק מחזון רב-דורי, אף שהדרך עוד ארוכה ומורכבת.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, כדאי לנו להתבונן במבט-על, ולהבין שהמפעל המפואר שנבנה כאן איתן מכדי שארגון טרור זה או אחר יצליח לגנוז אותו.

יולי יואל אדלשטיין: אף שבעיני אין ספק כי ישראל יצאה למלחמת אין-ברירה צודקת מאין כמותה, השפעתה והישגיה ייבחנו רק לאורך זמן, והוויכוח ודאי יוסיף להדהד, גם בין כותלי הבית הזה.

יולי יואל אדלשטיין: המתקפות עלינו בעולם היו צפויות, אולם יש להצר על גורמים קיצוניים מבית, שמתוך קיבעון מחשבתי ודיבורים גבוהים על זכויות אדם מדומות, בוחרים להגן על מי שהפכו את מושגי הצדק והמוסר לבדיחה עצובה.

יולי יואל אדלשטיין: הם מצדיקים את מי שמתעמרים בעמם שלהם ודנים אותו לעוד דור של עוני ושנאה.

יולי יואל אדלשטיין: גם ההצהרות האחרונות של יושב-ראש הרשות הפלסטינית לא תרמו דבר מלבד היותן דמגוגיה זולה ודברי בלע מהסוג הנחות ביותר.

יולי יואל אדלשטיין: אם חפצי חיים אנו באזור, עלינו לשוב ולומר שגם באין פתרון מוחלט לסכסוך המדיני, יש ויש לנו כבר היום הרבה על מה לדבר ולשתף פעולה עם שכנינו, בין היתר בתחומי המים, איכות הסביבה, הפיתוח והתשתיות.

יולי יואל אדלשטיין: על כולנו מוטלת האחריות שלא ליצור נתק, לא ללבות שנאה ולא לטפח איבה והגבהת חומות בין תושבי האזור, החולקים ביניהם הרבה מן המשותף.

יולי יואל אדלשטיין: חברי וחברות הכנסת, בסוף השנה החולפת היינו עדים למפגן מרהיב של אחדות ישראלית; העם הזה ידע לתת כתף, להושיט יד, לתמוך ולהתגייס בהמוניו.

יולי יואל אדלשטיין: כולנו הצדענו למשפחות פרנקל, שער ויפרח על אצילותן ועל אופי עמידתן באירועי החטיפה והרצח.

יולי יואל אדלשטיין: לבנו נקרע אתן, עינינו דמעו אתן; ולמרות הטרגדיה, לבנו גם התרחב כשדווקא הן רוממו את רוח העם בשעות הקשות.

יולי יואל אדלשטיין: לצד אלו, שמענו לא אחת – ואף שמעתי אני, בביקורי תנחומים אצל משפחות הנופלים – קריאה שחזרה על עצמה וראוי לה שתהדהד גם בין כותלי הבית הזה.

יולי יואל אדלשטיין: הן, המשפחות, קראו לי ולנו, נבחרי הציבור, לעשות הכול כדי שקורבנן היקר לא יהיה קורבן שווא.

יולי יואל אדלשטיין: רבים ציינו שזו בעיניהם צוואת הנופלים – להמשיך את הרוח המיוחדת ששרתה על העם הזה בימי "שובו אחים" והמשיכה ב"צוק איתן".

יולי יואל אדלשטיין: לכן, מכובדי וחברי, זו בעיני משימתנו במושב הקרוב: לא לחזור לסוּרנו, לעשות ככל הניתן לשמור על אותה רוח מיוחדת המחברת את כולנו למרות השסעים המוכרים לעייפה.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי, אנחנו פותחים את המושב הזה כשברקע מתיחות גוברת והולכת בירושלים על רקע התנכלויות אלימות והתפרעויות; יש הנקלעים למארב אבנים המסכן את חייהם בנוסעם לתומם ברכבם הפרטי בשכונות התפר; הרכבת הקלה הפכה בשכונות מסוימות לאחרונה ליעד תדיר למתקפות פיזיות, שלא לדבר על נזקים וחבלות קשות לרכוש הציבורי; והשיא היה עם הירצחן בדריסה של התינוקת חיה זִיסל בראון והתיירת קארן ימימה מוסקרה.

יולי יואל אדלשטיין: אני שולח מכאן תנחומים כנים למשפחותיהן של הנרצחות, ואיחולי החלמה מלאה לפצועי הפיגוע.

יולי יואל אדלשטיין: רבותי, צריך לומר בקול ברור: ירושלים לא תהפוך לבשר תותחים, שכונות התפר לא ייהפכו לעוטף-עזה, ולא נאפשר מצב שבו הנסיעה ברכבת הקלה תזכיר את ימי הנסיעה בשיירות ממוגנות בשער-הגיא.

יולי יואל אדלשטיין: העיר הזו חיה בשלום ובביטחון שנים ארוכות, תוך שמירה על כבודם ותנועתם החופשית של כל אזרחיה באשר הם, וכזו היא חייבת להוסיף ולהיות.

יולי יואל אדלשטיין: אני משוכנע שמקבלי ההחלטות יֵדעו היטב את תפקידם בשמירה על שגרת החיים בעיר המורכבת הזאת, ירושלים, ויעמידו על מקומם את כל מי שינסו להפר את שלוות העיר ואת ביטחון התושבים, המבקרים והתיירים.

יולי יואל אדלשטיין: הצטערתי מאוד לשמוע על החלטת עיריית תל-אביב לבטל טיולי תלמידים לעיר הבירה.

יולי יואל אדלשטיין: עם כל הכבוד לרצון המובן לשמור על ביטחון הילדים, נדמה לי שיש כאן צעד אחד יותר מדי, וגם מסר שלילי המשדר חשש מוגזם.

יולי יואל אדלשטיין: המסר המקופל בהחלטה זו, להדיר את רגלי התלמידים מעיר הבירה עד להודעה חדשה, הוא מסר של רפיון, גם אם אין זו כוונת יוזמיו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שההחלטה הזו תמותן ותבוטל בהקדם.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי, השיח הציבורי והפוליטי בעקבות הקיץ האחרון והאירועים בירושלים ודאי עוד יבוא לידי ביטוי במושב הכנסת הנוכחי.

יולי יואל אדלשטיין: אין ספק כי זהו המקום שבו ראוי ורצוי לנהל דיונים ולחדד עמדות.

יולי יואל אדלשטיין: ובכל זאת, בקשה אחת לי אליכם, ידידי חברי הכנסת, כמי שאמון על התנהלותו התקינה והמכובדת של הבית הזה: אנחנו מצויים, כידוע, בשנת השמיטה.

יולי יואל אדלשטיין: הרעיון המקראי הבסיסי העומד ביסודה של שנת השבתון הנו לשמוט, כלומר להרפות מעט את האחיזה במה שבדרך כלל שייך לנו.

יולי יואל אדלשטיין: החקלאי מותיר מיבוליו לאחרים – ואולי זה גם המקום להזכיר, היום הוא יום פטירתו, כידוע, היארצייט של הרב עובדיה יוסף.

יולי יואל אדלשטיין: כדאי להיזכר בדברים הרבים שהוא כתב בנושא הזה של השמיטה, שיכולים להיות גם לקח לכולנו, ודאי גם בתחום החקלאי, אבל גם בתחומים הנוספים.

יולי יואל אדלשטיין: בעלי הון משחררים מעט את הרסן ומוחלים לבעלי חוב, וגם אנו נקראים לפעול ברוח רעיונות הצדק החברתי העולים ממצוות התורה, כמו המעשרות והשמיטה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל בין כותלי הכנסת אני קורא לכם לאמץ היבט אחר של השמיטה, וברוח השנה הזו אני מבקש לקרוא לכם גם למה שאני מכנה, ברשותכם, "שמיטה פרלמנטרית".

יולי יואל אדלשטיין: כוונתי כי נעשה מאמץ להיות סובלניים יותר אלו לאלו; שגם בעת שנקיים שיח, ואפילו ויכוח, לא נהיה בטוחים כי האמת כולה ניתנה אך ורק לנו.

יולי יואל אדלשטיין: כך נוכל לחסוך אולי מן השיח הפוליטי ביטויים של קיצוניות, של שנאה, של גזענות או של לעג ובוז לשונה מאתנו, או פשוט למי שחושב אחרת.

יולי יואל אדלשטיין: לא רק במערכת החינוך חשוב לשנן ש"האחר הוא אני".

יולי יואל אדלשטיין: נדמה לי שהחינוך לכך, רבותי, חייב להיות חלק מן המתרחש כאן בכנסת, שהיא בת-דמותה של החברה הישראלית בגיוון ובשונוּת שחבריה וחברותיה מייצגים.

יולי יואל אדלשטיין: אין לי אשליה שנהפוך לפרלמנט אירופי מעודן.

יולי יואל אדלשטיין: חריפוּת הדיון היא נשמת אפה של הדמוקרטיה שלנו ושל הכנסת הזו, והאמת היא שהחספוס הוא אחד מסממניו של הישראלי, וזה בסדר גמור, אינני מנסה או מצפה לשנות זאת.

יולי יואל אדלשטיין: אבל נדמה לי שאם נשמוט ולו מעט מהלהט ומהנוקשות המאפיינים את הדיון שלנו, שאם ננסה להקהות לעתים את העוקץ של הדיון בין הקטבים בחברה שלנו – ערבים ויהודים, חרדים וחילונים – נוכל לנהל דיון ענייני ולא פחות חשוב ומעניין, ובכך נגביר את האמון של הציבור בבית הזה ונביא כבוד גדול יותר לכנסת, לנו וגם לבוחרינו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאחל לכולנו חורף טוב ובריא, וכנס של דיונים מפרים וענייניים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני, בהתרגשות בלתי מוסתרת, לאחר ששנים רבות שהאיש הזה היה מזמין נשיאים לפתוח את מושב הכנסת, מתכבד לבקש, בפעם הראשונה בתפקידו החדש, מנשיא המדינה שבחרנו לא מזמן והשבענו לא מזמן, חברנו ראובן רובי ריבלין, לפנות לכנסת ישראל ולעם ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני הנשיא.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים)

ראובן ריבלין: מכובדי ראש הממשלה בנימין נתניהו ורעייתו; מכובדי יושב-ראש הכנסת וממלא-מקום נשיא המדינה יולי אדלשטיין; גברתי שופטת בית-המשפט העליון מרים נאור, המשנָה לנשיא בית-המשפט העליון; מכובדי יושב-ראש האופוזיציה יצחק בוז'י הרצוג ורעייתו; מבקר המדינה; מכובדי הסגל הדיפלומטי, כנסת נכבדה, אנו מתכנסים כאן היום כדי לפתוח את המושב השלישי של הכנסת התשע-עשרה.

ראובן ריבלין: פעמים רבות נאמתי מעל בימה זו, וזו, שהיא בימה מכובדת, ועם זאת זוהי הפעם הראשונה שאני מדבר בפניכם במעמד זה כנשיא מכהן במדינת ישראל.

ראובן ריבלין: שנים רבות ישבתי על הכיסאות הללו כמי ששותף לוויכוח ולהכרעה.

ראובן ריבלין: היום אינני שותף להכרעה, אבל כמותכם אני שותף לאחריות ולדאגה לגורלה ולעתידה של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: חברותי וחברי, נכנסתי לתפקידי אחרי שנשלחתי על-ידיכם בעיצומם של ימי המערכה בדרום.

ראובן ריבלין: לא ניתנו לי שני ימי חסד, ואף לא יום אחד.

ראובן ריבלין: למשכן הנשיא נכנסתי לאחר מסע ארוך, קשה ומרגש בשבילי ישראל.

ראובן ריבלין: נדדתי מצפון הארץ לדרומה, ממערבה למזרחה, לבקר בבתי המשפחות ששכלו את בניהן בהגנה על המולדת.

ראובן ריבלין: בשביל הזה למדתי להכיר – לדאבוני, מאוחר מדי – את סיפורם האישי של צעירים מרשימים מאין-כמותם, צעירים שלא זכו ולא יזכו להגשים את חלומם.

ראובן ריבלין: ישבתי בבתים שלהם, שבהם הם גדלו, הכרתי את ההורים שלהם; הרגשתי את הקרקע שעליה הם צמחו, את הערכים והעקרונות שהנחו אותם.

ראובן ריבלין: לצד תהומות הסבל של המשפחות היקרות שאיבדו את היקר להן מכול בקיץ הזה, גיליתי אנשים ונשים יוצאי דופן שחיזקו בי את האמונה בתקוותנו לעתיד טוב יותר.

ראובן ריבלין: מכאן אני שולח איחולי החלמה מהירה לפצועי המערכה, שעבורם המאבק על השיקום וההחלמה הפיזיים והנפשיים רק החל.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אנחנו נפגשים כאן היום אחרי קיץ קשה, כואב ומדמם.

ראובן ריבלין: בקיץ הארוך הזה ידענו להתאחד מול איום חיצוני, אבל בקיץ הזה הקדשנו גם לא מעט זמן, לצערי, כדי לסמן אויבים מבית.

ראובן ריבלין: חתיכת יהודון שקרן – כך הטיחו בי מבקרי, ועוד אמרו: יימח שמכם סוכנים ערבים, לך תהיה נשיא בעזה, חנפן מסריח, נבלה סרוחה, אפס מאופס, בוגד, נשיא של "חיזבאללה".

ראובן ריבלין: אלה הם רק מקצת הקולות, ולצערי הרב הם לא הדוגמאות הקשות ביותר לדברי הרפש שהוטחו בי בעקבות דברים שאמרתי ואירועים שבהם השתתפתי.

ראובן ריבלין: כל העם, כל העם וכל נבחריו רואים ושומעים את הקולות.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שהוכיתי בתדהמה מהבריונות הקשה שזיהמה את הדיון.

ראובן ריבלין: אבל, מכובדי, לא על עצמי לספר באתי.

ראובן ריבלין: אני לא היחיד, אני לא לבד.

ראובן ריבלין: בוודאי כל מי שיושב כאן לימיני, שהוא שמאלי, ולשמאלי, שהוא ימיני, כמו רבים אחרים במדינת ישראל – חרדים כחילונים, ימניים כשמאלנים – משמשים מטרה לחצי הרעל הארסיים הללו, למילים הרעילות האלו שמבקשות להשתיק את הדיון, לשתק את הדובר.

ראובן ריבלין: בעניין זה כולנו אחד העם.

ראובן ריבלין: כולנו שווים בפני האלימות.

ראובן ריבלין: האלימות הזאת, לצערי, לא עוצרת ברשתות החברתיות, כפי שהיא לא מכוונת רק לאנשי ציבור; היא נמצאת בתוכנו, היא נמצאת ברחובות, היא נמצאת בהפגנות, היא נמצאת בבתי-הספר.

ראובן ריבלין: קשה היום שלא להרגיש שאנחנו מאבדים את היכולת לדבר האחד עם השני.

ראובן ריבלין: אנחנו מאבדים לא רק את היכולת לדבר האחד עם השני בכבוד, אלא גם את המילים והערכים שהיו לנו שפה משותפת.

ראובן ריבלין: אני שואל את עצמי ואתכם, חברי וחברותי, חברי הכנסת נבחרי הציבור, כיצד הגענו למצב שבו אמירות פשוטות על חיינו כאן, שבו השמעת דעות המבטאות את הערכים שהיוו עד לא מזמן את המכנה המשותף שלנו, זוכות לתגובות כאלה?

ראובן ריבלין: כיצד ייתכן שביטוי של ערכי-יסוד שלנו כאן כמדינה יהודית ודמוקרטית, דמוקרטית ויהודית, נתפס בעיני אחדים כגבורה ובעיני אחרים כבגידה?

ראובן ריבלין: אני שואל אתכם בכנות: איזו גבורה מצד אחד ואיזו בגידה מצד שני יכולות להיות בכך?

ראובן ריבלין: האם יש כאן בבית הזה מישהו שחושב ששרפת מסגד היא לא פשע?

ראובן ריבלין: האם יש כאן מישהו שחושב שסקילת הרכבת הקלה באבנים, שיידוי אבנים על רכבים יהודיים, אינם פשע?

ראובן ריבלין: חברי, חברותי, חברי הכנסת, אני מסתובב זמן רב בתחושה שנשארנו בלי מילים שאפשר לדבר אותן לכולם.

ראובן ריבלין: הפכנו אילמים.

ראובן ריבלין: קשה היום שלא להרגיש שאותם יסודות ומושגים ערכיים שעומדים בבסיס הברית בינינו עברו תהליך מסוכן של ניכוס פוליטי, שלא לומר התעללות פוליטית.

ראובן ריבלין: ערכים בסיסיים מדי, הנוגעים ליסוד דמותה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, נפלו קורבן למחלוקות הקשות בינינו, המחנות האידיאולוגים השונים, והפכו מוקצים מחמת מיאוס.

ראובן ריבלין: האם כאשר אני אומר "ארץ-ישראל" אני פונה לצד מסוים בבית הזה?

ראובן ריבלין: אם כאשר אני אומר "שוויון" עכשיו החצי השני מפסיק להקשיב?

ראובן ריבלין: אם מושגים כמו שוויון, הקשבה, כבוד האדם, ולחלופין ירושלים בירת ישראל ואהבת ארץ-ישראל", הפכו לנגועים פוליטית, אנה אנו באים?

ראובן ריבלין: אם מילים כמו שלטון החוק, דמוקרטיה, תרבות של מחלוקת, ציונות והתיישבות הפכו לעילה לכתב-אישום בבוגדנות או בפאשיזם, גם חוקה, רבותי, כבר לא תעזור לנו.

ראובן ריבלין: במציאות כזאת, שבה גם המובן מאליו הופך כר להשתלחות נטולת רסן, הרי שגם אתם, אנחנו, היושבים כאן, מוכרחים לשאול את עצמנו מה חלקנו בכך.

ראובן ריבלין: יקירי, אסור לנו לשתוק.

ראובן ריבלין: השתיקה שלנו מסוכנת.

ראובן ריבלין: הבית הזה ידע ויודע ויכוחים קשים, לפעמים אפילו צעקות.

ראובן ריבלין: זוהי דרכם של דיונים רגישים בארץ חמת מזג כשלנו.

ראובן ריבלין: כן, זוהי דרכה של הפוליטיקה.

ראובן ריבלין: אבל אני חושב שלאחרונה, דווקא השתיקה סביב הנקודות הרגישות, הלא-נוחות, הלא-פופולריות כלפי ציבור בוחריך; שדווקא השתיקה נוכח השחיקה הקשה בערכים המשותפים לכולנו מהדהדת יותר מכול.

ראובן ריבלין: אני זוכר, כמו היום, את הישיבה הגורלית שניהלתי, שבה הכריעה הכנסת על פינוי גוש-קטיף.

ראובן ריבלין: הכרעה שהייתה כחתך בבשר החי.

ראובן ריבלין: אני זוכר איך חיים אורון, ג'ומס, שתמך והאמין במהלך בכל מאודו, נפל על צווארו של צבי הנדל מסיעת האיחוד הלאומי, תושב גוש-קטיף, ובכה עמו כאן.

ראובן ריבלין: המחזה הזה של שניהם מתאבלים ובוכים יחד היה רגע מכונן בתולדות הכנסת והציונות.

ראובן ריבלין: החיבוק האמיתי, הבלתי-מזויף, הבלתי-משווק, שאולי אפילו לא צולם, בין שניים מבין מי שהיו חבריה של הכנסת הזאת; שניים מהאידיאליסטים בחבורה, שמייצגים עמדות קוטביות כל כך בתפיסה הציונית; שניים שלכאורה רחוקים כל כך, ועם זאת אחים.

ראובן ריבלין: ייחלתי בעבר, ואני עדיין מייחל, שהחיבוק הזה יטביע את חותמו כאן בכנסת לשנים ארוכות.

ראובן ריבלין: החיבוק הדומע, החיבוק הדומע והגדול הזה, שקרה כאן הרבה לפני תעשיית החיבוקים והספינים של אחדות ולפני הרגישות והנחישות; היה זה חיבוק בין שניים, שני ציונים אמיתיים מאמינים, שלא התיימר להקהות כהוא-זה את המחלוקת הבוערת ביניהם, אחת מני המחלוקות הרבות הממשיכות לבעבע ולבעבע בחברה הישראלית עד היום.

ראובן ריבלין: החיבוק הזה לא התיימר להקל את רוע גזר-הדין – ההתנתקות – כפי שהם ממש ממש לא התכוונו שהחיבוק הפרטי והכואב שלהם יהפוך בעיני למיתוס, למה שמסמל את כל מה שאני מנסה לומר כאן היום.

ראובן ריבלין: החיבוק הזה היה ונשאר עבורי ההוכחה לכך שהחברה הישראלית על כל שבטיה – חרדים, דתיים-לאומיים, חילונים, ערבים, עולים, ותיקים, מהפריפריה ומהמרכז – יכולה לנהל ויכוחים קשים ומרים ועדיין לא לוותר.

ראובן ריבלין: לא לוותר על שפה משותפת; לא לוותר על מכנה ערכי משותף.

ראובן ריבלין: מכובדי, יושבים כאן יחד נציגי השבטים השונים המרכיבים את החברה הישראלית.

ראובן ריבלין: הגעתם לכאן לאחר שאזרחי ישראל הביאו כל אחד את חלומו שלו לקלפי; חלומות רבים ולא פעם סותרים.

ראובן ריבלין: גם אני יודע חוויית מיעוט פוליטי מהי.

ראובן ריבלין: גדלתי והתחנכתי בתנועה אשר עמלה שנות דור לשכנע את העם בצדקת דרכה, ולא נפלה רוחה גם כשתורתה נדחתה פעם אחר פעם.

ראובן ריבלין: מי שמאמין בצדקת דרכו אינו נרתע מכישלונות ואינו חושש להיות מיעוט; הוא ממשיך להאמין, להיאבק, לנסות ולשכנע, אך לעולם יכוף את ראשו בפני פסק-דינה של הדמוקרטיה.

ראובן ריבלין: עלינו לזכור שכאשר חברה רוויית מחלוקת כמו החברה הישראלית לא מצליחה למצוא חוט של שיח מכבד ובסיס של ערכים משותפים ומוסכמים, היא עשויה להתדרדר אל התהום.

ראובן ריבלין: יקירי, חברותי וחברי, עם התכנס המושב השלישי של הכנסת הזאת, אני מבקש מכם, חברות וחברי הכנסת, לזכור את החיבוק ההוא של ג'ומס ושל הנדל.

ראובן ריבלין: דווקא בתוך מערכת חברתית כמו שלנו, שבה מרקם היחסים בין הקבוצות עדין כל כך, עלינו להפנים את הסכנה שבשיח חסר אחריות, את הסכנה שבשיח קשה ואטום.

ראובן ריבלין: איננו יכולים להרשות לעצמנו התכנסות והתבדלות של כל מחנה בתוכנו.

ראובן ריבלין: אנחנו מוכרחים למצוא את הדרך, את השפה ואת המילים שבאמצעותן נוכל להתמודד עם המתחים הקשים בינינו.

ראובן ריבלין: אני מבקש מכם למצוא עבורנו, עבור כולנו, מחדש את המילים.

ראובן ריבלין: היו ברוכים.

ראובן ריבלין: (מחיאות כפיים)

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מודה מאוד לנשיא המדינה ראובן רובי ריבלין על דבריו החשובים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש ממשלת ישראל, חבר הכנסת בנימין נתניהו, למסור הודעה על פעילות הממשלה בתקופה שחלפה מאז המושב הקודם ועל תוכניות הממשלה למושב הקרוב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו ודאי יעלה ראש האופוזיציה, חבר הכנסת יצחק הרצוג.

בנימין נתניהו: מכובדי נשיא המדינה ראובן ריבלין ורעייתו, יושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין, המשנה לנשיא בית-המשפט העליון השופטת מרים נאור, שרי הממשלה, מבקר המדינה יוסף שפירא, חברי הסגל הדיפלומטי, יושב-ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג ומכובדי חברי הכנסת, בפעם הקודמת כשעמדתי כאן, היה זה לפני מבצע "צוק איתן".

בנימין נתניהו: במבצע הזה, אל מול מתקפת טרור נפשעת, מדינת ישראל הראתה לעולם כולו מה הן נחישות, עוצמה ואחדות.

בנימין נתניהו: ערכים אלה באו לידי ביטוי עילאי בקרב העם והצבא, ומעל הכול בקרב חיילינו שנפצעו וחיילינו שנפלו ובקרב בני משפחותיהם.

בנימין נתניהו: אני יודע שאני מדבר בשם הכנסת והעם כשאני מחזק אתכם ביגונכם הכבד, אחי ואחיותי בני משפחת השכול.

בנימין נתניהו: אני יודע שאני מדבר בשם כולכם כשאני שולח איחולי החלמה שלמה ומהירה לחיילינו הפצועים.

בנימין נתניהו: אני ביקרתי אותם בבתי-החולים, כמו רבים מכם, ואני נפעמתי מעוז רוחם ומרצונם לשוב במהירות אל חבריהם בשדה הקרב.

בנימין נתניהו: ובקרב הזה, במבצע "צוק איתן", חיילינו סיכלו מתקפה רבת זרועות, שתוכננה על-ידי ה"חמאס" במשך שנים ארוכות, מתקפה שנועדה לזרוע הרג, הרג המוני, בקרב אזרחי ישראל, לחטוף את חיילינו ולהחזיק את אזרחינו כבני-ערובה.

בנימין נתניהו: ה"חמאס" שיגר אלפי רקטות לעבר ערי ישראל; הוא ניסה לתקוף אותנו בפשיטות קרקעיות, ימיות, אוויריות ותת-קרקעיות.

בנימין נתניהו: את רובן המכריע סיכלנו; יירטנו את הרקטות, השמדנו עשרות מנהרות, הרגנו מאות מחבלים, מוטטנו את מגדלי הטרור וחיסלנו רבים ממפקדי הטרור, הנחתנו על ה"חמאס" את המכה הקשה ביותר שספג מעודו.

בנימין נתניהו: העברנו מסר ברור: מי שמנסה לפגוע בערינו ובאזרחינו ישלם מחיר כבד מנשוא.

בנימין נתניהו: אני מבקש בשמכם להודות שוב לחיילי ומפקדי צבא הגנה לישראל ולאנשי השב"כ ושאר זרועות הביטחון; תודה לכם, חיילות וחיילי צה"ל, על גבורתכם ועוז רוחכם.

בנימין נתניהו: אנו גאים בכם.

בנימין נתניהו: אתם הגנתם על המדינה במערכה הצבאית, והמדינה תגן עליכם במערכה המשפטית וההסברתית, כפי שעשיתי לאחרונה מעל בימת האו"ם.

בנימין נתניהו: נחשוף את השקרים ועלילות הכזב המוטחות נגד צה"ל, הצבא המוסרי ביותר בעולם, שלחם במבצע "צוק איתן" מלחמה שאין צודקת ממנה.

מוחמד ברכה: רק 2,000 חפים מפשע.

מוחמד ברכה: אפילו מילה אחת אתה לא אומר על זה.

בנימין נתניהו: ישראל תמשיך לעמוד זקופת קומה – –

מוחמד ברכה: זו לא מלחמת הגנה, זו מלחמת תוקפנות.

בנימין נתניהו: – – בטוחה בצדקת דרכה, גאה בעמה ובצבאה.

בנימין נתניהו: והגבורה הזאת, של חיילינו הצעירים, שהיה מי שפקפק בה – –

מוחמד ברכה: גיבור על ילדים.

בנימין נתניהו: – – הגבורה הזאת שלהם, והלכידות הזאת של העם מול תנאים קשים מנשוא, כשישראל לבדה עומדת מול כוח טרור אסלאמי קנאי – העובדה שעמדנו כך, ולחמנו כך, והתלכדנו כך, זה מקור אדיר של תקווה: תקווה לביטחון, תקווה לעתיד, וכן, תקווה גם לשלום.

מוחמד ברכה: הרסת את השלום.

בנימין נתניהו: עמידה איתנה ומאוחדת זו אפשרה לנו לדחות על הסף את תכתיבי ה"חמאס", שהיו מסכנים את מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: ומה שדרוש לנו היום, במערכה המדינית, זוהי אותה נחישות, אותה עוצמה ואותה אחדות, כי גם כאן יש מי שרוצה להכתיב לנו תנאים שיסכנו את ביטחוננו ועתידנו וירחיקו את השלום שאנו מייחלים לו; כי מה שהפלסטינים דורשים מאתנו זה הקמת מדינה פלסטינית בלי שלום ובלי ביטחון – הם דורשים נסיגה לקווי 67', הכנסת פליטים וחלוקת ירושלים.

דב חנין: ולכן אתה מקדם התנחלויות.

בנימין נתניהו: ואחרי כל הדרישות המופרכות האלה – –

דב חנין: לכן אתה מקדם בנייה בהתנחלויות בכל מקום.

בנימין נתניהו: – – הם אינם מוכנים להסכים לתנאי היסודי – היסודי – לשלום בין שני עמים: הכרה הדדית.

בנימין נתניהו: בעוד שהם מצפים מאתנו שאנחנו נכיר במדינת הלאום שלהם, הם מסרבים להכיר במדינת הלאום שלנו.

מוחמד ברכה: הכירו ב-1993.

בנימין נתניהו: הם גם אינם מוכנים להסכים לסידורי ביטחון ארוכי טווח שיאפשרו לנו לקיים את מדינתנו.

בנימין נתניהו: ובמקום לנהל משא-ומתן דו-צדדי ללא תנאים מוקדמים, הם פועלים חד-צדדית – –

דב חנין: אתה לא פועל חד-צדדית?

בנימין נתניהו: – – באו"ם ובזירות בין-לאומיות – –

דב חנין: אתה לא פועל חד-צדדית?

בנימין נתניהו: – – בניסיון להכתיב לנו – –

דב חנין: אתה לא פועל באופן חד-צדדי?

בנימין נתניהו: – – הקמתה של מדינה פלסטינית; הקמתה של מדינה פלסטינית לא כדי לסיים את הסכסוך, אלא כדי להמשיך אותו.

בנימין נתניהו: טוב, זה לא יעזור להם; שלום יושג רק במשא-ומתן בין הצדדים, וכל דרך אחרת רק תערער את היציבות.

בנימין נתניהו: ישראל לא תסכים למדינה פלסטינית בלי הסדר שלום אמיתי, הסדר שבו תוכר ישראל כמדינתו של העם היהודי, הסדר שיכלול סידורי ביטחון מוצקים וארוכי טווח בשטח, שבאמצעותם ישראל תוכל להגן על עצמה, בכוחות עצמה, מול כל איום.

בנימין נתניהו: עכשיו, יש כאלה שאומרים לי: ותר על השטח מראש, צייר מפה, ואחר כך נקבע את סידורי הביטחון ואת שאר הסידורים; יהיה בסדר.

בנימין נתניהו: ואני שואל אותם: יהיה בסדר?

בנימין נתניהו: כפי שהיה בסדר אחרי שיצאנו מעזה?

מוחמד ברכה: מי אומר לך את זה, האמריקנים?

בנימין נתניהו: כפי שהיה בסדר אחרי שיצאנו מלבנון?

מוחמד ברכה: אתה מתווכח עם האמריקנים.

בנימין נתניהו: אני לא ראש ממשלה – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ברכה, מספיק.

בנימין נתניהו: – – שהאמירה "יהיה בסדר" מספקת אותו.

בנימין נתניהו: אני שואל שאלה פשוטה: מה הטעם בסרטוט גבול אם איננו יודעים איזו מדינה נקבל מהצד השני של הגבול?

בנימין נתניהו: נקבל עוד עזה?

בנימין נתניהו: עוד איראן?

מוחמד ברכה: תעשה להם חוק גיור.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ברכה, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

בנימין נתניהו: אולי נקבל כמה תת-מדינות, מדינות גועשות וסוערות, כפי שקורה עכשיו בסוריה, בעיראק, בלוב, בתימן, כמעט בכל מקום?

בנימין נתניהו: אולי נקבל איזו רפובליקת "דאעש"?

בנימין נתניהו: אני יודע שהשאלות האלה אינן מעסיקות גורמים שונים בקהילה הבין-לאומית – כנראה גם בקהילה הלאומית שלנו; אני יודע שאינן מעסיקות כמה פרלמנטרים באירופה, אבל כראש ממשלת ישראל, שאחראי לשלומם של 8 מיליון אזרחי ישראל, הן מעסיקות גם מעסיקות אותי ללא הרף, ובענייני ביטחון אינני מוכן להתפשר.

בנימין נתניהו: אינני מוכן להסתפק במילים כלליות על "המחויבות לביטחון ישראל", מילים שאין להן תוקף – אין להן תוקף מעשי במציאות, כי מה שיקבע זה לא המילים היפות על הנייר, אלא החיילים בשטח.

בנימין נתניהו: ואני שואל: מי יהיו החיילים הללו?

בנימין נתניהו: מי ימנע ייצור רקטות בשכם ובג'נין?

אראל מרגלית: הרשות הפלסטינית היא לא "דאעש", עם כל הכבוד.

בנימין נתניהו: מי ימנע חפירת מנהרות, מנהרות טרור, מטול-כרם וקלקיליה לעבר שטחי ישראל?

אראל מרגלית: אין הבדל בין הרשות הפלסטינית לבין ה"חמאס"?

בנימין נתניהו: בוודאי לא יוניפי"ל.

אראל מרגלית: באמת, בוא נעשה הבדל בין הקיצונים לבין המתונים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מרגלית, תודה.

אראל מרגלית: מה זה – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

אראל מרגלית: – – כולם אותו דבר?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית.

מוחמד ברכה: הוא לא מתווכח אתו, הוא מתווכח עם האמריקנים.

אראל מרגלית: כולם אותו דבר?

אראל מרגלית: באמת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

אראל מרגלית: תקרא אותי לסדר, אבל אתם צריכים לעשות הבדל בין קיצונים לבין מתונים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה, וכדאי לך להתאפק, איפוק זה כוח.

יולי יואל אדלשטיין: תתאפק.

אראל מרגלית: אני אעבוד על זה.

גלעד ארדן: כשעזבנו את עזה הרשות הפלסטינית – – –

יולי יואל אדלשטיין: השר גלעד ארדן, גם אתה תתאפק.

יולי יואל אדלשטיין: לא על כל דבר אתה צריך להשיב.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: השר ארדן, תודה.

אראל מרגלית: הרשות הפלסטינית שיתפה אתך פעולה ביטחונית ב-100%.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית, אתה כבר ממש עם צהוב וחצי.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

עפו אגבאריה: – – –

זהבה גלאון: – – – ב"חמאס" – – – ב"חמאס", אתה מסביר – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, את עוד מעט תוכלי לדבר – לא מן המקום, מן הדוכן בצורה מכובדת.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק, השמעתם את דעותיכם, עכשיו אני רוצה לשמוע את ההודעה של ראש הממשלה.

זהבה גלאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אני שואל שאלות פשוטות; חברי הכנסת, כדאי שישאלו את עצמם גם הם את השאלות האלה.

בנימין נתניהו: אנחנו מסרנו את עזה, את גוש-קטיף, כל הרצועה – מסרנו לידי הרשות הפלסטינית.

מוחמד ברכה: לא מסרת, חתמת הסכם.

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: לשיטתכם, מי יהיו הכוחות שיבטיחו את השלום וימנעו את הטרור מהשטחים שנפנה?

בנימין נתניהו: זאת השאלה.

בנימין נתניהו: ובכן, אני חושב שאתם תסכימו אתי שזה לא יהיה יוניפי"ל; יוניפי"ל היה אמור למנוע התחמשות של "חיזבאללה" לאחר צאתנו מלבנון, וה"חיזבאללה" התחמש פי-עשרה בערך.

בנימין נתניהו: זה ודאי לא יהיה אונדו"ף, שפינה את כל העמדות ברמת-הגולן וברח לשטחנו.

בנימין נתניהו: אגב, אינני בא בטענות לאף גוף מהגופים הללו, זה לא תפקידם להילחם בצבאות הטרור, זה לא המשימה שלהם וזה לא מיומנותם.

בנימין נתניהו: אבל השאלה היא: על מי כן נוכל לסמוך?

בנימין נתניהו: ובכן, יש כאלה שאומרים, אני שומע את זה כאן:

בנימין נתניהו: אולי נוכל לסמוך על כוחות הביטחון של הרשות הפלסטינית.

בנימין נתניהו: אלה אותם כוחות הביטחון של הרשות הפלסטינית שניגפו בתוך שעות, אני אוסיף: ימים – ימים קצרים – לפני כוחות המחבלים של ה"חמאס".

בנימין נתניהו: זו המציאות.

בנימין נתניהו: לכן אינני בא – אני חושב שאינני בא – לחדש לאף אחד כאן כשאני אומר שבהגנה על ישראל אין תחליף לחיילי צה"ל, זאת עובדה פשוטה, והיא מצטרפת לעובדה נוספת: ב-20 השנים האחרונות, מאז עלייתו של האסלאם הקיצוני, כל שטח שפינינו נתפס על-ידי הכוחות הללו, שתוקפים אותנו מהשטח שאנחנו מפנים.

בנימין נתניהו: ולכן, מול כוחות האסלאם הקיצוני, שמתדפקים על פתחנו מכל צד, מול ההסתה של אבו מאזן, ושיתוף הפעולה שלו עם ה"חמאס", אין תחליף לעמידה איתנה על דרישותינו, כולל נוכחות ביטחונית ארוכת טווח בבקעת-הירדן והזכות שלנו לפעול בכל מקום שממנו נשקפת סכנה לביטחוננו.

בנימין נתניהו: אני חוזר ומצהיר – אני חוזר ומצהיר בפני חברי הבית – – –

מוחמד ברכה: – – – הסכנה – – – במיוחד השלום – – –

בנימין נתניהו: תקשיב, אולי זה יעניין אותך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ברכה, אתה כבר עם שתי קריאות לסדר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ברכה, אתה עם שתי קריאות לסדר, מספיק.

נסים זאב: – – –

קריאות: – – –

מירי רגב: לאור הנאומים – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת רגב, הבנו את המסר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מיכל רוזין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רוזין.

עיסאווי פריג': – – – גלאון – – –

מיכל רוזין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה, חברת הכנסת רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': – – – לשלום עם ירדן ומצרים.

יולי יואל אדלשטיין: אתה מתגעגע – נקרא לסדר גם אותך.

יולי יואל אדלשטיין: באמת, שוויון, אתה יודע.

עיסאווי פריג': – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, זהו, מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: ראש הממשלה לא התחייב לומר לך את הדברים שאתה תאהב לשמוע.

יולי יואל אדלשטיין: הוא התחייב למסור על-פי החוק הודעה מדינית לכנסת, זה מה שהוא עושה כרגע.

יולי יואל אדלשטיין: אל תיתן לי הערכה לכל מילה שהוא אומר.

עפו אגבאריה: – – – מהלך אימים על העם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

בנימין נתניהו: אני חוזר ומצהיר, אינני רוצה במדינה דו-לאומית, ובאותה מידה אינני רוצה בהקמת עוד שלוחה איראנית שתסכן את עצם קיומנו.

בנימין נתניהו: אמרתי, ואני חוזר ואומר: הסדר שלום ייתכן כשתהיה הנוסחה הבאה: מדינה פלסטינית מפורזת שתכיר במדינת היהודים, ולשם כך הפלסטינים צריכים להכיר בצרכים הבסיסיים שלנו:

בנימין נתניהו: למדינת לאום משלנו – –

מוחמד ברכה: ללכת עם ולהרגיש בלי.

בנימין נתניהו: – – הם צריכים להכיר בהכרה הדדית – ולביטחון אמיתי.

בנימין נתניהו: הניסיון מראה לנו שאם נוותר על הדרישות האלה, ונלך לפי שיטת ה"יהיה בסדר", שום דבר לא יהיה בסדר.

בנימין נתניהו: אין ספק, נקבל הרבה מחמאות, יישאו אותנו, גם אותי, על כפיים ליומיים – אתן לך בקשיש, לחודשיים, אפילו לשנתיים, אבל תוך זמן קצר נשלם מחיר כבד מנשוא, ונמשיך להילחם על חיינו בתנאים הרבה פחות טובים.

בנימין נתניהו: ועל כן, אין לנו ברירה אלא לעמוד בנחישות ובעוצמה מול הלחצים עלינו.

בנימין נתניהו: ואני פונה אליך, חבר הכנסת הרצוג: מה שאמרתי עכשיו איננו פופולרי בכמה בירות בעולם, אבל אנחנו חייבים לעמוד על האמת, כי את השלום – –

עפו אגבאריה: מי אמר – – –

בנימין נתניהו: – – אי-אפשר לבנות על יסודות של שקר ואשליה.

בנימין נתניהו: והאמת היא ששורש הסכסוך הזה היה ונשאר הסירוב להכיר במדינת היהודים בגבולות כלשהם.

בנימין נתניהו: בוז'י – מדינת היהודים היא מדינת ישראל – בוז'י, אחד האנשים שאני מעריך, שעשה – – – (מחיאות כפיים)

יולי יואל אדלשטיין: לא לא לא לא.

יולי יואל אדלשטיין: פעם אחרונה שזה קורה.

יולי יואל אדלשטיין: פעם אחרונה.

בנימין נתניהו: כשמפריעים אתה לא מפריע, וכשמוחאים כף אתה מתערב?

יולי יואל אדלשטיין: כן, גם כשמפריעים, אדוני ראש הממשלה, וגם כאשר מוחאים כפיים, זה לא לרוחי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ימשיך, וחברי הכנסת באמת יפסיקו.

בנימין נתניהו: חבר הכנסת הרצוג – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – – נהפוך את זה לקרב מי צועק יותר ומי מוחא כפיים יותר.

בנימין נתניהו: חבר הכנסת הרצוג, בוז'י, אחד האנשים שאני מעריך מאוד, שעשה בדיוק את הדבר הזה, היה אביך, הנשיא חיים הרצוג, זיכרונו לברכה.

בנימין נתניהו: כשגריר ישראל הוא עמד על במת האו"ם וקרע לגזרים את ההחלטה שהשוותה את הציונות לגזענות.

בנימין נתניהו: זה היה רגע גדול עבור עם ישראל כולו.

בנימין נתניהו: חשבתי על אביך כששמעתי את אבו מאזן, מעל אותה במה, קורא לנו לא רק גזענים, אלא גם רוצחי עם, לא פחות.

בנימין נתניהו: אני מבקש לומר לך, ולכם: העמידה על האמת איננה עניין פוליטי של קואליציה ואופוזיציה, היא עניין לאומי, היא גם עניין בין-לאומי, מול כל ההשמצות חסרות השחר שמטילים נגד מדינת ישראל והציונות ונגד צה"ל.

בנימין נתניהו: אני מצפה שתעמוד יחד אתי מול מי שקורא לעם שלנו גזענים, לחיילים שלנו – רוצחי עם, לאזרחים שלנו – מטמאי ירושלים.

מוחמד ברכה: גמרת אותו.

מיכל רוזין: – – –

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: הקריאות האלה מעודדות את ההסלמה שאנחנו רואים בירושלים, ומול ההסלמה הזאת אנחנו נפעל בכל הכלים, עד שנשיב את השקט.

בנימין נתניהו: אנחנו שומרים על הסטטוס-קוו, אנחנו מאפשרים, לכולם, נגישות למקומות הקדושים, ואנחנו נמשיך לעשות זאת.

בנימין נתניהו: עכשיו, קיימת הסכמה רחבה בציבור שלישראל הזכות המלאה לבנות בשכונות היהודיות בירושלים ובגושי ההתיישבות.

בנימין נתניהו: זה בסיס של קונסנזוס, או לפחות כך חשבתי.

בנימין נתניהו: כל ממשלות ישראל ב-50 השנים האחרונות עשו זאת, גם לפלסטינים ברור שהמקומות הללו יישארו בריבונות ישראל בכל הסדר עתידי.

קריאה: זה לא חד-צדדי.

מיכל רוזין: – – –

בנימין נתניהו: עכשיו, צרפתים בונים בפריז, אנגלים בונים בלונדון, ישראלים בונים בירושלים.

בנימין נתניהו: לבוא להגיד ליהודים לא לגור בירושלים?

בנימין נתניהו: למה, כי זה יחמם את האווירה?

בנימין נתניהו: יש כאלה שעבורם אין עיתוי נוח לבניית בתים ליהודים בירושלים, או בחלקים אחרים של ארצנו, ואם זה היה תלוי בהם, ב-65 השנים האחרונות לא היינו בונים אפילו בית אחד, כי אף פעם זה לא העיתוי המתאים.

בנימין נתניהו: אז בואו ואגיד לכם משהו: בעיני גורמים מסוימים באזור הקיום שלנו – הקיום שלנו – הוא זה שמחמם את האווירה.

בנימין נתניהו: אז נחדל להתקיים?

בנימין נתניהו: במשך אלפי שנים מתפללים יהודים "לשנה הבאה בירושלים הבנויה" – –

זהבה גלאון: – – –

בנימין נתניהו: – – ואתם אומרים לנו לא לבנות?

בנימין נתניהו: לא עכשיו?

בנימין נתניהו: אם לא, אימתי?

בנימין נתניהו: אם לא עכשיו, אימתי?

בנימין נתניהו: והתשובה תהיה: אף פעם.

בנימין נתניהו: ובכן, אנחנו בונים, כפי שבנינו מאז תחילת המדינה ועוד לפניה; כפי שבנינו את הר-חומה, כפי שאנחנו בונים היום; ואנחנו בונים היום כפי שבנו ממשלות ישראל.

בנימין נתניהו: על זה צריכה להיות הסכמה רחבה מאוד.

בנימין נתניהו: יש בוודאי טעות אחת שצריך לעקור מן השורש:

בנימין נתניהו: האלימות שמופעלת כלפינו איננה תוצאה של הבנייה בירושלים.

בנימין נתניהו: הטרור האכזרי נגד תינוקת בת שלושה חודשים, שהוריה ציפו לה זמן רב – תינוקת שישבה בעגלה בעת שחזרה מהכותל עם הוריה, שביקשו להתפלל ולהודות לאלוהים על כך שהיא נולדה – הטרור הזה לא בא בגלל בנייה בירושלים.

בנימין נתניהו: הטרור שפגע בצעירה הנוספת, התמימה, שגם היא נלקחה מאתנו – הטרור הזה לא בא בגלל בנייה בחלק זה או אחר של ירושלים, הוא בא בגלל הרצון של אויבינו שלא נהיה כאן בכלל, בשום מקום; בשום חלק של ירושלים, וגם לא בתל-אביב, לא בחיפה, לא בבאר-שבע.

בנימין נתניהו: בשום מקום.

בנימין נתניהו: על כן, משחר הציונות הבנייה היא התשובה הטבעית והמוחצת לאלה שמתנכלים לקיומנו ורוצים לעוקרנו מארצנו.

בנימין נתניהו: הם מחפשים מוות, ואנחנו בונים כאן חיים.

יחיאל חיליק בר: אבל אתם אתה מדבר ועם ה"חמאס" אתה לא מדבר.

בנימין נתניהו: אבל דרוש רצון לשלום – –

יחיאל חיליק בר: למה אתה מדבר עם הטרור?

יחיאל חיליק בר: למה אתה מדבר עם ה"חמאס"?

בנימין נתניהו: – – דרוש רצון לשלום גם בצד הפלסטיני – –

יחיאל חיליק בר: עם "חמאס" אתה לא מדבר, עם הטרוריסטים אתה מדבר.

בנימין נתניהו: – – ולצערי, לאחרונה אינני רואה רצון כזה.

בנימין נתניהו: אני גם לא רואה שום לחץ על הצד הפלסטיני.

בנימין נתניהו: להפך, אני רואה רק לחץ על ישראל לעשות עוד ועוד ויתורים בלי שום תמורה ובלי שום ביטחון.

בנימין נתניהו: אני מבקש להבהיר: שום לחץ, שום לחץ מבית או מן החוץ לא יעזור.

בנימין נתניהו: אני לא אוותר על דרישות היסוד שלנו לחיים ולשלום, ובראשן הביטחון.

בנימין נתניהו: ישראל לעולם לא תאבד תקווה לשלום, אבל זה איננו אומר שעלינו להיתפס לתקוות שווא.

בנימין נתניהו: כי אם היינו הולכים אחר כל יוזמה פזיזה, כל יוזמה פזיזה ולא אחראית שמציעים לנו כל שני וחמישי, ה"חמאס" כבר היה חופר מנהרות לכפר-סבא והיה יורה אלפי פצמ"רים לנתב"ג.

בנימין נתניהו: הרי זה מה שהיה קורה.

נחמן שי: רק להפחיד, רק להפחיד.

בנימין נתניהו: אז, רבותי, קצת סבלנות והרבה אחריות, כי יש תקווה, כי מתחולל שינוי, אטי אבל ברור; שינוי חשוב במדינות המרכזיות של העולם הערבי, שרואות עין בעין עם ישראל רבים מן האתגרים שאנחנו ניצבים בפניהם.

בנימין נתניהו: הן מבינות שהסכנות הגדולות ביותר להן ולנו באות מן האסלאם הקיצוני.

בנימין נתניהו: אנחנו נמשיך לבדוק עמן את האפשרויות לקדם פתרונות אזוריים שיכולים גם לסייע לפתרון הסכסוך שלנו עם הפלסטינים.

יחיאל חיליק בר: זאת אשליה, אף מדינה לא תתקדם אתך לפני הסדר עם פלסטינים.

בנימין נתניהו: תמיד נאמר שהסדר עם הפלסטינים יכשיר את יחסינו עם העולם הערבי, ויש בזה מן האמת.

בנימין נתניהו: אבל יש גם אמת נוספת, שהסדר עם העולם הערבי יכול לסייע בהסדרת יחסינו עם הפלסטינים, והסדר אזורי ייטיב עם כולם.

אראל מרגלית: לזה אנחנו מסכימים.

יחיאל חיליק בר: אף מדינה לא תסכים ליחסים אתנו לפני סיום הסכסוך.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אדוני הנשיא, רק לאחרונה נחתמה עסקת אספקת גז מישראל לירדן, שעמה חתמנו הסכם שלום לפני 20 שנה.

בנימין נתניהו: ההסדרים הללו בתחום האנרגיה, התחבורה, הסחר, החקלאות והרפואה – ההסדרים הללו הם ריאליים, חלק מהם כבר מתממשים, והם יכולים לשרת את ישראל ואת המדינות המתונות במזרח התיכון במטרה לייצר חזית משותפת לניצול הזדמנויות ולהדיפת סכנות.

עיסאווי פריג': מה פעלת כדי להפסיק את האיום על המיעוט הערבי וההסתה נגדו?

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, אין סכנה גדולה יותר לעתידו של אזורנו – –

עיסאווי פריג': מה אמרת?

עיסאווי פריג': מה עשית?

עיסאווי פריג': אתה לא מתייחס לזה.

בנימין נתניהו: – – מאשר ניסיונה של איראן להפוך למדינת סף גרעינית.

יולי יואל אדלשטיין: שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פריג', אני מבין שאתה מרגיש שאתה עוד לא הוזהרת, אז גם לך אני קורא לסדר בפעם הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אם הסיעה שלך תאפשר – – –

עיסאווי פריג': שאלתי שאלה.

עיסאווי פריג': 60% מהמדינה – – – בשיטתיות ויש שתיקה של ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: תפסיק, תפסיק, תפסיק.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

עיסאווי פריג': זה מה ששאלתי.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלת, הבנתי.

עיסאווי פריג': – – –

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

מיכל רוזין: תקציב המדינה – 90% לביטחון – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רוזין, את כבר עם אזהרה, אז למה את מפריעה?

בנימין נתניהו: הדבר החשוב ביותר שיש במזרח התיכון זה הזכות של חברי הכנסת לומר את דברם ולהתערב, וזה ההבדל – – –

תמר זנדברג: תודה רבה.

בנימין נתניהו: – – – וזה ההבדל הגדול בין מדינתנו לאחרות.

בנימין נתניהו: אבל אין סכנה גדולה יותר, אין סכנה גדולה יותר – – –

תמר זנדברג: פה אתה מנסה להשתיק אותנו, ואז הולך החוצה ואומר: איזה יופי, יש דמוקרטיה.

בנימין נתניהו: הן מממשות את הזכות הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני הייתי מציע, אדוני ראש הממשלה, שיממשו את הזכות הזאת בזמן שאני אתן להם זכות לנאום מעל דוכן הכנסת.

עיסאווי פריג': אבל לא כל יום יש לנו ראש ממשלה שמדבר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פריג', אני קורא לך לסדר בפעם השנייה.

מיכל רוזין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רוזין, גם לך אני קורא לסדר בפעם השנייה.

בנימין נתניהו: אין סכנה גדולה יותר לאזורנו מאשר ניסיונה של איראן להפוך למדינת סף גרעינית.

בנימין נתניהו: כי במאבק בין קיצונים שיעים וקיצונים סונים, הסכנה הגדולה ביותר היא שאחד מהם יתחמש בנשק גרעיני.

בנימין נתניהו: אני שב ואומר: לנצח את "דאעש" ולהשאיר את איראן כמדינת סף גרעינית זה לנצח בקרב ולהפסיד במלחמה.

בנימין נתניהו: אני מקווה שהקהילה הבין-לאומית לא תעשה טעות היסטורית בכך שתסיר את הסנקציות מעל איראן ותשאיר בידיה יכולת להעשיר אורניום לפצצה גרעינית תוך זמן קצר.

בנימין נתניהו: שיהיה ברור: ישראל, שאיראן מאיימת להשמידה, תמיד תשמור את הזכות להגן על עצמה.

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, אפשר לראות את כל האתגרים הללו, אפשר גם לא לראות אותם; אפשר לטאטא אותם, לשים אותם בצד ולעסוק בעניינים אחרים, חלקם אמיתיים וחלקם מדומים – אבל אי-אפשר, אי-אפשר להרחיק מן המציאות את מה שאמרתי כאן.

בנימין נתניהו: אלה דברים אמיתיים, וחייבים להתמודד אתם.

בנימין נתניהו: אבל, אני רואה את כל האתגרים הללו, ואינני נתפס כלל לפסימיות.

בנימין נתניהו: אני כלל לא פסימי משום שאני רואה את העוצמה שלנו, אני רואה את ההתקדמות שלנו.

נחמן שי: אבל אנחנו כן.

בנימין נתניהו: אני רואה את העובדה שישראל היא מדינה מודרנית, חזקה, מתוקנת, מתקדמת, שעוצמתה הולכת וגדלה משנה לשנה; אני רואה את זה בפריצה שלנו לשווקים החדשים, להודו, לסין, ליפן; אני רואה את זה בקו הרקיע בתל-אביב; אני רואה את זה ברכבות, בכבישים, במחלפים, בגשרים שאנחנו פורסים ובונים ברחבי הארץ, לחבר את הגליל והנגב למרכז; אני רואה את זה בסיבים האופטיים שאנחנו מניחים ממטולה ועד אילת; אני רואה את זה בעובדה שישראל הופכת למעצמת סייבר עולמית.

איציק שמולי: עוד פעם סייבר?

איציק שמולי: עוד פעם סייבר?

איציק שמולי: מה עם ערד?

בנימין נתניהו: קרוב ל-10% מההשקעות בתחום הזה בעולם נעשות בישראל, תחום מדהים.

בנימין נתניהו: אני רואה את זה בעובדה שנתוני האבטלה שלנו הם מהנמוכים בעולם.

בנימין נתניהו: אני רואה את זה בעובדה שישראל היא המדינה היחידה – היחידה – שהצליחה לבלום הסתננות בלתי חוקית לגבולה.

בנימין נתניהו: אני רואה את זה בפיתוח ובהצטיידות ב"כיפות ברזל" ששינו את פני המערכת הצבאית והצילו חיים.

בנימין נתניהו: ואני גם רואה שעדיין יש בעיות, אבל אני מאמין שאותם כוחות שאפשרו לנו לעשות את כל הדברים הללו, לעמוד בכל המערכות, כולל בקיץ האחרון, אותם כוחות יאפשרו לנו גם לגבור על הבעיות הללו – –

איתן כבל: אדוני, משקפיים זה מצרך חיוני.

בנימין נתניהו: – – ואחת המרכזיות שבהן היא יוקר המחיה.

בנימין נתניהו: אנחנו נאחד כוחות במטרה להביא לפתרון גם בתחום הזה – בשבירת קרטלים, בניפוץ מונופולים, בהורדת מכסים.

בנימין נתניהו: עשינו צעדים חשובים בממשלה הקודמת כדי להוריד את יוקר המחיה, כמו חינוך חינם מגיל שלוש – –

איציק שמולי: מה עם הדיור?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמולי.

בנימין נתניהו: – – שחוסך 800 שקל לילד למאות-אלפי משפחות.

בנימין נתניהו: מאות-אלפי משפחות.

בנימין נתניהו: יש עוד הרבה הרבה מה לעשות בממשלה.

איציק שמולי: מה עם הדיור?

בנימין נתניהו: אלה, חברי הכנסת, שתי המשימות הגדולות שלנו: להגן על החיים, ולשפר את איכות החיים.

בנימין נתניהו: ביטחון, שגשוג, רווחה ושלום – אלה המשימות שלנו, ויחד – אני מקווה שגם בעזרתכם, אבל ודאי בעזרת השם – נעשה ונצליח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה, אדוני ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: לא לא לא לא, חברים ביציע.

יולי יואל אדלשטיין: אין מחיאות כפיים.

יולי יואל אדלשטיין: חיילים צעירים אולי לא יודעים זאת, אבל יש פה אנשים שאינם בפעם הראשונה בכנסת.

דב חנין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, ראש הממשלה כבר סיים, מה אתה עדיין צועק?

דב חנין: כל כך הרבה דברים חסרים.

יחיאל חיליק בר: יש ססמה לליכוד לבחירות הבאות: נתניהו חזק מול עבאס, לא מול ה"חמאס".

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לראש ממשלת ישראל מר בנימין נתניהו, ומתכבד להזמין את ראש האופוזיציה מר יצחק הרצוג לשאת דברים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יצחק הרצוג: כבוד הנשיא, לך ולרעייתך שלוחה ברכת נסיעה טובה ודרך צלחה בשליחותכם החשובה לפולין.

יצחק הרצוג: אדוני יושב-ראש הכנסת, נכבדי ראש הממשלה, מכובדי כולם, בספר תהילים נאמר:

יצחק הרצוג: ״נער הייתי גם זקנתי ולא ראיתי צדיק נעזב וזרעו מבקש לחם״.

יצחק הרצוג: היום מעל במה זו יש לי וידוי קטן:

יצחק הרצוג: גם אנוכי נער הייתי וגם זקנתי – ויש שיגידו: צעיר במראה נשארתי – ואני כן רואה צדיק נעזב, וכן רואה שזרעו מבקש לחם.

יצחק הרצוג: לצערי הרב, יש מי שדואג להפוך את ישראל למדינה שאזרחיה מבקשי לחם הם, מדינה שפושטת יד ורגל, והאיש שדואג לכך הוא לא אחר מאשר ראש הממשלה, שהנפיק לאזרחי ישראל תעודת עניות, בדמות תקציב המדינה.

יצחק הרצוג: מעתה, אם חלילה יקבל התקציב השערורייתי הזה את תמיכתכם, חברי הכנסת, לכל אחת ואחד מאזרחי ישראל תהיה בכיס תעודת עניות נוסף על תעודת הזהות.

יצחק הרצוג: ועל תעודת העניות הזאת חתום אדם אחד: בנימין נתניהו, שבעודף אמביציית הישרדות ובחוסר אחריות לאומית משווע רקח את התקציב, תקציב הבושה והחרפה שאתם, חברי הכנסת, תתבקשו כעת להכשיר.

יצחק הרצוג: התקציב הזה הוא שלך, ראש הממשלה; תקציב שהממשלה בראשותך אישרה אותו.

יצחק הרצוג: ואתה, כתחבולן פוליטי, העדפת למנות לתפקיד שר האוצר טירון פוליטי חסר ניסיון מקצועי ולהשתמש בו כמגן אנושי.

יצחק הרצוג: הבעיה היא שהתקציב הזה וההחלטות שקיבלתם הם על חשבון עתיד ילדינו, על חשבון הדיור של אזרחינו, על חשבון יוקר המחיה של כולנו, והוא פוגע קשות, שוב, במעמד הביניים.

יצחק הרצוג: ראש הממשלה נשבה כנראה בקסם שירו של שלום חנוך "מחכים למשיח" ומזמזם לעצמו מדי בוקר את שורת המחץ: "הציבור מטומטם ולכן הציבור משלם".

יצחק הרצוג: אבל הציבור שלנו לא מטומטם.

יצחק הרצוג: הציבור שלנו לא מוכן להמשיך לשלם.

יצחק הרצוג: מי שישלם זה ראש הממשלה – ישלם בכיסאו, ובקרוב.

יצחק הרצוג: אני קורא מעל במה זו לך, ראש הממשלה: די.

יצחק הרצוג: תעצור.

יצחק הרצוג: יש כאן עם חפץ חיים, וחייו חשובים יותר מהישרדותך הפוליטית או מהקריירה הפוליטית המקרטעת של כמה מבני בריתך.

יצחק הרצוג: את המפלגה שלך הנהיג בעבר ראש ממשלה אחר, מנחם בגין, עליו השלום, וכמו יצחק רבין, זכרו לברכה – שניהם היו מנהיגים אמיצים, מנהיגים של עשייה, ולא של יצר הישרדות, שמאפיין את דרכך.

יצחק הרצוג: אני מודה לך, ראש הממשלה, על הערכתך אלי והערכתך לאבי ז"ל.

יצחק הרצוג: אני באמת חושב שאבי היה שגריר גדול ונשיא גדול.

יצחק הרצוג: ואני חושב שגם אתה היית שגריר מצוין.

יצחק הרצוג: אבל שם נשארת, ואני פונה אליך, בנימין נתניהו: ביבי, אתה מפחד.

יצחק הרצוג: אתה מנותק.

יצחק הרצוג: וכשהראש מנותק, הממשלה מתפוררת.

יצחק הרצוג: וכשהממשלה מתפוררת, תקציב הבושה והחרפה הזה מבית-מדרשך מכה בכיסם של אזרחי ישראל.

יצחק הרצוג: ואצלך, אדוני ראש הממשלה, הכול מתפורר בין הידיים.

יצחק הרצוג: קודם זה היה ליברמן, שפירק לך את הסיעה המשותפת, אחר כך גדעון סער, שר מצוין שנטש אותך מתוך שורות המפלגה, ועכשיו אני שומע שגם יאיר וציפי בונים חזית פנימית כדי להחלישך.

יצחק הרצוג: תשרוד עוד מושב, תשתחל לתוך פגרה, תכרות עוד ברית עם הימין הקיצוני על חשבון יחסינו עם העולם ועל חשבון האינטרסים הבסיסיים ביותר של מדינת ישראל – זה כבר לגמרי לא משנה.

יצחק הרצוג: שש שנים ברציפות אתה נאחז בתפקידך.

יצחק הרצוג: שש שנים תמימות.

יצחק הרצוג: ומה הבאת?

יצחק הרצוג: איזה בשורה יש לך באמתחתך?

יצחק הרצוג: כלום.

יצחק הרצוג: אין כלום.

יצחק הרצוג: לא שלום, לא ביטחון, לא כלכלה, לא תקווה.

יצחק הרצוג: מה אתה משאיר אחריך לדורות הבאים?

יצחק הרצוג: זאת השאלה.

יצחק הרצוג: ישראל צריכה לשוב אל כלכלת חיים משגשגת, ולא לסגת אל כלכלת הרס החיים.

יצחק הרצוג: ישראל צריכה לשוב אל חיק העמים, ולא לטבוע בביצת הסחטנות הפוליטית של הקבוצות הקיצוניות, כמו שראינו ב-24 שעות האחרונות כיצד הן שוב סוחטות אותך.

יצחק הרצוג: במישור הכלכלי-חברתי ממשלת נתניהו מדרדרת אותנו לעבר תהום.

יצחק הרצוג: ראו, תתבוננו כיצד יישובי הדרום מתמוטטים.

יצחק הרצוג: ראו את גל הפיטורים ההולך ומתרחב בערי הפריפריה.

יצחק הרצוג: תראו את התעשייה הקורסת – מפעל אחר מפעל, עסק אחר עסק.

יצחק הרצוג: איזה עתיד מצפה לאלפי המפוטרים שמצטרפים למעגל האבטלה ההולך וגדל עקב כך שהבאת אותנו ל-0% צמיחה לנפש בשנה הזאת?

יצחק הרצוג: איזו תקווה נותרה להם ולבני משפחותיהם?

יצחק הרצוג: הפערים הולכים ומתרחבים; היכולת של זוגות צעירים להשיג דירה אינה קיימת עוד, והפארסה סביב יוזמת האפס של לפיד רק הוסיפה לבלבול, למבוכה ולסחרור.

יצחק הרצוג: הפנסיה שלנו כבר מזמן הפכה לבדיחה עצובה.

יצחק הרצוג: מערכות החינוך, הבריאות והרווחה ממשיכות לספוג קיצוצים כואבים, והאזרחים נאנקים, נפגעים עוד ועוד.

יצחק הרצוג: לאזרחי ישראל מגיעה תקווה; מגיעה להם דרך אחרת, דרך של שפיות.

יצחק הרצוג: במקום הביזיון של מע"מ אפס על הדיור, מה יותר נכון והגיוני היה מלהסיר את המע"מ ממצרכי המזון והתרופות, כמו שמקובל במדינות המתוקנות בעולם?

יצחק הרצוג: וכאלטרנטיבה ליוזמה הכושלת שלכם היה אפשר להפחית דרמטית את מחירי הקרקעות במכרזי המינהל, כפי שאנחנו מביאים השבוע ביום רביעי לחקיקה – עוד יוזמה שאתה וממשלתך מתנגדים לה.

אריה מכלוף דרעי: מה – – – היו נהנים גם החרדים, לכן – – –

יצחק הרצוג: אדוני ראש הממשלה, בוא נדבר על ביטחון, על מעמדה של ישראל בעולם, על יחסי ישראל–ארצות-הברית שמעולם לא היו בשפל שכזה.

יצחק הרצוג: אתה האיש שחתום על הרס יחסי ישראל–ארצות-הברית.

יצחק הרצוג: אתה האיש שפגע ועלב שוב ושוב בנשיא אובמה ובממשלו.

יצחק הרצוג: גם שר האוצר שלך אומר, כפרשן המתבונן מן הצד, כמה היחסים האלה הם קריטיים לביטחון ישראל ושצריך לטפל בבעיה הזו.

יצחק הרצוג: הוא רק שכח להוסיף שאתה, ראש הממשלה, הוא הבעיה.

יצחק הרצוג: ולפיכך אני אומר, וחוזר ואומר, שרק הפלת ממשלתך תהיה המעשה הנכון.

יצחק הרצוג: כולכם יודעים עד כמה ביטחון ישראל חשוב ויקר לי ולחברי ולתנועתי ולרבים מאתנו, ובמיוחד ראינו זאת לאור מבצע "צוק איתן" – ואל תטעו בכך.

יצחק הרצוג: ולמען ביטחון המדינה, אם אדרש לכך כשאהיה ראש הממשלה, אפעיל את עוצמתו האדירה של צה"ל יותר מכל ברברן בימין.

יצחק הרצוג: אבל לפני כן, אעשה הכול כדי להושיט את ידי ואת לבי למען עתיד של שלום.

יצחק הרצוג: הביטחון הוא הבסיס, וכל עוד אין ביטחון, אין עתיד.

יצחק הרצוג: שילוב בין ביטחון לבין צה"ל חזק הוא אבן היסוד של השלום.

יצחק הרצוג: הנה, ראש הממשלה, הבטחת ביטחון, אדוני, ותראה איך ירושלים בוערת, ואתה לא נוקט אף צעד מהותי כדי למנוע את הבעירה הזו, אתה רק מוסיף לה.

יצחק הרצוג: ובפועל, בחוסר היכולת שלך לקבל החלטות, אתה מחלק את ירושלים היקרה והאהובה שלנו דה-פקטו.

יצחק הרצוג: כן, רבותי, תקשיבו טוב: נתניהו מחלק את ירושלים.

יצחק הרצוג: ומה עושה הממשלה שלך כדי למנוע את צמיחתה של מדינה דו-לאומית מול עינינו, ממש מתחת לאפנו?

יצחק הרצוג: אחרי מבצע "צוק איתן" הייתה לך הזדמנות היסטורית לחולל שינוי אזורי, הזדמנות פז שגם אותה החמצת.

יצחק הרצוג: בשורה התחתונה – אין שלום, אין ביטחון, אין כלכלה, אין דיור, אין הכנסה, אין סיבה להשאיר את נתניהו בשלטון.

יצחק הרצוג: מכובדי יושב-ראש הכנסת, אם ייפתח ולו צוהר קטן, אגיע לרמאללה ואומר לעם הפלסטיני שיש תקווה לשלום; אומר להם: יש לכם עם מי לדבר.

יצחק הרצוג: אם ירצו חיים, אם ירצו תקווה לאזרחיהם, אם ירצו כלכלה פורחת – הם ימצאו אצלי יד איתנה ואמיצה מושטת לשלום.

יצחק הרצוג: אם הם יבחרו בדרך הטרור, אגדע ללא היסוס את היד שאוחזת בחרב.

יצחק הרצוג: דברי הקצרים כאן היום, חברי וחברותי, הם רק הפתיח למאבק נחוש ומכריע שאני מתכוון להוביל החל מהיום ועד שהכנסת הזאת תשתכנע שטובת המדינה מחייבת את החלפת הממשלה הזו.

יצחק הרצוג: אני קורא לכל מפלגות המרכז ולמפלגות מימין ומשמאל: בואו נתאחד במשימה להחליף את השלטון במדינה, במדינה שוחרת חיים זו, שאזרחיה זכאים ומתפללים לא רק לחיים, אלא גם לאיכות חיים.

יצחק הרצוג: בואו ניתן תקווה לדור הצעיר שלנו ולכלל אזרחי המדינה, בואו נעניק להם שפיות.

יצחק הרצוג: לסיום, חברי וחברותי, אנחנו, חברי מפלגת העבודה וחברי האופוזיציה, מתחייבים להילחם בגזענות, להיאבק באווירה הרעה שפשתה בתוככי המדינה, למנוע כל גילוי של שנאה ואלימות בינינו כנגד כל מי שהנו אזרח ישראלי: ערבים ויהודים, נשים וגברים, עולים וותיקים, חילונים, דתיים וחרדים כאחד.

יצחק הרצוג: אני מתחייב להצעיד את אזרחי ישראל בדרך חדשה, אופטימית, דרך של צדק חברתי, של יציבות, של חוסן חברתי וכלכלי, של חתירה לשלום ותקווה לכולנו; מעל לכול, דרך שתעניק לילדינו עתיד טוב יותר במדינה הזאת שכולנו כל כך אוהבים וכל כך חרדים לגורלה.

יצחק הרצוג: אנחנו מתחייבים לעמוד בראש המחנה הישראלי השפוי, החפץ חיים, ולפעול בכל הכוח כדי להחליף את השלטון.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש האופוזיציה, חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מייד נמשיך בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: מזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ליציאת נשיא המדינה, נבקש מכם לעמוד, לכבד בקימה.

ירדנה מלר-הורוביץ: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.

ירדנה מלר-הורוביץ: )

יצחק וקנין: נא לשבת.

יצחק וקנין: 1.

יצחק וקנין: כמעט שנתיים לממשלה ה-33 וכל התחייבויותיה למעמד הביניים ולמעמד החלש, לשכבות המצוקה ולתושבי הפריפריה, ובראש ובראשונה בתחום הדיור, מתבררות כמקסם שווא והולכת שולל;

יצחק וקנין: 3.

יצחק וקנין: חדלונה וכישלונה בתחום הביטחוני, המדיני והכלכלי

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בדיון, אנחנו עוברים להצעות אי-אמון.

יצחק וקנין: הצעה ראשונה, הצעת האי-אמון הראשונה, של סיעת ש"ס: כמעט שנתיים לממשלה ה-33, וכל התחייבויותיה למעמד הביניים ולמעמד החלש, לשכבות המצוקה לתושבי הפריפריה, ובראש ובראשונה בתחום הדיור, מתבררות כמקסם שווא והולכת שולל.

יצחק וקנין: יציג את הצעת האי-אמון יושב ראש תנועת ש"ס, חבר הכנסת אריה דרעי.

יצחק וקנין: בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

יצחק וקנין: נא לשבת, רבותי.

יצחק וקנין: רבותי, חברי הכנסת – נא לשבת, אדוני.

יצחק וקנין: אנחנו נמתין עוד כחצי דקה.

יצחק וקנין: סדרנים, נא לאפשר לאורחים לצאת יותר מהר.

יצחק וקנין: אפשר להתחיל בנאום למרות – – – כי יש – כנראה היציאה היא אטית.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היום ג' במרחשוון – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אמנון כהן, אמנון כהן.

יצחק וקנין: אפשר להתחיל.

אריה מכלוף דרעי: היום ג' בחודש מרחשוון.

אריה מכלוף דרעי: מרחשוון הוא חודש ללא חגים, חודש שבו החורף מתחיל, ימים קצרים ולילות ארוכים, הרבה חושך.

אריה מכלוף דרעי: לכן הוא נקרא במסורת היהודית "מרחשוון" – חודש שאין בו הרבה מתיקות, או כמעט מתיקות.

אריה מכלוף דרעי: בשנה האחרונה, מלפני שנה, ביום המר ג' במרחשוון, שנסתלק לבית-עולמו פוסק הדור, מנהיגנו מרן רבנו עובדיה יוסף זכר צדיק לברכה, ביום הזה, ג' במרחשוון – היום לפני שנה – חודש מרחשוון הפך לנו ולציבור גדול מאוד בארץ ובעולם חודש מר וקשה.

אריה מכלוף דרעי: קשה לנו להשלים עם גודל האבדה, עם הפער הגדול והבור הגדול שנפער.

אריה מכלוף דרעי: אין לנו מורה דרך.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו מתגעגעים, וחסרים לנו מאוד מנהיגותו ועידודו ותמיכתו.

אריה מכלוף דרעי: מרן לא היה רק, או לא התפרסם רק כנשיא מועצת החכמים.

אריה מכלוף דרעי: הוא היה פוסק ומנהיג בקנה-מידה שלא היה כדוגמתו במשך מאות שנים.

אריה מכלוף דרעי: למעלה מ-50 ספרי הלכה שהתפרסמו במיליוני עותקים, אפשר לומר, בהרבה מאוד שפות – באנגלית, בספרדית, בצרפתית, בפרסית – בהמון שפות.

אריה מכלוף דרעי: ברוסית.

אריה מכלוף דרעי: אין היום ארון ספרים יהודי בכל העולם, בכל בית-כנסת, או כמעט בכל בית שיש בו ארון ספרים יהודי, שלא תמצא חלק או את כל ספרי מרן.

אריה מכלוף דרעי: דבר שהוא בלתי ניתן להסברה, איך יהודי זכה במשך עשרות שנים שתורתו תופץ בקרב ציבור גדול וענק שלא בהכרח מזוהה עם תנועתנו, עם תנועת ש"ס, אלא ידע להעריך ולהוקיר וקיבל עליו את פסיקותיו של מרן.

אריה מכלוף דרעי: הציבור בישראל זכה להיחשף לדמותו של מרן בהרבה היבטים; אני רוצה להזכיר חלק מהם.

אריה מכלוף דרעי: כולנו זוכרים שכשמרן היה בתחילת דרכו, הראשון לציון, היה צעיר לימים עדיין, בתחילת שנות ה-50, ופרצה מלחמת יום הכיפורים, ועם ישראל נכנס לאחת מהתקופות הקשות ביותר שלו, והיו מספר גדול מאוד – קרוב ל-2,000 – של נשים ומשפחות שחיכו להיתר שיפסוק את עגינותן, עם כל מה שקרה שם במלחמה, באסונות הכבדים שהיו, ובירורי הלכה לגבי מצבן.

אריה מכלוף דרעי: מרן אז התגלה במלוא אהבת ישראל שבו, במלוא האחריות שיש בו, ובבית-הדין שהוא עמד בראשו הוא ישב יומם ולילה, לא אכל ולא שתה, עד שהצליח להתיר את האחרונה שהייתה זקוקה להיתר.

אריה מכלוף דרעי: כל כך זה כאב לו, הוא לקח את זה כל כך באופן אישי; הוא לא הכיר את המשפחות, אבל הוא לא היה יכול לסבול שאישה ששילמה כבר את המחיר הכבד, שהלך לה יקירה, תשב גם בעגינותה.

אריה מכלוף דרעי: אני אספר לכם סיפור אישי קטן שבו הייתי שותף; זו רק דוגמה קטנה כדי להראות מה הייתה אהבת ישראל שבו ומה היה גודל האחריות שלו.

אריה מכלוף דרעי: זה היה בשנת 1999, לפני כ-15 שנה.

אריה מכלוף דרעי: מרן לא היה חולה לב, לא ידענו ולא חששנו שהוא סובל ממחלת לב.

אריה מכלוף דרעי: זה היה בחודשי הקיץ, בני ביתו שסעדו אותו אחרי פטירת הרבנית נסעו לחופש בחוץ-לארץ והוא נשאר עם הנהג או אלה שטיפלו בו, מישהו שטיפל בו בבית.

אריה מכלוף דרעי: מרן היה זקוק – אני מקצר מאוד – התחילה נשימה, היו סימנים שהוא סובל מקוצר נשימה או משהו שקשור ללב, והוא לא רצה בשום אופן להתפנות לבדיקת אק"ג או ללכת לעשות בדיקת אקו.

אריה מכלוף דרעי: אני באתי, אני זוכר, אליו הביתה.

אריה מכלוף דרעי: לא חשוב.

אריה מכלוף דרעי: ממש בכוח, אפשר לומר, לקחתי אותו לפרופסור יהונתן חסין, שהיה אז ב"הדסה" מטובי המצנתרים; היום הוא מנהל המחלקה בבית-חולים "פורייה" בטבריה.

אריה מכלוף דרעי: וכשהבאתי את מרן אליו לבית-החולים, התחייבתי למרן שהוא חוזר הביתה, כיוון שזה היה התנאי שלו, ולא ידעתי למה.

אריה מכלוף דרעי: עוד מעט תשמעו למה.

אריה מכלוף דרעי: פרופסור חסין, לאחר בדיקה פשוטה, האיש ממש היה בהלם, הוא אומר: מרן, לפי כל הבדיקות, עבר פעמיים התקף לב חמור והוא בסכנת חיים; הוא חייב להישאר בבית-חולים לצנתור דחוף.

אריה מכלוף דרעי: מרן לא היה מוכן בשום אופן שבעולם.

אריה מכלוף דרעי: בשום אופן שבעולם.

אריה מכלוף דרעי: ופרופסור חסין ניסה, ואני ניסיתי, עד שהבנתי שיש פה משהו רגיש, שהרב לא רוצה לדבר עם אף אחד על זה.

אריה מכלוף דרעי: נשארתי אתו לבד בחדר ובדמעות בכיתי, אמרתי לו: מרן, אתה פוסק הרי שפיקוח נפש דוחה את כל התורה כולה, כולל יום הכיפורים, אז אתה עכשיו רוצה לחזור הביתה?

אריה מכלוף דרעי: למה?

אריה מכלוף דרעי: ואז, בבכי – אני הייתי עד, זה לא סיפור עם מופתים או דברים אחרים – בבכי הוא אמר לי: אני כבר כמה ימים לא אוכל ולא ישן בגלל שיש אישה בצרפת שיש לה בעיה עם שני בנים ויש חשש לממזרות, ואף בית-דין לא מוכן להיכנס, זו סוגיה מאוד קשה, ובית-הדין בפריז שלח לי את השאלה, ואמרו: אתה היחידי שיכול להחליט אם יש מקום להיתר.

אריה מכלוף דרעי: ואני יושב כבר כמה ימים ולילות על זה ואני עומד בפני סיום.

אריה מכלוף דרעי: אמרתי לו: הרב, מה הבעיה?

אריה מכלוף דרעי: נכנסים לצנתור, יום-יומיים, חוזרים בחזרה לכתוב.

אריה מכלוף דרעי: היא חיכתה כבר כל כך הרבה שנים, היא תחכה עוד יומיים.

אריה מכלוף דרעי: ואז מרן בוכה ואומר לי: מי אמר לך שאני אצא חי מהצנתור הזה?

אריה מכלוף דרעי: אני לא מוכן ללכת, להיכנס לסכנה שתישאר אישה עם שני ילדים, ואני חושב שכן אפשר להתיר אותם.

אריה מכלוף דרעי: אמרתי לו: מרן, למה אתה זקוק?

אריה מכלוף דרעי: הוא אומר: אני צריך שלוש שעות.

אריה מכלוף דרעי: ואז עשינו מה שעשינו בבית-החולים: לקחנו את האמבולנס עם שני רופאים שנסעו אתנו לבית של הרב.

אריה מכלוף דרעי: מרן כאילו שכח מכל הסיפור שהוא בסכנת חיים, התיישב שלוש שעות, והרופאים עומדים על-ידו עם ערכת החייאה, והוא יושב וכותב שלוש שעות את הפסק, הכניס אותו למעטפה, נתן אותו לנהג, אמר לו: עכשיו תשלח את זה דחוף לבית-הדין בפריז, ואומר לי: עכשיו בוא נחזור.

אריה מכלוף דרעי: פרופסור גוטסמן, שעשה לו את הצנתור אז עם פרופסור חסין ואחרים, הראה לכולם אחר כך ששני עורקים היו סתומים לגמרי, והוא ממש היה בסכנת חיים, וברוך השם, זה נתן לו אריכות ימים כל השנים הללו.

אריה מכלוף דרעי: אני מספר את זה לא בשביל לומר את גדלותו בתורה.

אריה מכלוף דרעי: כולם יודעים.

עמרם מצנע: – – –

אריה מכלוף דרעי: מה?

אריה מכלוף דרעי: האישה – התיר.

אריה מכלוף דרעי: כן.

אריה מכלוף דרעי: הפסק הלך באותו יום.

אריה מכלוף דרעי: מרן – עד שהפסק הלך והוא התיר את הממזרים הללו.

אריה מכלוף דרעי: אלא – מה זה אהבת ישראל, מה זה מסירות נפש.

אריה מכלוף דרעי: הוא לא מכיר את האישה, הוא לא מכיר את הילדים.

אריה מכלוף דרעי: אדם שהיה מוכן לסכן את חייו – את חייו – כדי להתיר את שני הילדים הללו ושיוכל להיות שלם שהוא עשה את זה.

אריה מכלוף דרעי: מאיפה?

אריה מכלוף דרעי: זה דברים, סיפורים שאולי שמענו בתקופת הבעל-שם-טוב וגדולי – זה ממש יהודי מדורנו, יהודי שחי אתנו ביחד.

אריה מכלוף דרעי: עד לפני שנה זכינו להיות על-ידו ולשמש אותו, רק לא ידענו אולי להכיר את ערכו.

אריה מכלוף דרעי: ויש אין-סוף סיפורים שאני יכול לספר כאן.

אריה מכלוף דרעי: אני בכוונה מספר את הסיפור הזה כדי להראות את הצד האחר שאולי אנשים לא הכירו.

אריה מכלוף דרעי: אולי הכירו לפעמים דברים שהוא אמר בוויכוח ועורר ויכוחים ציבוריים.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר, גם את הדברים הקשים שמרן אמר, שלא כולם מסכימים, וחלק כעסו על הדברים הללו, הוא אמר את זה מתוך לב כואב.

אריה מכלוף דרעי: הוא לא אמר את זה, חלילה וחס, מתוך רצון לקנטר.

אריה מכלוף דרעי: הוא אמר את זה מתוך הכאב האדיר.

אריה מכלוף דרעי: אני זוכר, לפני שנה וחצי, כמה חודשים לפני שהוא נפטר הוא היה כבר חולה מאוד.

אריה מכלוף דרעי: ונפטר בנו הבכור, הגאון רבי יעקב יוסף.

אריה מכלוף דרעי: הבן הבכור שלו נפטר בגיל 68, אחרי מחלה קשה וארוכה, ומרן יושב שבעה.

אריה מכלוף דרעי: בדיוק באותה התקופה היה דיון פה בכנסת על הנושא של גיוס בני הישיבות והסנקציות הפליליות ודברים אחרים, ומרן לקח את זה מאוד מאוד קשה.

אריה מכלוף דרעי: הוא לא היה יכול להבין למה, חלילה וחס, בספר החוקים של מדינת ישראל, יהיו סנקציות פליליות על מי שלומד תורה.

אריה מכלוף דרעי: מי שלא לומד, שייקחו אותו, אבל למה להכניס סנקציות פליליות?

אריה מכלוף דרעי: למה להכעיס?

אריה מכלוף דרעי: למה להכניס כזה אות קין ללומדי תורה, שהם עלולים להיכנס כאילו לרישום פלילי?

אריה מכלוף דרעי: והוא, כאב לו והוא בכה על זה.

אריה מכלוף דרעי: אני זוכר את ראש הממשלה, שלא נמצא כאן, שייבדל לחיים, בא לנחם, והוא התחיל לדבר עם מרן והתחיל להגיד לו שהוא יודע מה זה כאב של אבא ששכל בן, מהניסיון של הבית שלהם, שהאבא שלו לא השלים עד יומו האחרון ולא התנחם, ולא קיבל ניחומים.

אריה מכלוף דרעי: ואז מרן התפרץ בבכי ממש, בכאב לב אמר לו: אדוני ראש הממשלה, יש לי כאב גדול מאוד על בני חכם יעקב שהיה גאון עצום והלך.

אריה מכלוף דרעי: יש לי כאב גדול מאוד, זה הבן הבכור שלי.

אריה מכלוף דרעי: אבל תדע לך שהכאב שלי על לומדי התורה ומה שאתם הולכים לעשות עם הסנקציות הפליליות – זה כואב לי הרבה יותר.

אריה מכלוף דרעי: והתפרץ ולא המשיך לדבר.

אריה מכלוף דרעי: זה לא היה משהו, אמירה של התרסה, או שחלקנו מסכימים – זה באמת כאב הלב האמיתי שהיה לו, מה שהוא חשב באמת.

אריה מכלוף דרעי: האחריות שהייתה לו מצד אחד לאותה אישה עם החשש לממזרים, לילדים, עם אותן נשים שהבעלים שלהן נהרגו במלחמה וצריך להתיר אותן, עם לומדי התורה.

אריה מכלוף דרעי: ואני רוצה לומר עוד נקודה אחת.

אריה מכלוף דרעי: אני לא ידעתי את זה באותה התקופה, רק אחרי.

אריה מכלוף דרעי: כשהייתי חבר בממשלה הייתה ועדה די סודית לנושא של היהודים מאתיופיה והפלאשמורה, וזכיתי להשתתף בדיונים האלה.

אריה מכלוף דרעי: ואז גיליתי דבר שאני בעצמי לא ידעתי אותו, שלמעשה כל עליית יהודי אתיופיה – עוד בזמן גולדה מאיר, כשהייתה ראש הממשלה, כשהתחילו לדון בעניין והיה ספק אם חוק השבות חל עליהם, בגלל השאלה אם הם יהודים או לא יהודים – אף אחד לא ידע לפסוק אם הם יהודים או לא.

אריה מכלוף דרעי: והרב הראשי האשכנזי שהיה אז וכל גדולי הרבנים פסקו שהם לא יהודים.

אריה מכלוף דרעי: ומרן – עוד פעם, כמעט בודד במערכה, כמעט בודד – ישב על זה ימים ולילות וכתב פסק הלכה ברור שהם משבט דן והם יהודים לכל דבר.

אריה מכלוף דרעי: על סמך הפסק שלו גולדה מאיר והממשלה שלה בזמנו החליטו שחל עליהם חוק השבות.

אריה מכלוף דרעי: אחר כך מנחם בגין הגיע, והוא זכה להעלות אותם לארץ – מבצע ראשון, מבצע שני, מבצע שלישי.

אריה מכלוף דרעי: עוד הפעם הדאגה, האחריות הזאת שלו שהוא הרגיש על כל יהודי שנמצא בכל מקום בעולם.

אריה מכלוף דרעי: זו הייתה הדאגה האדירה שהייתה לו, והוא הרגיש שיש לו אחריות, ולכן הוא נשא בעול הזה למרות שזה לקח אותו לעימותים – הוא נכנס לעימותים, היו לו ויכוחים, מחלוקות ורדיפות.

אריה מכלוף דרעי: היו לו חיים לא קלים, המון רדיפות והמון בעיות, בגלל פסקי ההלכה האמיצים שלו, אבל הוא הלך עם זה כיוון שהוא האמין באמת הזאת, וגם הוא ידע שזה מה שצריך לעשות למען עם ישראל.

אריה מכלוף דרעי: בחודש האחרון או בשבועות האחרונים לאשפוזו בבית-החולים "הדסה" – עכשיו אני קושר את זה לדברים שאנחנו עסוקים בהם היום, לאי-אמון שהגשנו – אני זוכר אז את מרן, עם כל הייסורים שהוא עבר, ובקושי, וקוצר הנשימה, עם החמצן שהוא קיבל, ואני זוכר את מרן בכל הזדמנות שהייתה לו אז, כמעט זו הייתה צוואת החיים שלו: אל תשכחו את העניים; אל תשכחו להביא את היהדות לכל מקום שאפשר.

אריה מכלוף דרעי: אלה היו שני הדגלים העיקריים שלו.

אריה מכלוף דרעי: הדאגה שלו לאותם עניים שאין להם לחם לאכול – כשהוא היה שומע את כל הצרות של האנשים, כשהיה שומע על הקיצוץ בקצבאות הילדים, שהמשמעות שלו היא שהילדים לא יהיה להם מה לאכול, זה נגע ללבו.

אריה מכלוף דרעי: הוא בכה על הדבר הזה.

אריה מכלוף דרעי: הוא, לא היה חסר לו, אבל הוא דאג את הכאב של כל ילד יהודי, של כל ילד במדינת ישראל שאין לו מה לאכול, של כל אימא שאין לה מה להאכיל את הילדים שלה.

אריה מכלוף דרעי: אני זוכר, כשהיו באים ומספרים לו סיפורים, מה שקורה, הוא היה ממש בוכה, כאילו שזה הילד שלו, או כאילו שהוא עצמו אין לו מה לאכול.

אריה מכלוף דרעי: והוא כל הזמן היה חוזר: תזכרו את זה, אם אין קמח אין תורה.

אריה מכלוף דרעי: חייבים לדאוג לילדים הללו שתהיה להם הזדמנות בשביל ללמוד, שיהיה להם מה לאכול.

אריה מכלוף דרעי: אם אין לו מה לאכול הוא לא יוכל ללמוד.

אריה מכלוף דרעי: וזאת הצוואה שעומדת לנגד עינינו.

אריה מכלוף דרעי: הוא ציווה לנו את הדבר הזה.

אריה מכלוף דרעי: לכן, אדוני היושב-ראש, אומנם שקלתי מה לעשות, האם ביום כזה – ביום האזכרה הזאת, דברי ההספד שאנחנו אומרים כאן לעילוי נשמתו ולהוקרתו, לזכרו – אם זה מתאים לדבר על האי-אמון ולדבר על הדברים שהגשתי בנושא העוני, אבל אני חושב שזאת הייתה גם צוואתו.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו יודעים שלא נצליח להפיל את הממשלה היום, אבל המחאה חייבת להישמע.

אריה מכלוף דרעי: לא יכול להיות שכשמגישים תקציב כזה דורסני, כשמגישים תקציב – – – אני רוצה למחות על עוד נקודה אחת.

אריה מכלוף דרעי: אני לא יודע אם כולם יודעים את זה; חבר הכנסת איתן כבל, אתה יודע שאת הספר העבה של תקציב המדינה, על כל גזירותיו וחוקיו, עם חוק יסודות התקציב ועם התקציב עצמו, הגישו לשרי הממשלה לעיון בערב כיפור, וישיבת הממשלה נקבעה ליום שני?

אריה מכלוף דרעי: כאילו, כביכול, נתנו להם את יום כיפור לעיין בכל הגזירות שם כדי לחוות דעה.

אריה מכלוף דרעי: זאת לא ממשלה יהודית, תסלחו לי.

אריה מכלוף דרעי: איפה הרגישות?

אריה מכלוף דרעי: איפה הרגישות?

אריה מכלוף דרעי: יום כיפורים.

אריה מכלוף דרעי: או שזו לא ההתייחסות – אה, אנחנו ניתן 20 מיליון שקל.

אריה מכלוף דרעי: הרי שמעתי את השרה לבני מתפארת שהייתה אחרונת השרים שהשתתפה ביום הדיון על התקציב.

אריה מכלוף דרעי: היא לא ברחה, היא נשארה עד הסוף והצליחה להביא עוד 20 מיליון שקל למלחמה בגזענות.

אריה מכלוף דרעי: השאלה היא, ב-20 מיליון שקל שהיא קיבלה – כמה מיליארדים לקחו מהשכבות החלשות וכמה עוד ילדים עניים ייכנסו, או כמה גזירות אחרות על הציבור, שהבליעו את זה בתוך ספר התקציב ואף אחד לא שם לב אליהן?

אריה מכלוף דרעי: זו השיטה הידועה, אנחנו זוכרים אותה כבר עשרות שנים, של נערי האוצר ושל פקידי האוצר – נותנים לכל שר איזו תחושה שהוא קיבל משהו, השיג הישגים גדולים, כמה מיליוני שקלים בודדים או כמה עובדים שלא פוטרו במשרד שלו, ובאותה חבילה כולם מצביעים על כל הגזירות.

אריה מכלוף דרעי: אני שומע – וזה לא סיפורים, רבותי, זו לא בדיחה – שיש כבר בישראל משפחות ששוקלות ומנתקות את החשמל למקרר, כיוון שאין לו מה לקרר במקרר הזה.

אריה מכלוף דרעי: בשביל מה לשלם חשמל על מקרר ריק?

אריה מכלוף דרעי: אני יודע שיש שרים ויש אולי חברי כנסת שמגחכים כשהם שומעים את הדברים, חושבים שאנחנו אומרים את זה לצורך בחירות או לצורך פופוליזם.

אריה מכלוף דרעי: אנשים לא יודעים, לצערי הרב.

אריה מכלוף דרעי: שיצחקו, שיגחכו – חבל, כואב הלב, אבל זאת המציאות, יש הרבה מאוד משפחות שזה המצב אצלן.

אריה מכלוף דרעי: אני שואל: בשבוע שעבר, עיר ואם בישראל כמו ערד – איפה הנושא הזה עומד בסדר-היום הציבורי?

אריה מכלוף דרעי: כמה באמת הזדעזעו אמות הספים?

אריה מכלוף דרעי: אני לא רוצה להגיד דוגמאות אחרות של נושאים אחרים שעמדו במרכז הסערה ובמרכז התקשורת.

אריה מכלוף דרעי: איפה?

אריה מכלוף דרעי: זה מאות משפחות שאין להן מה לאכול עכשיו, שיורדות למעגל העוני.

אריה מכלוף דרעי: אין מקומות עבודה, אין תקווה, אין שום דבר.

אריה מכלוף דרעי: איפה ראינו שרים בממשלה שיורדים לשם?

אריה מכלוף דרעי: איפה ראינו ישיבת ממשלה בנושא הזה?

אריה מכלוף דרעי: אנחנו צריכים להיאבק כדי להעלות את זה לסדר-היום, ובסוף עוד תהיה הצבעה ויורידו את זה – או כן יתמכו או לא יתמכו ונגמר, זהו.

אריה מכלוף דרעי: אל תבלבלו אותנו עם העובדות, אל תזכירו לנו ואל תשימו לנו מראה.

אריה מכלוף דרעי: אבל אני וחברי בתנועת ש"ס – וביחד ביחד, בעזרת השם, עם כל האופוזיציה – החורף הזה אנחנו לא נרפה.

אריה מכלוף דרעי: החורף הזה מוקדש כולו לנושאים החברתיים.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו נזכיר לממשלה ולשרי הממשלה יום-יום את יוקר המחיה, את העוני, את השכבות החלשות, את הנכים, את כל מה שאין, לא ניתן להם לשבת.

אריה מכלוף דרעי: גם אם יהיה להם רוב והם ינצחו, הם יזכרו את זה.

אריה מכלוף דרעי: לא ניתן להם ללכת ליהנות מהדבר הזה, אנחנו נזעיק שמים וארץ ונזעיק את דעת הקהל, שידעו שיש פה ממשלה כבר – אם נספור רק מאז שהממשלה הזאת קמה עד היום, למעלה מ-4 מיליארד שקל לקחו ממשפחות המצוקה רק מקצבאות הילדים; אני לא מדבר על נושאים אחרים שלקחו.

אריה מכלוף דרעי: ולאיפה הלכו הכספים הללו?

אריה מכלוף דרעי: חברת הכנסת שלי יחימוביץ בטח תדע להגיד את זה הרבה יותר טוב ממני, ובאמת יישר כוח על כל מה שהיא עושה בעניין הזה, על כל המלחמה שלה בעיוותים שיש בתקציב ובחלוקת ההכנסות וההוצאות.

אריה מכלוף דרעי: אבל אנחנו, בעזרת השם, נקיים, אדוני היושב-ראש, את צוואתו של מרן ונתעסק החורף הזה – כמובן, נמשיך לשמור על האופי היהודי של המדינה – אבל אנחנו וחברי כבר השבוע הנחנו כמה חוקים, לא חדשים; לקחנו את המלצות דוח אלאלוף והגשנו את זה כהצעת חוק.

אריה מכלוף דרעי: אני רוצה לראות את הקואליציה, את שר הרווחה ואת כל השרים החברתיים האחרים, שהם הקימו את הוועדה הזאת.

אריה מכלוף דרעי: למשל, זקנים שמקבלים רק גמלה, אין להם שום הכנסה אחרת, יש המלצה שלהם, ברורה, שהם לא ישלמו השתתפות בתרופות.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו מגישים את זה, לצערי, כהצעת חוק, כיוון שהממשלה לא קיבלה את זה.

אריה מכלוף דרעי: או – עוד שורה שלמה של דברים אחרים.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו נביא את זה, כל שבוע נביא פעם-פעמיים לכנסת, ונראה.

אריה מכלוף דרעי: נילחם, ניאבק, אבל נראה את הקואליציה הזאת אומרת את האמת, ושהציבור ידע את האמת – האם כל מה שראש הממשלה אמר כאן, ושר האוצר, ושרים אחרים, זה רק חרב פיפיות כדי לצאת ידי חובה?

אריה מכלוף דרעי: הכול ורוד, הכול טוב – סייבר והכול – או שבאמת הממשלה הזאת מוכנה להקדיש, ולו משהו, למען אותן שכבות חלשות, אותם נכים, אותן משפחות חד-הוריות ואחרים, שהגורל התאכזר אליהם?

אריה מכלוף דרעי: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מבקש להגיש בשם התנועה אי-אמון בממשלה וללכת לבחירות חדשות כמה שיותר מהר.

אריה מכלוף דרעי: תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש תנועת ש"ס, חבר הכנסת אריה דרעי.

יצחק וקנין: כבר אמרו רבותינו: גדולים צדיקים במיתתם יותר מאשר בחייהם.

יצחק וקנין: זכותו של מרן תגן על כל עם ישראל, אמן ואמן.

יצחק וקנין: אני מזמין את חבר הכנסת יעקב ליצמן, שידבר בשם סיעת יהדות התורה על אוזלת ידה של הממשלה בתחום החברתי וכלכלי.

יצחק וקנין: לרשותך עשר דקות, חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, היום זה יום השנה הראשון של מרן, הגאון הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה.

יעקב ליצמן: אני חייב להגיד לך, משהו ממש כואב לי, אדוני השר, ואני מבקש שתבהיר את זה למי שצריך: כולכם נהניתם עם הרב עובדיה – קואליציה, תמיכה, מה לא.

יעקב ליצמן: התייעצתם, התחננתם בשביל לבוא אליו.

יעקב ליצמן: לא להזכיר מילה אחת היום באף נאום?

יעקב ליצמן: איפה הכרת הטוב?

יעקב ליצמן: איפה הכרת הטוב?

יעקב ליצמן: לא להזכיר את יום השנה הראשון?

יעקב ליצמן: הנואמים הראשונים לא יכלו להזכיר אותו, והם כל כך נהנו – וחיפשו אותו, והשתמשו בו והכול?

יעקב ליצמן: אחת?

יעקב ליצמן: מילה אחת לא?

יצחק וקנין: אני חייב להגיד לך, ידידי, הרב יעקב ליצמן.

יצחק וקנין: אני אישית פניתי לכל מי שישב פה, על הדוכן – – –

יעקב ליצמן: המחאה לא כוללת אותך.

יצחק וקנין: לא לא, ודאי.

יצחק וקנין: אני רק יכול להגיד תודה לחבר הכנסת איתן כבל, שהסכים לתת לנו את הצעת האי-אמון הראשונה, כדי שנוכל להתחיל בדיון הזה, של הצעות האי-אמון, ויושב-ראש תנועת ש"ס דיבר והתחיל בנושא הזה.

יצחק וקנין: זו הייתה בקשה אישית שלי מאיתן כבל.

יצחק וקנין: בזכות ההסכמה שלו – אחרת גם האי-אמון היה מתחיל יותר מאוחר.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, זה לא חלק מהנאום.

יעקב ליצמן: אני מבקש שתיתן לי את שתי הדקות.

יעקב ליצמן: לא גמרתי.

יצחק וקנין: כל דקה שאתה תדבר על מרן, אני אוסיף לך אותה.

יעקב ליצמן: אוקיי.

יעקב ליצמן: אני לא גמרתי בזה, אדוני.

יעקב ליצמן: הכרת הטוב זה היסוד ביהדות.

יעקב ליצמן: מאיפה אנחנו יודעים?

יעקב ליצמן: שמעתי היום את אחד הגדולים; בן-אדם קם בבוקר, מה הוא אומר?

יעקב ליצמן: "מודה אני".

יעקב ליצמן: הוא לא אומר "ברוך אתה".

יעקב ליצמן: הכרת הטוב.

יעקב ליצמן: ולא להזכיר אותו?

יעקב ליצמן: כמה נהנו ממנו, כמה השתמשו בו, מילה אחת לא? אז, אדוני השר, אני מבקש, ברשותך, שתעביר את זה למי שאתה יכול.

יעקב ליצמן: אז יצאתי ידי מחאה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, עכשיו אני מתחיל את מה שיש לי להגיד; בעצם אני לא יודע אפילו איפה להתחיל.

יעקב ליצמן: יש לנו תקציב, יש לנו גיור, יש לנו – יש לנו מדינה – אולי תגיד לי אתה; חברי הכנסת, אתם – מה יש היום במדינה?

יעקב ליצמן: ביטחון – אין.

יעקב ליצמן: בירושלים תראו מה שקורה: שוברים מצבות – אתה יודע, אדוני השר, מה היה קורה בפולין לו היו שוברים מצבות?

יעקב ליצמן: אנחנו כאן היינו אומרים כאן אין-סוף הצעות לסדר-היום, היינו צועקים, מוחים, קוראים לשגרירות, עושים את כל הבלגנים רק כי נגעו במצבה אחת.

יעקב ליצמן: הדברים קורים כאן כל יום ויום, בהר-הזיתים – אין ביטחון.

יעקב ליצמן: מדיני – אין.

יעקב ליצמן: לא שאני כל כך – אני לא רוצה להגיד לכם השקפה, אבל לא משנה.

יעקב ליצמן: כלכלה?

יעקב ליצמן: אין.

יעקב ליצמן: המצב כאן, אדוני השר, אתה יודע גם שעוד מעט אנחנו נצטרך לשלם על זה, גם על כל מה שהוא עושה עם המע"מ אפס, אפס מע"מ, אני לא יודע בדיוק מה, אפס שבאפסים.

יעקב ליצמן: דת – אין.

יעקב ליצמן: גיור – הפקר.

יעקב ליצמן: רבנים, אני לא רוצה להגיד לכם מה לא – הכול אין.

יעקב ליצמן: אז מה נשאר כאן?

יעקב ליצמן: מה נשאר?

יעקב ליצמן: ישיבות – הורסים, קצבאות ילדים – הורסים, העוני גדל.

יעקב ליצמן: מה נשאר במדינה כאן?

יעקב ליצמן: עכשיו אני רוצה להגיד מה עוד אין; טוב שאדוני סגן שר האוצר ישמע את זה.

יעקב ליצמן: אני רוצה לצטט מדברי שר האוצר, ואני רוצה שתשמעו טוב ותגידו לי אם הוא מדייק בעובדות או לא.

יעקב ליצמן: אני מתחיל מדבר שכולם יודעים – מע"מ אפס אומר – אני מצטט, אני כתבתי לי מה שהוא אמר – הוא אומר ככה: "מע"מ אפס אינו עולה 3 מיליארד שקל, זו אגדה".

יעקב ליצמן: שר האוצר, אני מצטט: "מישהו המציא את המספר הזה.

יעקב ליצמן: בתקציב 2015 תוכנית מע"מ אפס עולה 1.3 מיליארד שקל בשנה".

יעקב ליצמן: זה ציטוט של שר האוצר.

יעקב ליצמן: הפקידים שלו, בוועדת כספים – אפשר לבדוק את הציטוט – אומרים: 3 מיליארד שקל.

יעקב ליצמן: לא 1.3 מיליארד.

יעקב ליצמן: אז מי אומר את האמת?

יעקב ליצמן: ואנחנו מתחננים ששר האוצר יבוא ויסביר את הסתירה.

יעקב ליצמן: לא מתאים לו.

יעקב ליצמן: לא מתאים לו לבוא, כי הוא יודע שאנחנו נשאל אותו שאלות קשות.

יעקב ליצמן: אז הוא לא בא, הוא מפחד לבוא לוועדת הכספים.

יעקב ליצמן: עכשיו אני אגיד לכם עוד ציטוט של שר האוצר.

יעקב ליצמן: שר האוצר אומר: קיבלתי משק ב-2012 בגירעון של 5.5%.

יעקב ליצמן: הוא פשוט לא יודע נתונים.

יעקב ליצמן: זה היה 3.8.

יעקב ליצמן: אגב, מה שאני מצטט לכם עכשיו – אני רוצה להגיד את האמת – קראתי את זה ב"הארץ", עיתון "הארץ".

יעקב ליצמן: אני גם לא רוצה לשקר.

יעקב ליצמן: שר האוצר אומר שהוא קיבל משק בקריסה; הוא החזיר את זה לצמיחה.

יעקב ליצמן: אז בואו נראה מה העובדה: הצמיחה אצל שטייניץ הייתה בין 3.4% ל-5%.

יעקב ליצמן: בשנת 2013, שהיה משותף – היה 3.3% צמיחה.

יעקב ליצמן: ב-2014 הולך להיות 2.4%.

יעקב ליצמן: אז מה הוא קיבל בקריסה?

יעקב ליצמן: איזו קריסה?

יעקב ליצמן: הוא קרס.

יעקב ליצמן: אצלו קורס המשק.

יעקב ליצמן: שר האוצר אפילו את החוק לא מקיים.

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: כי על-פי חוק, אדוני סגן שר האוצר, חייבים להניח את התקציב ב-1.11 בוועדת הכספים לדיון של חודשיים.

יעקב ליצמן: זה החוק.

יעקב ליצמן: הוא לא מקיים את זה.

יעקב ליצמן: תתאר לעצמך מה היה קורה אם למשל אריה דרעי היה שר האוצר והוא לא היה מניח את זה ב-1 בנובמבר.

יעקב ליצמן: היו הורגים אותו.

יעקב ליצמן: היו הולכים לבג"צים, בית-משפט, אי-אמון, אל תשאל.

יעקב ליצמן: הופכים את העולם.

יעקב ליצמן: למה אף אחד לא פותח את הפה נגד שר האוצר להגיד שהוא לא מקיים את החוק?

יעקב ליצמן: אגב, פניתי.

יעקב ליצמן: התשובות שקיבלתי הן פשוט זלזול, אני לא רוצה אפילו להקריא לכם את התשובות.

יעקב ליצמן: עכשיו חוק הגיור.

יעקב ליצמן: התחכמו, עשו חוק.

יעקב ליצמן: בסדר.

יעקב ליצמן: מה, זה נוגע לנו?

יעקב ליצמן: אנחנו הולכים לעשות – בימים הקרובים הולך להיות דיון במועצת גדולי התורה.

יעקב ליצמן: אני מניח שהולכים להחליט – מניח, אין לי ידע, אבל בהחלט יכול להיות – שינהיגו ספר יוחסין.

יעקב ליצמן: זה מה שאתם רוצים?

יעקב ליצמן: שנפריד?

יעקב ליצמן: זה מה שאתם רוצים כאן?

יעקב ליצמן: התקציב החדש שהניחו על שולחן הכנסת, האם מישהו, כלכלן אחד, יכול לבוא ולהגיד: אני תומך בתקציב?

יעקב ליצמן: זה חברתי, זה מציל את המדינה?

יעקב ליצמן: האם יש מישהו, כלכלן אחד?

יעקב ליצמן: כפי שלא מצאנו בוועדת הכספים שום כלכלן שיכול להגן על מע"מ אפס, ובהחלט צדק יושב-ראש האופוזיציה כשהוא אמר:

יעקב ליצמן: עם 3 מיליארד שקל של אפס מע"מ היו יכולים לתת הנחה במוצרי יסוד, בתרופות, הרבה דברים.

יעקב ליצמן: אגב, גם התוספות שנתתם, למשל למשרד הבריאות, זה בלוף אחד גדול.

יעקב ליצמן: אני יודע, אל תספר לי סיפורים.

יעקב ליצמן: זה דברים שהיו.

מיקי לוי: – – –

יעקב ליצמן: זה מזכיר לי, אדוני, אדוני סגן שר האוצר, זה מזכיר לי – – –

יצחק וקנין: הם מוכרים את הסחורה פעמיים.

יעקב ליצמן: בדיוק.

יעקב ליצמן: אני קורא לזה – ממשלה מעלה גירה.

יעקב ליצמן: עוד פעם ועוד פעם.

יעקב ליצמן: אתן לך דוגמה.

יעקב ליצמן: אתן לכם דוגמה: יום אחד יש מסיבת עיתונאים דרמטית בטבריה, בבית-החולים.

יעקב ליצמן: שר האוצר ושרת הבריאות.

יעקב ליצמן: א.

יעקב ליצמן: הולכים להביא MRI לכל בית-חולים.

יעקב ליצמן: אני הבאתי את זה לפני ארבע שנים.

יעקב ליצמן: ארבע שנים.

יעקב ליצמן: תקראו את הפרוטוקולים של ועדת הבריאות.

מיקי לוי: כל הכבוד.

יעקב ליצמן: מה כל הכבוד?

יעקב ליצמן: על מה הקרדיט?

יעקב ליצמן: מסיבת עיתונאים.

יעקב ליצמן: זה מזכיר לי את מסיבת העיתונאים שהוא עשה בשבת.

יעקב ליצמן: הדבר השני – הוא הולך לתת לכל עיר חדרי מיון, מהסוג הזה.

יעקב ליצמן: גם את זה עשיתי לפני כמה שנים.

יעקב ליצמן: אז זה – ממשלה מעלה גירה.

שלי יחימוביץ': אני עדה.

שלי יחימוביץ': חבר הכנסת ליצמן, אני עדה.

שלי יחימוביץ': באמת.

שלי יחימוביץ': הייתי בוועדת הכספים, ראיתי שאתה הבאת את הדברים האלה.

יעקב ליצמן: מסיבת עיתונאים דרמטית, דרמטית.

יעקב ליצמן: הוא השיג, הוא זה.

יעקב ליצמן: זה אותו הדבר כמו מיליארד שקל, כל הכסף שהיה בעבר, ושבין כך משרד הבריאות – משרד האוצר צריך לתת לקופות-החולים.

יעקב ליצמן: כל שנה יש את זה, ושלא יספרו לנו שבאים עם כסף חדש.

יעקב ליצמן: שום כסף חדש לא.

יעקב ליצמן: אגב, אם אתה רוצה לשאול אותי גם כן, אז כל הגירעונות שיש היום – יש מעבר למיליארד שקל גירעון ב"כללית", יש מי-יודע-מה ב"מכבי", לא רוצה להגיד לך מה יש ב"מאוחדת".

יעקב ליצמן: קריסה ממש בכל קופות-החולים.

יעקב ליצמן: זה מה שאתם עשיתם, לא אני.

יעקב ליצמן: אצלי – אני לא גמרתי ככה.

יעקב ליצמן: אני לא גמרתי ככה, אתם עשיתם.

יעקב ליצמן: אצלי לא היה – כשאני גמרתי תקציב, כשאני גמרתי במשרד הבריאות.

יעקב ליצמן: הדבר היחיד שבאמת עשיתם – כשעשיתי טיפול שיניים לילדים עד גיל 14, באה שרת הבריאות וביטלה את זה מ-12 עד 14.

יעקב ליצמן: זה הדבר היחיד.

יעקב ליצמן: באמת זה לזכותכם.

יעקב ליצמן: ולכן, אדוני – – –

יצחק וקנין: אני הוספתי לך, שלא תטעה.

יעקב ליצמן: תודה, תודה.

יצחק וקנין: הוספתי לך.

יצחק וקנין: זה אחרי שסיימת – – –

יעקב ליצמן: לכן אני אומר, אין לי מה להאמין לממשלה.

יעקב ליצמן: כולם אמרו שהם פורשים, הולכים לבחירות.

יעקב ליצמן: לא יהיה צעד מדיני, אנחנו נלך לבחירות; אם יבנו 2,000 דירות – לא נעמוד יום אחד בקואליציה.

יעקב ליצמן: הם כולם דבוקים לכיסאות שלהם במה שנקרא Krazy Glue, דבק מיוחד חזק, הם לא יכולים לעזוב את הקואליציה.

יעקב ליצמן: לכן אני מציע אי-אמון.

יעקב ליצמן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת הרב יעקב ליצמן.

יצחק וקנין: ישיב גם על הצעת האי-אמון של סיעת ש"ס, כפי שהוצגה על-ידי חבר הכנסת אריה דרעי, וגם על הצעת האי-אמון של יהדות התורה, כפי שהוצגה על-ידי חבר הכנסת יעקב ליצמן, סגן שר האוצר מיקי לוי.

מיקי לוי: ליצמן, יש כסף תוספת.

יעקב ליצמן: אל תבלבל את המוח.

יעקב ליצמן: תן לי רק לדבר אחריך, אני אוכיח לך כמה זה לא נכון.

מיקי לוי: תקרא, תבדוק.

מיקי לוי: הנה אני אגיד את זה עכשיו מעל הדוכן – שתהיה לך אסמכתה.

מיקי לוי: תקשיב.

מיקי לוי: אני לא מדבר אתך על העסק הנקודתי הזה, אבל התוספות – מה, אתה – – –?

יעקב ליצמן: אתה מרשה לי לדבר אחר כך עוד פעם?

יעקב ליצמן: אני אוכיח לך.

מיקי לוי: אני מוכן לשבת אתך אחר כך.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בהמשך לדבריו – חבר הכנסת אזולאי, תמתין דקה כי אני רוצה להתייחס לסיעתך – בהמשך לדבריו של חבר הכנסת אריה דרעי, אני מבקש בהחלט לציין את יום פטירתו של מרן הרב עובדיה יוסף.

מיקי לוי: היה לי הכבוד להכיר אותו גם כמפקד מחוז ירושלים, גם במקום מגוריו הישן וגם בחדש; בהחלט מזדהה, ועל כך – יהי זכרו ברוך.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש לפתוח בברכה ולאחל לכולנו מושב חורף פורה.

מיקי לוי: מי ייתן ונצליח לנהל את הוויכוחים בינינו בצורה ראויה, מכובדת, כפי שמגיע לציבור שאנו מייצגים.

מיקי לוי: במושב הנוכחי עומדת בפנינו משימה מורכבת של העברת תקציב מדינה, ולמרות חילוקי הדעות בינינו, חשוב שכולנו נזכור שאפשר וצריך לנהל את הדיונים והמאבקים הפוליטיים בחברות ובכבוד הדדי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולהציג את הדברים שקידמנו בחודשים האחרונים בנושא הדיור ויוקר המחיה.

מיקי לוי: אני חושב שחשוב שהציבור ישמע גם מה נעשה בפועל ומקודם בשטח כדי להתמודד עם הבעיות הללו שמלוות אותנו שנים ארוכות – כן – וחלקן לא טופלו בממשלות הקודמות.

מיקי לוי: בנושא משבר הדיור, שנמשך זה עשר שנים, קיבלנו שורה של החלטות ואנו מתקדמים בהן בשטח, בבנייה; החלטות שכל מטרתן להגדיל את ההיצע ולאפשר לזוגות צעירים לקנות דירה במחיר שפוי במדינת ישראל.

מיקי לוי: בין היתר, קיבלנו החלטה לביצוע מכרזי מחיר מטרה שבהם יתחייב הקבלן למכור דירות במחיר נמוך בכ-20% ממחיר השוק, כפי שאמר שר האוצר.

מיקי לוי: אנחנו מוכנים להפסיד כסף – כן, להפסיד כסף – על הקרקע עצמה, על מחיר הקרקע, כדי להתמודד עם המפלצת הזו שאוכלת פה דור שלם.

מיקי לוי: מדובר בכ-66,000 יחידות דיור.

מיקי לוי: קידמנו שורה של הסכמי גג בכל רחבי הארץ באזורי הביקוש – במודיעין, בקריית-גת, בקריית-ביאליק, בראש-העין, ובחודשיים הקרובים גם בראשון-לציון, באשקלון, ברמלה ובהרצלייה.

מיקי לוי: בסך הכול חתמנו על הסכמי מסגרת ל-100,000 יחידות דיור לשיווק ומתן היתרי בנייה מהירים.

מיקי לוי: במסגרת ההסכמים התחייבנו לממן בנייה של מוסדות ציבור, חינוך ותשתיות בהתאם לקצב השיווק.

מיקי לוי: העברנו בממשלה את תוכנית "נתיב לדירה" לתיאום מימון להסרת 45 חסמים חברתיים מרכזיים בכל רחבי הארץ על מנת להגדיל את ההיצע.

מיקי לוי: בהרבה מקומות מצאנו שבנייה של אלפי יחידות דיור התעכבה כתוצאה מחוסר בתשתית של כבישים, גשרים, או אפילו יחידות שהיו צמודות לשטחי צה"ל, לשטחי-אש.

מיקי לוי: כ-50,000 יחידות דיור בשנים הקרובות יצאו אל הפועל.

מיקי לוי: נוכח גודלו והשפעתו הבלתי-נסבלת של משבר הדיור נאלצנו לבצע גם צעדים אגרסיביים ומהירים שלעתים באים על חשבון הביורוקרטיה הקיימת וההליכים האטיים הרגילים.

מיקי לוי: אנחנו מקיימים את הוותמ"ל – למרות שגיחכו פה – אותו מוסד תכנון ארצי בעל סמכויות משמעותיות לאישור מהיר של תוכניות גדולות למגורים, כדי לעקוף את הביורוקרטיה ולצמצם את טווח הזמן לאישורן.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חלק מהמשבר כולל את בעיית השכירות, וגם בה אנו משתדלים לטפל.

מיקי לוי: לצורך כך הוקמה חברה ממשלתית להשכרה, כדי לנהל ולהקים את השוק החדש הזה שלא קיים בארץ.

מיקי לוי: במקביל אנחנו נמצאים ממש לקראת סיום של גיבוש חוק שכירות הוגנת, שיסדיר את התנאים של יחסי שוכר ומשכיר, יקבע תנאים בסיסיים להגדרת דירה להשכרה, ובין היתר יתמרץ השכרה ארוכת טווח.

מיקי לוי: כמו כן, הוצאנו מכרזי דיור להשכרה ארוכת טווח גם בהרצלייה, ברמת-השרון, בחיפה ובהמשך בערים נוספות.

מיקי לוי: וכן, ממש בקרוב נביא לאישור סופי בקריאה שנייה ושלישית את חוק מע"מ אפס.

מיקי לוי: חוק מע"מ אפס, שהיה אמור לתת תקווה לאלה ששירתו ולאלה שעובדים, יוזיל להם את מחיר הדירה הראשונה וייתן להם אופק לתקווה.

מיקי לוי: החוק הזה יאפשר לזוגות רבים לרכוש דירה כבר עכשיו.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, כל הצעדים הללו ביחד הם חלק מתוכנית רחבה ומפורטת שתביא לירידה במחירי הדיור.

מיקי לוי: ופה המקום להגיד: לקח על עצמו שר האוצר ושם את עצמו בראש קבינט הדיור מתוך אחריות, מתוך שליחות, מתוך ראיית הנולד.

מיקי לוי: הירידה הזו קורית למעשה כבר עכשיו.

מיקי לוי: עם עובדות אי-אפשר להתווכח, די אם תציצו אל העיתונים הכלכליים: בפעם הראשונה מזה שנים, הנתונים מראים ירידה קלה במחירי הדיור.

מיקי לוי: מדובר אומנם בשיעור לא גבוה, אבל אין ספק שזוהי סנונית ראשונה שמצביעה על מגמה.

מיקי לוי: מחירי הדיור הפסיקו לעלות בשנה האחרונה, ועכשיו, בעקבות הצעדים שאנו נוקטים – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי, סלח לי שאני מעיר, אבל יכולה להעיד על כך שלי יחימוביץ.

יצחק וקנין: אני, באחד הדיונים כשהיה נגיד בנק ישראל, אמרתי לו את מה שאתה אמרת והוא אמר לי את אותן מילים: אנחנו רואים התמתנות קלה.

יצחק וקנין: זה היה דיון בוועדת הכספים לפני שלוש וחצי שנים, ארבע שנים, ולצערי הרב לא ראינו שום דבר.

יצחק וקנין: אני אומר לך, אין שום התמתנות, אין שום ירידת מחירים.

יצחק וקנין: עדיף להגיד את האמת לציבור.

יצחק וקנין: זה לא נכון.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, צר לי לחלוק על דבריך ובהיותך – –

יצחק וקנין: הדברים נרשמים.

מיקי לוי: – – בהיותך יושב בכיסא הזה – ואני מדבר על החודשים האחרונים – די אם תציץ בנתוני בנק ישראל: במרכז הארץ יש ירידה של 1%–1.5%, במעגל הרחב היותר של בין 2% ל-2.5%.

מיקי לוי: נא עיין – בבקשה – בעיתונים הכלכליים.

יצחק וקנין: אתה צודק, השאלה אם המגמה הזאת תימשך.

יצחק וקנין: אני אמרתי את זה גם אז: זה חודש אחד שמראה דבר מסוים – לא בטוח שהדבר הזה אכן ימשיך ויחלחל הלאה.

יצחק וקנין: הלוואי, אני אומר לך, הלוואי שאתה צודק.

מיקי לוי: אז אני ציינתי עובדה, נקווה כולנו שהמגמה הזאת תמשיך.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, בשבוע שעבר סיימה את עבודתה ועדת ששינסקי 2, שהקים שר האוצר – אחרי שנים רבות; כולנו דיברנו על כך שאוצרות הטבע שייכים לציבור, אבל אף אחד לא עשה דבר.

מיקי לוי: ולכן, ההקמה של אותה ועדה, מטרתה הייתה להחזיר לציבור מה שהגיע לו ממשאבי הטבע, ששייכים לו.

מיקי לוי: גם אם קיימת מחלוקת כזו או אחרת בינינו – ויש, שמעתי גם את חברת הכנסת שלי יחימוביץ על החלק שראוי שהמדינה תקבל מכלל הרווחים – אין ספק שמדובר בהחלטה חשובה ומשמעותית, שתכניס לקופת המדינה כ-400 מיליון שקלים.

מיקי לוי: יותר מדי שנים הציבור לא זכה לקבל את החלק שלו מהרווחים על מחצבי הטבע ששייכים למדינה, ונותר מחוץ לחגיגה.

מיקי לוי: אם היינו עושים את זה כבר בממשלה הקודמת – מחירי השיא של האשלג היו ב-2008–2009 – מובן שהציבור היה זוכה לתמורה גדולה יותר.

מיקי לוי: כמו בנושאים רבים, ובהם הגירעון התקציבי ומשבר הדיור שקיבלנו, מאז כניסתנו לתפקיד בחרנו לטפל בבעיה, לבחון אותה לעומק ולמצוא לה פתרון.

מיקי לוי: התסכול והכעס שקיימים בציבור על מחירי הדיור ויוקר המחיה בכלל – מוצדקים.

מיקי לוי: אנחנו עובדים יומם ולילה כדי לפתור את הבעיות.

מיקי לוי: זה לא הולך להיות קצר, אין פה "זבנג וגמרנו".

מיקי לוי: מדובר בשורה ארוכה של בעיות מבניות, משברים שמלווים את המשק במשך שנים רבות.

מיקי לוי: אנחנו נחושים להיאבק ולהביא להורדת מחירים.

מיקי לוי: הורדנו את המכס הגבוה שהיה קיים על עשרות מוצרים, כמו שמן, כמו בשר קפוא וכו', דבר שמנע ייבוא ותחרות.

מיקי לוי: כפי שאמר שר האוצר, אם נראה שהצעדים שנקטנו לא מובילים בתקופה הקרובה להורדת מחירים, לא נהסס לנקוט צעדים נוספים, בהם הכנסת מוצרים נוספים לפיקוח.

מיקי לוי: כבר היום קיימנו דיון ארוך עם בכירי האוצר, מה הצעדים שאנחנו יכולים לעשות.

מיקי לוי: אני מניח שאנחנו נראה צעדים אלה כבר בתקופה הקרובה.

מיקי לוי: כבר בחודש ינואר הקרוב ירדו מחירי המים והחשמל בשיעור דו-ספרתי.

מיקי לוי: מחיר המים ירד בשיעור של כ-10%.

מיקי לוי: אני אומר עוד פעם: מחיר המים ירד בסביבות חודש ינואר ב-10%, ומחירי החשמל בכ – אני מדגיש את ה"כ" – 12%.

מיקי לוי: מדובר במהלכים משמעותיים, שתורמים בצורה ישירה להורדת יוקר המחיה לכל משפחה בישראל, ובמקביל יסייעו לצמיחת המשק.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אנחנו עובדים, ועובדים קשה, כדי לפתור את הבעיות.

מיקי לוי: בשבועות הקרובים נביא את תקציב המדינה, שמוסיף – חבל שחבר הכנסת ליצמן יצא, כי הוא נתן כאן מספרים תיאורטיים.

מיקי לוי: אני עומד מאחורי המספרים שאני אומר.

מיקי לוי: בשבועות הקרובים נביא את תקציב המדינה, שמוסיף 1.8 מיליארד ש"ח לחינוך; כ-3 מיליארד ש"ח לבריאות, ליישום מסקנות ועדת גרמן לחיזוק מערכת הבריאות הציבורית; כ-1.7 מיליארד ש"ח לרווחה – להתחיל את יישום דוח אלאלוף.

מיקי לוי: כן, גם אני הייתי שמח להוסיף עוד כמה וכמה מיליארדים – – –

אורלי לוי אבקסיס: כמה זה מעבר לטייס האוטומטי?

מיקי לוי: אמרתי "תוספת".

אורלי לוי אבקסיס: הטייס האוטומטי גם מוסיף.

אורלי לוי אבקסיס: כמה זה מעבר לטייס האוטומטי?

מיקי לוי: אמרתי "תוספת".

מיקי לוי: אמרתי "תוספת".

מיקי לוי: תבדקי.

מיקי לוי: ועוד מיליארד שקל למשרד לביטחון פנים, לתוספת כוח-אדם וחיזוק הביטחון האישי.

מיקי לוי: במסגרת התקציב, מזה שנים רבות – אנחנו מביאים חוק הסדרים מצומק.

מיקי לוי: ממש חוק הסדרים מצומק, כפי שהבטחנו, מתוך כבוד לכנסת והליכי הדיון בה.

מיקי לוי: אני מאחל לכולנו מושב פורה, ומבקש מהכנסת לדחות את הצעות האי-אמון בממשלה.

מיקי לוי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לסגן השר, חבר הכנסת מיקי לוי, סגן שר האוצר.

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים: חדלונה וכישלונה של הממשלה בתחום הביטחוני, המדיני והכלכלי, הצעת אי-אמון של מפלגת העבודה.

יצחק וקנין: תנמק את ההצעה חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יצחק וקנין: לרשותך עשר דקות.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עומד כאן ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ונואם, ואף מילה – אף מילה, חיכיתי בקוצר רוח – אף מילה על העוני, אף מילה על הפערים, אף מילה על יוקר המחיה.

שלי יחימוביץ': איפה הוא חי?

שלי יחימוביץ': הוא לא יודע על מה מדברים כאן?

שלי יחימוביץ': אף מילה על שוד משאבי הטבע, אף מילה על כך שמחירי הדיור האמירו ב-80% בזמן כהונתו כראש הממשלה.

שלי יחימוביץ': אף מילה על הדברים שמעסיקים את הציבור.

שלי יחימוביץ': איזה ניתוק; איזה ניתוק מכל מה שמתרחש בחברה הישראלית.

שלי יחימוביץ': מילת נחמה על המפוטרים של "מגבות ערד", מילה של הזדהות.

שלי יחימוביץ': הבטחה, איזושהי תקווה.

שלי יחימוביץ': שום דבר.

שלי יחימוביץ': רק איומים.

שלי יחימוביץ': מלחמה לנצח.

שלי יחימוביץ': הכול באזור הנוחות של ראש הממשלה הזה.

שלי יחימוביץ': נוח לו שם.

שלי יחימוביץ': נוח לו שם, בהכרזות המלחמה.

שלי יחימוביץ': נוח לו בקטיעת כל תקווה לאיזשהו הסדר מדיני.

שלי יחימוביץ': נוח לו לעלות לדוכן ולדבר אך ורק על איומים ביטחוניים, ולרדת מהדוכן ולהמשיך באיומים הביטחוניים.

שלי יחימוביץ': אף מילה על מה שמתרחש בחברה הישראלית.

שלי יחימוביץ': לא נוח לו לדבר על התקציב.

שלי יחימוביץ': לא נוח לו לדבר על חוק ההסדרים.

שלי יחימוביץ': אזור הנוחות – זה אזור נוחות מאוד מפוקפק.

שלי יחימוביץ': אף מילה על נתונים שמתפרסמים היום, נתוני הביטוח הלאומי.

שלי יחימוביץ': השכר החציוני הוא 6,000 שקלים בחודש.

שלי יחימוביץ': זה אומר שחצי מהשכירים במדינת ישראל מרוויחים פחות מ-6,000 שקלים.

שלי יחימוביץ': חצי מהשכירים, אנשים עובדים, לא מקבלי קצבאות, פחות מ-6,000 שקלים.

שלי יחימוביץ': אני רוצה לראות את ראש הממשלה בנימין נתניהו מקיים את עצמו ואת המשפחה שלו שבוע אחד – בשביל הספורט, לא כל החיים, שבוע אחד – ב-1,500 שקלים.

שלי יחימוביץ': איך אפשר לצפות לאיזשהו חיבור למה שמתרחש ברחוב כשיש כזה נתק בין צורת החיים של אנשים רגילים לבין צורת החיים שלו?

שלי יחימוביץ': לפחות איזה מראית עין, משהו.

שלי יחימוביץ': 6,000 שקלים בחודש, זה המקסימום, כן, חצי מהשכירים מרוויחים פחות מ-6,000 שקלים.

שלי יחימוביץ': בניכוי חודשי אבטלה זה 5,493 שקלים.

שלי יחימוביץ': עצמאים, השכר החציוני הוא 4,550.

שלי יחימוביץ': ולמי שצופה בנו עכשיו, רק להסביר את ההבדלים בין הממוצע, שהוא נתון שקרני, לבין החציון: בממוצע, אם יש עשרה אנשים, שאחד מרוויח 1,000 שקלים ואחד 100,000 שקלים – סליחה, שתשעה מרוויחים 1,000 שקלים ואחד מרוויח 100,000 שקלים, הממוצע יהיה 10,000 שקלים.

שלי יחימוביץ': זה נשמע סבבה, אבל זה לא נתון אמיתי, הרי יש לנו תשעה שמרוויחים 1,000 שקלים.

שלי יחימוביץ': לכן השכר החציוני הוא השכר המשקף ביותר, הוא האמיתי.

שלי יחימוביץ': הוא אומר לנו שחצי מאזרחי מדינת ישראל מרוויחים פחות מ-6,000 שקלים.

יצחק וקנין: אני חושב ששמעתי אותך היום ברדיו, שאחד המנכ"לים מרוויח 1.7 מיליון שקלים בחודש.

יצחק וקנין: נכון?

שלי יחימוביץ': סטפן בורגס, המנכ"ל של "כימיקלים לישראל".

יצחק וקנין: לחודש.

שלי יחימוביץ': אלה שעכשיו מאיימים עלינו, שההמלצות המוחלשות של ששינסקי, שלקח לו שנה וארבעה חודשים להגיש אותן – שימו לב, שנה וארבעה חודשים להגיש המלצות על אולי איזשהו תשלום נורמלי של תמלוגים, שעה שבהחלטות אחרות, כמו למשל להחמיר את הקריטריונים למקבלי דמי אבטלה גילאי 20–30 – זה שנייה אחת, סעיף אחד בחוק ההסדרים, אבל חס וחלילה לגעת במיליארדים.

שלי יחימוביץ': אתה יודע כמה הם הרוויחו בחמש השנים האחרונות?

שלי יחימוביץ': 5.7 מיליארד דולר, "כימיקלים לישראל", ועכשיו הם מאיימים עלינו בפיטורים.

שלי יחימוביץ': אז סטפן בורגס מרוויח 1.7 מיליון שקלים לחודש, שזה – כרגע דיברתי על השכר החציוני – זה פי-303 מהשכר החציוני במשק.

שלי יחימוביץ': 303.

שלי יחימוביץ': ותראה איזו זהירות, באיזה דחילו ורחימו מקימים ועדה; הוועדה שוקלת, היא שומעת את הטענות של "כימיקלים לישראל" האומללים שהרוויחו רק 5.7 מיליארד דולר בחמש שנים.

שלי יחימוביץ': שומעים אותם, מפחדים מהם, ואחר כך מקבלים המלצות מרוככות של ששינסקי.

שלי יחימוביץ': זה בכלל עוד לא הגיע לחקיקה, זו רק תחילת הדרך.

שלי יחימוביץ': איזו דרך ארוכה לפגוע במי שיש לו, ואיזו דרך קצרה לפגוע במי שאין להם.

שלי יחימוביץ': אז זה השכר החציוני.

שלי יחימוביץ': שלא לדבר על זה – הרי יוקר מחיה זה לא רק מילקי וקוטג'; יוקר מחיה מורכב מכמה דברים, בראש ובראשונה מזה שהשכר תקוע במקום כבר עשר שנים, הוא לא עולה.

שלי יחימוביץ': יוקר המחיה עולה, המחירים עולים, השתתפות הממשלה בהוצאות האזרחיות הולכת ויורדת כל הזמן כאידיאולוגיה – זאת אידיאולוגיה, זה לא שאין כסף.

שלי יחימוביץ': נגיד, 2 מיליארד השקלים שקיצצו קיצוץ רוחבי כאילו לצורכי "צוק איתן" – גם באיזו קלות מקצצים בבריאות, בחינוך.

שלי יחימוביץ': הרי אם זה היה באמת לצורכי "צוק איתן" היו מקצצים פעם אחת, אבל לא.

שלי יחימוביץ': 2 מיליארד שקלים בבסיס זה כל שנה אותם 2 מיליארד, שוב ושוב ושוב, על חשבון הבריאות והחינוך שלכם, שאתם תצטרכו לשלם עליהם אחר כך מהכיס שלכם, ויהיו עוד קיצוצים רוחביים על הקיצוץ הרוחבי הזה.

שלי יחימוביץ': באיזו קלות, תוך שנייה, בלי ועדות, בלי שום דבר.

שלי יחימוביץ': היום היה דיון בוועדת הכספים על הגז הטבעי.

שלי יחימוביץ': שוב, באיזו יראת כבוד ויראת קודש נוהגים כאן בבעלי ההון.

שלי יחימוביץ': ויושב הממונה על ההגבלים העסקיים דיויד גילה ומספר על המלחמה במונופולים, אבל מה, ביד השנייה הוא מאפשר מונופול, הוא נותן פטור מהסדר כובל לתשובה ול"נובל אנרג'י" על 90% מהגז הטבעי במדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': מה הקשר של זה ליוקר המחיה?

שלי יחימוביץ': ועל זה לא תשמעו מראש הממשלה בנאום, זה לא אזור הנוחות של ראש הממשלה נתניהו.

שלי יחימוביץ': תראו, עוד שיעור קטן וכמה מספרים חיוניים: עלות הייצור של יחידת אנרגיה לתשובה ול"נובל אנרג'י" היא דולר אחד – ואני מגזימה כי המומחים אומרים שזה פחות, 80 סנט, משהו כזה; הם גובים על כל יחידה כזאת, שעולה להם פחות מדולר, 6 דולר.

שלי יחימוביץ': תחשבו איזה רווח מטורף זה.

שלי יחימוביץ': וכשששינסקי – לא ששינסקי 2 מהתמלוגים על כי"ל, ששינסקי 1 ממיסוי הגז – קבע שהרווח הנורמטיבי הוא בסביבות 18%, הם עושים עלינו רווח של 400%.

שלי יחימוביץ': 400%.

שלי יחימוביץ': ואיפה המאבק ביוקר המחיה?

שלי יחימוביץ': הרי הדבר הזה – נגיד שהממונה על ההגבלים העסקיים ושר האוצר ושר הכלכלה היו שמים בצד את כל המאבקים על השמנת המתוקה ועל מזון התינוקות ועל הכול ומתעסקים רק בגז הטבעי, כבר המחירים היו יורדים דרמטית יותר מאשר הכול ביחד.

שלי יחימוביץ': עומד כאן ראש הממשלה ולא מזכיר את זה במילה.

שלי יחימוביץ': לא נוח לו, לא נוח לו.

שלי יחימוביץ': נוח לו לתת בשקט מתנות של מיליארדים רבים לחברים שלו.

שלי יחימוביץ': והמשמעות הזאת, של מצד אחד לתת להם להחזיק מונופול ומצד שני לא לעשות פיקוח על המחירים ולתת להם להתפרע על חשבוננו, המשמעות של זה – רק ממאגר "תמר" שבשליטתם – בין 40 ל-60 מיליארד שקלים ב-20 השנים הבאות.

שלי יחימוביץ': תראו איזה סכומים הם מחלקים בשקט בלי לדבר על זה כאן במליאה, והכול מעל הראש שלנו והכול על חשבון הציבור.

שלי יחימוביץ': כי אם הגז הטבעי יעלה מחיר נורמלי – שירוויחו, שיתעשרו, אבל יש גבול להיקף ההתעשרות על חשבוננו – אם הגז הטבעי יעלה מחיר נורמלי ולא מחיר מופקע כזה אז הכול יהיה זול; החשמל יהיה זול, כל מוצר שאנחנו קונים יהיה זול.

שלי יחימוביץ': אבל נוח להם באזור האיומים.

שלי יחימוביץ': לסיום, אדוני היושב-ראש, מילה לפחחים.

שלי יחימוביץ': פחחים יקרים, פחחות זה מקצוע מכובד – אגב, מרוויחים בו לא הרבה, אקדמאים מרוויחים פי-שניים, אבל מרוויחים בו יותר מאשר באבטחה ובניקיון.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שפחח זה מקצוע מכובד מאוד, אבל אני חושבת שלהסליל ילד מגיל 13 ו-14 למקצוע הפחחות ולסגור לפניו את כל האופציות האחרות, יש בזה גזענות, יש בזה אי-שוויון, יש בזה העמקת פערים.

שלי יחימוביץ': את מי ישלחו ללמוד פחחות?

שלי יחימוביץ': את יאיר ואת אבנר נתניהו?

שלי יחימוביץ': לא.

שלי יחימוביץ': לא.

שלי יחימוביץ': המקצועות האלה מיועדים מראש לאוכלוסיות מסוימות שבשפה מכובסת קוראים להן "פריפריה", אבל בעצם זה מיועד לרוב בדרך כלל למזרחים, כן, ואפשר להגיד את זה.

שלי יחימוביץ': אפשר להגיד את זה מפורשות.

שלי יחימוביץ': ובוויכוח הזה שניצת בין נתניהו ובין סילבן שלום, צודק סילבן שלום.

שלי יחימוביץ': כי נתניהו לא מתכוון שילדים שלו וילדים של החברים שלו – שוב, שמנותקים לחלוטין מההוויה של החיים כאן במדינה – שהם ילכו ללמוד פחחות.

שלי יחימוביץ': ושוב, פחחות מקצוע מכובד, בסוף יהיו פחחים, אחלה מקצוע.

שלי יחימוביץ': אבל אפשר שילד בתיכון, כל האופציות יהיו פתוחות בפניו; אפשר שתושקע בו השקעה אמיתית של החברה בלימודים עיוניים, שהוא יוציא בגרות, ילך לצבא, ואחרי הצבא אם הוא יחליט שהוא לא רוצה להיות טייס ולא רוצה להיות מהנדס ולא רוצה להיות מורֶה או מורָה או רופאה או רופא, והוא רוצה להיות פחח, שילך להכשרה מקצועית ללמוד פחחות.

שלי יחימוביץ': אבל מראש לגזור על אוכלוסיות שלמות מקצועות של שואבי מים וחוטבי עצים?

שלי יחימוביץ': אני חוזרת, לסיום, ל"מגבות ערד", זה בדיוק אותו סיפור.

שלי יחימוביץ': הרי במשך שנים הסלילו כאן את הבנות בעיירות הפיתוח ללמוד תפירה, לא חשבו לשלוח אותן למגמה עיונית כי היה צריך פועלות טקסטיל.

שלי יחימוביץ': והן עבדו כל החיים שלהן כפועלות טקסטיל בשכר מינימום; בנכונות הלכו כל בוקר לעבודה, חזרו אחרי הצהריים עם גו שחוח, עבודה פיזית קשה, כי לשם הסלילו אותן.

שלי יחימוביץ': עד שפתאום מצאו שיש פועלות יותר זולות בסין, בדולר ליום, ואז סגרו את מפעלי הטקסטיל.

שלי יחימוביץ': בחצי עשור פוטרו עשרות-אלפי פועלות טקסטיל כי לא היה צריך אותן יותר.

אופיר אקוניס: מי פיטר ובאיזה שנים זה היה?

שלי יחימוביץ': לא, לא של – – –

אופיר אקוניס: שנים שאתם הייתם בשלטון.

שלי יחימוביץ': אתה צודק.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני אוהב – – –

שלי יחימוביץ': צודק.

שלי יחימוביץ': לא שמעת אותי אומרת – – –

מיכל בירן: אופיר, אף פעם לא ראינו אותך ככה.

אופיר אקוניס: על הגינותך אני באמת לא יכול להגיד – – –

שלי יחימוביץ': צודק במאה אחוז, אם כי צריך לומר שפיטורים מאוד מסיביים, בכמויות ענק, היו מ-2003 עד 2005: "פולגת", "בגיר" – בזה אחר זה מפעלים קרסו.

שלי יחימוביץ': אבל שלא יהיו אי-הבנות, ממשלות עבודה וליכוד לסירוגין אחראיות לעוול הזה.

שלי יחימוביץ': ועל זה אני אומרת, אופיר, על זה אני אומרת: האבות המייסדים שהקימו כאן מדינה יש מאין, באמת באפס אמצעים, באפס אמצעים, בנו כאן מפעל מפואר, אבל הם גם עשו שגיאות וטעויות.

שלי יחימוביץ': אז למה, למה לעזאזל לחזור על השגיאות ועל הטעויות כשאפשר לתקן אותן ולכפר עליהן, ואת כל המעשים הטובים והכבירים – אותם למחוק?

שלי יחימוביץ': אותם למחוק: את האחריות של המדינה לאזרחיה, את חוק חינוך חובה חינם שחוקקתם עם אפס שקלים בקופה כשהוקמה המדינה, את כל המפעל הכביר הזה של האבות המייסדים למחוק, אבל את העוולות שהם עשו – אותן למחזר.

שלי יחימוביץ': כמו ששלחו את הבנות למגמת תפירה, עכשיו את הבנים לפחחות, והכול בסדר.

שלי יחימוביץ': וזה ראש הממשלה בנימין נתניהו.

שלי יחימוביץ': לא לפתוח, לא חזון, לא תקווה, אלא לסגור, לסגור את האופציות: אתה תלמד פחחות, לא יהיו לך אופציות אחרות.

שלי יחימוביץ': כך גם במישור המדיני, כל האופציות הולכות ונסגרות.

שלי יחימוביץ': זאת לא הנהגה.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יצחק וקנין: אני מבין שחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, שאמור להציג את הצעת האי-אמון של סיעות חד"ש, בל"ד ורע"ם-תע"ל-מד"ע, לא נמצא.

יצחק וקנין: אם כן, סגן השר אופיר אקוניס ישיב על הצעת האי-אמון של מפלגת העבודה, שנומקה על-ידי חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה, חברות וחברי הכנסת, האמת, חברת הכנסת יחימוביץ, אני, כתמיד, הקשבתי לנאומך.

אופיר אקוניס: כתמיד, את מביאה לידי ביטוי את האמת הבסיסית ביותר שלך, ואת השקפותייך, וגם את הגינותך, אני מוכרח להגיד.

אופיר אקוניס: אני לא יכול שלא להתייחס לסוף; לא התכוונתי להתייחס לזה, זה לא כתוב כאן.

אופיר אקוניס: הסבא שלי, עובדיה אקוניס, זכרו לברכה, היה פחח.

אופיר אקוניס: הוא לא היה בפריפריה, הוא היה פחח בשכונת שפירא בתל-אביב, ברחוב מסילת ישרים – – –

שלי יחימוביץ': אבא שלי היה פועל בניין, וגם הוא היה אשכנזי.

אופיר אקוניס: יפה, יפה.

אופיר אקוניס: סבא שלי לא – עובדיה אקוניס לא היה אשכנזי – –

שלי יחימוביץ': – – – אשכנזי שהיה פועל בניין.

שלי יחימוביץ': היום – – –

אופיר אקוניס: – – הוא עלה לארץ-ישראל ב-1935 מסלוניקי אשר ביוון, וידוע שיהדות יוון היא יהדות ספרדית.

אופיר אקוניס: אבל גם הפלג האשכנזי שבמשפחתי, שעלה קצת יותר מאוחר – הסבא השני פשוט עבד באתר "אסקר" במפרץ חיפה, ערבב צבעים ב"טמבור" עד אשר לצערי נפטר מסרטן, משום שהחומרים סרטנו אותו למוות.

אופיר אקוניס: אני חייב להגיד לכם, לחברי מפלגת העבודה דווקא, ולשמאל המכנה את עצמו הסוציאל-דמוקרטי בישראל, אני מעולם – יום אחד בחיים שלי, חברת הכנסת יחימוביץ – לא שמעתי מאף אחד מהצדדים, לא מהפחח ולא ממערבב הצבעים, וגם לא מאבי, שהיה נהג אוטובוס, חבר "דן" שנים ארוכות – קואופרטיב הסתדרותי שכזה – חייבו אותם לקרוא את עיתון "דבר".

אופיר אקוניס: חייבו אותם, הגוף הבולשביקי הזה.

אופיר אקוניס: ומעולם אף אחד מהם לא אמר – לא אמרו, לא העלו על דעתם, וכך אני חונכתי – מה המדינה צריכה לתת לי.

אופיר אקוניס: כל הזמן המדינה צריכה לתת.

אופיר אקוניס: הם שאלו את עצמם – יצאו כל בוקר לעבודה – חרוצים, פועלים – מה אני יכול לתת למדינה, איך אני יכול לתרום למדינה.

אופיר אקוניס: והשיח הזה, השיח הזה שמתפשט, אדוני היושב-ראש, במקומותינו בשנים האחרונות, בעידוד מה שפעם היה מפלגת העבודה, השמאל הציוני – תכף נדבר גם על העניין המדיני, שגם בזה אתם מביישים את האבות המייסדים – שלכם – כל הזמן גם משקרים לציבור: רק אם מפלגת העבודה ומרצ יעלו לשלטון, המילקי יהיה חינם, הקוטג' לא יעלה כלום, "תנובה" בכלל תהיה בידי האזרחים.

אופיר אקוניס: מעניין, כשהיא הייתה בידי החקלאים של מפלגת העבודה המחירים לא היו נמוכים יותר, אתה יודע את זה.

יצחק וקנין: תמיד היו יותר נמוכים.

יצחק וקנין: תמיד היו יותר נמוכים.

יצחק וקנין: לי אתה אומר את זה?

אופיר אקוניס: ממש.

אופיר אקוניס: איזה תחרות הייתה?

אופיר אקוניס: איזה תחרות?

יצחק וקנין: אני אומר לך באחריות: תמיד היו יותר נמוכים.

יצחק וקנין: הקוטג' – העלו אותו ככה בעצימת עיניים.

אופיר אקוניס: אדוני, הכול היה חינם.

אופיר אקוניס: כאשר מפלגת העבודה הייתה בשלטון, על החשמל לא שילמו, אזרחי ישראל.

אופיר אקוניס: הכול היה חינם.

אופיר אקוניס: הם לא שילמו על המים.

אופיר אקוניס: לא שילמו על כלום.

אופיר אקוניס: נכנסו לסופרים ולקחו.

אופיר אקוניס: ממש רובין הוד.

אופיר אקוניס: אחר כך אנחנו מגלים, אדוני היושב-ראש, איזשהו פעיל מטעם מרצ שאומר לישראלים, ברוב בושה, ברוב חוצפתו – הנה, נכנס בדיוק ניצן הורוביץ – כמובן, אף אחד לא אמר: שר הביטחון – – –

יצחק וקנין: מה עשה לך?

יצחק וקנין: מה עשה לך ניצן הורוביץ?

אופיר אקוניס: לא עשה כלום.

יצחק וקנין: אפילו לא דיבר.

אופיר אקוניס: אמרתי את המילה מרצ והוא נכנס.

אופיר אקוניס: – – – הוא אומר לצעירי ישראל לרדת לברלין.

אופיר אקוניס: לברלין, הבירה של הרייך השלישי.

אופיר אקוניס: העיר שממנה יצאה ההחלטה להשמיד השמדה שיטתית את עמנו.

אופיר אקוניס: זאת התקווה שאתם רוצים לתת לצעירי ישראל?

אופיר אקוניס: גם לשקר להם?

אופיר אקוניס: יש בעיות – – –

ניצן הורוביץ: אם היו אומרים פריז זה היה בסדר?

ניצן הורוביץ: אז תתייחס לגופו של עניין: לדירות, ליוקר המחיה.

ניצן הורוביץ: אלו דברים אמיתיים, זה לא סתם המצאות – – –

אופיר אקוניס: תגיד לי בבקשה, הרי אתה אדם מלומד – –

ניצן הורוביץ: – – – מיאמי – – –

אופיר אקוניס: – – אתה הרי אדם – – – אני מעדיף שרוב היהודים יחיו בישראל.

ניצן הורוביץ: גם אני.

אופיר אקוניס: בוודאי לא להטיף לירידה לגרמניה.

אופיר אקוניס: אבל למה לשקר לציבור?

אופיר אקוניס: למה לשאת את הססמאות הפופוליסטיות האלה, חסרות האחריות, בשם הרצון לגרד עוד פרומיל – פרומיל מנדט.

אופיר אקוניס: אגב, אם זה היה עובד, אדוני היושב-ראש, והיינו רואים את מפלגת העבודה והשמאל, גם את מרצ, נוסקים, אז אולי היינו משתכנעים.

אופיר אקוניס: ברוך השם, הציבור לא משתכנע.

אופיר אקוניס: כן, יש בעיות של יוקר מחיה.

אופיר אקוניס: כן, יש בעיות של דיור.

אופיר אקוניס: כן, יש בעיות רבות.

אופיר אקוניס: אבל הוויכוח הוא איך לפתור אותן, ולא איך לספר לציבור בדיות ושקרים, כאילו רק אם אתם תגיעו לשלטון הכול יהיה טוב, הכול יהיה חינם.

אופיר אקוניס: הרי, אדוני היושב-ראש, ידוע שמפלגת העבודה בכל שנותיה עשתה דברים אדירים; כן, אדירים: היא עשתה את הרפורמה הסלולרית, היא העלתה את שכר המינימום – הליכוד עשה, הליכוד, הליכוד, הליכוד.

שלי יחימוביץ': – – –

אופיר אקוניס: הליכוד.

אופיר אקוניס: עוד פעם אני אגיד את זה, כדי שזה ייכנס לכם למוחות: הממשלה הקודמת, בראשות הליכוד, עשתה אותם.

שלי יחימוביץ': – – –

אופיר אקוניס: אני רוצה להגיד לך משהו, גברתי: אחד הבודדים – תקשיבי טוב לסיפור הזה – – –

שלי יחימוביץ': – – – רק הקימה – –

אופיר אקוניס: סליחה, גברתי.

אופיר אקוניס: סליחה – – –

שלי יחימוביץ': – – רק הקימה את המדינה, הקימה את צה"ל, הקימה את מערכת החינוך, מערכת הרווחה – מה זה לעומת מהפכת הסלולר?

שלי יחימוביץ': מה זה?

שלי יחימוביץ': באמת, דברים בטלים – – –

אופיר אקוניס: אני רוצה להגיד משהו.

אופיר אקוניס: משהו חיובי – אנחנו מדברים על השנים האחרונות.

אופיר אקוניס: את רוצה שנפתח דיון היסטורי?

אופיר אקוניס: אני מוכן, אבל אין לנו זמן – היה בוועדת הכלכלה בראשותי, שהביאה את רפורמת הסלולר – כמובן הצעת הממשלה, השר יעלון, היה אדם אחד שכמעט תמיד היה אתי בישיבות.

אופיר אקוניס: לבד.

אופיר אקוניס: איפה כולם היו?

אופיר אקוניס: קוראים לו חבר הכנסת וקנין.

אופיר אקוניס: אתה זוכר את זה?

ניצן הורוביץ: זה נכון.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מודה לך על האישור, חבר הכנסת – – –

יצחק וקנין: כמעט, אני תמיד – – –

אופיר אקוניס: היינו יושבים לבד.

אופיר אקוניס: התהילה הולכת למקומות אחרים, אבל האמת היא פה, היא בבית הזה.

אופיר אקוניס: אתם כמובן עשיתם גם את חינוך חינם מגיל שלוש, אתם בניתם את הגדר שמונעת את האסון, האסון.

אופיר אקוניס: את תושבת תל-אביב, חברת הכנסת יחימוביץ.

אופיר אקוניס: לא היו שם 80,000 מסתננים, היו 200,000 מסתננים – –

שלי יחימוביץ': אני גרה בדרום, ואתה בצפון.

אופיר אקוניס: – – אם לא היו בונים – מקורותי הם בדרום העיר: שכונת שפירא, שבה היה סבי, עליו השלום, פחח, נכבשה תחת הקלגסות של הכיבוש האפריקני, יחד עם נופי ילדותי: רחוב נווה-שאנן, התחנה המרכזית הישנה, שכונת-התקווה – – –

עמרם מצנע: – – – כשהליכוד שולט במדינת ישראל כבר 40 שנה, עם שתי הפסקות של אור, ועל כן – – –

אופיר אקוניס: תכף נדבר על האור.

אופיר אקוניס: אולי את האור – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עמרם מצנע, אתה יודע מה נאמר על 40 שנה?

יצחק וקנין: כתוב: "ארבעים שנה אקוּט בְּדור ואומר עם תֹעי לבב הם".

אופיר אקוניס: אגב, אדוני היושב-ראש, שכחתי להגיד כמובן לפרוטוקול: זה הכול בציניות; זה לא מפלגת העבודה עשתה, אנחנו עשינו.

אופיר אקוניס: שנים, כולל בשנים, חבר הכנסת מצנע, שמפלגת העבודה הייתה בשלטון יחד עם מפלגת קדימה, זכרה לברכה, היה לכם קמפיין: נעלה את שכר המינימום ל-1,000 דולר.

אופיר אקוניס: להם.

אופיר אקוניס: אתה היית אז במפלגת העבודה.

אופיר אקוניס: מה קרה?

ניצן הורוביץ: הדולר ירד – – –

אופיר אקוניס: אנחנו הזהרנו.

אופיר אקוניס: בדיוק, חבר הכנסת הורוביץ.

אופיר אקוניס: צודק.

אופיר אקוניס: הזהרנו.

אופיר אקוניס: לא שמעו לנו.

אופיר אקוניס: קרסנו ל-12 מנדטים.

אופיר אקוניס: אבל המערך, סליחה, העבודה, קיבלה 19, וכמובן הפרה את הבטחתה לשכר מינימום.

אופיר אקוניס: אבל מי, השר יעלון, הביא את שכר המינימום?

אופיר אקוניס: הקפיץ אותו, חבר הכנסת הורוביץ, מתחת לקו 4,000 שקלים שבו הוא היה תקוע שנים, והיום הוא – לא שזה הרבה, זה מעט, זה רע, זה לא טוב, אבל בוודאי יותר ממה שהיה כשהייתם?

אופיר אקוניס: את זה אנחנו עשינו, והעלינו אותו לראשונה בתולדות המדינה מעל 4,000 שקלים, בשתי פעימות אחראיות, בכלכלה אחראית, עם רגישות חברתית, ל-4,300 – – –

שלי יחימוביץ': – – –

אופיר אקוניס: בממשלה הקודמת, גברתי, שכר המינימום עלה ל-4,300 – – –

שלי יחימוביץ': – – – שכר המינימום עלה בשנת 2006 – –

אופיר אקוניס: לא.

שלי יחימוביץ': – – בקואליציה – – –

ניצן הורוביץ: אבל תמדוד את – – –

אופיר אקוניס: עלה – – –

שלי יחימוביץ': מה שאני אומרת – – –

אופיר אקוניס: – – – אבל חצה את קו 4,000 שקלים – – –

שלי יחימוביץ': – – – השכתוב של ההיסטוריה – – –

אופיר אקוניס: – – – השכתוב של ההיסטוריה, ידוע שהשמאל הסוציאל-דמוקרטי עושה אותו מאז הקמת המדינה – –

שלי יחימוביץ': – – – תדייק בעובדות.

אופיר אקוניס: – – ולצערי אפילו גם לפני קום המדינה.

שלי יחימוביץ': רק תדייק בעובדות – – –

יחיאל חיליק בר: בוא נצטרף להיסטוריונים החדשים, אופיר.

אופיר אקוניס: למי?

יחיאל חיליק בר: להיסטוריונים החדשים.

אופיר אקוניס: זה בדיוק מה שסיפרתי, גברתי, כאשר הם – – –

ניצן הורוביץ: אל תעשה – – –

אופיר אקוניס: בעניין הזה חבר הכנסת הורוביץ חיזק את תפיסת הליכוד – הזהרנו, אמרנו: אל תעשו 1,000 דולר, משום שאם הדולר ירד, העניים ביותר יהיו הראשונים להפסיד.

אופיר אקוניס: מה זה משנה?

אופיר אקוניס: זרקו עלינו עגבניות, קיבלנו 12 מנדטים – – –

שלי יחימוביץ': – – – אתה מתבלבל – – –

אופיר אקוניס: לא מתבלבל בכלל.

שלי יחימוביץ': – – – שכר המינימום יעלה, מקומות העבודה ייסגרו, ושכר המינימום עלה ומקומות העבודה לא נסגרו.

אופיר אקוניס: אבל מה לעשות, אלה העובדות, ושכר המינימום, אדוני היושב-ראש, עלה ל-4,300 – זה לא מספיק, זה מעט, צריך עוד – בזמן הממשלה הקודמת.

אופיר אקוניס: וכמובן, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, מפלגת העבודה – כן, היא כזכור לך סללה במהירות אדירה את כל מסילות הברזל אל הפריפריה.

אופיר אקוניס: והרצל לא ידע, לא העלה על דעתו, שרכבת מהירה תגיע לשדרות ולאשקלון ולאשדוד ולבית-שאן.

אופיר אקוניס: לא העלה על דעתו.

אופיר אקוניס: הייתה כבר רכבת בימי הטורקים, אבל בימי הממשלה – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אופיר אקוניס: זה צדק חברתי – נותנים לאדם – –

יחיאל חיליק בר: ישראל כץ זה הרצל החדש – – –

אופיר אקוניס: – – נותנים לאדם – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיליק בר, על זה נאמר "סע לשלום, המפתחות בפנים".

אופיר אקוניס: נכון, אתה יודע מה זה אומר, חבר הכנסת וקנין?

אופיר אקוניס: שהאדם בפריפריה, בבית-שאן, מקבל את ההזדמנות להיות שווה על-ידי כך שנותנים לו לפחות את האפשרות להגיע ברכבת המהירה במהירות לחיפה או לאזור התעשייה ביוקנעם או לתל-אביב וגם לשדרות.

שלי יחימוביץ': על-ידי כך שישראל הראשונה באי-שוויון בין מדינות ה-OECD – – –

אופיר אקוניס: זה צדק חברתי.

שלי יחימוביץ': הראשונה באי-שוויון מבין מדינות ה-OECD.

אופיר אקוניס: זה צדק חברתי, לא ססמאות, חברת הכנסת יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': איזה ססמאות?

שלי יחימוביץ': מקום ראשון – – –

אופיר אקוניס: ביטויים, לא ססמאות.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אופיר אקוניס: אני לא רוצה לדבר על מפעל חברתי מרהיב, שמשמח מאוד ילדים, שיש לי הכבוד – – –

יחיאל חיליק בר: – – – ערד.

אופיר אקוניס: ביום רביעי, נדמה לי, יש הצעה לסדר-היום שעליה יענה שר הכלכלה, והוא יענה באופן ספציפי על ערד.

אופיר אקוניס: וכמובן זה מצער, זה עצוב, ובוודאי תקבל תשובה משר הכלכלה.

שלי יחימוביץ': הליכוד הקים את "מגבות ערד" – –

אופיר אקוניס: לא.

שלי יחימוביץ': – – ומפלגת העבודה סגרה אותו, מה דעתך על זה?

אופיר אקוניס: לא, לא.

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: אגב, כל הכבוד באמת למפלגת העבודה שהקימה שני יישובים, את ערד ואת כרמיאל – הרבה יותר כמובן, אבל – – –

יחיאל חיליק בר: התבלבלת קצת, את רוב היישובים הקמנו.

אופיר אקוניס: לא, לא התבלבלתי בכלל, לא לא לא.

יחיאל חיליק בר: את רוב היישובים.

אופיר אקוניס: כדוגמה את שני היישובים – אגב, בלב שטח, בלב שטח – –

שלי יחימוביץ': – – –

אופיר אקוניס: – – בלב שטח – כן – ערבי, כרמיאל, איך עשיתם את זה?

שלי יחימוביץ': עיירות פיתוח.

אופיר אקוניס: איך עשיתם את זה?

יצחק וקנין: – – – כמו "חיים שכאלה", אתם יודעים?

אופיר אקוניס: אבל, אדוני, למרות כל הדברים הללו, למרות כל הבטחות השווא לבוחרים – ולא שאין בעיות, גברתי, יש הרבה בעיות.

אופיר אקוניס: יש הרבה בעיות, וצריך לפתור אותן, אבל מכאן – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – ראש הממשלה בפיו, בלשונו, בקולו, הבטיח שלא תהיה העלאת מסים.

אורלי לוי אבקסיס: התקציב האחרון היה נוראי בהעלאת מסים, אז אפשר להבין שמבטיחים, אנחנו יכולים לקוות שגם יקיימו, אבל צריך להודות – גם אני חלק מהקואליציה – –

יחיאל חיליק בר: אורלי, אל תגזימי.

אורלי לוי אבקסיס: – – שיש דברים שאני מברכת עליהם, ויש דברים שאני אומרת שצריכים לתקן.

אופיר אקוניס: נתקן.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני שומעת אותך, אני חושבת שהכול ורוד.

אופיר אקוניס: אין שאלה, בדיוק, צודקת.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אורלי.

אופיר אקוניס: אני מקבל את מה שאת אומרת.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אופיר אקוניס: אני עולה לכאן, למקום הזה, כדי שהצופים בבית, והם לא מעטים, או מי שמקשיב לדיון הזה או מי שיקרא את הפרוטוקול של הישיבה הזאת עוד עשר או 20 או 30 שנה, לא יחשוב שהכול רע, שהכול קורס, שיש אבטלה של 30% כמו באירופה – ושם יש דפי פייסבוק שקוראים לצעירי ישראל לבוא – 25% בצרפת, בספרד, באיטליה, בברלין.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מעולם לא אמרנו שהכול רע, אמרנו שהרוב רע.

יחיאל חיליק בר: אמרנו שהרוב רע.

אופיר אקוניס: בוודאי, שמענו את נאומו של יו"ר האופוזיציה – –

יחיאל חיליק בר: לא, אמרנו שהרוב רע.

אופיר אקוניס: – – שמענו את נאומה של הגברת יחימוביץ.

יחיאל חיליק בר: הרוב המכריע.

אופיר אקוניס: ולכן, כאשר שמים את שני הנאומים, אז שומעים שמפלגת העבודה אומרת: הכול רע.

אופיר אקוניס: אני לא אמרתי שהכול טוב – תשימי לב טוב, אני אמרתי: יש הרבה מאוד מה לעשות.

אופיר אקוניס: צריך באופן מהיר – אגב, את יודעת מה הפרדוקס הגדול?

אופיר אקוניס: כשאנחנו מביאים הורדת מסים ומכסים – –

יצחק וקנין: אופיר, אם אפשר – – –

אופיר אקוניס: – – חבר הכנסת וקנין, ואנחנו מביאים הורדת מסים ומכסים על מוצרים לוועדת הכספים או לוועדת הכלכלה, בעיקר זה בכספים, הראשונים שמזדעקים ויוצאים נגד זה – כדי שיוקר המחיה ירד – זה הסוציאליסטים.

שלי יחימוביץ': לא נכון.

אופיר אקוניס: בוודאי שכן.

שלי יחימוביץ': לא נכון.

אופיר אקוניס: אתם הראשונים שבולמים את הדברים האלה.

שלי יחימוביץ': זה פשוט לא נכון.

אופיר אקוניס: הראשונים.

אופיר אקוניס: ולכן, יש הרבה מאוד מה לעשות – – –

שלי יחימוביץ': הבנתי, האופוזיציה אשמה ביוקר המחיה.

שלי יחימוביץ': עכשיו הכול ברור.

אופיר אקוניס: אני לא אמרתי את זה.

אופיר אקוניס: את יודעת מה?

אופיר אקוניס: כדי להגיד את האמת, גם הממשלה לא אחראית על כל דבר.

אופיר אקוניס: גם הממשלה לא אחראית על כל דבר.

שלי יחימוביץ': רק על – – –

אופיר אקוניס: אבל אתם, כמובן – הכול מהממשלה.

אופיר אקוניס: גם המילקי זה הממשלה.

יחיאל חיליק בר: האופוזיציה אשמה.

אופיר אקוניס: עכשיו, נכון, אדוני, יש קשיים, אתגרים, משימות, אבל אני אומר לכם – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יצחק וקנין: נא לאפשר לו לסיים.

יצחק וקנין: אתם מתגרים בו כל רגע והוא חייב להשיב לכם.

שלי יחימוביץ': הוא היום במיטבו.

אופיר אקוניס: נכון – – –

יצחק וקנין: הוא כבר צרוד.

אופיר אקוניס: פעם היו אומרים: בגין במיטבו, זה דבר ידוע.

אופיר אקוניס: אבל אני שמח על הקומפלימנט, גברתי.

אופיר אקוניס: ואני אומר לכם: בניגוד למצג השווא שאתם מייצרים – ונכון שיש עוד הרבה מה לעשות, הרבה מאוד – טוב לחיות בישראל, אין מקום טוב ממנה ליהודים, ולצערי, חברי הסיעות הערביות, אדוני, לצערי חברי הסיעות הערביות אינם נמצאים כאן, אבל היא גם המקום הטוב ביותר לערבים.

אופיר אקוניס: אני מבקש מהכנסת לדחות את הצעת האי-אמון.

יצחק וקנין: תודה לסגן השר אופיר אקוניס.

יצחק וקנין: רבותי, הכרזה למזכיר הכנסת, הכרזה די ארוכה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת –      לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעות חוק בתי-קברות צבאיים (תיקון מס' 4), התשע"ה–2014, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 20), התשע"ה–2014, שאף היא הוחזרה על-ידי ועדת החוץ והביטחון; הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 66), התשע"ה–2014, שהוחזרה גם היא על-ידי ועדת החוץ והביטחון.

נאזם בדר: החלטת ועדת הכספים בדבר פיצול חלק מהצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 45), התשע"ד–2014, שמספרה מ/877, לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת.

נאזם בדר: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/2760/19 וכלה בהצעת חוק פ/2836/19 – הצעת חוק קידום תעשיות עתירות ידע בצפון ובדרום, התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת אראל מרגלית, יריב לוין, עמר בר-לב, סתיו שפיר, איציק שמולי, משה מזרחי, מיכל בירן, איתן כבל ומשה גפני; הצעת חוק היטל על דירת מגורים ריקה באזור היצע דירות מגורים נמוך, התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, דב חנין, ניצן הורוביץ, זהבה גלאון, מיכל רוזין, עיסאווי פריג', מירי רגב, יחיאל חיליק בר, סתיו שפיר, מיכל בירן, איתן כבל ועמר בר-לב; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – ביטול המועצות הדתיות), התשע"ה–2014, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק רישוי עסקים (תיקון – התניית רישיון עסק בהימצאות אמצעים לגילוי סם אונס), התשע"ה–2014, מאת חברת הכנסת גילה גמליאל; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון – תוצאות הפרות חוזרות), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת אורית סטרוק, ישראל אייכלר, דוד אזולאי, נסים זאב, מירי רגב, עמר בר-לב ודב חנין; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – שקיפות תקציב המדינה), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, משה גפני ויריב לוין; הצעת חוק הגברת הפיקוח על מכירת גרעיני השליטה במוסדות פיננסיים (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, אראל מרגלית וניצן הורוביץ; הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (פטור מארנונה לארגוני משפחות והנצחה), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, אורלי לוי אבקסיס, איילת שקד, קארין אלהרר, יעקב מרגי, שמעון אוחיון, פנינה תמנו-שטה, יחיאל חיליק בר, דוד צור, זבולון כלפה, יוני שטבון, איתן כבל ומשה מזרחי; הצעת חוק שיווי זכויות האישה (תיקון – פנייה שוויונית בשילוט במקום ציבורי), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, זהבה גלאון, מרב מיכאלי, מיכל רוזין, עיסאווי פריג', דב חנין ויחיאל חיליק בר; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (משיכה מקרן השתלמות לאחר לידה או אימוץ), התשע"ה–2014, מאת חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה; הצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון – ייצוג הולם לעולים חדשים), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת יחיאל חיליק בר, אורית סטרוק, איתן כבל ונחמן שי; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – משפט חוזר אזרחי), מאת חברות הכנסת מרב מיכאלי, קארין אלהרר ופנינה תמנו-שטה; הצעת חוק רואי-חשבון (תיקון – הסדרת ההתמחות), התשע"ה–2014, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות הציבור (מזון) (ציון מידע אודות רכיבים אלרגניים), התשע"ה–2014, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק לתיקון פקודת המסים (גבייה) (קביעת מועדים להסרת עיקולים במועד), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת מאיר פרוש, אלעזר שטרן ויעקב אשר; הצעת חוק האזרחות (תיקון – אזרחות לצאצא אזרח ישראלי המתגורר מחוץ לישראל), התשע"ה–2014, מאת חבר הכנסת ישראל אייכלר; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – ייעוד תשלומים לרכישת חלקת קבר), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (ביטול סמכות שר הפנים לאשר חקיקת עזר), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, עיסאווי פריג' ותמר זנדברג; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון – הצגת מועמדות מטעם סיעה בבחירות מיוחדות), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת איתן כבל, מרב מיכאלי, משה מזרחי, יחיאל חיליק בר ועמר בר-לב; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – שופט אכיפה), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת יואב בן צור, דוד רותם, דב חנין ואברהם מיכאלי; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – הגדלת גמלת הבטחת ההכנסה של מקבלי קצבת זיקנה ושאירים), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת אריה דרעי, אברהם מיכאלי ויואב בן צור; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – כשירות לכהונת רב עיר), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת איתן כבל, דב ליפמן, מרב מיכאלי, יחיאל חיליק בר, עמר בר-לב ומירי רגב; הצעת חוק ההגבלים העסקיים (תיקון – הגברת השקיפות של דיוני הוועדה לפטורים ולמיזוגים), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, מיקי רוזנטל, ניצן הורוביץ, אילן גילאון, גילה גמליאל ואראל מרגלית; הצעת חוק העונשין (תיקון – סיכון חיי אנשים באמצעות יידוי אבן או חפץ אחר), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת מירי רגב ודוד אזולאי; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – נבחר ציבור שהורשע בעבירה שיש עמה קלון), מאת חברי הכנסת משה מזרחי, זהבה גלאון, איתן כבל, נחמן שי, מיכל בירן, קארין אלהרר, דוד צור, עמר בר-לב, מיקי רוזנטל, מיכל רוזין ואלעזר שטרן; הצעת חוק למניעת עיגון מנישואין, התשע"ה–2014, מאת חברות הכנסת מרב מיכאלי וזהבה גלאון; הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – סמכות בין-לאומית בתביעת גירושין של אישה יהודייה), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ועליזה לביא; הצעת חוק העונשין (תיקון – חילוט רווחי סרסרות), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת דוד צור, עליזה לביא, שולי מועלם-רפאלי, זהבה גלאון, תמר זנדברג, יפעת קריב, יחיאל חיליק בר, מרב מיכאלי, אלעזר שטרן, פנינה תמנו-שטה, שמעון סולומון ודב חנין; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מינוי מבקר העירייה ושכרו), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת חנא סוייד, מוחמד ברכה, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק לתיקון דיני המשפחה (מזונות) (תיקון – מזונות שלא החלו לפעול לגבייתם), התשע"ה–2014, מאת חבר הכנסת יואב בן צור; הצעת חוק הגנה על הציבור מפני ביצוע עבירות מין (תיקון – מגבלה על שינוי שם), התשע"ה–2014, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – בחירת רב יישוב ורב אזורי וכהונתם), התשע"ה–2014, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון – שקיפות תקציב הביטחון), מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין, תמר זנדברג, מרב מיכאלי, סתיו שפיר, נחמן שי, מיכל בירן, משה מזרחי, דב חנין, איתן כבל ואיציק שמולי; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור הצבת מכונות משחק של מפעל הפיס), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, אריה דרעי, דוד צור ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – מתן אשרות ורישיונות לחוקרים במוסדות להשכלה גבוהה), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת נחמן שי, מיכל רוזין, איילת שקד, מירי רגב, רונן הופמן, מיקי רוזנטל ומיכל בירן; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – מס בשיעור אפס על לחם ומים), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, מירי רגב ומיקי רוזנטל; הצעת חוק יסודות המשפט (תיקון – עקרונות המשפט העברי), התשע"ה–2014, מאת חבר הכנסת ניסן סלומינסקי; הצעת חוק הגנה על הציבור מפני ביצוע עבירות מין (תיקון – מתן טיפול שיקום מונע ללא הרשעה), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, דוד צור ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – סיוע ריאלי בשכר דירה), התשע"ה–2014, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – שמירת נתוני תקשורת), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת יפעת קריב, יריב לוין, משה מזרחי, רונן הופמן, דוד צור ודב ליפמן; הצעת חוק מתן סיוע ריאלי בשכר דירה לזכאים, התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת אריה דרעי, אברהם מיכאלי ויואב בן צור; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – אישור להמשך מתן שירות בעסקה מתמשכת), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת יפעת קריב, רונן הופמן, מירי רגב, מאיר שטרית, ניצן הורוביץ, איתן כבל ואבישי ברוורמן; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (ערר על החלטת שר הפנים לעניין חוקי עזר), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת רונן הופמן, קארין אלהרר, דב ליפמן ויפעת קריב; הצעת חוק השוואת עלויות בשירותי הבריאות (שכר וביטוח), התשע"ה–2014, מאת חבר הכנסת יעקב ליצמן; הצעת חוק לתיקון פקודת הסמים המסוכנים (זנים תעשייתיים של קנבוס), התשע"ה–2014, מאת חברת הכנסת תמר זנדברג; הצעת חוק דיור סוציאלי, התשע"ה–2014, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון – בדיקה לפני מסירה), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, בועז טופורובסקי, מירי רגב, דב חנין, ניצן הורוביץ ואברהם מיכאלי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (פיצוי למתלונן), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, יעקב אשר ויריב לוין; הצעת חוק המתווכים במקרקעין (תיקון – הגבלת תקופת הבלעדיות לשלושה חודשים), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מינוי מבקר עירייה), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת דוד צור, מירי רגב, יפעת קריב, יחיאל חיליק בר, יעקב מרגי, משה מזרחי, אלעזר שטרן, פנינה תמנו-שטה, מיקי רוזנטל, דב חנין, רונן הופמן ובועז טופורובסקי; הצעת חוק סינון אתרים פוגעניים במקומות ציבוריים, התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, יעקב אשר, אורלי לוי אבקסיס ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק הנגשת מוקדים לפניות חירום באמצעות שיחוח ומסרון, התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, יעקב אשר ויריב לוין; הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון – איסור הפליה בשל אי-מסירת מידע אישי), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, משה זלמן פייגלין, משה גפני, שלי יחימוביץ, יעקב אשר, אורי מקלב, ניצן הורוביץ, זהבה גלאון, מיכל בירן, יחיאל חיליק בר, דב חנין ומיכל רוזין; הצעת חוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה (תיקון – אנשים עם מוגבלות המלווים בבעל-חיים מסייע), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, מירי רגב, אלעזר שטרן, שלי יחימוביץ, איציק שמולי, ניצן הורוביץ, זהבה גלאון, מיכל רוזין, יחיאל חיליק בר, דב חנין ומשה מזרחי; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון – איסור דרישת מידע ביומטרי מעובד או מדורש עבודה), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, משה זלמן פייגלין, משה גפני, שלי יחימוביץ, יעקב אשר, אורי מקלב, ניצן הורוביץ, זהבה גלאון, מיכל רוזין, יחיאל חיליק בר, דב חנין ומיכל בירן; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – הארכת אשרה ורישיון ישיבה למשתתף בתוכנית זהות), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת נחמן שי, מירי רגב, דב ליפמן, יריב לוין, קארין אלהרר, יחיאל חיליק בר, זבולון כלפה, מיכל בירן, סתיו שפיר, אראל מרגלית, יצחק כהן, בועז טופורובסקי, יפעת קריב, דוד רותם, עמר בר-לב, איתן כבל, רוברט אילטוב, משה מזרחי, יואל רזבוזוב, יצחק הרצוג ואלעזר שטרן; הצעת חוק האפוטרופוס הכללי (תיקון – הקמת מאגר מידע לעניין כספים ללא דורש), התשע"ה–2014, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ביטול הפטור על רווח הון ממכירת איגרת חוב או מלווה של מדינת ישראל לתושב חוץ), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, ניצן הורוביץ, זהבה גלאון, מיכל רוזין, עיסאווי פריג', יחיאל חיליק בר, איתן כבל ועמר בר-לב; הצעת חוק להפחתת מחירים במתן שירותים ומכירת מוצרים על-ידי גופים ציבוריים, התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת אראל מרגלית, יריב לוין, עמר בר-לב, סתיו שפיר, איציק שמולי, מיכל בירן, משה מזרחי, איתן כבל, מרב מיכאלי, יעקב אשר, משה גפני, יעקב מרגי ומאיר שטרית; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – איסור גביית עמלה בעד טיפול בירושות ובעיזבונות), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת אילן גילאון ויריב לוין; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – חובת גילוי הוזלה במחיר בעסקה מתמשכת), התשע"ה–2014, מאת חבר הכנסת רונן הופמן; הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון – ביטול החוק והוראות מעבר), התשע"ה–2014, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק העובד העצמאי, התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת עפר שלח, חיים כץ, מירי רגב, שולי מועלם-רפאלי, רינה פרנקל, איתן כבל ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק חובת גילוי נתונים בדבר דרגת בטיחות בפרסומת של כלי רכב, התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת אראל מרגלית, מוחמד ברכה, משולם נהרי, רות קלדרון, מירי רגב, עמר בר-לב, יריב לוין, איתן כבל, יפעת קריב, מיקי רוזנטל, נחמן שי, אבישי ברוורמן, עיסאווי פריג', יצחק כהן, אורי מקלב ודב חנין; הצעת חוק חיסכון לאומי לכל ילד, התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת יצחק הרצוג, נחמן שי, דב חנין, אבישי ברוורמן, יחיאל חיליק בר ומירי רגב; הצעת חוק משק הדלק (קידום התחרות) (תיקון – שינוי ייעוד לצורך הקמת תחנת דלק) (הוראת שעה), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת זבולון כלפה, שולי מועלם-רפאלי, מרדכי יוגב, איילת שקד ואלעזר שטרן; הצעת חוק לתיקון פקודת הדיג (הוראות לעניין הבטחת דיג בר-קיימא), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת דב ליפמן, תמר זנדברג, רונן הופמן, יפעת קריב, שמעון סולומון, רינה פרנקל, מירי רגב, גילה גמליאל, מאיר שטרית, איתן כבל, נחמן שי, מרב מיכאלי, ניצן הורוביץ, נסים זאב, יצחק וקנין, חנא סוייד, אברהים צרצור, אלעזר שטרן, שולי מועלם-רפאלי, מיכל רוזין, משה זלמן פייגלין ומיקי רוזנטל; הצעת חוק לתיקון פקודת הנזיקין (פיצוי ללא הוכחת נזק לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית), התשע"ה–2014, מאת חברות הכנסת עליזה לביא, מיכל רוזין, שולי מועלם-רפאלי ורות קלדרון; הצעת חוק נגישות לאדם עם מוגבלות במקום מגוריו (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת יצחק הרצוג, נחמן שי, מאיר שטרית, אליהו ישי, אילן גילאון, יואב בן צור, ניצן הורוביץ, קארין אלהרר, אורית סטרוק, דב חנין, דוד אזולאי, איתן כבל, יחיאל חיליק בר, יעקב מרגי, איציק שמולי, מירי רגב, אבישי ברוורמן, עמר בר-לב ורונן הופמן; הצעת חוק עובדים זרים (תיקון – ביטול והתליה של היתר להעסקת עובדים זרים בשל עבירות החזקה בתנאי עבדות, עבודת כפייה וסחר בבני-אדם), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, שמעון סולומון, משה מזרחי, מירי רגב ושמעון אוחיון; הצעת חוק שכר מינימום (תיקון – העלאת סכומי שכר מינימום) (הוראת שעה), התשע"ה–2014, מאת חבר הכנסת יצחק הרצוג; הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון – הבטחת קיומן של הפקות עצמאיות), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב, אבישי ברוורמן, גילה גמליאל, איתן כבל, עליזה לביא, רינה פרנקל, חמד עמאר ושמעון אוחיון; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – איסור הפליה), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, דב חנין, ניצן הורוביץ, זהבה גלאון, מיכל רוזין, עיסאווי פריג', יחיאל חיליק בר, מיכל בירן, איתן כבל ועמר בר-לב; הצעת חוק המהנדסים והאדריכלים (תיקון – שינוי הרכב מועצת ההנדסה והאדריכלות), התשע"ה–2014, מאת חברת הכנסת גילה גמליאל; הצעת חוק לתיקון פקודת סדרי השלטון והמשפט (חקיקה באזור באמצעות צו), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת אורית סטרוק, יריב לוין, זאב אלקין, מנחם אליעזר מוזס, דוד רותם, איילת שקד ואברהם מיכאלי; הצעת חוק היערכות אזרחית למצבי חירום, התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, זאב אלקין ונחמן שי; הצעת חוק עסקאות גופים ציבוריים (תיקון – תשלום בתשלומים באמצעות שובר תשלום), התשע"ה–2014, מאת חברי הכנסת איתן כבל, מאיר שטרית, מרב מיכאלי, יחיאל חיליק בר, פנינה תמנו-שטה, דב חנין, ניצן הורוביץ, עליזה לביא, מירי רגב, עמר בר-לב ויעקב מרגי.

נאזם בדר: דין-וחשבון על פעולות רשות מקרקעי ישראל לשנת התקציב 2013.

נאזם בדר: דוח ביקורת של מבקר המדינה על משרד האוצר – הכנת תקציב 2011–2012 ועמידה ביעד הגירעון.

נאזם בדר: הסכם בתחום הביטחון הסוציאלי בין מדינת ישראל לבין ממלכת בלגיה; הסכם בדבר שיתוף פעולה דו-צדדי במחקר ופיתוח תעשייתי בין מדינת ישראל לבין ממשלת מחוז ז'ז'יאנג, הרפובליקה העממית של סין; מזכר הבנה בדבר שיתוף פעולה דו-צדדי במחקר ופיתוח תעשייתי בין מדינת ישראל לבין ממשלת האזור המינהלי המיוחד הונג-קונג של הרפובליקה העממית של סין; הסכם אשרות בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת המדינה העצמאית של פפואה ניו-גיני; פרוטוקול והמלצה של ארגון העבודה הבין-לאומי – ILO.

נאזם בדר: עוד אודיעכם כי חבר הכנסת איתן כבל ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק המטה לביטחון לאומי (תיקון – המשפט הבין-לאומי), התשע"ד–2014, שמספרה פ/2736, וכן מהצעת חוק אחריות המדינה לחינוך ציבורי, התשע"ג–2013, שמספרה פ/1667.

נאזם בדר: בנוסף, הונחו תשובות שרים על מסקנות הוועדות השונות בעקבות דיונים מהירים והצעות לסדר-היום:      תשובת שר החינוך חבר הכנסת שי פירון על מסקנות הוועדה לענייני ביקורת המדינה בעקבות דיון מהיר בנושא: אפליה בתוכנית הקייטנות "בתי-הספר של החופש הגדול", של חברי הכנסת דוד אזולאי, אורי מקלב, חנין זועבי ותמר זנדברג.

נאזם בדר: תשובות שר החינוך על מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיונים מהירים בנושאים האלה: סילוק תלמידת תיכון בשל תמיכה בשירות לאומי, של חברי הכנסת איציק שמולי ואלעזר שטרן; עיריית לוד מנצלת לרעה את חוזר מנכ"ל משרד החינוך ונוקטת מדיניות שיש בה אפליה חמורה על רקע דתי, של חברי הכנסת מוחמד ברכה ומסעוד גנאים; מכתבי פיטורים שנשלחו לאלפי סייעות לקראת הקיץ, של חברות הכנסת זהבה גלאון, מרב מיכאלי ופנינה תמנו-שטה.

נאזם בדר: תשובת שר החינוך על מסקנות ועדת החוץ והביטחון בעקבות דיון מהיר בנושא: ביטול גיוסי חיילות למסלולים הירוקים של המורות החיילות וסגירת המסלול הירוק של מורות חיילות, של חברות הכנסת תמר זנדברג, עליזה לביא וסתיו שפיר.

נאזם בדר: תשובות שר החינוך על מסקנות ועדת המדע והטכנולוגיה בעקבות דיונים מהירים בנושאים הבאים: אי-הענקת תואר כבוד לפרופסור אומן על-ידי אוניברסיטת חיפה בגלל דעותיו הפוליטיות, של חברי הכנסת ישראל אייכלר ויעקב מרגי; החלטת בג"ץ לבטל את מלגת הבטחת הכנסה לאברכים לומדי תורה, של חבר הכנסת ישראל אייכלר.

נאזם בדר: תשובת שר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים חבר הכנסת סילבן שלום על מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת תמר זנדברג, דב ליפמן, סתיו שפיר, דב חנין וגילה גמליאל בנושא: תוכנית קידוחי נפט ברמת-הגולן.

נאזם בדר: תשובת שר התקשורת חבר הכנסת גלעד ארדן על מסקנות הוועדה לענייני ביקורת המדינה בנושא: נמשך המשבר ברשות השידור – עיצומים, דה-דמורליזציה ומאבקי הכול בכול, הצעתו של חבר הכנסת נסים זאב.

נאזם בדר: תשובת שר החקלאות ופיתוח הכפר חבר הכנסת יאיר שמיר על מסקנות ועדת הכלכלה בנושא: ענף גידול הדבורים, הצעותיהם של חברי הכנסת יצחק וקנין ועמר בר-לב.

נאזם בדר: תשובת שר התיירות חבר הכנסת עוזי לנדאו על מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא: בנייה בלתי חוקית בחוף י"א באשדוד, הצעותיהם של חברי הכנסת מיכל רוזין ודב חנין.

נאזם בדר: תשובת השר לביטחון פנים חבר הכנסת יצחק אהרונוביץ על מסקנות הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בעקבות דיון מהיר בהצעתה של חברת הכנסת יפעת קריב בנושא: התחקיר הקשה "סרט מלחמה", שפורסם ביום שישי ב"7 ימים", על האונס הווירטואלי וחוסר האונים של משטרת ישראל.

נאזם בדר: תשובת שר האוצר חבר הכנסת יאיר לפיד על מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מיכל בירן, זהבה גלאון, משה גפני ואחמד טיבי בנושא: אי-אכיפת חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני שירות בתחומי השמירה והניקיון בגופים ציבוריים.

נאזם בדר: תשובת שר האוצר חבר הכנסת יאיר לפיד על מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בהצעת חברי הכנסת זבולון כלפה, רוברט אילטוב ויעקב ליצמן בנושא: נוהל שר האוצר החדש (אגף חשכ"ל) להגשת בקשות לתמיכה מתקציב המדינה.

נאזם בדר: ולבסוף, מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת איילת שקד, נחמן שי ורוברט אילטוב בנושא: הפגיעה בתעופה האזרחית עקב סגירת שדה-התעופה הרצלייה ושדה-דב.

נאזם בדר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: 1.

יצחק וקנין: כמעט שנתיים לממשלה ה-33, וכל התחייבויותיה למעמד הביניים ולמעמד החלש, לשכבות המצוקה ולתושבי הפריפריה, ובראש ובראשונה בתחום הדיור, מתבררות כמקסם שווא והולכת שולל;

יצחק וקנין: 3.

יצחק וקנין: חדלונה וכישלונה בתחום הביטחוני, המדיני והכלכלי;

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לדיון הסיעתי בהצעות האי-אמון.

יצחק וקנין: מסיעת העבודה יעלה חבר הכנסת משה מזרחי; לרשותך ארבע דקות.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת בועז טופורובסקי, ואחריו – חברת הכנסת איילת שקד.

יצחק וקנין: כל אחד, רבותי, ארבע דקות.

יצחק וקנין: נא להקפיד על הזמנים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מזרחי, רשות הדיבור שלך.

משה מזרחי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, רעי ורעותי – ואללה, יש כאלה שמתגעגעים לאולם הזה גם כשהוא ריק.

משה מזרחי: מר אקוניס, חבר הכנסת אקוניס, אני – הערה על מה שאמרת על התקופה ההיא שבה אנחנו הבנו שאנחנו צריכים לתת למדינה; היינו שותפים לה, כי המדינה הייתה ענייה והייתה צריכה לעמוד על רגליה.

משה מזרחי: אנחנו כבר לא שם.

משה מזרחי: לכן השאלה על המדינה – היא באמת מדינה עשירה, יוצרת, יצרנית; היא רק לא מחלקת את זה למי שצריך וכמו שצריך.

משה מזרחי: אז השאלה הזאת, שאתה מעלה – וגם אני נולדתי למדינה במצוקתה, אז זאת לא חוכמה ללכת לשנים האלה.

משה מזרחי: ואם אנחנו מתלוננים, זה על זה שזה לא מתחלק נכון.

משה מזרחי: אבל אתה צודק – חבל ששלי לא פה.

משה מזרחי: באמת, אנחנו נפרגן לראש הממשלה שלנו.

משה מזרחי: גם יושב-ראש הכנסת ביקש שאנחנו פחות נקשיח את הדיבור.

משה מזרחי: אז נפרגן לו.

משה מזרחי: אני חושב שצריך לכנות אותו "חזון איש", את ראש הממשלה בנימין נתניהו.

משה מזרחי: חזון איש.

אבישי ברוורמן: זה הרב קרליץ.

יצחק וקנין: זה לא פשוט להגיד על ראש הממשלה את זה.

יצחק וקנין: זה כבד עליו, תאמין לי, זה כבד עליו.

משה מזרחי: דקה, רגע, רגע, ידעתי שאתה תלך לשם.

משה מזרחי: אני מדבר – – –

איתן כבל: זה לא החזון-אי"ש, זה חזון איש.

משה מזרחי: אנחנו אומרים שאין לו חזון?

משה מזרחי: יש לו, רק – אני קורא לו חזון איש.

משה מזרחי: זה חזון על האיש, כן?

משה מזרחי: שהוא החזון בעצם.

משה מזרחי: זאת אומרת, גם הוא הפנים את מה שמפמפמים לנו, שהוא, אין לו תחליף.

משה מזרחי: שאין בלתו ואין בלעדיו.

משה מזרחי: והחזון שלו, כן?

משה מזרחי: שהוא צריך להיות פה לאורך זמן.

משה מזרחי: שזה מאוד לגיטימי, דרך אגב.

משה מזרחי: רק מה, אני, כואב לבי עליו, על הסלאלומים, ועל זה שהוא צריך לנהוג כנער גומי, לנהוג כלוליין, כדי לממש את חזון האיש של האיש, כן?

משה מזרחי: של איש אחד.

משה מזרחי: כמו שראינו, לדוגמה, לגבי חוק הגיור, לאחרונה.

משה מזרחי: ובאמת, הלב נחמץ, היכולות האלה, שהוא מגלה – היכולת שלו ללכת על חבל דק – שמע, זה פנומן.

משה מזרחי: רק הבעיה, שאם הוא נופל מהחבל הדק, אז כולנו נופלים על הפנים, נגיד את הדבר כפי שהוא.

משה מזרחי: וגם, אני רוצה להגיד לך שהוא פנומן, משום שלהיות ראש של ממשלה כזאת, שאני קורא לה ממשלה אנטי-גשטלטית, מה שזה אומר, שחוקרי הריבוזום – יש מישהו שקיבל אצלנו פרס נובל על חקירת הריבוזום – הוא צריך לחקור את התופעה הזאת, שהשלם של הממשלה הוא יותר קטן מכל אחד מהרכיבים שלה.

משה מזרחי: אין דברים כאלה.

יצחק וקנין: זה קצת מסובך, אני...

משה גפני: למה?

משה גפני: למה?

משה גפני: זה דווקא מעניין.

יצחק וקנין: לא לא, קשה לי לעכל את הדברים.

יצחק וקנין: תשמע, הם מסובכים.

משה מזרחי: לכן אני אומר, אנחנו צריכים באמת להתבייש שאנחנו גורמים לו להיות בפוזה הזאת.

משה מזרחי: אנחנו כולנו, במקום שהוא ייכנס לכל הפלונטרים האלה כדי לקיים את חזון האיש, כן?

משה מזרחי: אנחנו צריכים לתמוך בו, כולנו, שיהיה עוד קדנציה ועוד קדנציה, ולהגשים את החזון המאוד-חשוב הזה – חזון איש, ואנחנו צריכים להודות לו, באמת, על הטוב שהוא מרעיף עלינו.

משה מזרחי: הוא – עובדה – צמצם את הפער המעמדי, עוד מהימים שהוא היה שר אוצר.

משה מזרחי: חבר'ה, הוא צמצם את המעמדות אצלנו; פעם זה היה עשירונים, היום זה עניים, עשירים ועשירים יותר.

משה מזרחי: אי-אפשר לבוא אליו בטענות, עובדה שיש רק 1.8 מיליון עניים במדינת ישראל.

משה מזרחי: זה הרי הצלחה – יכולנו להיות 5 מיליון עניים, אבל אנחנו לא.

משה מזרחי: זה משהו טוב.

משה מזרחי: והנה, עכשיו – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מזרחי, אני לא מתאפק, אני אומר לך.

יצחק וקנין: קשה להתאפק אחרי מה שאתה אומר.

משה מזרחי: – – התקציב שהולכים להגיש, שהולך לְמַשכן, כן, את חייהן של שכבות – – –

יצחק וקנין: אני מוסיף לך עוד דקה.

משה מזרחי: איך אני אסיים?

יצחק וקנין: לא, הוספתי לך עוד דקה.

משה מזרחי: אז תוסיף עוד שלוש.

יצחק וקנין: שמע, זה רעיון טוב.

משה מזרחי: ממילא אף אחד לא ממהר פה לשום מקום.

משה מזרחי: כמו שאתה מבין, הכול טוב, אנחנו חיים באופוריה.

משה מזרחי: הוא הבטיח לנו אופק מדיני, אני מזכיר לך, בתום "צוק איתן", ואתה רואה איך מרחבי העולם נפתחו בפני מדינת ישראל.

משה מזרחי: הקשר שלנו עם ארצות-הברית – ומי כמו שר הביטחון מכיר את זה מקרוב, ולא מרחוק, כן?

משה מזרחי: לא מזמן היית שם – הידוק הקשר עם הידידה האסטרטגית, כן, שבלעדיה, דרך אגב, המטרייה הזאת, שחסכה לנו מאות אזרחים הרוגים – ואנחנו – וזה גם לשבחו – שמע, הוא מיומן, הוא מלמד אותם את הערכים האמריקניים.

משה מזרחי: וגם פה, את יצחק הרצוג, ראש האופוזיציה, ניסה, כמו שראית – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

משה מזרחי: – – בפטרונות, ללמד ערכים ישראליים.

משה מזרחי: את האמריקנים ערכים אמריקניים, ואותך הוא מלמד ערכים ישראליים.

משה מזרחי: סוף העולם.

משה מזרחי: אני רוצה רק להגיד – – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

משה מזרחי: אני כבר מסיים.

משה מזרחי: אני אומר, האיש הזה, באמת, העולם קטן עליו, על חזון איש.

משה מזרחי: הוא כל כך קטן, שעוד מעט לא יהיה לנו בו מקום.

משה מזרחי: ושלי איננה פה; הדיון החברתי הכי מעמיק שהיה בממשלה הזאת זה הדיון על הפחחים, שיסלח לי אלוהים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת משה מזרחי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת בועז טופורובסקי, ואחריו – חברת הכנסת איילת שקד.

יצחק וקנין: אם היא לא תהיה – כי אני לא רואה אותה באולם – חבר הכנסת יעקב מרגי.

בועז טופורובסקי: אדוני היושב-ראש, תודה.

בועז טופורובסקי: אני אשתדל לקצר ולעשות את זה בכמה שתיתן לי.

בועז טופורובסקי: בוא נעבור להצעות האי-אמון.

בועז טופורובסקי: מפלגת העבודה אומרת שחדלונה וכישלונה של הממשלה בתחום הביטחוני, המדיני והכלכלי – וזה סיבה לאי-אמון.

בועז טופורובסקי: כי אני חייב להגיד שמפלגת העבודה, כשהיא הייתה בקואליציה ב-20 השנה האחרונות, היא פשוט שיפרה את הכלכלה, הורידה את מחירי הדיור, הורידה קצבאות ועשתה רק טוב, ובטח גם בנושא הביטחוני והמדיני: לא הייתה אינתיפאדה, היה שלום, והיה רק טוב.

בועז טופורובסקי: אני מניח שגם כשיושב-ראש האופוזיציה ויושב-ראש מפלגת העבודה היה שר הרווחה, גם התווספו 1.7 מיליארד ש"ח למשרד הרווחה, כמו שאנחנו מוסיפים בהצעת התקציב הנוכחית.

יחיאל חיליק בר: למה?

יחיאל חיליק בר: היית חבר מפלגה – – –

בועז טופורובסקי: חלק מהסיבה שעזבתי את המפלגה והקמתי מפלגה חדשה, ובסופו של דבר הצטרפתי למפלגת יש עתיד, זה הכישלון של מפלגת העבודה.

אראל מרגלית: אה, "הקמתי", "עשיתי" – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

בועז טופורובסקי: בואו נמשיך להצעת האי-אמון הבאה.

בועז טופורובסקי: מפלגת ש"ס – –

יחיאל חיליק בר: הבית של – – –

בועז טופורובסקי: – – מפלגת ש"ס – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: נא לא להפריע לו.

יצחק וקנין: הוא מדבר על ש"ס עכשיו, לא להפריע לו.

יחיאל חיליק בר: – – –

אראל מרגלית: – – –

יצחק וקנין: עד שהוא הגיע לש"ס אתם מפריעים לו?

בועז טופורובסקי: – – – להישאר במפלגת העבודה.

יחיאל חיליק בר: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת יחיאל, חיליק – – –

בועז טופורובסקי: שמע, אתה יודע מה?

בועז טופורובסקי: אני אענה לך.

בועז טופורובסקי: כשאני הייתי חבר מפלגת העבודה הייתי יושב-ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטת תל-אביב, ואז יולי תמיר הייתה שרת החינוך.

בועז טופורובסקי: והיא גרמה לנו, הסטודנטים בהובלתי, לצאת להפגנות ושביתות של 45 ימים נגד הפרטת מערכת ההשכלה הגבוהה וועדת שוחט.

בועז טופורובסקי: בעקבות ההפגנות שלנו הוועדה הזאת לא קיבלה חלק מההמלצות, וחלק מההבנה שהייתה לי זה שמפלגת העבודה לא באמת דואגת לאזרחים, אלא באמת דואגת להישאר בכיסא שלה – חלק מהסיבה לכך שאני עזבתי את מפלגת העבודה.

עמר בר-לב: מה עשית בזמן – – –?

יחיאל חיליק בר: מה יש עתיד עשתה?

בועז טופורובסקי: תכף נגיע ליש עתיד.

בועז טופורובסקי: מפלגת ש"ס מציעה אי-אמון, ובמפתיע: כמעט שנתיים לממשלה ה-33, וכל התחייבויותיה למעמד הביניים ולמעמד החלש, לשכבות המצוקה ולתושבי הפריפריה, ובראש ובראשונה בתחום הדיור, מתבררות כמקסם שווא והולכת שולל.

משה גפני: – – – מוסדות ההשכלה הגבוהה – – –

בועז טופורובסקי: אני עוזר לכם.

בועז טופורובסקי: כי ש"ס, ש"ס כשהיא הייתה בממשלה – אני לא יודע, בכל השנים האחרונות גם כן היה שר השיכון אריאל אטיאס, הוא הוריד את מחירי הדיור, הם דאגו לשכבות החלשות, פשוט היה מצב כל כך טוב במדינת ישראל שהיום היא כבר לא בקואליציה וירדה במספר המנדטים.

בועז טופורובסקי: אני מציע לממשלת ש"ס – למפלגת ש"ס, סליחה – גם לראות את הצביעות, ולהודות לפחות שיש קצת צביעות בהתנהלות שלה.

בועז טופורובסקי: בואו נמשיך הלאה.

בועז טופורובסקי: או, יהדות התורה – גפני.

בועז טופורובסקי: שלום.

בועז טופורובסקי: יהדות התורה: אוזלת ידה של הממשלה בתחום החברתי והכלכלי.

בועז טופורובסקי: גפני, שהיה יושב-ראש ועדת הכספים במחאה החברתית ב-2011 – מכיוון שהיית יושב-ראש ועדת הכספים – –

משה גפני: – – – לא היה – – –

בועז טופורובסקי: – – כנראה היה כל כך טוב במדינת ישראל שלא נשארת בתפקידך.

בועז טופורובסקי: ונגיע למרצ, שאומנם לא הייתה אף פעם בקואליציה, כבר 20 שנה כמעט, אבל מרצ אומרת שהממשלה – – – בתחום המדיני, הביטחוני, החברתי והכלכלי, זה סיבה לאי-אמון, אותה מפלגת מרצ שהתנגדה לשוויון בנטל, אותה מפלגת מרצ שהולכת להתנגד להצבעה שתהיה עוד מעט היום על הפונדקאות, לפחות רוב חברי המפלגה – –

ניצן הורוביץ: – – –

בועז טופורובסקי: – – אותה מפלגת מרצ שהתנגדה לנקודות זיכוי במס הכנסה לבני-זוג מאותו מין; זו אותה מפלגת מרצ שאפילו – מילא שבקואליציה היא לא מצליחה לקיים את ההבטחות שלה – –

ניצן הורוביץ: אולי אנחנו תומכים – – –

בועז טופורובסקי: – – אבל באופוזיציה היא לא מצליחה לעמוד בהתחייבויות שלה.

בועז טופורובסקי: אז אני אגיד לכם מה הממשלה הזאת עושה, אחרי שנה – עד שתפסיק אותי – אחרי שנה שבה כיסינו את הבור התקציבי, מנענו קטסטרופה במדינת ישראל, אנחנו מגישים תקציב חברתי, תקציב שלא היה כמותו הרבה מאוד שנים במדינת ישראל, אם בכלל.

קריאה: – – –

בועז טופורובסקי: תקציב שיש בו תוספת של 1.7 מיליארד שקל לרווחה – אלאלוף בעצמו אמר שהוא לא האמין שתהיה כזאת תוספת לרווחה.

בועז טופורובסקי: תקציב עם תוספת של 3.1 מיליארד שקל לבריאות, תקציב עם תוספת של 1.8 מיליארד שקל לחינוך, תקציב עם תוספת של 1.1 מיליארד שקל לביטחון הפנים, תוספת של שוטרים, כבאים, סוהרים – מתי היה כזה תקציב?

בועז טופורובסקי: תקציב עם צמיחה, עם דאגה לעסקים הקטנים.

בועז טופורובסקי: אנחנו הולכים לטפל ביוקר המחיה ולטפל בו באופן אמיתי, להוריד מכסים, להוריד מחירי חשמל ומים.

בועז טופורובסקי: כבר ב-1 בינואר ירדו מחירי החשמל והמים ביותר מ-10%, אני לא זוכר שבממשלות הקודמות זה קרה.

בועז טופורובסקי: זה קורה עכשיו.

בועז טופורובסקי: אנחנו הולכים לבנות עוד מעונות יום, אנחנו מוסיפים מאות מיליוני שקלים לעודד עסקים קטנים, לעודד תעסוקה, ואנחנו עושים מהפכות בדיור כדי לתקן את העוול שנוצר בשנים האחרונות, בונים – חוק מע"מ אפס יעבור עוד מעט, מחיר מטרה יעבור עוד מעט – בונים, אישרנו שיווק של 100,000 יחידות דיור, לא היה כזה דבר מתחילת שנות ה-90, לא בממשלות הקודמות, לא באלה שהגישו הצעות אי-אמון.

בועז טופורובסקי: אנחנו דואגים לכל החסמים של הדיור, בונים מעונות לסטודנטים ב-160 מיליון שקלים.

יצחק וקנין: תודה.

בועז טופורובסקי: אנחנו עושים, עושים ומשנים את הארץ הזאת לטובה, ולכן, כל הצעות האי-אמון, מקומן בפח הזבל.

בועז טופורובסקי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת בועז טופורובסקי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת איילת שקד, ואחריה – חבר הכנסת יעקב מרגי.

יצחק וקנין: לרשותך ארבע דקות.

איילת שקד: ערב טוב, אדוני היושב-ראש, ערב טוב.

איילת שקד: המושב הזה הולך להיות מעניין, ללא ספק.

אראל מרגלית: גם לחברי הכנסת ערב טוב?

איילת שקד: גם לחברי הכנסת ערב טוב.

איילת שקד: אני חושבת שהקואליציה הזאת, גם אם היא מורכבת ולא הומוגנית, היא יכולה להוביל להמון המון דברים טובים למדינת ישראל, בין אם זה בתחום יוקר המחיה – ונכון שהמצב כרגע הוא לא מושלם, ולא טוב, אבל יש הרבה הרבה דברים שהקואליציה הזאת כבר עושה.

איילת שקד: אני אתן רק כמה דוגמאות – בין אם זה רפורמה במכון התקנים, דבר שיקל על היבואנים ויפתח את השוק ויקדם תחרות; בין אם זה חוק האנג'לים, שזה חוק מהפכני ויוצא דופן שהוביל השר בנט, שמשקיעים פרטיים יוכלו להשקיע בחברות סטרט-אפ ולקבל פטור ממס על מלוא ההשקעה.

איילת שקד: החוק הזה אמור לקחת כסף שמושקע היום בנדל"ן וגורם לייקור של מחיר הדירות להיות מושקע בתעשיות טכנולוגיות; בין אם זה רפורמה – –

אראל מרגלית: זה בעצם – – –

איילת שקד: אתה לא משלם על ההשקעה מס.

אראל מרגלית: – – –

איילת שקד: נכון.

איילת שקד: – – בין אם זה רפורמת השמים הפתוחים שעברה השנה, רפורמה בנמלים, רפורמה במדען הראשי, מפעל "אינטל", שיגיע לכאן למרות התחרות הגדולה בעולם, ואמור לספק המון המון מקומות עבודה, מפעל "סודה-סטרים" חדש שנפתח בנגב, ויש עוד הרבה הרבה דברים טובים שהקואליציה הזו יכולה לעשות יחד.

איילת שקד: בתחום מערכת המשפט אנחנו הגענו למצב א-נורמלי, שבו הרשות השופטת לקחה לעצמה את הכוח לחוקק.

איילת שקד: אמר את זה היטב הנשיא גרוניס בפסק-הדין בדעת מיעוט, בפסק-הדין של חוק ההסתננות, והתריע בפני שופטי בית-המשפט העליון: אל לכם לקחת את הכוח של המחוקק.

איילת שקד: במדינת ישראל צריכה להיות הפרדת רשויות ברורה בין הרשות השופטת, הרשות המחוקקת והרשות המבצעת.

איילת שקד: לרשות המבצעת יש סמכות, אבל הגענו למצב אבסורדי, שאין לה אחריות.

איילת שקד: שתי הכנסות האחרונות, עם שני שרי פנים שונים, ניסחו והביאו לכנסת תיקון לחוק ההסתננות – ופה צריך להגיד משהו שגם חברי הכנסת לא מודעים לו: היה חוק כניסה לישראל משנת 1954, חוק טוב שלא היה צריך לגעת בו.

איילת שקד: לא היה צריך לגעת בו אם הפרקליטות הייתה מגישה כתבי-אישום ואוכפת אותו כלפי המסתננים שנכנסו לכאן בניגוד לחוק.

איילת שקד: אבל הפרקליטות לא עשתה את זה, והכנסת והממשלה, שעמדו בפני גלי הגירה חסרי תקדים, של כ-2,000 מסתננים בחודש, חוקקו חוק שנועד להפסיק את גלי ההגירה האלה, כשלב ראשון, ולהתחיל להוציא את מי שנמצא כאן, כשלב שני.

איילת שקד: ואז בג"ץ הרחיב את ההרכב.

איילת שקד: צריך להבין את התהליך שהיה כאן:

איילת שקד: ביום שבג"ץ החליט להרחיב את ההרכב ולדון בחוק הזה פנו ארגוני זכויות אדם לאותם מסתננים ואמרו להם: לא כדאי לכם לצאת, תישארו, או-טו-טו החוק הולך להתבטל.

איילת שקד: באותה תקופה יצאו מרצון יותר מ-1,000 מסתננים.

איילת שקד: ברגע שבג"ץ הרחיב את הרכב, מספר המסתננים שעזבו מרצון ירד משמעותית, בעשרות אחוזים.

איילת שקד: צריך להבין גם את הדבר הזה.

איילת שקד: הביטול הזה של חוק ההסתננות הוא פגיעה קשה מאוד, קשה מאוד, בהפרדה בין הרשויות, ושר הפנים אמר היום בוועדה בכנסת שהוא מתכוון להגיש – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת שקד, כמה זמן את צריכה עוד?

יצחק וקנין: תגידי לי.

יצחק וקנין: דקה זה בסדר?

איילת שקד: כן.

איילת שקד: – – תיקון נוסף לחוק.

איילת שקד: והתיקון הזה, אנחנו לא ניתן שזה יהיה תיקון "דרדלה", אנחנו לא ניתן שזה יהיה פרווה.

איילת שקד: התיקון הזה צריך להיות תיקון משמעותי, שישמור על הגבולות שלנו סגורים בפני מהגרי עבודה שנכנסים לכאן בניגוד לחוק.

איילת שקד: ואני קוראת מכאן לשר הפנים להיות נחוש; גם אם זה השבוע האחרון לתפקידך, להביא חוק שאתה מאמין בו, והכנסת תעמוד מאחוריך.

איילת שקד: לא לתת לפקידות המשפטית להכתיב את החוק, כי אם לריבון, שנבחר על-ידי הציבור להכתיב את החוק.

איילת שקד: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת שקד.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב מרגי, ואחריו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יצחק וקנין: אחריה – חבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: ארבע דקות לרשותך.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, אני גם רוצה להצטרף ולהזכיר שציינו היום את יום פטירתו של מורנו הרב הגאון הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו מתחילים היום את מושב החורף של הכנסת, כשעל סדר-היום של הכנסת יעלה תקציב המדינה, תקציב שכולו הפרת ההבטחות הרבות שניתנו למעמד הביניים, ועל סדר-היום של הכנסת יהיו עוד חוקים שיחדדו את הקוטביות ויחדדו את הניגודים שיש בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: מושב הכנסת מתחיל כשעל סדר-היום הציבורי יוקר המחיה והקפיטליזם החזירי המשתולל בחברתנו.

יעקב מרגי: מושב הכנסת מתחיל כשאינתיפאדה והתפרעות חסרת רסן של חלק מתושבי ירושלים המזרחית, ולא משנה איך המשטרה תגדיר את זה, או הממשלה, תגדיר את זה כהתפרעות, הפרות סדר, ואנחנו אומרים: זו אינתיפאדה.

יעקב מרגי: התנהגות של אינתיפאדה וטיפול כמו של הפרות סדר.

יעקב מרגי: אנחנו מתחילים מושב כשהמונופולים הגדולים במשק עדיין חיים, נושמים, בועטים ומזינים את יוקר המחיה.

יעקב מרגי: אנחנו מתחילים את מושב החורף הזה כשמצוקת הדיור הולכת ומתעצמת, מחירי הדירות בעלייה מתמדת, מלאי הדירות במחירים בני-השגה הולך ומתדלדל.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו מתחילים את מושב החורף כשמפעלים נסגרים אחד אחר השני.

יעקב מרגי: אנחנו מתחילים היום את מושב החורף כשיותר ממיליון ילדים חיים מתחת לקו העוני.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, אנחנו מתחילים היום את מושב החורף כשמערכות הרווחה והבריאות משוועות לתוספות תקציב ובמקום זה אנחנו הולכים להשית עליהן קיצוצים.

יעקב מרגי: על מי?

יעקב מרגי: על אותן מערכות הרווחה שדוח שהממשלה הזמינה, דוח ועדת אלאלוף, קובע שצריך כמה מיליארדים טובים כדי להביא להתחלת בשורה בהן לאותם אנשים.

יעקב מרגי: אנחנו הולכים להשית קיצוצים, על מי?

יעקב מרגי: על מערכת הבריאות, שעובדת בתת-תקינה כבר היום; על תורים הולכים ומתמשכים לניתוחים ולטיפולים כאלה ואחרים; על טכנולוגיות רפואיות שלא נמצאות בסל והן הכרחיות.

יעקב מרגי: כל קיצוץ במערכת הבריאות, אני אומר לחברי הכנסת, כל קיצוץ במערכת הבריאות הורג.

יעקב מרגי: כל קיצוץ במערכת הבריאות מקצר חיים.

יעקב מרגי: אבל, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו כן פותחים את מושב החורף, שוב עם קומבינות ודילים של ראש הממשלה.

יעקב מרגי: קומבינות ההישרדות בין השותפות הקואליציוניות.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, שמעתי כאן את הנאום האופטימי של חבר הכנסת טופורובסקי.

יעקב מרגי: אם הכול טוב, אני לא מבין, למה יש רכבת אווירית לברלין?

יעקב מרגי: אם הכול טוב, אני לא מבין למה צועקים "איי".

יעקב מרגי: אני יודע שצועקים "איי" רק כשכואב.

יעקב מרגי: ביושר עלתה פה חברת הכנסת איילת שקד ואמרה: נכון, לא הכול טוב, יש עוד הרבה מה לשפר.

יעקב מרגי: אמרה ביושר.

יעקב מרגי: אבל אני מתפלא שחברי הכנסת של יש עתיד רואים רק ורוד.

יעקב מרגי: אנא החליפו את העדשות או את המשקפיים.

יעקב מרגי: יש צבעים אחרים, או שאתם עיוורי צבעים.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני שואל את עצמי, חבר הכנסת דודו רותם, זה חלק מהקומבינות של השותפות הקואליציוניות, מה שהיה היום בוועדת החוקה?

יעקב מרגי: אני אומר לכם, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זה לא יחזיק הרבה זמן.

יעקב מרגי: זה לא יחזיק הרבה זמן.

יעקב מרגי: ראש ממשלה שכל בוקר קם וחושב את מי לרַצות כדי שלא יהיה לו בלגן בקואליציה, זה ראש ממשלה ששורד, לא עושה.

יעקב מרגי: ראש ממשלה ששורד ולא עושה.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך לקום ולומר את האמת לציבור, לומר להם שהוא מחזיר את המנדט ואכן הולכים לממשלה חלופית.

יעקב מרגי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת אורלי לוי, ואחריה יעלה חבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: לרשותך ארבע דקות.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, את פתיחת מושב החורף קידמו כותרות מרעישות על המשבר הצפוי העלול, להערכת כתבים ופרשנים פוליטיים, לגרום לפירוק הקואליציה ואף לגרור את כל המערכת הפוליטית לבחירות מוקדמות.

אורלי לוי אבקסיס: ימים יגידו אם תחזיות אלו אכן תתגשמנה, וכבר ראינו וחווינו בבית הזה תהפוכות שהפתיעו לא אחת אף את החזאים הפוליטיים הוותיקים והמנוסים ביותר.

אורלי לוי אבקסיס: עם כל חשיבותו של הנושא המרכזי והגורלי הזה בחיינו הפוליטיים, בחרתי להקדיש את הדקות הספורות שהוקצו לי בדיון זה לבעייתם הכאובה של מאות העובדים המפוטרים בערד ובני משפחותיהם, שבן-לילה אחד חרב עליהם עולמם.

אורלי לוי אבקסיס: משפחות שהפכו ברגע אחד מאנשים גאים, המתפרנסים בכבוד, לכאלו שאינם יודעים מהיכן יביאו אוכל לשולחנם מחר בבוקר.

אורלי לוי אבקסיס: היום ביקרנו, סיעת ישראל ביתנו כולה, כולל היושב-ראש, השרים, חברי הכנסת, בערד.

אורלי לוי אבקסיס: ראינו את האנשים, שמענו את המצוקות, ויותר מכך – ראינו את הייאוש בעיניים, את החשש, את החרדה, ואת הפחד מה יביא אתו מחר ולאן הם הולכים.

אורלי לוי אבקסיס: סגירת מפעל בעיר בפריפריה היא מכה קשה לעיר, לתושביה ולדימויה.

אורלי לוי אבקסיס: משבר כזה יש לו השלכות נרחבות, חברתיות, כלכליות ופסיכולוגיות, שהן תמיד התוצאה של אבטלה, מצוקה ומרירות, והן מביאות גם לעזיבה.

אורלי לוי אבקסיס: ערד סופגת מכה קשה.

אורלי לוי אבקסיס: העיר שהייתה לדוגמה ושרבים חשקו בה, מתמודדת היום עם משבר שללא היחלצות מיידית יביא להתדרדרותה.

אורלי לוי אבקסיס: אם לא תהיה היחלצות מיידית לפתרון הבעיות הבוערות, ייסתם הגולל על הסיכוי להתאוששותה הכלכלית והחברתית של ערד.

אורלי לוי אבקסיס: ערד, חברים, לא זקוקה לפילנתרופיה, בטח לא לגורמים ה"נדיבים" המתעוררים כל אימת שמתחולל משבר חברתי ומציעים את מרכולתם, אבל להצעותיהם אין דורש בדרך כלל ושכרם עלוב ומעליב.

אורלי לוי אבקסיס: העניין, חברים, רציני מאוד ודורש טיפול רציני.

אורלי לוי אבקסיס: חברי הכנסת, ערד היא רק קצה הקרחון של המציאות הקשה השוררת ברבות מערי הפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: האוכלוסייה בערים אלה חיה ממשבר למשבר מיום היווסדן, מצבן של העיריות הללו ממשיך להיות לוט בערפל.

אורלי לוי אבקסיס: איש אינו יודע איזה מפעל ייסגר ואיזו תגובת שרשרת תבוא בעקבותיו.

אורלי לוי אבקסיס: גם בכל תחומי החיים אוכלוסייה זו מופלית לרעה – מאי-שוויון ומפערים גדולים בכל הפרמטרים של חייה: בתעסוקה, בדיור, בפיתוח, בהשקעות, בתרבות, וכן בשירותי הרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: אני אתן לכם כמה דוגמאות, על קצה המזלג, ממחקר שנעשה לאחרונה מטעם החוג לכלכלה וניהול במכללת תל-חי, אבל הוא בא ומציג נתונים שאנחנו מכירים ממקרים אחרים, אנחנו מכירים ממוסדות שהביאו לנו את הנתונים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בכל זאת, רק כדי שנבין: שיעורי האבטלה בצפון ובדרום גבוהים לעומת המרכז.

אורלי לוי אבקסיס: הקמת מפעלים חדשים כמעט שאינה מגיעה אפילו לכדי 20% מאלו שמוקמים במרכז הארץ.

אורלי לוי אבקסיס: שיעור הזכאים לתעודת בגרות בפריפריה עומד על 54% לעומת 65% במרכז הארץ.

אורלי לוי אבקסיס: בריאות.

אורלי לוי אבקסיס: בואו נדבר קצת על בריאות.

אורלי לוי אבקסיס: רופאים: 4.4 רופאים ל-1,000 נפשות במרכז מול כמה?

אורלי לוי אבקסיס: כמעט חצי – 2.4 בפריפריה; מיטות: אותו דבר, 2.5 מיטות ל-1,000 איש במרכז לעומת מיטה וחצי ל-1,000 נפשות בפריפריה; מכשירים: גם פה הפער הוא מדהים, חברים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על מכשירים רפואיים שיכולים להציל חיים, כמו MRI למשל.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כך, למשל, מתוך שמונה מכשירי MRI שרכש משרד הבריאות, אף לא אחד נותב לפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: אז כן, יש רישיונות ל-MRI שניתנו לפריפריה, אבל צריכים לחפש את הנדבנים שיתרמו את הכסף לקנות את המכשירים.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני רוצה להגיד לכם משהו: הנדבנים לא נמצאים בפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: רוב התרומות מגיעות למרכז.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה לא נגמר בזה – התורים ארוכים מדי.

אורלי לוי אבקסיס: זמן ההמתנה לתור לרופא מומחה כמעט כפול בפריפריה לעומת המרכז.

אורלי לוי אבקסיס: שלא לדבר על טיפולים רפואיים כמו ניתוחים מצילי חיים, שלקבלתם נאלצים אותם אנשים בפריפריה לנסוע למרכז.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה לא נגמר בזה – לכו תחכו בתור עם הילד, אם הוא זקוק לאיזשהו ניתוח קטן, גם אז הוא נאלץ – אולי הוא כבר יגדל, ואז יצטרכו להשקיע הרבה יותר.

אורלי לוי אבקסיס: מבקר המדינה כבר נתן את דעתו על כך שלא פיתחו מספיק שירותי רפואה בפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: מבקר המדינה מדבר על כך שמשרד הבריאות אפילו לא יודע כמה ואיך ומה מספר הימים שבן-אדם נאלץ – לקבל את הטיפול בפריפריה, וזה מין נתון שהוא לוט בערפל, שאנחנו צריכים לחפש אותו, אף אחד לא עוקב.

אורלי לוי אבקסיס: אבל, אדוני היושב-ראש, הדברים לא נגמרים שם.

אורלי לוי אבקסיס: ברווחה – אתה יודע מה קורה ברווחה?

אורי מקלב: הזמן נגמר.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת ממך תוספת קטנה, ואני מאמינה שגם תיתן לי אותה.

אורלי לוי אבקסיס: ברווחה – שירותים שהמדינה אמורה לספק, רשויות מקומיות נאלצות להשקיע בממוצע 25% יותר מאשר אלו שמשקיעים במרכז הארץ.

אורלי לוי אבקסיס: כמעט אין בנייה ציבורית בפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: תתפלאו לשמוע, אין אפילו דירות להשכרה לזוגות צעירים בני המקום.

אורלי לוי אבקסיס: במקום זה, מה שקורה, המעט מחולק לגרעינים הבאים מבחוץ, כביכול להעלות את הרמה של המקומיים – אותן דירות של "עמידר" – לגרעינים שאומרים: אנחנו באנו להשקיע ולעזור, להרים את הרמה, ובסופו של דבר שואבים את התקציבים של בני המקום.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, המציאות עגומה וכואבת.

אורלי לוי אבקסיס: כילידת עיירת פיתוח אני מודעת לריטואל המאפיין את ההתייחסות לבעיות האלה.

אורלי לוי אבקסיס: הגיע הזמן להפסיק להביט על האוכלוסייה בפריפריה דרך חלונות שקופים אטומים.

אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה לשאול את מי שאיננו כאן

אורלי לוי אבקסיס: היום וצריך היה להיות כאן, בדיון הזה – לשאול אותו – ואני כמובן מדברת על שר הכלכלה, על השר בנט, שהוא גם שר המסחר, התעסוקה וכו' – ולשאול אותו באמת שאלה נורא נורא פשוטה: מה בנוגע לערד?

אורלי לוי אבקסיס: מה בנוגע לפריפריה?

אורלי לוי אבקסיס: מה בנוגע לסגירת המפעלים?

אורלי לוי אבקסיס: זה תפקידו, הוא שר התעשייה, הוא שר המסחר, אבל לפני הכול הוא שר התעסוקה.

אורלי לוי אבקסיס: התעסוקה צריכה להדאיג אותו.

אורלי לוי אבקסיס: הוא צריך להתעורר כל בוקר ולחשוב מה אפשר לעשות כדי שהאזרחים האלה בפריפריה יוכלו לחיות בכבוד, שיוכלו לספק לילדים שלהם את מה שהם זקוקים לו.

אורלי לוי אבקסיס: ובשורה התחתונה אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת פה צריכים לדעת, כל אחד ואחד מהם, שעיני האנשים בפריפריה נשואות אלינו, עיני האנשים בערד נשואות לבית הזה כדי לדעת מה אנחנו יכולים לעשות – ואנחנו יכולים לעשות; המדינה לא יכולה לעמוד כמשקיף מן הצד ולהסתכל על הדברים האלה מתרחשים, ולהפיל את האשמה אחד על השני.

אורלי לוי אבקסיס: משרד הכלכלה, שהוא משרד התעסוקה – אני בכוונה חוזרת על זה – ומשרד התעשייה והמסחר – צריך להבין ולהכין תוכניות, למצוא פתרונות לבעיות בפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: אחרת, בואו נסגור את הערים, ואני לא מאמינה שזאת הייתה כוונת הציונות.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אורי מקלב: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

רוברט אילטוב: הקואליציה לוחמת.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שר החוץ אביגדור ליברמן, לאחר שהוא נתן הוראה ליושב-ראש ועדת החוקה להפר את ההתחייבות שלו לי אתמול שלא להצביע היום בוועדה, נסע יחד עם חברי סיעתו לערד.

משה גפני: ערד נמצאת בשקיעה חברתית קשה ביותר.

קריאה: מתי אמרתי לך שתהיה הצבעה?

משה גפני: ערד נמצאת במצב שמפעל עוגן שלה, "מגבות ערד", נסגר.

משה גפני: העובדים יוצאים לאבטלה, האנשים לא רואים עתיד במה שקורה שם.

משה גפני: וכששואלים את שר החוץ – שואלים אותו האנשים בערד, עם איזה פתרונות הגעת לכאן?

משה גפני: הוא אומר: אין לי פתרונות.

משה גפני: הוא לא נותן להם תשובות.

משה גפני: הוא יודע להיות גיבור גדול בוועדת החוקה; הוא יודע להיות גיבור גדול כאשר מדברים על דברים – בסדר, שהם עוברים ליד, שהוא חושב שאולי עם זה הוא יקבל קולות.

משה גפני: אני רוצה לספר – יש פה חברי כנסת חדשים – אני רוצה לספר לכם: לא הייתי שר החוץ בממשלה הקודמת, לא הייתי המשנה לראש הממשלה, הייתי כולה יושב-ראש ועדת הכספים.

משה גפני: מפעל "פרי הגליל", שהיה מפעל עוגן בחצור-הגלילית, בעיר פיתוח – מה שחברת הכנסת אורלי לוי דיברה, ואני מזדהה עם כל מילה שלה – עמד להיסגר.

משה גפני: נסעתי עם ועדת הכספים ל"פרי הגליל", עצרתי תקציבים של משרדי הממשלה – וכולם אמרו לי: על-פי הקריטריונים אי-אפשר לעזור להם, המפעל ייסגר.

משה גפני: נסעתי לשם, כל חברי הוועדה היו שם, לא הייתי שר החוץ, לא נתתי הוראות לדודו רותם להצביע בניגוד למה שהוא התחייב.

משה גפני: לא עשיתי דברים כאלה.

אורלי לוי אבקסיס: מה זה קשור?

משה גפני: המפעל לא נסגר.

משה גפני: לא עזר לשרי הממשלה הנוגעים בדבר, כי עיכבתי להם תקציבים בוועדה עד שייתנו 10 מיליון ל"פרי הגליל", ו"פרי הגליל" לא נסגר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל יושב-ראש ועדת הכספים הוא חבר של שר הכלכלה.

משה גפני: אם הוא ייתן לי את אותו זמן שהוא נתן לך, אני מוכן לענות על שאלות.

משה גפני: "פרי הגליל" לא נסגר.

משה גפני: "פרי הגליל" גדל, עם אגפים נוספים.

משה גפני: מפעל העוגן של חצור-הגלילית.

משה גפני: אותו דבר היה במתפרת "העצמאות" במצפה-רמון; היא עמדה להיסגר, משרד הביטחון התחיל להזמין בסין את מה שהוא הזמין ממתפרת "העצמאות".

משה גפני: אמרתי לאודי שני: 2.5 מיליארד שקל של תקציב הביטחון לא יעברו כל זמן שלא תיתן לי מכתב שמתפרת "העצמאות" ממשיכה לעבוד.

משה גפני: 50 נשים עבדו שם.

משה גפני: היום מתפרת "העצמאות" עדיין עובדת, והיא תמשיך לעבוד.

משה גפני: תע"ש עמדה להיסגר, עם 3,000 עובדים.

משה גפני: באתי לפה בערב סוכות, כשלא היה לי אתרוג ולולב ולא הייתה לי סוכה.

דוד רותם: מה אתה צריך?

משה גפני: בערב סוכות הצלתי את תע"ש.

משה גפני: ואלה יושבים – שר החוץ יושב – אני כבר לא מדבר על יאיר לפיד, ממנו כבר התייאשתי, הוא זמני, אבל איווט ליברמן, מה הוא עשה בשביל הפריפריה?

משה גפני: שיגיד דבר אחד שהממשלה הזאת עשתה כדי שלא ייסגר מפעל – –

אורלי לוי אבקסיס: מה אנחנו עושים עכשיו?

משה גפני: – – כדי שלא תיעשה איזו פעולה – שמעמד הביניים לא ייחנק ממצב כזה שכל הזמן יוקר המחיה גדל, שמחירי הדירות עולים; מה עשתה הממשלה הזאת?

משה גפני: אבל זה לא פלא.

משה גפני: בואו נעשה לעצמנו חשבון: מגיע נושא לדיון בממשלה, או בין ראשי הקואליציה – היום ראינו את זה בוועדת החוקה, איך הבית היהודי והתנועה ויש עתיד רבים ביניהם.

משה גפני: לא כמו קואליציה ואופוזיציה, פי-אלף יותר גרוע, כמו תגרנים בשוק; ואני מתנצל בפני התגרנים בשוק שאני משווה אותם אליהם.

משה גפני: רבים כמו – שאי-אפשר כך לנהל סיעות.

משה גפני: כאשר מגיע נושא כלכלי לדיון בין ראשי הסיעות שמרכיבות את הקואליציה – ואני אומר לכם את זה כאזרח מודאג – צריך מע"מ אפס, צריך תקציב כזה או תקציב אחר, יש איזושהי הסכמה בין ראשי הסיעות שמרכיבות את הקואליציה?

משה גפני: מגיע נושא מדיני: האם צריך לריב עם ארצות-הברית?

משה גפני: האם צריך לקדם תהליך מדיני?

משה גפני: ציפי לבני, מה היא אומרת בדיון הזה?

משה גפני: ומה אומר נפתלי בנט בדיון הזה?

משה גפני: אתם יכולים לתאר לעצמכם מה קורה בממשלה כזאת?

משה גפני: מגיע נושא חברתי.

משה גפני: לגבי הפחחים, אני לא רוצה לדבר בכלל, שזה בכלל צימוק על העוגה.

אורי מקלב: סליחה.

אורי מקלב: סליחה, אם אפשר.

אורי מקלב: בצד ימין – חברי הכנסת.

מיקי רוזנטל: פחחים.

מיקי רוזנטל: אה, פרחחים.

אורי מקלב: חבר הכנסת חיליק בר.

אורי מקלב: השר סילבן שלום.

אורי מקלב: זה מפריע ממש.

משה גפני: מגיע לדיון נושא שהוא נושא חברתי.

משה גפני: מה ההסכמה שראשי הסיעות הללו יכולים להסכים ביניהם?

משה גפני: מה?

משה גפני: האם יש איזה נושא?

משה גפני: ככה אפשר לנהל חנות מכולת?

משה גפני: הם מנהלים את מדינת ישראל?

משה גפני: אני אומר לכם, 26 שנה אני בכנסת, הייתי בקואליציות והייתי באופוזיציות, אבל ידעתי מה שקורה גם כשלא הייתי בקואליציה.

משה גפני: היו דברים, הייתה פלטפורמה שעליה הייתה מתבססת קואליציה וממשלה.

משה גפני: על מה מתבססת הממשלה הנוכחית?

משה גפני: על מה?

משה גפני: שיגידו מה מצע הממשלה הזאת בנושא המדיני; מה מצע הממשלה הזאת בנושא הביטחוני?

משה גפני: מה – מה בדיוק המצע שלהם?

משה גפני: מה המצע של הממשלה הזאת בנושא הכלכלי?

משה גפני: מה בנושא של פערי המעמדות?

משה גפני: שנתיים כמעט שהממשלה הזאת קיימת; דבר אחד, אחד, אחד, שיראו לי שהם עשו למען תושבי המדינה.

משה גפני: אחד.

משה גפני: עמד פה בועז טופורובסקי, והוא אומר לי – הוא אומר: באי-אמון שכולם הגישו, הגישה אי-אמון יהדות התורה.

משה גפני: הוא מתהדר בעניין הזה על הנושא של אי-עשיית הממשלה בנושא הכלכלי-חברתי.

משה גפני: גפני היה יושב-ראש ועדת הכספים – הוא אומר – מה היה?

משה גפני: ואם הוא היה כן – הוא היה יושב-ראש אגודת הסטודנטים – למה לא היה לו האומץ לומר את האמת?

משה גפני: עכשיו בקיצוץ הרגיל שהגיע – עדיין לא הגיע לכנסת, אושר בממשלה – 170,000 שקל בקיצוץ הקטן במוסדות להשכלה גבוהה.

משה גפני: עכשיו, כשבועז טופורובסקי הוא לא רק יושב-ראש אגודת הסטודנטים, הוא חבר בכיר במפלגה שראשה הוא שר האוצר.

משה גפני: אצלי – לא הייתי שר אוצר, הייתי יושב-ראש ועדת כספים – הגיעה תוכנית חומש למוסדות להשכלה גבוהה, לא היה קיצוץ של שקל, לא במשרד החינוך, לא במוסדות להשכלה גבוהה.

משה גפני: לפחות שיהיה להם דרך-ארץ.

משה גפני: מה הם חושבים, שהציבור אין לו זיכרון, הוא שכח?

משה גפני: לא היה דבר כזה, כשיהדות התורה הייתה בקואליציה, שהיה קיצוץ במוסדות להשכלה גבוהה, תבחנו אותי.

משה גפני: קיצוץ במשרד החינוך, לא היה דבר כזה.

משה גפני: היו לזה גם סיבות: אנחנו ביהדות התורה מעריכים לימוד, וכשאנחנו מחליטים משהו, אז אנחנו לא עובדים לממשלה.

משה גפני: אני אמרתי לבית היהודי היום: מעל ראשינו לא היו מביאים הצעת חוק של אלעזר שטרן, שגיור זה מין "חאפרים" כאלה, שלא מבינים מהחיים שלהם בכלל.

משה גפני: לא היה דבר כזה.

משה גפני: ואתם מתנגדים, ושום דבר.

משה גפני: האם גם כסף להתנחלויות, או כסף למוסדות שלכם גם היה עובר ככה, והייתם מתנגדים?

משה גפני: פשוט לא ייאמן, אצלנו לא היה קורה דבר כזה.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני אומר לך, כאזרח, אני באמת מודאג.

משה גפני: רגע, רגע, השר סילבן שלום.

משה גפני: אני באמת מודאג.

משה גפני: אני מודאג מזה שאחרי כמעט שנתיים הממשלה הזאת עשתה נזק בל-יתואר, גם בנושא המדיני, גם בנושא הכלכלי, גם בנושא החברתי.

משה גפני: פערי המעמדות הולכים וגדלים: מי שיש לו את הכוח שורד וגדל, ומי שאין לו את הכוח, שזה מעמד הביניים והשכבות החלשות, שוקע.

משה גפני: ערד – שר החוץ עם האנשים שלו, אלה שהוא אומר להם מה לעשות, כמו ליושב-ראש ועדת החוקה, נסעו לשם.

משה גפני: מה הם עזרו להם?

משה גפני: מה הם עשו להם?

משה גפני: מה הם עזרו ל"מגבות ערד"?

משה גפני: מה הם עשו שהעיר הזאת לא תשקע?

משה גפני: שילמד ממני, ואני לא הייתי שר החוץ – רק לתת הוראות לדודו רותם להפר את מה שהוא התחייב?

דוד רותם: אתה שוב לא אומר – – –

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

אלעזר שטרן: "יום אחד מישהו ייקח לכם את הכוח מהידיים, ואז מה יישאר לכם, גיורים?

אלעזר שטרן: גם את זה אף אחד לא ירצה יותר" – היום בוועדת החוקה, בזכות הנחישות גם של חבר הכנסת דודו רותם, והיושרה שלו גם מול ההשמצות של חבר הכנסת גפני, עצרנו קצת את התהליך הזה.

אלעזר שטרן: אבל זה יום זיכרון של שנה לרב עובדיה, ואני רוצה לומר משהו בהקשר הזה.

אלעזר שטרן: באתי לרב עמאר בהיותו הרב של תל-אביב; באתי לדבר אתו על קבורה של חיילים שאינם יהודים ועל גיורים.

אלעזר שטרן: הרב הגאון שלמה עמאר אמר לי, צרב אצלי את האמירה: "אומרים שאני מקורב לרב עובדיה.

אלעזר שטרן: אני לא יודע אם זה נכון, אבל אם זה נכון, זה בגלל שהרב עובדיה יודע כמה אני מתאמץ להקל".

אלעזר שטרן: שמענו את הסיפור פה קודם, של חבר הכנסת דרעי, על הרב עובדיה עם הממזרים בפריז.

יצחק כהן: על העגונות.

אלעזר שטרן: על העגונות ועוד דברים.

אלעזר שטרן: אני ישבתי אצל הרב עובדיה על הגיורים.

אלעזר שטרן: הגיורים בצבא לא התחילו בלי ברכתו של הרב עובדיה יוסף, כיוון שהרב עובדיה יוסף, באותם זמנים לפחות, היה ער לצרכים האמיתיים של החברה הישראלית.

אלעזר שטרן: יכול להיות שהוא גם היה ער למה שהקראתי בהתחלה – שאם נמשיך להציג יהדות מנוכרת, יהדות שפוסלת אנשים כאן בגלל שהיא גרה בקיבוץ, בגלל שאימא שלו לא שומרת תרי"ג מצוות, בגלל שאח שלו לא בבית-ספר דתי, אז מה יישאר לנו כאן?

אלעזר שטרן: כל אלה לא יכולים להתחתן כאן, הילדים שלהם לא יהיו יהודים; ואני מקבל – לא רוצה להגיד כל יום, כמעט כל יום – פניות.

אלעזר שטרן: זו הרי אוכלוסייה שברובה הצילה אותנו, העלייה מחבר העמים.

אלעזר שטרן: אנחנו כבר לא שומעים מבטא גם.

אלעזר שטרן: ילדים שנולדו פה, ששירתו אתנו – אני אמרתי כבר היום שחיים על-פני האדמה הזאת, ולצערנו, חלקם גם בתוכה.

אלעזר שטרן: הם הילדים שלנו.

אלעזר שטרן: יכול להיות שהילדים של גפני לא פוגשים אותם, הם לא יודעים מי הם.

אלעזר שטרן: הם לא יודעים מי משלם פה את כל המסים האלה אולי, מי משרת פה את המדינה הזאת ככה, מי יכול להתחתן אתם גם.

אלעזר שטרן: והם אולי חושבים שמה ששמר על עם ישראל כל הדורות זה רק התורה של יהדות התורה, כאילו לא עברנו שום דבר בהיסטוריה.

אלעזר שטרן: כאילו לא למדנו שכשלא הייתה לנו מדינה, ולא היה לנו צבא, אז נהיינו שליש מהעם היהודי, ואולי גם פחות.

אלעזר שטרן: אז אנחנו נמשיך להתעקש, ולהערים קשיים, ובסוף מה יהיה?

אלעזר שטרן: מי יסחוב את המסע הזה של הקיום של העם הזה כאן?

אלעזר שטרן: ואני אומר את הדברים האלה כאן.

אלעזר שטרן: אני לא אקח את כל הזמן שלקחו קודמי, או לפחות חבר הכנסת לפני, גפני, בשביל לקונן.

אלעזר שטרן: אני חושב שהיום הזה באמת הוא יום בשורה שאני מקווה שנדע לקחת אותו יחד.

אלעזר שטרן: אני אודה לכל מי שתמך בחוק הזה, לחברים מהקואליציה, מסיעת יש עתיד, מהתנועה, כמובן מישראל ביתנו, לחברים מתנועת העבודה שאמרו לי שבעניין הזה אין שיקולים של קואליציה ואופוזיציה ומה יהיה בקדנציה הבאה; לחברים מסיעת מרצ, שאומנם לא הייתה להם שם יד, אבל הבינו את הצרכים האמיתיים; גם לחברים הערבים שכיבדו אותנו והבינו שזה עניין פנימי, מחלוקת בתוך העולם היהודי של מדינת ישראל.

אלעזר שטרן: ואני קורא כאן לכל המועמדים לגיור, לכל הנשים בהיריון, לאלה שעכשיו ולאלה שיהיו, שידעו שהבשורה שהיום התחלנו להביא אליהם – ושבאמת נסביר להם פנים, ושאנחנו נגייר אותם לפי ההלכה, אבל לפי הגישות שמבינות את המציאות הישראלית.

אלעזר שטרן: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

אורי מקלב: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ולאחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אורי מקלב: ארבע דקות לרשותך, אדוני.

ניצן הורוביץ: כן, אדוני היושב-ראש, תודה, אני אדבר על הנושא המדיני ועל מה שקורה בעיר הזאת, בירושלים.

ניצן הורוביץ: אבל לפני כן התייחסות קצרה לנושא הזה שהסעיר פה את המליאה.

ניצן הורוביץ: הייתי גם היום בוועדת החוקה – עם סיפור הגיור.

ניצן הורוביץ: עמדתנו ברורה: גיור זה לא נושא שמדינה צריכה לעסוק בו.

ניצן הורוביץ: מדינה לא צריכה להטיף לגיור או להתערב בהליכים כאלה.

ניצן הורוביץ: אלה נושאים דתיים שבין אדם לאמונתו, ושם זה צריך להישאר.

ניצן הורוביץ: כל המחזה הזה עם רב כזה או רב אחר – אתם רוצים את הרב הזה והוא רוצה רב אחר – זה דבר שהוא מביש, דבר שאין לו מקום במדינה מתוקנת, מדינה דמוקרטית.

ניצן הורוביץ: ולכן, על-פי העמדה העקבית שלנו, של הפרדת דת ממוסדות המדינה, אין צורך להתעסק פה בגיורים.

ניצן הורוביץ: כשאני שומע ברדיו את הפרסומות לגיורים, פרסומות מטעם המדינה – תתגיירי, תתגייר, תעשו את זה בצבא – למה המדינה צריכה להתעסק בזה?

ניצן הורוביץ: איזו חדירה זאת לתחום הפרט?

ניצן הורוביץ: מדוע אנחנו כמדינה דמוקרטית צריכים להטיף לגיורים?

ניצן הורוביץ: למה, אדוני היושב-ראש, למה שלא ננהל כאן דיון בהתאסלמות?

ניצן הורוביץ: למה שלא נקים גוף מדינתי מטעם מדינת ישראל שיטפל בהתאסלמות או בהתנצרות של מישהו, תגיד לי?

ניצן הורוביץ: הרי גם זה כחלק מהעירוב של הדת במדינה, למה שלא נדאג להתאסלמות של מישהו?

ניצן הורוביץ: אז תגידו: זו מדינה יהודית.

ניצן הורוביץ: מדינה יהודית, בעיני, לא עוסקת בהטפה דתית ולא בכפייה דתית, ואת זה צריך להוריד מסדר-היום.

ניצן הורוביץ: ועכשיו לנושא של ירושלים.

ניצן הורוביץ: כשאני שומע את ראש הממשלה כאן, לא נותן שמץ של תקווה להסדר, אופק מדיני למשהו, אני חושב שהממשלה שלו מובילה אותנו למקום רע ומר.

ניצן הורוביץ: לפי ההיגיון של ראש הממשלה צריך לחזור ללבנון, וצריך לבטל את הסכם השלום עם מצרים, וצריך לבטל את הסכם השלום עם ירדן, והיום אנחנו מציינים 20 שנה להסכם הזה, וצריך לכבוש בחזרה את סיני, וצריך לעשות עוד ועוד פעולות ועוד ועוד מלחמות, כי רק מלחמה ורק כיבוש מבטיחים ביטחון.

ניצן הורוביץ: זה היגיון עקום, כשל בסיסי.

ניצן הורוביץ: אני כבר לא מדבר פה על הלוגיקה המעוותת, אבל אני מדבר על מה שקורה בדיוק אצלנו כאן בארץ מאז חודש אפריל, אדוני, שבו פוצץ המשא-ומתן עם הרשות הפלסטינית – התבערה הזאת בגדה, ועכשיו האינתיפאדה הזאת, שמתחדשת עלינו בירושלים, המלחמה בעזה, גל הגזענות בתוך מדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: לאן מוביל אותנו ראש הממשלה?

ניצן הורוביץ: אני לא שמעתי בדבריו אפילו קמצוץ של פתרון.

ניצן הורוביץ: מה האופק שהוא נותן לנו?

ניצן הורוביץ: העימות הבלתי-אפשרי הזה עם ארצות-הברית, ההתנגשות עם הקהילייה הבין-לאומית, העירוב הבלתי-נסבל הזה.

ניצן הורוביץ: מה, החלטה כזאת של שר הביטחון למנוע נסיעות משותפות באוטובוסים בשטחים, מין איזה אפרטהייד כזה?

ניצן הורוביץ: – כן, אני אגיד אפרטהייד פה, ושלא יספרו לי שאין אפרטהייד.

ניצן הורוביץ: למנוע נסיעה משותפת באוטובוסים זה אלמנט של אפרטהייד, ודבר כזה לא צריך להיות במדינה.

ניצן הורוביץ: מדוע?

ניצן הורוביץ: כי המדינה שלנו לא צריכה להיות במקומות האלה שם.

ניצן הורוביץ: זו לא ישראל, זו לא ארץ-ישראל, זה לא שטח שלנו, ואנחנו צריכים לצאת מהדבר הזה, ואז נחסוך מעצמנו גם את המחזות המבישים האלה.

ניצן הורוביץ: והרי מה קורה במזרח-ירושלים?

ניצן הורוביץ: אנחנו, סיעת מרצ, ביקרנו השבוע בסילואן, באותו בוקר שבו אחרי כמה שעות התרחש הפיגוע המחריד הזה, שבו נהרגו שתי נשים, תינוקת ואישה מבוגרת יותר.

ניצן הורוביץ: וראינו במו עינינו איך הממשלה מעודדת באופן שיטתי את עמותות המתנחלים להיכנס שם, בשיטות של גנבים בלילה, להשתלט על בתים, להעיף משם את הערבים מתוך מטרה מוצהרת לייהד את השכונות האלה.

ניצן הורוביץ: אז אומרים לי: כן, זה שטח ישראלי, סיפחנו.

ניצן הורוביץ: עד היום, אנחנו כמעט 50 שנה אחרי הכיבוש, אתה יכול לראות בירושלים בדיוק איפה עובר הגבול.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, אתה היית סגן ראש העיר ירושלים, נכון?

ניצן הורוביץ: סיפחנו כביכול, זה תחת שלטוננו.

ניצן הורוביץ: למה השכונות כל כך מוזנחות?

ניצן הורוביץ: למה יש בורות בכבישים?

ניצן הורוביץ: למה לא מפנים את הזבל?

ניצן הורוביץ: למה אין בתי-ספר?

ניצן הורוביץ: סיפחנו.

ניצן הורוביץ: אפילו לפי שיטתכם – אני לא יודע אם זאת בדיוק דעתך, שצריך לספח את מזרח-ירושלים, אז לפחות תשקיעו, תגרמו לאנשים שם לפחות לרצות להיות חלק מהדבר הזה.

ניצן הורוביץ: עד היום מקפחים, דורכים להם על הראש, לא נותנים להם את השירותים, ואחר כך מגלגלים עיניים – למה הם מתנגדים, למה הם לא רוצים בשלטון הישראלי?

ניצן הורוביץ: אז אחת משתיים: סיפחתם?

ניצן הורוביץ: אז לפחות תנו שירותים, תנו שוויון, כמו בצד המערבי.

ניצן הורוביץ: לא סיפחתם?

ניצן הורוביץ: אתם רוצים להשאיר את זה באיזשהו מעמד אחר?

ניצן הורוביץ: אז תפסיקו עם ההתנחלויות המטורפות האלה בסילואן ובשיח'-ג'ראח, בהר-הזיתים ובכל המקומות האלה, כי זה מוביל אותנו לפיצוץ.

ניצן הורוביץ: לכן אני אומר שבתום חודשים ארוכים של קיפאון מדיני שהביא עלינו מלחמה, שמביא עלינו אינתיפאדה, שמביא עלינו טרור, שמביא עלינו גינויים בעולם, שהורס את החברה הישראלית מבפנים, צריך לשנות כיוון.

ניצן הורוביץ: ראש הממשלה, שעמד כאן, לא יעשה את זה.

ניצן הורוביץ: לנו כבר אין אשליות בנושא הזה.

ניצן הורוביץ: אנחנו בתחילת הממשלה כאן, גם עם ארגונים אחרים, היה איזה מין קו שקרא לעודד את ראש הממשלה, לחזק אותו.

ניצן הורוביץ: אנחנו לא מאמינים בזה.

ניצן הורוביץ: ראש הממשלה היום הוכיח – – –

אורי מקלב: תודה.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, משפט סיכום.

ניצן הורוביץ: ראש הממשלה היום הוכיח: הוא לא רוצה בתהליך שלום, הוא לא רוצה בהסדר, פניו למה שהוא קורא "ניהול הסכסוך".

ניצן הורוביץ: אין כזה דבר ניהול הסכסוך; כשאתה מנסה לשלוט בלהבות, הלהבות שורפות אותך, וזה מה שקורה היום בירושלים.

ניצן הורוביץ: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה, חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

אורי מקלב: חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

אורי מקלב: מעירים לי, ובצדק, שהזמנים גולשים.

אורי מקלב: נתנו הפעם יותר מכל פעם, ארבע דקות, אז נא להשתדל.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמענו היום מראש הממשלה נאום פסימי, של הפחדה, נאום של ראש ממשלה שלא רוצה לעשות כלום, אלא לשרוד.

מסעוד גנאים: זה נאום של הישרדות על חשבון עשיית מעשה של מנהיג שיכול לסכן את כיסאו למען המדינה ולמען כולם.

מסעוד גנאים: לכן הוא השתמש בכולם, ב"דאעש", באיראן, כרגיל וכמובן, כדי לעשות לגיטימיות לעצמו לא לעשות שלום, לא לפרוץ דרך, לא לסיים את הסכסוך הזה.

מסעוד גנאים: ראש הממשלה לא רק שלא נתן תקווה, אלא הוא הורס את התקווה הזאת.

מסעוד גנאים: הוא מחשיך את האור שאולי קיים בסוף המנהרה.

מסעוד גנאים: הוא רוצה להעמיק אותה, כי בדרך הזאת הוא יכול לשרוד, הוא יכול להישאר עוד חצי שנה או עוד כמה חודשים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה מאשים כוחות, תנועות, אסלאמים קיצונים, גורמים קיצוניים בירושלים, שהם מסיתים.

מסעוד גנאים: הוא בורח מאחריות.

מסעוד גנאים: הוא בורח ומתעלם מהסיבות ומהגורמים העיקריים שהוא הזכיר.

מסעוד גנאים: כאשר הוא רוצה לייהד את ירושלים המזרחית, כאשר הוא רוצה לשנות את הסטטוס קוו באל-אקצא – הוא לא שמע את שגריר ירדן אשר נאם אתמול ואמר שכל שינוי במסגד אל-אקצא יסכן את השלום ואת הסכם השלום עם ירדן.

מסעוד גנאים: ראש הממשלה במעשיו, וכאשר הוא הופך לכלי בידי הימין הקיצוני, כדי לחזק את ההתנחלויות ולבנות אלפי יחידות של המתנחלים, יחידות בנייה בהתנחלויות, הוא קובר את תהליך השלום.

מסעוד גנאים: הסיבות העיקריות למה שקורה בירושלים הן מדיניות ההזנחה, האפליה, הייהוד.

מסעוד גנאים: מה האזרח הפלסטיני מרגיש?

מסעוד גנאים: הוא מרגיש שהוא מוזנח, שהוא מופלה, שהוא מודר.

מסעוד גנאים: לוקחים לו את הבית, הורסים לו את הבית, מייהדים את העיר שלו.

מסעוד גנאים: מה חשבתם?

מסעוד גנאים: ראש הממשלה מדבר על התינוקת שנהרגה, וזה דבר שכולנו לא רוצים אותו, כולנו מגנים אותו, אבל למה הוא לא רואה מה הצבא עושה בגדה?

מסעוד גנאים: מה עם הילדים הערבים-פלסטינים שנהרגו?

מסעוד גנאים: מה עם התינוקות הערבים שנהרגו על-ידי הצבא, שעונו?

מסעוד גנאים: מה עם הדברים האלה?

מסעוד גנאים: ראש הממשלה, בסוף בנאום שלו, כרגיל, מתפאר ומתרברב שהנה אנחנו נותנים זכות לחברי כנסת הערבים לצעוק ולהיות בבית-הנבחרים.

מסעוד גנאים: אנחנו אומרים לראש הממשלה בפירוש: אם הדמוקרטיה הזאת היא טובה שלך או של מדינת ישראל, והיא לא זכות שלנו, אנחנו לא רוצים אותה.

מסעוד גנאים: תודה.

אורי מקלב: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים, ותודה מיוחדת על העמידה בלוח הזמנים.

אורי מקלב: חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

אורי מקלב: אחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

אורי מקלב: אחרון הדוברים – חבר הכנסת שאול מופז.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, היה נדמה לי, כשראש הממשלה ירד מהדוכן, שהנאום שהוא נשא, למעט הדברים ה"עדכניים", על המלחמה האחרונה בעזה, היה נדמה לי שהוא כבר נשא את הנאום הזה.

מוחמד ברכה: אכן הלכתי חזרה לפרוטוקול הכנסת, לראות, ובעצם מסתבר שהאיש חוזר על אותם טיעונים ועל אותם תירוצים ועל אותם שקרים.

מוחמד ברכה: אבל כל זה תחת כותרת אחת של הפצת פחד בציבור, כאילו השלום הוא הדבר המאיים ביותר שיכול לקרות לעם.

מוחמד ברכה: כאילו ההידברות היא הדבר הנורא ביותר שיכול לקרות בישראל.

מוחמד ברכה: לא מלחמות, לא עוני, לא שפיכות דמים, לא כרסום בדמוקרטיה, שום דבר.

מוחמד ברכה: השלום הוא הדחליל המאיים שראש הממשלה מנופף בו מול האזרח במדינת ישראל.

מוחמד ברכה: ראש ממשלה כזה, לדעתי, לא יכול להיקרא ראש ממשלה.

מוחמד ברכה: במקרה הטוב הוא יכול להיקרא ראש הכנופיה.

מוחמד ברכה: ראש כנופיה שמאיימת על האנשים ועל הציבור.

מוחמד ברכה: הוא ממלא את התפקיד של המאצ'ו של השכונה, של העבריין של אותה שכונה, שכל הזמן מאיים בכוח, ומאיים בצבא ומאיים בדחלילים כאלה.

מוחמד ברכה: אני בעצם, אדוני היושב-ראש, רוצה לומר שאנחנו חזרנו מהפגרה כאילו לחיי השגרה של הכנסת, אבל אנחנו חזרנו משם מדממים כחברה, מדממים כדמוקרטיה ומדממים כבני-אדם.

מוחמד ברכה: הסטטיסטיקה של ההרג במדינת ישראל – של מדינת ישראל ברצועת-עזה – היא סטטיסטיקה זוועתית, וראש הממשלה לא מצא לנכון אפילו להגיד מילה על הרג שיטתי של ילדים ושל אזרחים חפים מפשע.

דוד רותם: לא היו כאלה.

מוחמד ברכה: והטענה – – – סתום את הפה.

קריאה: – – –

מוחמד ברכה: סתום את הפה.

מוחמד ברכה: כשאתה מדבר על תינוקות, מצדיק רצח של תינוקות, עדיף שתסתום את הפה.

מוחמד ברכה: איום ונורא פשוט.

מוחמד ברכה: לא מצא לנכון לומר אפילו מילה אחת על הרג ורצח של חפים מפשע.

מוחמד ברכה: כשמפציצים מהאוויר את אחד המקומות המאוכלסים ביותר בעולם, אי-אפשר לבוא ולטעון שהייתה טעות, שזה בשוגג.

מוחמד ברכה: ידע מי שידע, ושלא יתהדרו באותו טייס שחזר בגלל שראה אני לא יודע מה.

מוחמד ברכה: אבל לא מדברים על 100, 200, 1,000, 2,000 גיחות שלא חזרו.

מוחמד ברכה: אבל לא רק שהיו גיחות של מטוסים לעבר חפים מפשע בעזה, אלא היו גם גיחות לעבר הזכות הדמוקרטית למחות על הפשעים האלה.

מוחמד ברכה: אני לא מופתע מדבריו של ליברמן על החרמת הציבור הערבי והכלכלה.

מוחמד ברכה: אני לא מופתע מדברי הבלע של כל מיני אנשים שיושבים סביב שולחן הממשלה, שהסיתו נגד האוכלוסייה הערבית.

מוחמד ברכה: אבל כן חלה הידרדרות – ותשמעו, חברי הכנסת – חלה הידרדרות מסוכנת ביותר בהתנהגות של מערכת המשפט.

מוחמד ברכה: יש שופטים בדרגים הנמוכים של בתי-משפט שלום, שהתנהלו והתנהגו כאילו הם פקידי שב"כ ולא שופטים ששופטים על-פי חוק.

מוחמד ברכה: הם זרקו למאסר אנשים שעיקר פשעם שהם מחו נגד המלחמה, לכלא בפועל על עבירות שלא היו מקבלים בגללן שבוע או שבועיים עבודות שירות – זרקו אותם למשך חודשים במעצר בפועל ומעצרי-בית.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: משפט סיום.

מוחמד ברכה: יש אחד כזה, נשיא בית-משפט השלום בנצרת, שהתנהל כפקיד שב"כ שקיבל הוראות, ואפילו כשהוא לא היה צריך להיות תורן ולא היה צריך לשפוט במשפט מסוים, הוא הדיח שופטת שהייתה אמורה לדון בתיק, וקטע את חופשתו ובא כדי לשפוט על-פי הוראות השלטונות והממסד, ובית-המשפט המחוזי הפך את החלטתו על פיה ואמר: מה פתאום?

מוחמד ברכה: למה הוא חזר?

מוחמד ברכה: למה הוא שפט?

מוחמד ברכה: למה הוא בא?

מוחמד ברכה: זה דבר מסוכן.

מוחמד ברכה: יש הידרדרות במערכת החקיקה כאן.

אורי מקלב: נא לסיים.

מוחמד ברכה: אני מסיים, אדוני.

מוחמד ברכה: יש הידרדרות בשיח של הממשלה כלפי הדמוקרטיה, והיום ראינו את הנימה המאיימת של ראש הממשלה.

מוחמד ברכה: יש שיח מסוכן של התקשורת שמתגייסת באופן וולונטרי לכל מלחמה, אבל שמערכת המשפט, המפלט האחרון כביכול של האדם, של האזרח, תהפוך למין סוליה בידי הממסד – זה דבר מסוכן מאוד.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

אורי מקלב: תודה רבה, חבר הכנסת מוחמד ברכה.

אורי מקלב: חבר הכנסת באסל גטאס.

אורי מקלב: אם הוא לא נמצא – סגן השר אופיר אקוניס.

אורי מקלב: סליחה, חבר הכנסת שאול מופז.

אורי מקלב: אני מתנצל.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: אמרתי קודם שאתה אחרון ברשימה.

אורי מקלב: לאחר מכן ישיב סגן השר אופיר אקוניס.

אורי מקלב: נכון.

אורי מקלב: אני מתנצל.

אורי מקלב: ישבת בסוף.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני, ארבע דקות.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום שמענו את נאום ראש הממשלה, ושמעתי פה חלק מהחברים אומרים שזה היה נאום פסימי, וכולם שואלים: מה עם התהליך?

שאול מופז: רוצה לומר, דבר לא השתנה במדיניות של נתניהו.

שאול מופז: הסדר מדיני אצלו לא על סדר-היום, והוא לא מתכוון לשנות את העמדה הזאת, כפי שענייניה הכלכליים והחברתיים של מדינת ישראל לא מעניינים אותו, וכשם שאין ביטחון בבירתה של מדינת ישראל כשהוא אומר כאן:

שאול מופז: קודם כול ביטחון ואחר כך איכות חיים.

שאול מופז: אני רוצה לומר כאן שהמציאות בירושלים היא קודם כול ולפני הכול בגלל הקיפאון המדיני בחסותה של ממשלת ישראל, דבר שמלהיט את הגבולות ומבעיר את רחובות ירושלים בירת ישראל.

שאול מופז: וכן, הטרור גואה; התוצאות האחרונות של "צוק איתן" הן עם סימני שאלה; האלימות גברה, כמו גם הטרור גבר, בירושלים; המדיניות של הכלת האירועים נכשלה, ויש כאן אנשים שהתמודדו עם מציאות הרבה יותר מורכבת וקשה מבחינה ביטחונית, ואני רוצה לומר שנכון לעת הזאת, ממשלת ישראל מפקירה את תושבי ירושלים ואינה מעניקה להם ביטחון; כשם שאין ביטחון בקווי התחבורה בירושלים; כשם שפעוטות ונשים ומבקרים ואזרחים נרצחים בירושלים.

שאול מופז: וזה עולה בקנה אחד עם אמירות שהנה תחילתה של אינתיפאדה נוספת.

שאול מופז: ואני רוצה לומר כאן שהמדיניות חייבת להיות ברורה והצעדים חייבים להיות נחושים, וישראל יודעת לעשות את שני הדברים ביחד.

שאול מופז: היא יודעת לעמוד על הצרכים והאינטרסים המדיניים והלאומיים של מדינת ישראל, וכן להוביל לתהליך מדיני, ובה-בשעה להעניק את הביטחון הנדרש בדרך נחושה וביד תקיפה, ולהחזיר את הביטחון לאזרחי ירושלים.

שאול מופז: בואו נקרא לילד בשמו: מצד אחד, אין תהליך מדיני, הקיפאון הפך להיות חלק מהמדיניות המוצהרת והחד-משמעית של ממשלת נתניהו, וחלק מהקואליציה הזאת, שמגרונה אנחנו שומעים על הסדרים, ושהם שם עבור ההסדר ועבור המשא-ומתן, מרימים את ידם על מנת למנוע את ההסדר ונותנים ארכה ואורך נשימה לממשלה הזאת על מנת לא להגיע להסדר, ובה-בשעה – בואו נקרא לילד בשמו – בישראל של 2014 יש אנרכיה והיעדר ריבונות בירושלים מדינת ישראל.

שאול מופז: לכן אני קורא כאן מעל הבמה הזאת לראש הממשלה, לשרי הממשלה ולחברי הקואליציה: תושיטו יד להסדר ותחזירו את הביטחון לאזרחי מדינת ישראל.

שאול מופז: טפלו בשני הדברים הללו באורך רוח וביד תקיפה ובאופן נחוש.

שאול מופז: דרושות מדיניות ונחישות ומנהיגות על מנת להוציא את שני הדברים הללו במקביל וביחד.

שאול מופז: ודבר אחרון, אדוני היושב-ראש:

שאול מופז: חשוב לעשות את זה לפני שיהיה עוד אסון.

שאול מופז: חשוב לעשות את זה לפני שתהיה עוד אינתיפאדה.

שאול מופז: חשוב לעשות את זה לפני שנשלם בעוד דם ובעוד הידרדרות ובעוד הסלמה; ואפשר להוביל לתהליך מדיני, וצריך להוביל לתהליך מדיני, ובה-בשעה לעשות הכול כדי להחזיר את הביטחון לאזרחי ישראל.

שאול מופז: מי שלא עושה את שני הדברים הללו זה ממשלה שהיא חלשה, ממשלה שאין לה אופק מדיני והיא חלשה מול הטרור, ולכן אין לנו בה אמון.

שאול מופז: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת שאול מופז, אחרון הדוברים.

אורי מקלב: יסכם את הדיון סגן השר חבר הכנסת אופיר אקוניס.

אורי מקלב: בבקשה.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, חזרנו, החל הכנס, ושוב חוזר הניגון ושוב עולה המנגינה; ומי שייקלע, אדוני היושב-ראש, לדיון הזה, יחשוב שמדינת ישראל על סף קריסה, ישראל מתמוטטת וממוּטטת, שחור משחור.

אופיר אקוניס: אדוני, האופוזיציה מתארת את המדינה על סף התהום ממש.

איציק שמולי: הכול גן-עדן.

אופיר אקוניס: אף פעם לא אמרתי, ואף פעם – – –

איציק שמולי: הכול גן-עדן.

אופיר אקוניס: הו, שלום לך.

איציק שמולי: מילה אחת הוא לא אמר על הדיור היום.

אופיר אקוניס: שלום, שלום לך.

איציק שמולי: מילה אחת על מחירי הדיור.

אופיר אקוניס: יצאתם כאן, חברי האופוזיציה, יו"ר האופוזיציה – –

איציק שמולי: סייבר, סייבר, סייבר.

אופיר אקוניס: – – במילים קשות מאוד ואישיות, וכיוון, חבר הכנסת שמולי, שהפסדת קודם, לצערי, אני מוכרח להגיד, את הדיבייט, את הדיון המרתק שהיה פה בנושאים החברתיים-כלכליים, ואני באמת אומר לך שייצגה אתכם בכבוד חברת הכנסת יחימוביץ שבאה באמת עם השקפת עולם ברורה, לא מזגזגת – אני לא מסכים אתה כמעט בשום דבר, אבל עם השקפת עולם ברורה – אז נניח לדיון החברתי-כלכלי, משום שקיימנו אותו בסבב הקודם להצעת האי-אמון שלכם.

אופיר אקוניס: אם כי אני חייב להגיד לך, להסכים, שבהחלט לא הכול גן-עדן, מסכים אתך, ולכן קיימת ממשלה, לכן קיימת קואליציה, פועלים כדי לשפר, ועושים את זה בקור-רוח, באחריות, זה מורכב, זה קשה – – –

מיקי רוזנטל: מתי תודו שנכשלתם?

אופיר אקוניס: שמעתי אותך.

מיקי רוזנטל: או שאתם – – –

אופיר אקוניס: שמעתי אותך.

מיקי רוזנטל: מתי תודו שנכשלתם?

אופיר אקוניס: מתי שאתם תודו שנכשלתם.

אופיר אקוניס: שמעתי אותך, את הערותיך, חבר הכנסת שמולי, לעניין הדיור, וצריך לבוא ולומר: באמת, מחירי הדיור האמירו, מאמירים, קצת מתייצבים לאחרונה, לא מספיק, הרבה יותר גבוהים ממה שהם צריכים להיות, אבל צריך להיות ישר עם הציבור ולהגיד לציבור את האמת, וזה לא הכול הממשלה, ותאמין לי שאני הייתי עושה את זה אם הייתי בפוזיציה שלך.

אופיר אקוניס: בסביבת הריבית הנוכחית – ובנק ישראל הוא עצמאי והוא חזק, על-פי חוק בנק ישראל שאנחנו עשינו, ואני יודע שאתה מסכים אתי, כי זאת האמת, וצריך להגיד את זה לצעירי ישראל ביושר: אנחנו נעשה מה שנדרש מאתנו, שזה שיווק קרקעות וכדומה, הרבה יותר אגרסיבי.

אופיר אקוניס: אבל, אדוני, צריך להגיד גם את האמת לציבור, ואני שומע את הערותיה של הנגידה – ומותר לה, מותר לה – אבל בסביבת הריבית הנוכחית, אדוני היושב-ראש, שמעתי שהיא לא השתנתה הערב הזה, אבל היא באמת, במצב כזה קשה מאוד, וצריך, חבר הכנסת שמולי, לומר את האמת וביושר לציבור הצעירים שרואים ושומעים אותנו, ואנחנו נעשה מה שמוטל עלינו, אני מסכים אתך.

איציק שמולי: אתה צודק, ובכל זאת, לפני שבועיים, כשרציתם לקפל את הנגידה, ידעתם לקפל אותה על התקציב.

אופיר אקוניס: אני באמת לא מתכוון, אני אומר לך, להיכנס לעימות עם נגידת בנק ישראל, שאיננה נבחרת ציבור, והיא פקידה בכירה, ואתה יודע, עושה את מלאכתה.

אופיר אקוניס: אבל אני רוצה, אדוני היושב-ראש, כיוון שהייתי פה כל זמן הדיון, ובנושא הכלכלי-חברתי כבר קיימנו פה דיון עמוק ויסודי, ואין לי כל ספק שנמשיך לקיים אותו גם לכל אורך הכנס, אני רוצה, ברשותך – חבר הכנסת הורוביץ התייחס לעניין, חבר הכנסת מסעוד גנאים, חבר הכנסת ברכה, חבר הכנסת מופז ואחרים – לעניין הניתוח הביטחוני-מדיני, ויותר מזה, אדוני היושב-ראש, ללגלוג, ולבוז ולביטול שבהם התקבל נאומו המדיני של ראש הממשלה, ואני רוצה להגיד לכם – – –

יחיאל חיליק בר: איזה נאום?

יחיאל חיליק בר: היום?

אופיר אקוניס: אני לא רוצה להיכנס, חבר הכנסת בר – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: נאומו המדיני היום, של ראש הממשלה, שחבר הכנסת הרצוג – – –

יחיאל חיליק בר: היום היה נאום מדיני?

אופיר אקוניס: היה היום נאום מדיני-ביטחוני, שחבר הכנסת הרצוג, בבוטות, אני מוכרח להגיד, הגיב עליו לאחר מכן – אבל לעמוד אתכם על כמה נקודות, ויש קו משותף לכל הנקודות האלה, וזה הבוז והלגלוג שבהם תמיד מתקבלים זה שנים ארוכות דבריו של ראש הממשלה נתניהו והשקפות המפלגה שהוא עומד בראשה, הליכוד.

אופיר אקוניס: למשל, אדוני היושב-ראש, למשל, הבוז והלגלוג שבהם התקבלו – השר שלום היה חבר כנסת בסיעת הליכוד בין 1992 ל-1996, הכנסת הראשונה שלו, ואז אוסלו עמד במרכז הדיון המדיני-ביטחוני, וגם שמעתי את נאומיך, ואתה הזהרת בשם הליכוד, גם בהצעות אי-אמון וגם בתקשורת, מפני הקטסטרופה.

אופיר אקוניס: בוז, לגלוג, לעג, לעולם לא יגיעו טילים לקריית-גת – אז קריית-גת עוד הייתה היעד הרחוק – ההתנשאות – טוב, זה קרה.

אופיר אקוניס: אחר כך, חבר הכנסת בר, אמרנו, וגם שם היה השר שלום, והיה גם בפוזיציה של חבר כנסת, ואנחנו היינו אז באופוזיציה לזמן קצר לממשלת ברק – לא אמרנו לא לסגת מלבנון משום שלא הייתה לנו תביעה טריטוריאלית מדרום-לבנון, אבל הסכם חד-צדדי, בריחה ונסיגה חד-צדדית העצימו את ה"חיזבאללה".

אופיר אקוניס: אמרנו, שוב לגלוג, שוב התנשאות, שוב בוז.

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: אני מדבר על הסגנון.

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: לא, לא, אני מדבר על האופן שבו אתם מגיבים על ניתוח המציאות במזרח התיכון ב-20 השנים האחרונות, באיזה סוג של התנשאות כזאת, באיזה סוג של ביטול, כל השקפה שאיננה השקפתכם.

אופיר אקוניס: ואני רק רוצה להזכיר לך, ואתה יודע את זה, ואתה יכול להודות גם בלב שלם שהיום גם אתה יודע זאת, שאוסלו היה אסון גדול.

אופיר אקוניס: אמרנו: אל תיתנו להם רובים – אמרנו.

יחיאל חיליק בר: זה לא היה – – –

אופיר אקוניס: לא, לא, לא.

אופיר אקוניס: היישום שלו על-ידי הצד הפלסטיני.

יחיאל חיליק בר: – – – לרבין היה אומץ, מה שלראש ממשלה אחר אין אומץ.

יחיאל חיליק בר: ורבין היה מוכן לשלם על האומץ הזה, מה שראש הממשלה מפחד לשלם על האומץ הזה, כי אין לו – – – אתם מעודדים מדינה אחת, אז מה יש לו – – –

אופיר אקוניס: אמרנו, אמרנו, ואז – אגב, אתה יודע, השיח הזה מאוד מזכיר שיח שהתקיים כבר בישראל בשנים עברו, שבהן אנחנו ניתחנו מציאות על-פי השקפתנו בצורה כלשהי, ואתם בזתם ולגלגתם.

אופיר אקוניס: ואחר כך, כמובן, מה שקרה זה התעצמות אדירה של ה"חיזבאללה" בדרום-לבנון, האסון של אוסלו.

אופיר אקוניס: אחר כך, אדוני היושב-ראש, וגם נשיא המדינה הזכיר פה את הדיון המרתק – ואני לא רוצה להזכיר למר מופז – איפה מר מופז?

אופיר אקוניס: לא מוצא אותו כאן כרגע – את נאומו שלו, אבל אפשר למצוא אותו ברשת "יוטיוב" בקלות רבה, איך הוא אומר לנו כיצד ישראל תשגשג אחרי הנסיגה החד-צדדית מרצועת-עזה.

אופיר אקוניס: ואנחנו מתריעים – והם מלגלגים; אנחנו מנתחים, חבר הכנסת בר, מציאות מסוימת במזרח התיכון הנכונה לאותו זמן, והזרם שלכם, הזרם הפוליטי שלכם, מלגלג.

אופיר אקוניס: והיום, כאשר אני שומע את הנאומים או רואה אתכם בכלי התקשורת, גם את חבר הכנסת כבל ואת חברת הכנסת יחימוביץ – אני באמת מעריך את עמדותיהם – או חבר הכנסת הורוביץ שהאשים פה האשמה חמורה ביותר את ישראל ואת משרד הביטחון על ההחלטה בנושא ההסעות בקו תל-אביב–אריאל – אני מציע לך באמת, כיריב פוליטי, אבל כאדם שאני באמת מעריך אותו, לחזור מהאמירה על אפרטהייד.

ניצן הורוביץ: אוטובוס כזה זה אוטובוס אפרטהייד.

אופיר אקוניס: אני אפילו מבקש ממך, אפילו מבקש, לחזור – לא טוב, האמירה לא טובה, צריך למצוא פתרון.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת הורוביץ, אתה היית שנים עורך דסק חוץ, אתה יודע מהו אפרטהייד.

אופיר אקוניס: אין דמיון בין התנהלותה של מדינת ישראל לבין שלטון האפרטהייד שבאמת הפריד.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ברכה, אתה מסתכל, אני מבלה לעתים – לא לעתים, זה קורה מדי פעם – ואני רואה בקניונים, בחופי הרחצה, בשדה-התעופה בן-גוריון, בכל מקום, את ערביי ישראל מבלים לצדם של יהודים וישראלים, אף אחד לא אומר מילה.

אופיר אקוניס: תיהנו ותבלו, בחג הקורבן, בחופי הכינרת, בטבריה.

אופיר אקוניס: איך אפשר להשוות את ישראל לאפרטהייד?

אופיר אקוניס: איך אפשר?

מוחמד ברכה: אני מבקש למשוך את הדברים.

מוחמד ברכה: אני מבקש משר הביטחון לבטל את ההחלטה.

אופיר אקוניס: אפשר לקיים דיון.

מוחמד ברכה: לא, אי-אפשר לקיים דיון על אוטובוס – – –

אופיר אקוניס: לא לא, אפשר לקיים.

אופיר אקוניס: אפשר לקיים.

מוחמד ברכה: – – – מי שעולה לאוטובוס עם תעודת זהות – – –

אופיר אקוניס: אני מציע לכם לבקש דיון במליאה או בוועדת חוץ וביטחון.

אופיר אקוניס: אני חושב שחבר הכנסת הורוביץ שמע אותי, אולי אפילו בתוך תוכו הסכים אתי, ואני מקווה שיבוא יום ואנחנו נגיע לחזרה בו.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, הדבר המדהים ביותר הוא ההתנגדות של מפלגת העבודה, בראשות יצחק הרצוג, להחלטה על בניית 660 יחידות דיור ברמת-שלמה ו-400 בהר-חומה.

אופיר אקוניס: אדוני, ממשלתו של יצחק רבין והשר בן-אליעזר – איתן כבל, לדעתי היית אז בכיר במשרד הבינוי והשיכון – קידמה את בניית הר-חומה.

אופיר אקוניס: קידמה, ונכון שנבנתה – –

איתן כבל: אתה מפריע לי – – –

אופיר אקוניס: – – ואכן נבנתה בזמן כהונתו הראשונה של ראש הממשלה נתניהו.

אופיר אקוניס: ואני רוצה, אדוני היושב-ראש, לסיום – –

יחיאל חיליק בר: אנחנו ב-2014, לא ב-1994.

יחיאל חיליק בר: עברו 20 שנה מאז.

אופיר אקוניס: – – בעניין ירושלים – בעניין ירושלים – –

יחיאל חיליק בר: אופיר, תחזור למציאות.

יחיאל חיליק בר: תחזור למציאות, בחייך.

אופיר אקוניס: – – "הרוב המכריע של העם בישראל רואה את ירושלים כבירת ישראל בריבונות ישראל.

אופיר אקוניס: ירושלים איננה עניין למשא-ומתן, אין היא עניין למיקוח.

אופיר אקוניס: נאמנים למורשתנו ולערכינו, נאפשר תמיד חופש גישה ופולחן דתי לכל הדתות, אך ירושלים" – אדוני היושב-ראש – "הייתה ותהיה לנצח בירתה של ישראל, בריבונות ישראל, לבו הפועם של העם היהודי.

אופיר אקוניס: מירושלים זו, עיר השלום, מטבורו של עולם, קבל נא" – אדוני היושב-ראש, או – "אדוני הנשיא, את ברכותינו, כנאמר בספר הספרים: 'יברכך ה' מציון וראה בטוב ירושלם כל ימי חייך וראה בנים לבניך שלום על ישראל'.

אופיר אקוניס: כאשר אני קורא את הציטוט הזה, של ראש הממשלה יצחק רבין, עליו השלום, אני מסתכל – אני מסתכל, קורא את ציטוטיו ורואה את יורשיו, את יושב-ראש העבודה חבר הכנסת הרצוג ואתכם, אין לי ספק שיצחק רבין היה מתבייש.

יחיאל חיליק בר: הרגע קראת לו פושע.

אופיר אקוניס: מתבייש.

יחיאל חיליק בר: הרגע קראת לו פושע.

אופיר אקוניס: מתבייש בכם ובמפלגת העבודה כולה.

יחיאל חיליק בר: תחליט אם הוא פושע או מנהיג.

אופיר אקוניס: אני מבקש, אדוני היושב-ראש – אני מעולם לא קראתי לו בשם הזה.

יחיאל חיליק בר: אמרת שאוסלו היה פשע והוא עשה את אוסלו, מה לעשות.

אופיר אקוניס: אני מבקש מחברות וחברי הכנסת לדחות את כל הצעות האי-אמון ולהצביע בעד הודעתו של ראש הממשלה.

אופיר אקוניס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מבקש מכולם לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: אני רואה שאין התלהבות בקרב חברי הכנסת להצביע, אבל אנחנו בכל זאת עוברים להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב, יש לנו הצבעה נפרדת.

יולי יואל אדלשטיין: על-פי החוק, בפתיחת מושב, במקרה זה המושב השלישי של הכנסת, מוסר ראש הממשלה את הודעתו על פעילות הממשלה בתקופה שחלפה מנעילת המושב הקודם ועל תוכניות הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: שמענו את ראש הממשלה מוסר את ההודעה הזאת למליאת הכנסת, ואנחנו צריכים להצביע על הודעתו.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, בניגוד להצעות האי-אמון, מי שמאשר, מקבל את הודעתו של ראש הממשלה, יצביע בעד.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמתנגד להודעתו של ראש הממשלה – יצביע נגד.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הודעת ראש הממשלה – 60 נגד – 39 נמנעים – אין הודעת ראש הממשלה נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מה קרה?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הקואליציה, זה לא מעניינה של המליאה שתעשו כאן השוואות בין יושבי-הראש שלכם, השונים.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא צריך להעסיק את המליאה.

שי פירון: הסאונד, רק הסאונד.

יולי יואל אדלשטיין: רק בין הסאונד.

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, להלן התוצאות: 60 בעד, 39 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הכנסת אישרה את הודעתו המדינית של ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: כמעט שנתיים לממשלה ה-33, וכל התחייבויותיה למעמד הביניים ולמעמד החלש, לשכבות המצוקה ולתושבי הפריפריה, ובראש ובראשונה בתחום הדיור, מתבררות כמקסם שווא והולכת שולל;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: חדלונה וכישלונה בתחום הביטחוני, המדיני והכלכלי;

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לסדרה של הצבעות על הצעות האי-אמון מטעם סיעות שונות שנימקו אותן.

יולי יואל אדלשטיין: נלך באותו סדר.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה היא מטעם סיעת ש"ס: כמעט שנתיים לממשלה ה-33, וכל התחייבויותיה למעמד הביניים ולמעמד החלש, לשכבות המצוקה ולתושבי הפריפריה, ובראש ובראשונה בתחום הדיור, מתבררות כמקסם שווא והולכת שולל – כפי שנימק אותה חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: הוא גם המועמד להרכיב את הממשלה במידה וזה מתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעת אי-אמון מטעם סיעת ש"ס – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 39 נגד – 59 נמנעים – אין הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 39 בעד, 59 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון מטעם סיעת ש"ס לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם יהדות התורה: אוזלת ידה של הממשלה בתחום החברתי והכלכלי, שנימק חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד לראשות הממשלה הוא גם כן חבר הכנסת ליצמן, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה – 38 נגד – 59 נמנעים – אין הצעת סיעת יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 38, 59 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: היום לא נהפוך אותו, חבר הכנסת גפני, לראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: תמשיכו לנסות.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת דחתה את הצעת האי-אמון מטעם סיעת יהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: חדלונה וכישלונה של הממשלה בתחום המדיני, הביטחוני והכלכלי, מטעם סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא ודאי חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: נימקה חברת הכנסת יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 38 נגד – 60 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 38, 60 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת סיעת העבודה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בזה סיימנו את ההצבעות על הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/892).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לחוקים.

יולי יואל אדלשטיין: הראשון שבהם: הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 15) (שיעור הגירעון בשנות התקציב 2015 ואילך וסכום ההוצאה הממשלתית בשנת התקציב 2015), התשע"ה–2014, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה, שימו לב, קיבלה פטור מחובת הנחה, כפוף להנחה על שולחן הכנסת, והיא הונחה, כפי שמודיעה לי מזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נתחיל בדיון.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בעשור האחרון ירד נטל החוב–תוצר של מדינת ישראל במידה ניכרת.

מיקי לוי: מגמה זו, שהתרחשה הודות לעמידה עקבית במגבלות הפיסקליות הקבועות בחוק, הובילה לחיזוק אמינותה הפיסקלית של הממשלה ולהגברת יכולתו של המשק הישראלי להתמודד בהצלחה עם זעזועים כלכליים.

מיקי לוי: המשך הפחתת יחס החוב–תוצר יאפשר לממשלה לשמור על דירוג האשראי שלה, ואף להעלותו, כך אני מקווה.

מיקי לוי: בכך, נוסף על חיזוק איתנותה הפיסקלית של הממשלה, יופחת נטל תשלומי הריבית שלה.

מיקי לוי: ברור כי הפחתת נטל תשלומי הריבית תאפשר בעתיד הפניית משאבים תקציביים נוספים לתקציבים אזרחיים כמו בריאות, חינוך ורווחה.

מיקי לוי: תוואי הגירעון המוצע על-ידי הממשלה מאוזן באופן הטוב ביותר בין הצורך הקיים להמשיך ולחזק את חוסנה הכלכלי של הכלכלה הישראלית על-ידי הפחתת יחס החוב–תוצר, לבין הצורך לייצב את הסביבה העסקית בישראל על-ידי מיתון הצורך בביצוע צעדי התאמות פיסקליים בשנים הבאות.

מיקי לוי: בנוסף, בעקבות מבצע "צוק איתן" נוצרו למערכת הביטחון בשנת 2015 עלויות עודפות חד-פעמיות הנוגעות, בין היתר, להפקת הלקחים שבוצעה במערכת הביטחון במהלך המבצע ולאחריו.

מיקי לוי: לאור זאת, מוצע כי בשנת 2015 תינתן תוספת תקציבית חד-פעמית למערכת הביטחון, אשר תחרוג ממגבלת ההוצאה בסך 4.3 מיליארד שקל, כך שמחד יינתן מענה לאותן עלויות חד-פעמיות ומאידך יתאפשר גידול בהוצאות האזרחיות בשנת 2015.

מיקי לוי: לפיכך, תוואי הגירעון המוצע לשנת 2015 – הגירעון יעמוד על 3.4%, ובשנת 2016 על 2.75%, וירד במהלך השנים עד לכדי 1% בשנת 2020.

מיקי לוי: אני מבקש מהכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: להלן רשימת הדוברים: חבר הכנסת אראל מרגלית – בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – מאיר פרוש, שלי יחימוביץ, איציק שמולי וכן הלאה, לפי הרשימה.

אראל מרגלית: אדוני כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת התקציב אינה אמינה בעיני ואינה קבילה בעיני.

אראל מרגלית: קודם כול, בואו נסתכל רגע על המצב של הכלכלה הישראלית בהנהגתם של בנימין נתניהו, יאיר לפיד ועוד כמה חבר'ה.

אראל מרגלית: מאז 2008–2009 העולם חזר לצמוח.

אראל מרגלית: מדינת ישראל, שהייתה מדינה של צמיחה, נכנסה תחת ההנהגה של הממשלה הזאת להאטה, האטה כלכלית.

אראל מרגלית: ברבעון השני של 2014, לפני המלחמה, הצמיחה במדינת ישראל הגיעה ל-1.9%.

אראל מרגלית: עכשיו מדברים על צמיחה הרבה יותר נמוכה אחרי המלחמה.

אראל מרגלית: עכשיו תבינו, מה שלפיד ונתניהו עשו זה להביא את הכלכלה הישראלית להאטה.

אראל מרגלית: כלכלה שעומדת במיתון זה כמו אדם בדיכאון – לא רוצה לקום בבוקר, לא רוצה ליזום, לא רוצה לראות חברים.

אראל מרגלית: כלכלה בדיכאון זה משק שנמצא בהאטה.

אראל מרגלית: שר האוצר, שהוא אדם מוכשר בהרבה מובנים, בכלכלה לא מבין, בניהול המשק לא מבין.

אראל מרגלית: וראש הממשלה, במקום להתערב, נפקד מהזירה הכלכלית.

אראל מרגלית: ושר הכלכלה הוציא שלוש מילים מתוך הרפרטואר של משרד הכלכלה: תעשייה, תעסוקה ומסחר.

אראל מרגלית: אלה שלוש המילים שהוציא שר הכלכלה מהרפרטואר של ניהול המשק.

אראל מרגלית: ועכשיו איפה אנחנו עומדים?

אראל מרגלית: כי זה לא רק דברים במקרו.

אראל מרגלית: רבותי, זה לא רק הדרום וזה לא רק המלחמה.

אראל מרגלית: שימו לב שיש 450,000 עסקים קטנים ובינוניים במדינת ישראל שבעליהם לא גומרים את החודש ואין להם פרנסה.

אראל מרגלית: אנשים אין להם פרנסה לא כשכירים ולא כעצמאים, ואילו מדינת ישראל עומדת מנגד, עומדת מנגד.

אראל מרגלית: אתן לכם את הדוגמה הבאה: אחרי מלחמת לבנון השנייה הפיצוי שניתן לכלכלה בצפון – וחברי חבר הכנסת עמרם מצנע יודע את זה היטב מחיפה – היה אדיר:

אראל מרגלית: 3.6 מיליארד פיצוי נתנו ל-100,000 עסקים.

אראל מרגלית: הפיצוי שנתנו לדרום, עד 40 ק"מ, עד היום הוא 200 מיליון שקל.

אראל מרגלית: 3.6 מיליארד – 200 מיליון.

אראל מרגלית: לכן, הכלכלה הישראלית זקוקה לחמצן, האזרח הישראלי זקוק לאוויר, כי 50,000 איש נוספים נכנסו מתחת לקו העוני.

אראל מרגלית: רק בעיר שלנו, ירושלים, אדוני היושב-ראש, יצא בשבוע שעבר נתון – 50% מהתושבים בירושלים מוותרים על ארוחה חמה ביום.

אראל מרגלית: חבר'ה, זה לא צחוק.

אראל מרגלית: אנחנו לא מדברים רק על אנשים משכבות העוני.

אראל מרגלית: אנחנו מדברים על מעמד ביניים, אנחנו מדברים על אקדמאים שלא מסוגלים לגמור את החודש, אנחנו מדברים על אנשים בכל רחבי המדינה הזאת.

אראל מרגלית: עכשיו, אתם שואלים אם יש דרך אחרת?

אראל מרגלית: כן, יש דרך שיכולה להניע מחדש את הכלכלה הישראלית.

אראל מרגלית: קודם כול, על-ידי עידוד מסיבי לתעשייה.

אראל מרגלית: אנחנו מדברים על ערד, על "מגבות ערד"?

אראל מרגלית: אני רוצה להגיד לכם שעד סוף השנה יאבדו 45,000 איש נוספים את מקומות העבודה שלהם.

אראל מרגלית: רובם לא יהיו בתקשורת, רובם לא יתקשרו.

אראל מרגלית: זה אומר שמסעדה שלא הצליחה לשרוד את המחזור שלה תשחרר שני אנשים; מספרה בדרום שעכשיו – –

אורי מקלב: אני נאלץ לבקש ממך לסיים.

אראל מרגלית: – – לא הצליחה, או במקום אחר בארץ, תשחרר בן-אדם אחד.

אראל מרגלית: המון אנשים משתחררים למשק ללא עבודה והמון אנשים עובדים לא מצליחים לגמור את החודש.

אראל מרגלית: זאת הכלכלה הישראלית במראה האמיתית של ממשלת נתניהו-לפיד, נקודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

אורי מקלב: חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה – מוותר.

אורי מקלב: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, בבקשה – מוותרת גם כן.

אורי מקלב: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה, ולאחריו – חבר הכנסת משה גפני.

אורי מקלב: ביקשו ממני לעמוד על הזמנים, ובצדק, הלילה עוד ארוך.

אורי מקלב: אז מסגרת הזמן בחוק הזה היא שלוש דקות.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי וחברותי חברי הכנסת, לכאורה המטרה של הצעד הזה היא מטרה נכונה.

איציק שמולי: כאשר מדברים על מתווה רב-שנתי של הצבת יעד גירעון אז רוצים הרי לשדר אמינות לשווקים הבין-לאומיים, לחברות הדירוג, כדי לשדר שאנחנו משק איתן, שאנחנו משק שיודע לתכנן לאורך זמן, משק שיש לו מילה וכאשר הוא מתכנן משהו בסופו של דבר התוצאה יוצאת פחות או יותר אותו דבר.

איציק שמולי: בסופו של דבר, כאשר מסתכלים – קודם כול מבחינה עקרונית – על מה שהיה בשנים האחרונות עם קביעת יעד הגירעון ובוחנים את התוצאות ואת היכולת שלנו באמת לעמוד באותם היעדים, אז מתוך 13, 14 פעמים, אני חושב שפגעו אולי פעמיים.

איציק שמולי: כשאתה מסתכל על הדבר הזה, לפעמים אתה תופס את הראש ולא מבין למה – גם ראש הממשלה עוד בימי המחאה – מתייחסים לדבר הזה, ליכולת לשנות את יעד הגירעון, כאילו זה משהו שהוא בגדר צלם בהיכל.

איציק שמולי: אומרים לך מצד אחד, ברגעים מסוימים, גם בממשלה הזאת: לא לא לא, ביעד הגירעון אסור לגעת.

איציק שמולי: אבל ברגע הראשון, כאשר עולה איזושהי קוניוקטורה פוליטית, כאשר עולה איזשהו צורך הישרדות כלשהו, רצים אל הדבר הזה כמפלטו של – אני לא רוצה להגיד מי.

איציק שמולי: ובסופו של דבר, תעזבו את חברי האופוזיציה שידברו כאן היום.

איציק שמולי: בואו תסתכלו על מה שאומרת נגידת בנק ישראל על התקציב הזה.

איציק שמולי: קודם כול, אני חושב שהאופן שבו נבנה התקציב הזה, כאשר אמרו בגדול לנגידת בנק ישראל: שמענו אותך, שמענו מה את חושבת על יעד הגירעון הזה, אבל – תסלחו לי על הביטוי – אנחנו לא כל כך סופרים את מה שיש לך להגיד.

איציק שמולי: וזה נמשך באירוע המביך הזה, מיקי, שישבתם והצגתם את התקציב, ואז התברר לכם בעקבות שאלה של עיתונאי אחד, שאמר לכם: אבל המספרים לא מסתדרים לכם.

איציק שמולי: ואז, מה אמרתם לו?

איציק שמולי: אנחנו מצטערים, היה חג סוכות, או ראש השנה, ולא היה לנו זמן לעבוד על התקציב.

איציק שמולי: וזה נמשך, ואני טוען טענה אחת, בזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש: אין כאן רק מבוכה או חוסר מקצועיות, יש כאן גם כוונה.

איציק שמולי: אתם חושבים שבצד השני יש אנשים מטומטמים, אנשים שלא מבינים כאשר אתם עולים לכאן ואתם אומרים: מה, הוספנו למשרדים החברתיים, הגדלנו את ההוצאה תקציבית.

איציק שמולי: אז אני רוצה להגיד לך, סגן השר מיקי לוי, אני חושב שאתם נמצאים בדרך ללא מוצא.

איציק שמולי: אני חושב שהאקט הזה שאתם עושים כאן היום, ובכלל, התקציב בכללותו, אולי ייתן לכם עוד כמה חודשים של חמצן מבחינה פוליטית, אבל בסופו של דבר, הסוף הוא בלתי נמנע, והתקציב הזה יוביל את מדינת ישראל לדרך ללא מוצא – ובעיקר את הממשלה הזו – למקום שהוא חסר תוחלת וחסר מוצא.

איציק שמולי: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

אורי מקלב: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

אורי מקלב: יש שמונה דוברים.

אורי מקלב: אם כולם יהיו, אני לא יודע.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני כמה חודשים היה גידול בהכנסות המדינה, ואני עמדתי כאן מעל לדוכן ואמרתי שצריך להחזיר את זה ממה שלקחו מהאזרחים במסים, במע"מ.

משה גפני: הסבירו לי, נדמה לי שסגן שר האוצר מיקי לוי הסביר לי – הוא לא אמר את זה אבל – שאני לא מבין בכלכלה, בגלל שמה שצריך לעשות זה להפחית את הגירעון.

משה גפני: וגם הסביר לי שהפחתת הגירעון תגרום לכך שיהיו פחות חובות למדינת ישראל, והכסף יעלה פחות.

משה גפני: בסדר, אמרתי שצריך למצוא את האיזון.

משה גפני: המדינה והחברה במדינה זה לא חברה לייצור פחיות בירה, אלא זה אנשים שיש בהם מעמד ביניים, עשירים ועניים.

משה גפני: לא העליתי בדעתי שהממשלה תביא הגדלת גירעון ל-3.4%, שזה מה שמציעים עכשיו.

משה גפני: מכיוון שמיקי לוי מדבר בפלאפון אני לא יכול להסביר לו קצת בכלכלה, שמי שישלם את הגדלת הגירעון זה מעמד הביניים.

משה גפני: הם ישלמו את הגדלת הגירעון.

משה גפני: הכסף יעלה יותר, ההלוואות שייקחו יהיו יקרות יותר, זה לא שכתוב בחוק גירעון מסוג כזה או גירעון מסוג אחר.

משה גפני: המשמעות של העניין: שכל הססמאות שלא מעלים מסים – מעלים מסים.

משה גפני: מעלים מסים.

משה גפני: מעלים מסים בכמה אופנים: מעלים מסים בהגדלת יעד הגירעון, מעלים מסים בהגדלת יוקר המחיה, מעלים מסים בהגדלת המחיר של הדירות.

משה גפני: בכל תחום מתחומי החיים של מעמד הביניים מעלים מסים.

משה גפני: אגב, הססמה הזו שלא מעלים מסים היא ססמה שמעידה שמי שאומר אותה איננו מבין מהחיים שלו.

משה גפני: למי לא מעלים מסים?

משה גפני: מי שמשתכר 100,000 ו-200,000 לחודש, לא מעלים לו מסים?

משה גפני: מה זה האמירה המקודשת הזו "לא מעלים מסים"?

משה גפני: לא מעלים מסים למי שמשתכר 14,000 שקל בחודש?

משה גפני: לא מעלים מסים למעמד ביניים?

משה גפני: זה אני מבין.

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: תכל'ס, לא.

משה גפני: לא מעלים מסים למי שמשתכר 200,000 לחודש?

משה גפני: לא מעלים מסים.

משה גפני: לא התמודדתם – מיקי, אני מכבד אותך – אדוני, סגן שר האוצר, לא התמודדתם עם דבר וחצי דבר.

משה גפני: זה כבר מספיק זמן שלא תוכלו להטיל את האשמה על הקדנציה הקודמת.

משה גפני: אתם תבואו לכאן – אל תיתן מספרים, אנחנו יודעים לקרוא את זה בעל-פה.

משה גפני: תגיד לנו מה עשה משרד האוצר ומה עשתה הממשלה הזו, מה עשתה בנושא של הצמיחה.

משה גפני: בקדנציה הקודמת הצמיחה של מדינת ישראל פר-נפש הייתה הגדולה ביותר במערב.

משה גפני: היום, פר-נפש, הצמיחה במדינת ישראל היא הנמוכה ביותר במערב.

משה גפני: מה קרה?

משה גפני: אני לא מדבר על "צוק איתן", אני לא מדבר על המבצע; אני מדבר עוד קודם.

משה גפני: מה קרה שבזמן הזה מפעלים נסגרים בפריפריה אחד אחרי השני?

משה גפני: מה אתם עושים בעניין הזה?

משה גפני: איפה אתם יושבים?

משה גפני: לְמה אתם מקשיבים?

משה גפני: נושא – אני כבר מסיים, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: אתם לא יכולים להצביע על דבר וחצי דבר.

משה גפני: אתם יכולים להגיד ססמאות.

משה גפני: אמר פה קודם חבר הכנסת אראל מרגלית ששר האוצר הוא אדם מוכשר.

משה גפני: אני לא מתערב בעניין הזה, אני לא בדקתי אותו.

משה גפני: עכשיו, עם הזקן – אני לא יודע, יכול להיות שהוא מתחזק.

משה גפני: אני לא נכנס לעניין הזה.

משה גפני: אבל מה שהוא מוכשר זה בססמאות בתקשורת.

משה גפני: הוא יוצא בססמה והוא מקווה שכולם קונים אותה: אין העלאת מסים; יש מע"מ אפס על מחירי דירות; מחירי הדירות ירדו.

משה גפני: וכמובן הוא לא שוכח להגיד: אנחנו דואגים לצעירים של מעמד הביניים ששירתו במבצע "צוק איתן".

משה גפני: כל הזמן הוא יודע להגיד את זה.

משה גפני: מה הוא עשה בשביל אותם חיילים שהיו במבצע "צוק איתן"?

משה גפני: מה?

משה גפני: הוא הוזיל להם את המזון?

משה גפני: הוא סידר להם אפשרות שהם יוכלו לרכוש דירה באופן נורמלי?

משה גפני: הוא סידר להם משהו שהם יכולים להגיד, אנחנו חיים במדינה ואנחנו חיים נורמלי?

משה גפני: ססמאות – כן; כלכלה – לא.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

אורי מקלב: אחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, לעלות אחרי חבר הכנסת גפני זה לא דבר פשוט.

עיסאווי פריג': ועכשיו צריך להחליף פאזה – – –

משה גפני: – – – אומרים לי שהדברים שלי לא נכונים, בסוף מתברר שהם נכונים.

עיסאווי פריג': תראה, אתה חילקת תארים, "מר כלכלה" – בוא נשפר את זה ונעשה אותו "מר כלכלה גירעונית".

עיסאווי פריג': בואו נחשוב.

עיסאווי פריג': חברים, שר האוצר אמר שהדרך היחידה לכיסוי הבור התקציבי היא הגדלת גירעון.

עיסאווי פריג': יש תשובה, ותשובה מאוד קלה: הגדלת גירעון.

עיסאווי פריג': למה, מה קרה?

עיסאווי פריג': שר האוצר לשעבר, שטייניץ, הגדיל את הגירעון מ-2 ל-4.4.

עיסאווי פריג': מה קרה לו? תלו אותו?

עיסאווי פריג': כלום לא קרה.

עיסאווי פריג': אז גם אני אלך באותה דרך.

עיסאווי פריג': למה לי לחשוב?

עיסאווי פריג': למה לי לחשוב על לייצר משהו?

עיסאווי פריג': למה לי?

עיסאווי פריג': יאללה, חבר'ה, איך אני סוגר את הבור התקציבי?

עיסאווי פריג': בואו נגדיל גירעון.

עיסאווי פריג': יפה מאוד.

עיסאווי פריג': למה אני מגדיל גירעון?

עיסאווי פריג': אני צריך לצ'פר את אנשי.

עיסאווי פריג': כל אחד דואג לאנשי שלומו.

עיסאווי פריג': יש לי חוק מע"מ אפס שעולה לי 3 מיליארד.

עיסאווי פריג': מאיפה אני אביא את זה?

עיסאווי פריג': הרי יש פראיירים במדינה, יש אזרחים שלא מבינים את זה.

עיסאווי פריג': בסדר, יאללה, נגדיל גירעון, והאזרח הפשוט ידאג לתשלום בהמשך.

עיסאווי פריג': העיקר שאנשי שלומי יהיו מרוצים.

עיסאווי פריג': יפה מאוד.

עיסאווי פריג': האם שר האוצר חשב ביצירתיות איך לייצר מנגנוני צמיחה?

עיסאווי פריג': הרי גם היעד של 3.4, אני אומר לך, אדוני סגן השר – בולשיט, זה מסחרה אחת גדולה.

עיסאווי פריג': אתם לא תעמדו בו, יהיה הרבה יותר מזה.

עיסאווי פריג': וזאת האמת.

עיסאווי פריג': כי היום שמעתי את נגידת בנק ישראל שמדברת על הורדת הריבית וחשיבה איך אני אזיז את המשק; כי כל העולם מראה סימני האטה.

עיסאווי פריג': איך אני מעוררת את המשק – אין צמיחה – איך אני?

עיסאווי פריג': כל הכלים שעומדים לרשותה אזלו, אזלו.

עיסאווי פריג': אז שר האוצר לא מביא את זה בחשבון, ובא, הכי קל, הכי פשוט: אני בא לשנת בחירות, אז אני אחשוב על כלכלת בחירות – אני לא אטיל גזירות, אני לא אתן למי שצריך לשלם יותר מסים לשלם יותר מסים, הרי, אני אמשיך להזרים כסף להתנחלויות, מיליארד וחצי שקל, כי השותפים שלי הקואליציוניים יכעסו עלי, אני לא רוצה לנגוע בחוק להשקעות הון, לחסוך איזה חצי מיליארד, למה?

עיסאווי פריג': כי הטייקונים יכעסו עלי – – –

מיקי לוי: זה לא נכון, זה לא נכון.

עיסאווי פריג': מה הפתרון?

עיסאווי פריג': הכי קל – תגדילו את הגירעון, ואז אני אמצא את הפתרון.

מיקי לוי: זה לא נכון.

עיסאווי פריג': ואז אתה חושב לטווח הקצר, כי אתה בשנת בחירות.

עיסאווי פריג': הבוחר לא ירגיש בכיס, הרי אני מביא לו 3 מיליון שקל עזרה, הטבת בחירות שהיא שקר אחד גדול שנקרא חוק מע"מ אפס.

אורי מקלב: תודה.

עיסאווי פריג': תפסיקו עם המסחרה שלכם.

עיסאווי פריג': הפוליטיקה החדשה שלכם, צריך לשים לה קץ.

אורי מקלב: תודה.

עיסאווי פריג': אתם מנסים לחדד אותה כל הזמן, אבל לא תצליחו.

אורי מקלב: תודה רבה לך, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

אורי מקלב: חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

אורי מקלב: בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה.

תמר זנדברג: עיסאווי, אמרת שקשה לדבר אחרי גפני, לי קשה לדבר אחריך, אבל תן לי – – –

עיסאווי פריג': בגלל הקול?

תמר זנדברג: לא, לא, בגלל דברי הטעם שאמרת.

תמר זנדברג: – – – אבל תן לי לצטט אותך, לא מהנאום הזה, מדברים שאמרת כשהתפרסמה טיוטת התקציב.

תמר זנדברג: כל המספרים האלה שלא מסתדרים, שכבר דיברו על זה כאן גם לפני, אתה אמרת: שר האוצר המציא כלכלה בדיונית; ככל שעובר הזמן אנחנו רואים את זה יותר ויותר.

תמר זנדברג: פשוט מאוד, אם שמים את טור ההכנסות וטור ההוצאות אחד מול השני, המספרים לא מסתדרים.

תמר זנדברג: בצד אחד "צוק איתן", מע"מ אפס, כל ההוצאות שהבטחתם, בצד השני הגדלת הגירעון, לא להעלות מסים וכו' – ואין, זה לא מסתכם, זה לא משתווה.

תמר זנדברג: כל מה שלימדו אותנו בשיעור א' בחשבונאות – שבסוף הסכום למטה צריך להיות שווה – לא קורה.

תמר זנדברג: כלכלה בדיונית.

תמר זנדברג: אז עכשיו באים ומבקשים מאתנו להצביע על חוק הכלכלה הבדיונית.

תמר זנדברג: מה מעניין בחוקים האלה, שמביאים לנו כאן, וספציפית בהגדלת הגירעון?

תמר זנדברג: אותו הדבר גם קרה – אני מוצאת את עצמי עומדת כאן במבוכה – אותו דבר קרה לי גם עם הבלון שהפריח שר האוצר עם הפיקוח על המחירים.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: כי הוא מביא לנו כלים של כלכלה סוציאליסטית.

תמר זנדברג: אנחנו תומכים, אנחנו תומכים בהגדלת גירעון.

תמר זנדברג: הגדלת גירעון זה סעיף תקציבי.

תמר זנדברג: נכון, משלמים עליו ריבית, יש לו עלות, יש לו מחיר, אבל זה מקור, זה לא כמו שסיפרו לנו: משק הבית שבסופו של דבר לא יכול להיות במינוס וחייב להיות שווה הוצאות והכנסות.

תמר זנדברג: אותו דבר פיקוח על המחירים – אנחנו תומכים.

תמר זנדברג: פיקוח על מחירי מוצרי יסוד – זה דבר שצריך להיות מסופק לעניים ולכולם במחיר אחיד.

תמר זנדברג: רק מה?

תמר זנדברג: הכלכלה הבדיונית הזאת, כלכלת השליפות שאין לה כיוון, אין לה חזון, היא לא יודעת לאן היא מובילה, היא לא יודעת מה המטרה שלה, אולי המטרה שלה זה מה שקראת "כלכלת בחירות", אולי המטרה שלה זה סתם לשרוד, סתם איכשהו להביא אותנו לסוף השנה הביתה בשלום, להביא אותנו לעמוד על הרגליים בלי להראות לנו לאן החברה הישראלית ולאן המשק הישראלי הולכים.

תמר זנדברג: ואם זה לא היה כל כך מורגש בדיור, במילקי, בחלב, בשכר הדירה, במשכנתה ובכל דבר שאנחנו הולכים אליו בעצם, אז אולי, אם זה לא היה כל כך עצוב, אולי זה היה יכול להיות גם קצת מצחיק.

תמר זנדברג: תודה.

אורי מקלב: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

אורי מקלב: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בהגשת התקציב הקודם, תקציב המדינה לשנים 2013–2014, שהיה תקציב קשה, אנטי-חברתי ומלא בגזירות נגד הציבור כולו, ובמיוחד נגד השכבות החלשות ומעמד הביניים, שלא לדבר נגד הציבור החרדי, קיצוץ תקציבי הישיבות ומוסדות החינוך שלהם – עמד שר האוצר והסביר לעם ישראל שאין ברירה וכדי להציל את כלכלת ישראל החולה חייבים לחתוך בבשר החי, ומכאן והלאה, כך הבטיח, המצב רק ילך וישתפר.

מנחם אליעזר מוזס: ומה אנחנו רואים היום?

מנחם אליעזר מוזס: לא רק שלא השתפר, אלא הורע עשרות מונים, ובניגוד לכל התחזיות האופטימיות של שר האוצר דווקא התחזיות הפסימיות שעליהן התרענו – שהן תוצאה ישירה של מדיניות הממשלה – הן אלה שהתממשו: יוקר המחיה הולך ומאמיר, מחירי הדירות עולים, ההגירה השלילית מהפריפריה נמשכת, מספר המובטלים לא ירד לעומת מספר המשפחות העניות שרק עלה, ומדי חודש אנו "מתבשרים" על עוד מפעל שנסגר ועובדיו פוטרו.

מנחם אליעזר מוזס: השבוע היה זה מפעל "מגבות ערד", שנסגר בערד, רק כחודשיים לאחר שסגרו את קו הייצור במגדל-העמק ואחרי שסגרו את מתפרת "העצמאות" במצפה-רמון, זו הייתה אותה בעלות.

מנחם אליעזר מוזס: בשנה האחרונה נסגר מפעל "נגב טקסטיל" בשדרות ועובדיו פוטרו.

מנחם אליעזר מוזס: זמן קצר לאחר מכן הודיע מפעל "אסיב" על פיטורי עובדים ועל בחינת האפשרות של סגירתו.

מנחם אליעזר מוזס: גם מפעל הנעליים של חברת "בריל" בראשון-לציון נסגר, לראשונה, על 100 עובדיו, בעקבות החלטת משרד הביטחון להפסיק להזמין ממנו נעליים, ומפעלי "תפרון" ו"מוליתן" עלו לכותרות בשל איומי סגירה חוזרים ונשנים.

מנחם אליעזר מוזס: בשבוע שעבר פורסם דוח פני החברה של הלמ"ס.

מנחם אליעזר מוזס: לפי הדוח, אחד מכל שבעה ישראלים הרגיש עוני בשנה האחרונה, 2.1 מיליון איש ויתרו על חימום או על קירור של הבית – אתם שומעים?

מנחם אליעזר מוזס: והכי גרוע, 42% מהישראלים שנזקקו לטיפולי שיניים ויתרו על הטיפול בשל קשיים כלכליים, 24% פיגרו בתשלומי החשבונות של חשמל, מים וארנונה.

מנחם אליעזר מוזס: בצהרונים, שהיו חינם, גובים השנה תשלום מההורים.

מנחם אליעזר מוזס: אין כמעט שום תחום שהמצב בו השתפר.

מנחם אליעזר מוזס: ועל הכול, מצב האבטלה נשאר באותו מספר: 241,000 מובטלים.

מנחם אליעזר מוזס: כמעט רבע מיליון מובטלים – 241,000 מובטלים.

מנחם אליעזר מוזס: לא שמו לב לזה כי זה התפרסם בערב ראש השנה והיינו בפגרה, אבל המספר ענק, סכום אדיר, לא רואים שום שיפור.

מנחם אליעזר מוזס: אין כמעט שום תחום שהמצב בו השתפר.

מנחם אליעזר מוזס: הגיע הזמן שהממשלה תודה בכישלון מדיניותה הכלכלית, תיקח אחריות ותלך הביתה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לך, חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, ותודה רבה גם על העמידה בלוח הזמנים.

אורי מקלב: חבר הכנסת מאיר שטרית, בבקשה.

אורי מקלב: אחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

דב חנין: זה לא לפי הסדר.

אורי מקלב: זה כן לפי הסדר, רק שזה אנשים במקום.

אורי מקלב: הסדר הוא אותו סדר, רק השמות הם שמות אחרים.

אורי מקלב: חבר הכנסת איתן כבל מחליף את חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

אורי מקלב: אלה החלפות בתוך הסיעות, שאישרנו אותן.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני אדבר רק כי אני חושב, אגב, באופן אישי בשונה ממה שהממשלה החליטה.

מאיר שטרית: אני חושב שלא נכון להגדיל את הגירעון – בניגוד גמור למה שאנשים חושבים: בואו נרחיב, נגדיל את הגירעון, ומחר מישהו אחר ישלם.

מאיר שטרית: הגדלת גירעון, כשעוברים את ה-3% – קל מאוד לעבור את ה-3%, אבל אפשר מהר, במדרון החלקלק הזה, להגיע גם ל-5% ו-6%, ואז נאבד את הרייטינג של חברות הרייטינג בעולם, דבר שיכול לעלות לנו ביוקר רב, והשאלה היא אם אין פתרונות אחרים.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני טוען: אפשר גם אחרת, ואני רוצה, ברשותך, אדוני היושב-ראש, להביא דוגמאות אחדות.

מאיר שטרית: המדינה ממשיכה לתת גם היום פטורים ממס הכנסה לקבוצות אינטרס בהיקף של יותר מ-42 מיליארד שקל לשנה.

מאיר שטרית: זה לא נכון לבטל את כל הפטורים האלה, כי יש פטורים שבאמת ממלאים תפקיד חשוב במשק, אבל בתוך 42 מיליארד השקל האלה יש, לדעתי, סדר גודל של 15 מיליארד שקל שאותם אפשר בהחלט, אם לא לבטל לחלוטין בוודאי לצמצם בכמה מיליארדים טובים ואף אחד לא ייפגע.

מאיר שטרית: אלה לא האנשים החלשים ביותר במשק, אלה אנשים שיש להם עוצמה לדרוש את הפטורים האלה במס, ובוודאי שבמקרה כזה גם המשק יוצא נהנה ואנשים לא כל כך חסרים.

מאיר שטרית: יכולתי להביא דוגמאות מפורטות, אבל הזמן לא מרשה לפתוח את הדיון לאורך.

מאיר שטרית: אני אסתפק רק בדוגמה אחת – לא פופולרית, אני מודה, אבל אני בכל זאת אומר אותה.

מאיר שטרית: דוגמה אחת: היצואנים במדינת ישראל משלמים מס הכנסה בין 8% ל-12% – מס חברות.

מאיר שטרית: מה, הם המסכנים הכי גדולים?

מאיר שטרית: לא היה קורה שום דבר אם היו מעלים את המס לבין 15% ל-20%.

מאיר שטרית: זה עדיין נמוך מאשר ברוב מדינות העולם.

מאיר שטרית: זה לבד נותן תשובה של 4–5 מיליארד שקל.

מאיר שטרית: דוגמה נוספת, אדוני היושב-ראש: קרן השתלמות.

מאיר שטרית: כידוע, קרן השתלמות היא הטבה פטורה ממס לכל מי שמקבל קרן השתלמות, וככל שאדם מרוויח יותר ההטבה שהוא מקבל גדולה הרבה יותר; מי שמרוויח מעט, ההטבה שלו היא שולית.

מאיר שטרית: אז אני לא מציע לבטל לחלוטין את הפטור מקרן השתלמות, אבל אפשר לקבוע תקרה.

מאיר שטרית: כשאתה אומר, נגיד, עד השכר הממוצע במשק זה פטור, מעל השכר הממוצע במשק זה ימוסה, זה נותן 2–3 מיליארד שקל.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, הרעיון היותר-גדול מכל מה שאמרתי – הצעתי, אגב, גם את זה לשר האוצר ולראש הממשלה – אני מציע, לנוכח המצוקה התקציבית ולנוכח הבעיות שבגינן צריך לפגוע באוכלוסיות חלשות, שממילא הן חלשות ומוחלשות, דרך אלטרנטיבית.

מאיר שטרית: שוב, אולי היא לא פופולרית ולא נוחה, אבל אני רוצה לומר אותה, אדוני היושב-ראש; והצעתי את זה לראש הממשלה וגם לשר האוצר.

מאיר שטרית: אילו הייתי בנעליים שלהם עכשיו הייתי אומר שאפשר לעשות חלון זמן.

מאיר שטרית: נגיד, להציע שעד סוף 2015 כל חברה ישראלית – שבשנה הזאת תמשוך דיבידנד, תשלם על הדיבידנד הזה במקום 30% מס, 15%, חצי.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני מוכן להתערב עם כל מי שרוצה, שאם יעשו מהלך כזה המדינה תקבל, מינימום, סדר גודל של 30 מיליארד שקל מחברות ישראליות, ואני לא אופתע אם זה יהיה אפילו כפול.

מאיר שטרית: אנשים לא יודעים כמה כסף מתגלגל בחברות ישראליות ואנשים לא מושכים אותו כי הם לא רוצים לשלם דיבידנד כל כך גבוה.

מאיר שטרית: אז נכון שיגידו: זו הטבה לחזקים.

מאיר שטרית: אבל עם הטבה כזאת, אדוני, אני יכול לבטל את כל הקיצוצים בתקציב.

מאיר שטרית: לא רק זאת, אדוני היושב-ראש – אני רוצה לומר עוד משפט אחד ובזה אסיים.

מאיר שטרית: במצב הנוכחי, הרי זה לא הגיוני כי במצב הנוכחי ייאלצו לפגוע בהרבה אוכלוסיות חלשות ובשכבות הביניים.

מאיר שטרית: זו לא המדיניות של שר האוצר.

מאיר שטרית: שר האוצר רוצה להיטיב עם השכבות החלשות ועם אוכלוסיות הביניים, והנה דרך נורא פשוטה.

מאיר שטרית: אני אתן רק דוגמה אחת: חברת "טבע".

מאיר שטרית: חברת "טבע" מחזיקה רווחים כלואים של כמעט 100 מיליארד שקל, שהיא לא משלמת עליהם מס, כי לכאורה כל עוד הם בארץ הם פטורים ממס.

מאיר שטרית: אז תחשוב רגע, אם החוק הזה שאני מציע יעבור, ההטבה הזאת של תשלום דיבידנד חצי ממה שמשלמים, הראשונה שתרוץ לעשות את זה תהיה "טבע".

מאיר שטרית: שווה לה לשלם 15 מיליארד שקל על ה-100 מיליארד שקל ולמשוך את הכסף.

מאיר שטרית: אני מקבל 15 מיליארד שקל, יותר טוב מאפס.

מאיר שטרית: ואותו הדבר כי"ל, ואותו דבר חברות אחרות.

מאיר שטרית: אני יכול למנות, אדוני, מאות רבות של חברות שרק מחכות לדבר כזה.

מאיר שטרית: הנה מהלך פשוט, לא עולה כסף, לא מרע עם אף אחד, רק משפר את המצב התקציבי, בלי לעשות קיצוצים, בלי להגדיל גירעון.

מאיר שטרית: יש לי כמובן עוד הרבה מה לומר על התקציב, אבל תהיינה עוד הזדמנויות אחרות.

מאיר שטרית: תודה.

אורי מקלב: הזמן תם.

אורי מקלב: תודה רבה לך, חבר הכנסת מאיר שטרית.

אורי מקלב: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

אורי מקלב: מוזמן לאחריו – חבר הכנסת דב חנין.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר – אם יש פה או אין פה – אה, גברתי השרה, ברשותך, אנחנו מדברים על הצעת חוק הפחתת הגירעון, ואני יכול לומר לך שברוב בתי ישראל או בחלק ניכר מבתי ישראל, אין להם מושג בכלל על מה אנחנו מדברים.

איתן כבל: חוק הפחתת הגירעון?

איתן כבל: ויושבים כאן ומדברים, וכן גירעון, וחצי אחוז ואחוז אחד – – –

תמר זנדברג: קוראים לזה הפחתת הגירעון אבל זה הגדלת הגירעון.

איתן כבל: נכון, כן, זה לא חשוב, הכול זה סוג של המצאה.

איתן כבל: השבוע יצא לי לבקר באופקים, ולא בפעם הראשונה.

איתן כבל: אני אומר לכם, ראש ממשלה, קדנציה שלישית, ראש הממשלה נתניהו, קדנציה שלישית – לא ראשונה, לא שנייה, שלישית.

איתן כבל: בושה וחרפה על מקומות כפי שהם נראים במדינת ישראל, למען השם.

איתן כבל: הימין, הליכוד שולט במדינת ישראל, ידע הציבור, משנת 1977 ועד היום.

איתן כבל: מפלגת העבודה בקושי שבע שנים, לא רצוף.

איתן כבל: והם, בלי בושה, פעם אחר פעם, עומדים כאן ומדברים כאילו אנחנו עוד צריכים להתנצל בפניהם.

איתן כבל: האיש בחוצפתו כי רבה היא, ראש הממשלה, לא עוסק בכלל בנושאים החברתיים היום.

איתן כבל: על מה הוא מדבר, האיש שאין לו תחליף, שבקדנציה השלישית שלו מקבל רק 27%?

איתן כבל: אז נכון, האחרים מקבלים עוד פחות ממנו.

איתן כבל: וכולם מהללים ואומרים שאין לו תחליף.

איתן כבל: 27% בלבד בקדנציה שלישית, ראש הממשלה.

איתן כבל: על מה יש לו להתהדר?

איתן כבל: מה יש לו לספר שהוא עשה?

איתן כבל: חבר הכנסת נסים זאב, מה עשה מתחילת הקדנציה, חוץ מלאיים עלינו עם איראן, חוץ מלאיים עלינו כל פעם בגזרה אחרת?

נסים זאב: מזל שיש את איראן.

איתן כבל: מה, מה נעשה למען השם?

איתן כבל: לא אכפת לי בכלל איך הקואליציה שלו נראית.

איתן כבל: את מי זה מעניין?

איתן כבל: הוא ראש הממשלה.

איתן כבל: הוא בעל-הבית, האיש שאין לו תחליף.

איתן כבל: האיש שעוד לא נמצא לו המחליף, ראש הממשלה נתניהו, קדנציה שלישית.

איתן כבל: ההיסטוריונים יתבאסו כשיצטרכו להגיע אליו, מה יכתבו?

משה מזרחי: יכתבו: קדנציה, קדנציה, קדנציה.

משה מזרחי: כמו בגין.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: שמש העמים, ודאי.

איתן כבל: ובאים ומבקשים מאתנו להציע הצעת חוק הפחתת הגירעון.

איתן כבל: חצי מדינה, אנשים אין להם מה לאכול.

איתן כבל: יש מקומות שאתה נוסע בהם בדרום, כאילו הגעת לשנות ה-70 במקרה הטוב.

איתן כבל: ובלי בושה, הם שולטים פה, הוא שולט כאן, מוכר דברי רהב, דברי בלע, שטויות.

איתן כבל: שטויות.

איתן כבל: קדנציה שלישית.

איתן כבל: האיש שאין לו תחליף.

איתן כבל: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

אורי מקלב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

אורי מקלב: לאחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, צריך להתחיל למען חברי הכנסת החדשים בבית הזה בברכה לממשלה, כי הנה היא מביאה לנו פעם נוספת חוק שעוסק בהפחתת הפחתת הגירעון, כלומר, בעברית פשוטה, בהגדלת הגירעון.

דב חנין: ולמען חברי הכנסת החדשים אני רוצה להזכיר, שאותן ממשלות בערך, ואותו נתניהו בערך, היה זה שעמד מעל הדוכן הזה והסביר לכולנו כמה עקרונות קוסמיים בכלכלה שאסור להפר אותם, ואחד מהעקרונות הקדושים האלה הוא עיקרון של שיפוע אפשרי ויחידי שניתן לקיום בחברה שלנו, שבו הגירעון הממשלתי הולך ופוחת.

דב חנין: אז הנה אנחנו רואים שוב, עמיתי חברי הכנסת – הכלכלה היא פוליטיקה וההחלטות הכלכליות הן החלטות פוליטיות.

דב חנין: אני אומר את הדברים כמי שאיננו מתלהב מהגדלת הגירעון.

דב חנין: הגדלת הגירעון זה פתרון קל מאוד, אבל בעקבותיו בדרך כלל באים קיצוצים רוחביים.

דב חנין: וכשיש גירעון גדול, קל לאחר מכן לפגוע בבטן הרכה, בתקציבים החברתיים, באותם דברים שכל כך קל לפגוע בהם אבל הם כל כך חיוניים לכולנו.

דב חנין: והקיצוץ הזה כבר החל, ראינו אותו גם בחודשים האחרונים.

דב חנין: ובמקומות רבים בארץ כבר היום ישנה אווירת מיתון.

דב חנין: אני הייתי השבוע בערד, פגשתי את המובטלים שפוטרו מבית-החרושת "מגבות ערד".

דב חנין: אני יודע שחברי כנסת נוספים היו שם.

דב חנין: התמונה היא תמונה מאוד קשה.

דב חנין: וזה נמצא לא רק בערד, זה נמצא במקומות נוספים בפריפריה.

דב חנין: לכן מה שצריך לעשות זה לאו דווקא להגדיל את הגירעון.

דב חנין: מה שצריך לעשות זה לשנות את סדר העדיפויות, ואפשר לשנות את סדר העדיפויות.

דב חנין: יש כסף.

דב חנין: מאיפה הכסף?

דב חנין: קודם כול, ההוצאות הצבאיות.

דב חנין: כדי לצמצם את ההוצאות הצבאיות צריך מדיניות של שלום, צריך להחליט שלא רוצים ללכת למלחמה אזורית נגד איראן, החלטה אמיצה שראש הממשלה עדיין לא קיבל; צריך להחליט שאנחנו לא רוצים כל כמה שנים להיכנס לסיבוב מלחמתי נוסף בעזה או בלבנון או במקומות אחרים – אנחנו רוצים לנסות דרך מדינית של הסדר עם העם הפלסטיני ועם העולם הערבי; אפשר לקצץ בהוצאות הכיבוש ובהתנחלויות, אותו בור שחור שאליו מוזרמים כל הזמן כספים בהיקפים גדולים מהחברה הישראלית ועל חשבון החברה הישראלית; אפשר להתחיל למסות את משאבי הטבע – לא לעשות מאוחר מדי את המעט מדי שהוצע בוועדת ששינסקי, אלא באמת למסות את משאבי הטבע: להגדיל את התמלוגים, לגבות מסים ראויים ממי שלוקח ובוזז את משאבי הטבע של מדינת ישראל, ממשאבי ים-המלח, דרך הפוספטים, דרך המים המינרליים.

דב חנין: אז יש כסף, ואת הכסף הזה צריך להשקיע בהשקעות חברתיות, בחיזוק מערכת הבריאות, בחיזוק הרווחה, בחיזוק מערכת החינוך, בבנייה של דירות ציבוריות – מה שמדינת ישראל הפסיקה לעשות – בהעלאת שכר המינימום במערכת הציבורית, ולא רק במערכת הציבורית, בהתמודדות עם העוני שהוא עוני קודם כול של אנשים עובדים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת – –

אורי מקלב: רק לסיים.

דב חנין: – – לא מקרה הוא שראש הממשלה מעל הדוכן הזה נאם על "דאעש" ועל איראן אבל לא דיבר על הבעיות שמטרידות את אזרחי ישראל: על איך גומרים כאן את החודש ואיך מתמודדים פה עם הבעיות החברתיות ואיך מתמודדים עם יוקר המחיה ועם נומך השכר.

דב חנין: כי לראש הממשלה הזה אין תשובות, את זה צריך לומר לעם בישראל.

דב חנין: לראש הממשלה הזה, לממשלה הזאת, אין תשובות, ולכן הממשלה הזאת צריכה ללכת וראש הממשלה הזה צריך לפנות את מקומו.

דב חנין: תודה.

אורי מקלב: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

אורי מקלב: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, בבקשה.

אורי מקלב: חברת הכנסת מיכל בירן.

אורי מקלב: לא לא, סליחה, ניצן הורוביץ, ואחריו חברת הכנסת.

אורי מקלב: אחרון הדוברים, לאחר מכן, יהיה חבר הכנסת נסים זאב.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, במצב רגיל של דברים לאו דווקא הייתי מתנגד להגדלת גירעון; אני לא חושב שגירעון הוא דבר מקודש, אני לא – – –

עדי קול: – – – את השעון.

ניצן הורוביץ: סליחה?

ניצן הורוביץ: מה?

עדי קול: לא הפעלת את השעון.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: תודה על תשומת הלב.

ניצן הורוביץ: מה קרה?

אורי מקלב: יש מי ששומר על השעון.

ניצן הורוביץ: אה, אוקיי, אוקיי.

אורי מקלב: אני מודה לך.

ניצן הורוביץ: יש גם מי ששומר על הגירעון.

אורי מקלב: אין מי ששומר.

אורי מקלב: מגדיל את הגירעון.

ניצן הורוביץ: אז בעיני גירעון זה לא דבר קדוש.

ניצן הורוביץ: אני חושב שלפעמים גם צריך להגדיל את הגירעון, השאלה – לשם מה.

ניצן הורוביץ: זאת אומרת, גירעון זה כשאתה לוקח – כמו שהסביר, אגב, שר האוצר בעצמו – אתה לוקח סוג של הלוואה מהשנים הבאות.

ניצן הורוביץ: השאלה למה אתה לוקח אותה.

ניצן הורוביץ: אם אתה לוקח את ההלוואה הזאת – מגדיל את הגירעון – כדי לממן צמיחה שמתאפשרת על-ידי חינוך יותר טוב, על-ידי תחבורה ציבורית, על-ידי שירותים ציבוריים, על-ידי שיפור הבריאות, דברים מהסוג הזה, שמיטיבים עם האוכלוסייה, אני בעד הגדלת גירעון.

ניצן הורוביץ: אבל כשמגדילים גירעון כדי לממן תקציב כמו זה שעומד להגיע כאן בימים הקרובים, זה פסול, ואני מתנגד.

ניצן הורוביץ: בתקציב הזה, שעבורו הגירעון משועבד, יש תוספת עצומה לתקציב הביטחון שאנחנו אפילו לא מסוגלים להתמודד אתה.

ניצן הורוביץ: כאן כתוב בתקציר שזה לצורך מימון עלויות מבצע "צוק איתן" ונזקיו בשנת הכספים 2015, מה שלא נכון, כי את המימון עושים כבר בשנה הזאת, 2014.

ניצן הורוביץ: מעבר לזה, התוספות שאושרו למשרד הביטחון הן חריגות בכל קנה מידה, סדר גודל של 11 מיליארד שקלים.

ניצן הורוביץ: ואני חייב להגיד שאתמול, למשל, אדוני היושב-ראש, הייתי בקיבוצי הגליל-העליון, למשל בקיבוץ להבות-הבשן, שממש יושב על הגבול, ושם מקצצים להם את תקן הרב"ש – –

אורי מקלב: שומרים, רב"שים.

ניצן הורוביץ: – – רכז ביטחון שוטף, שזה פרוטות ביחס לתוספות העצומות שמקבלים כאן.

ניצן הורוביץ: אז מצד אחד כל מיני קיצוצים באמת מקוממים, במרכיבי ביטחון חיוניים, ומצד שני תוספות ענק שבשבילן גם מגדילים גירעון.

ניצן הורוביץ: ואני רוצה לסיום להדגיש את הנקודה הכי קשה שאין בתקציב הזה, וזה נושא הדיור.

ניצן הורוביץ: כן, אני מכיר את ההצעה של מע"מ אפס, אני חושב שהיא הצעה גרועה, רוב הכלכלנים אני חושב שגם מסכימים אתי.

ניצן הורוביץ: מעבר לזה, המדיניות הממשלתית לא מטפלת ולא מסדירה את הדרך היחידה שתאפשר הוזלת דירות וזה בנייה ציבורית.

ניצן הורוביץ: אני לא מתכוון לדיור הציבורי לנזקקים, שגם בו יש חידלון זה שנים; אני מדבר על בנייה ציבורית מטעם רשויות המדינה, כמו שאנחנו רואים שקורה באמסטרדם, בפריז, בלונדון, וגם בברלין – אני אגיד את זה: גם בברלין יש בנייה ציבורית טובה, שמאפשרת לאנשים צעירים להשיג דירות בשכירות, דירות בקנייה במחירים בני-השגה ושווים לכל נפש.

ניצן הורוביץ: כשאנחנו בישראל מגיעים בשנה הזאת, 2014, לכמעט שיא עולמי במספר המשכורות שדרושות לקניית דירה, אני חושב שזה מקום שאנחנו צריכים לעמוד ולהסתכל ולהבין מה פה קורה.

ניצן הורוביץ: לממשלה יש מספיק כלים ומכשירים כדי לשנות מגמה, היא פשוט לא רוצה.

אורי מקלב: תודה.

ניצן הורוביץ: לכן אנחנו נתנגד להצעת החוק הזאת, משום שהגירעון שפה לוקחים ושאנחנו נצטרך לממן אותו בשנים הקרובות לא מיועד לשיפור, הוא מיועד לעשיית נזק.

ניצן הורוביץ: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

אורי מקלב: חברת הכנסת מיכל בירן, ואחריה – חבר הכנסת נסים זאב.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש לי אחיין חדש, והוא בדיוק מתחיל להוציא את הצלילים הראשונים, שיום אחד יהפכו לשפה ולדיבור, וזה תהליך שמרתק לראות אותו.

מיכל בירן: וחלק מהיופי זה באמת היכולת האנושית המופלאה ליצור שפה, לדבר מילים, ושתהיה להן משמעות.

מיכל בירן: איך זה קשור לנושא שעל הפרק?

מיכל בירן: אני חושבת שנשבר פה עוד שיא חדש של לגזול מהמילים את משמעותן.

מיכל בירן: אפילו ב"1984" אני חושבת שלא היו מהססים להשתמש בכמה מהדוגמאות שראינו כאן.

מיכל בירן: אני לא מבינה – אם אני צריכה לבחור מילה אחת שמתארת את מה שקורה כאן, זה "מביך".

מיכל בירן: אני לא מבינה איך אתם לא מתביישים, חברי הקואליציה, לבוא ולהגן על זה.

מיכל בירן: ממש לפני – באפריל, אפילו במרס – ממש לפני חצי שנה עמד פה מיקי לוי, סגן שר האוצר, והסביר איך צריך לשנות את כלל ההוצאה כדי להקטין את ההוצאה של מדינת ישראל.

מיכל בירן: ישב, הסביר, קראתי לו אז ואמרתי לו שלהציב יעד גירעון של 50% של חוב–תוצר כשה-OECD אומרים שהיעד המומלץ הוא 60% זה דבר לא סביר.

מיכל בירן: הלך, בדק, ובסופו של דבר חזר אלי עם תשובה, שכשסידרו את המספרים, וככה וזה, זה הגיע למה שרוצים להגיע אליו; וזו הייתה תשובה באמת קצת מופרכת, כי אי-אפשר קודם להחליט מה התשובה ואז לשחק עם הנוסחה כדי להגיע אליה.

מיכל בירן: אבל נו, מילא, עשיתם את זה.

מיכל בירן: עכשיו, פחות מחצי שנה אחרי זה, באים עם זה: כן, הגירעון יהיה יותר גדול ממה שחשבנו, וגם יש קופסה, הקופסה היא לא בתקציב – זה נשמע כמו – – –

נחמן שי: מיכל, אין שר, אין שר.

מיכל בירן: אין שר, אני – – –

משה מזרחי: אין ממשלה לדבר אליה.

אורי מקלב: השרה, השרה נמצאת.

מיכל בירן: השרה לנדבר פה.

נחמן שי: אה, השרה לנדבר בפינה.

אורי מקלב: היא סרה למשמע אוזנה.

נחמן שי: היא לא מרוכזת בדיון.

משה מזרחי: – – –

אורי מקלב: כן, בגלל זה אני אומר.

אורי מקלב: בטוח שהיא מקשיבה.

מיכל בירן: עכשיו באים ואומרים: לא, הגירעון יהיה יותר גדול, הפריסה שלו תהיה יותר גדולה ממה שחשבנו.

מיכל בירן: והקופסה, הקופסה הרי – אני לא יודעת, זה פשוט מביך, מה משכנעים אותנו, שאם אומרים שזה קופסה אז זה לא בתקציב?

מיכל בירן: אז לא סופרים אותו?

מיכל בירן: זה הרי דבר לא סביר.

מיכל בירן: עכשיו, רק תחשבו בהיגיון, אם לא הייתם משנים את כלל ההוצאה הייתה קצת פחות מבוכה עכשיו בלהגיד שמשנים אותה.

מיכל בירן: ומה עם הגירעון?

מיכל בירן: הגירעון וההערכות שלו הם – פשוט יש שימוש ציני בהם.

מיכל בירן: כשלפני הבחירות הכלליות שאול מופז אמר שיש 40 מיליארד ש"ח גירעון, אמרו לו: מה זה, אתה הוזה, כמה הזוי, מה פתאום, אין – מפחיד, לפני בחירות גירעון כל כך גדול נשמע איום ונורא.

מיכל בירן: אבל אחרי הבחירות, כשהיה צריך להעביר תקציב, פתאום האוצר אומר – 40 מיליארד ש"ח גירעון.

מיכל בירן: עכשיו כבר השתנו האינטרסים, צריך להפחיד שהגירעון גדול כדי להצדיק קיצוצים.

מיכל בירן: אחרי שיסתיימו הקיצוצים, יאמרו: אה, התבלבלנו, הוא לא כזה גדול.

מיכל בירן: אותו יאיר לפיד, אותו שר האוצר שאמר לנו בתקציב הקודם: די כבר עם החגיגות, עם אלה שחגגו פה על חשבון הקופה הציבורית, על חשבון המחר, התקציב הזה נראה בדיוק – יאיר לפיד עושה את מה שהוא הלעיז על קודמיו שעשו.

מיכל בירן: הוא בדיוק דוחה את כל הבעיות למחר.

מיכל בירן: משהו קטן לעניין הגירעון.

מיכל בירן: אמרו: מה, אתם נגד הגדלת הגירעון?

אורי מקלב: אבל ממש קטן.

אורי מקלב: משפט סיום.

מיכל בירן: אני בעד הגדלת הגירעון – –

אורי מקלב: כוס מים, יש מים.

מיכל בירן: – – רק השאלה – מאיזו סיבה.

מיכל בירן: אבל אני רק אסיים משפט אחד של מטפורה: זה כמו משפחה שנמצאת במינוס.

מיכל בירן: זה לא הגיוני שהם ייקחו עכשיו הלוואה של 50,000 שקלים כדי לנסוע לטיול מסביב לעולם.

מיכל בירן: אבל אם הם ייקחו הלוואה של 50,000 שקלים כדי לשלוח ילד לאוניברסיטה, זה כן הגיוני.

מיכל בירן: כך גם לגבי הגירעון: זה לא רע להגדיל גירעון, השאלה למה.

מיכל בירן: ובתקציב הזה אין מחוללי צמיחה ואין חזון.

מיכל בירן: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל בירן.

אורי מקלב: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

מאיר פרוש: מה עם – – –

אורי מקלב: כן, הוא הדובר, ואחריו נחמן שי מסיים.

מרב מיכאלי: או-אה, נחמן, הצלחת לעבור את נסים זאב.

מרב מיכאלי: כל הכבוד.

מרב מיכאלי: נסים, נחמן מדבר אחריך.

נסים זאב: בגלל שאני אומר דבר תורה, הוא רוצה אחר כך לחזק אותי כנראה.

נחמן שי: אני הצ'ופר.

אורי מקלב: מעשה נסים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לדבר על הגירעון הגדול של עם ישראל, שנלקח מאתנו מורנו ורבנו ועטרת ראשנו, מרן רבי עובדיה יוסף.

נסים זאב: זה החסר הגדול לעם ישראל.

נסים זאב: הנביא במלאכי אומר: "תורת אמת היתה בפיהו ועַוְלָה לא נמצא בשפתיו בשלום ובמישור הלך אתי ורבים השיב מעָוֹן".

נסים זאב: ולאחר מכן: "כי שפתי כהן ישמרו דעת ותורה יבקשו מפיהו כי מלאך ה' צבאות הוא".

נסים זאב: אם אנחנו נתבונן בפסוק ונבין, בתחילה הפסוק אומר: "כי שפתי כהן ישמרו דעת תורה יבקשו מפיהו".

נסים זאב: יש שפתיים ויש את הפה של האדם.

נסים זאב: השפתיים הן חיצוניות, כמו שאומרים: משפה ולחוץ.

נסים זאב: והפה הוא הפנים.

נסים זאב: אצל מרן היו פיו ולבו שווים.

נסים זאב: מה שהוא אמר כלפי חוץ לעם ישראל, הוא התכוון למה שהוא אומר בדיוק כפי שהוא חינך אלפים ורבבות בעם ישראל.

נסים זאב: אני רוצה לומר כמה מילים בנושא של התקציב: כל כך היה חשוב גם למרן העניין של העוני, וכשהוא היה מדבר על עניים, ראיתי אותו כמה פעמים שלבו היה כאוב לראות את הצער של אותן משפחות ברוכות ילדים.

נסים זאב: והנה עכשיו מביאים לנו את הנושא של הגירעונות.

נסים זאב: אני מבין, צריך לעשות איזושהי אינפלציה מסוימת, יש גירעון מסוים, עברנו תקופה קשה, מלחמה קשה, ובסייעתא דשמיא, איך שלא יהיה, עם ישראל פה ניצח עם כל הכאב והצער וההרוגים שהיו.

נסים זאב: אבל הגזירות שבתקציב, אדוני היושב-ראש, לשנת 2015, כוללות קיצוצים של 7 מיליארד ש"ח מכלל משרדי הממשלה, והמשמעות תהיה הגדלת שיעורי האבטלה ופגיעה בזכויות הסוציאליות של אותם המובטלים.

נסים זאב: יש בתקציב הזה גם הוראות סמויות שתכליתן לפגוע בזכויות המוענקות למובטלים על-פי חוק הביטוח הלאומי.

נסים זאב: ולמרות ששר האוצר מתפאר בכך שהצליח למנוע את העלאת המסים, כפי שהוא מצהיר בריש גלי, ישנם מסים חדשים שלא שמענו עליהם מעולם.

נסים זאב: אני אומר את זה ממש בקצה המזלג: למשל, המסים על מעסיקי עובדים זרים.

נסים זאב: מצד אחד, מכריחים ומאלצים את האנשים להביא עובדים זרים כי אין ידיים עובדות, ומצד שני מגדילים את המסים.

נסים זאב: ומאידך גיסא – – –

מיקי לוי: רוצים להגדיל את מספר העובדים הישראלים.

נסים זאב: בסדר, אבל בזמן שאתה קובע עובדה ואתה מביא עובדים זרים, אתה לא יכול מצד אחד לייבא ומצד אחד להכביד עליהם.

נסים זאב: הרי אתה יודע שאותם עובדים זרים שעובדים באותן פונקציות, אתה לא מוצא עובדים ישראלים שיעבדו בהן.

נסים זאב: אין, מה לעשות.

אורי מקלב: אני רוצה לבקש ממך לסיים.

נסים זאב: בסדר, אני כבר אסיים.

נסים זאב: אני מבין את הצורך גם בגירעון של הזמן שלנו.

אורי מקלב: הוא גם משהו.

אורי מקלב: אי-אפשר להגדיל אותו, אי-אפשר להגדיל אותו.

נסים זאב: אנחנו נצמצם את עצמנו גם בלוח הזמנים.

אורי מקלב: אנחנו מודים לך על ההתחשבות.

נסים זאב: אם כך, אדוני היושב-ראש, אני אמשיך בסיבוב הבא, אדבר בהמשך.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אנחנו מאוד מעריכים את זה, חבר הכנסת נסים זאב, את העמידה בלוח הזמנים.

אורי מקלב: אנחנו נבקש מהדובר האחרון, חבר הכנסת נחמן שי, לשאת את דבריו.

אורי מקלב: לאחר מכן יסכם את הדיון סגן השר מיקי לוי.

אורי מקלב: סגן שר האוצר, כמובן.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רציתי רק לספר סיפור קטן.

נחמן שי: נזכרתי בו כשהתפרסמה הידיעה על סגירת "מגבות ערד".

נחמן שי: לפני כמה חודשים פגשתי באיזשהו אירוע גברת אמריקנית דוברת עברית שדיברה בזכותה של ישראל והייתה מאוד מעורבת.

נחמן שי: שאלתי אותה: מאין המעורבות הגדולה שלך?

נחמן שי: היא אמרה: משפחתי דרך בעלי הם הבעלים של "מגבות ערד", ויש לנו הרבה בעיות.

נחמן שי: אמרתי לה: אתם בערד?

נחמן שי: כן, גם בערד וגם במגדל-העמק.

נחמן שי: אמרתי: בטח אתם מפעל מועדף בישראל.

נחמן שי: היא אמרה: לא בדיוק, ואני אבוא אליך עם המנכ"ל כדי לדבר אתך על כך.

נחמן שי: אמרתי לה: בשמחה רבה.

נחמן שי: היא הגיעה עם המנכ"ל, איש עסקים ישראלי שחי באמריקה.

נחמן שי: שאלתי אותו איך אני יכול לעזור.

נחמן שי: הוא אומר כך: תשמע, אנחנו נמצאים בתחרות כבדה מאוד, טקסטיל זה לא אטרקציה יותר, ויש מקומות אחרים במזרח התיכון ומחוץ למזרח התיכון שאפשר לייצר שם.

נחמן שי: אבל אנחנו רוצים להישאר בערד.

נחמן שי: הבעיה שלנו היא אנרגיה: אנחנו משלמים הרבה על אנרגיה כדי להניע את המפעל.

נחמן שי: אמרתי לו: אין שום בעיה, אני יכול מייד לעזור לך, אני מכיר את סילבן שלום והוא גם השר לענייני אנרגיה והוא גם לענייני הדרום והצפון.

נחמן שי: העברנו את המקרה לטיפולו של השר שלום במשרד האנרגיה.

נחמן שי: הם ביקשו את הניירות ואני טרחתי ומשרדי והכול והעברנו את כל הניירות והכול.

נחמן שי: אחרי כמה ימים התקשר אלי אחד מעוזריו של השר ואמר לי: הוא לא יוכל לפגוש אותם.

נחמן שי: שאלתי: למה?

נחמן שי: הם מעסיקים 300 איש בערד.

נחמן שי: לערד, 300 איש זה לב העיר.

נחמן שי: הוא אמר: תשמע, בדקנו את זה.

נחמן שי: זה רק 10 מיליון שקל להתחבר לצינור הגז.

נחמן שי: רק 10 מיליון שקל.

נחמן שי: אמרתי לו: תגיד לי, בחור צעיר, אתה הרווחת מימיך 10 מיליון שקל?

נחמן שי: אתה מבין את המשמעות של 10 מיליון שקל עבור המפעל הזה?

נחמן שי: אתה מבין שב-10 מיליון השקלים האלה תלויה התעסוקה של 300 איש שמחר או מחרתיים או בעוד שבוע לא תהיה להם עבודה?

נחמן שי: הוא אומר לי: אני לא, אבל אין מה לעשות.

נחמן שי: הם צריכים למשוך את הגז מאיזשהו צומת באזור הדרום.

נחמן שי: ככה זה התוכנית, אני אחר כך למדתי.

נחמן שי: המפעל אמור למשוך – לא מביאים לך את הגז אליך למפעל אלא אתה אמור למשוך אותו.

נחמן שי: כשאתה מושך אותו, אז זה עולה לך 10 מיליון שקל.

נחמן שי: אז שיוציאו 10 מיליון שקל, 3 מיליון דולר.

נחמן שי: המפעל הזה ששמו "מגבות ערד", אחרי הרבה חודשים – יכול להיות שהיו עוד בעיות אבל זה כנראה היה הקש ששבר את גב הגמל – הם כבר לא חזרו אלי, הם גם כנראה לא חיפשו אף שר בממשלת ישראל.

נחמן שי: הם החליטו פחות או יותר, פשוט בצורה הכי עצובה שבעולם, לסגור את המפעל.

נחמן שי: זה לא סנטימנטים פה, זה שום דבר, זה ביזנס.

נחמן שי: אז אם בלשכתו של שר האנרגיה והשר לפיתוח הנגב והגליל לא ידעו להתייחס אליהם, אז הם אמרו תודה רבה והעבירו את הייצור; או שהעבירו לירדן או שהעבירו לסינגפור או שהעבירו להודו, זה כבר לא מעניין אותי.

נחמן שי: 300 משפחות – אולי טיפה פחות, רק 250 – בערד, עיר מוכה, אין בה תעסוקה ולא תהיה בה תעסוקה.

נחמן שי: זה מה שרציתי לספר לכנסת הערב.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

פנינה תמנו: יעלה לסכם את הדיון סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

פנינה תמנו: ולאחר מכן אנחנו נעבור להצבעה.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כשעולים לדוכן הזה ומדברים על מספרים ועל ססמאות ועל נתונים שאין להם אחיזה במציאות, אולי זה מצלצל היטב, אבל מכאן לאמת שבמספרים רב המרחק.

מיקי לוי: אני מדבר – למשל אני לוקח את דבריו של חבר הכנסת גפני, שדיבר על צמיחה של בסביבות 1%.

מיקי לוי: אז זה נחמד להגיד 1%, אבל גם בנק ישראל וגם כלכלני האוצר צופים צמיחה של 2.8 – – –

עיסאווי פריג': אתה לא הבנת מה שאמרת – –

מיקי לוי: 2 – – –

עיסאווי פריג': – – הוא אמר: צמיחה אפס לנפש, זה שונה – – –

מיקי לוי: הוא דיבר על צמיחה כללית, לא לנפש.

עיסאווי פריג': לא, לנפש.

משה גפני: – – –

מיקי לוי: הוא דיבר על צמיחה כללית, וגם – – –

עיסאווי פריג': לנפש, ויש צמיחה שלילית גם, לא אפס.

מיקי לוי: בישראל בשנת 2013 גדלה הצמיחה ב-1.9%, אבל אם אני מסתכל – אם אני מסתכל על חוב–תוצר – – –

עיסאווי פריג': אתה משתמש – – –

מיקי לוי: תן לי, תן לי, תן לי.

עיסאווי פריג': – – – לא לזכותך להשתמש בנתונים האלה, זה כתוב – – –

עמיר פרץ: תאמין לי, כולם הבינו הכול.

מיקי לוי: כן, הכי טוב.

מיקי לוי: תשמע עוד שנייה אחת.

עיסאווי פריג': אני מכיר כיועץ – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת פריג', בוא ניתן לו להמשיך בדבריו, לסגן השר.

מיקי לוי: פריג', דקה אחת.

מיקי לוי: ואם אתה מסתכל על חוב–תוצר של מדינת ישראל, שבאמת אפשר להתגאות בו, כאשר ה-OECD ממליץ על הגעה לסביבות ה-60%, ואנחנו יודעים שמדינות באירופה עוברות את ה-100%, אפילו בגרמניה זה קצת פחות מ-100%, ומדינת ישראל היא ב-67.4%.

עיסאווי פריג': אבל היעד היה 50%.

מיקי לוי: לא.

עיסאווי פריג': שינית את היעד.

מיקי לוי: חבר הכנסת פריג' – – –

עיסאווי פריג': היה 60, שינית את זה ל-50.

מיקי לוי: חבר הכנסת פריג', היעד המומלץ על-ידי מדינות ה-OECD הוא 60%, והלוואי שנגיע לשם.

מיקי לוי: המרווח בין המשחק הזה – להגיד לכיוון 60, לבין להוסיף עוד שתי עשיריות לגירעון, הוא לא מה שישבור אותנו.

מיקי לוי: כל עשירית בגירעון כמה?

עיסאווי פריג': – – –

מיקי לוי: נכון.

עיסאווי פריג': מי ישלם?

עיסאווי פריג': מי ישלם?

מיקי לוי: רגע.

עיסאווי פריג': מי ישלם את העשירית הזאת?

מיקי לוי: תקשיב, תקשיב, תקשיב, כשאתה מורח את זה – – –

ישראל אייכלר: – – –

משה גפני: אם הייתי חרוץ והייתי – – – נגד הגדלת יעד הגירעון.

מיקי לוי: תקשיב, גפני, הרי הגירעון מצוי בחוק.

מיקי לוי: הגדלנו אותו בארבע עשיריות, זה נכון.

מיקי לוי: בשנה שעברה גמרנו אותו ב-2.6.

עיסאווי פריג': לא – – –

משה גפני: – – –

מיקי לוי: פריג', הוא בחוק היה 2.5, והגדלתי ל-3.4.

עיסאווי פריג': – – –

משה גפני: – – –

מיקי לוי: נכון.

מיקי לוי: תעשה את חלקי האחוז – עכשיו אני מתעסק אתך במתמטיקה – של תשע עשיריות כלפי החוב החיצוני או כלפי תקציב המדינה – – –

עיסאווי פריג': – – –

מיקי לוי: רגע, אבל תראה, אני ניהלתי אתך את זה כלפי תקציב המדינה.

מיקי לוי: איפה זה – – –

קריאה: ראש הממשלה פה.

מיקי לוי: ראש הממשלה פה?

מיקי לוי: זה בסדר.

ישראל אייכלר: סגן השר, סגן השר – –

פנינה תמנו: אדוני סגן השר, אתה מוזמן להמשיך.

ישראל אייכלר: – – תיצמד לטקסט, תיצמד לטקסט – – –

עיסאווי פריג': – – –

מיקי לוי: לכן תשע עשיריות, גם כלפי החוב הלאומי וגם כלפי תקציב המדינה, בטל בשישים.

מיקי לוי: ולכן אני אומר לך שזה נסבל וזה בתחום ההיגיון ואין לנו שום בעיה לעשות את זה, וגם כרגע אחוז האבטלה הוא מהנמוכים שהיו בשנים האחרונות, ויתרה מכך יש סכום עצום – – –

עיסאווי פריג': מה עם הייצוא?

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני דיבר – לא, זה לא היית אתה, אז אני לא אסתכן בעניין הזה, אבל – – –

עיסאווי פריג': מה עם הייצוא?

מיקי לוי: – – – אבל אתה דיברת וקודמך לתפקיד דיבר על הבאת עובדים זרים, שאנחנו מקשיחים את עמדתנו – כן, אנחנו רוצים להקשיח את עמדתנו בנושא הגעת עובדים זרים, כדי לתעל יותר ישראלים, ויש תוכניות במשרד הכלכלה, עם תקציב של 300 מיליון שקל, לשנות ולהכשיר אותם לעבודות שונות, מעבודה למקצועות רטובים בבניין, שהיום חסרים מאוד במדינת ישראל, כמו רצפוּת, טכנאי מיזוג אוויר וכן הלאה וכן הלאה.

אילן גילאון: – – –

עיסאווי פריג': – – –

מיקי לוי: יש תוכנית שלמה לעניין הזה, ולכן אנחנו מקשיחים עמדתנו לגבי הגעה של עובדים זרים בכל המקצועות, בכל המקצועות, למרות הקושי שאנחנו צופים כרגע בידיים עובדות ישראליות.

מיקי לוי: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה לסגן השר.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצבעה, חברי הכנסת, על הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 15) (שיעור הגירעון בשנות התקציב 2015 ואילך וסכום ההוצאה הממשלתית בשנת התקציב 2015), התשע"ה–2014, בקריאה ראשונה.

פנינה תמנו: בבקשה, הצבעה.

פנינה תמנו: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 44 נגד – 28 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 15) (שיעור הגירעון בשנות התקציב 2015 ואילך וסכום ההוצאה הממשלתית בשנת התקציב 2015), התשע"ה–2014, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

פנינה תמנו: 44 חברי כנסת בעד הצעת החוק, 28 חברי כנסת מתנגדים.

פנינה תמנו: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אראל מרגלית: אני הצבעתי, אבל זה לא נקלט.

אראל מרגלית: נגד.

משה גפני: אני מבקש – – –

פנינה תמנו: לפרוטוקול אני מבקשת להוסיף את חבר הכנסת אראל מרגלית, הוא הצביע נגד.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להודעת סגן מזכירת הכנסת.

פנינה תמנו: בבקשה.

פנינה תמנו: בבקשה, סגן המזכירה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה וקריאה שלישית – – –

משה גפני: ביקשתי ועדת המדע.

פנינה תמנו: חברי הכנסת, אנחנו רוצים לאפשר לסגן המזכירה את ההכרזה.

משה גפני: אני ביקשתי ועדת מדע, ואנחנו רוצים בוועדה לבדוק איך – – – לגבי יעד הגירעון.

פנינה תמנו: מכיוון שיש עוד הצעות להעברה לוועדות נוספות, אנחנו נעביר את זה להכרעה בוועדת הכנסת.

זאב אלקין: – – –

פנינה תמנו: גפני, קיבלנו את ההתייחסות שלך.

פנינה תמנו: ועכשיו אנחנו נוכל לעבור להודעת סגן מזכירת הכנסת.

פנינה תמנו: בבקשה.

פנינה תמנו: גפני, קיבלנו את ההתייחסות שלך.

פנינה תמנו: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 8), התשע"ה–2014, שהוחזרה מוועדת הכלכלה.

נאזם בדר: תודה.

פנינה תמנו: תודה רבה.

פנינה תמנו: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/857).

פנינה תמנו: ]

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 29) (ועדת בדיקה לרבני ערים), התשע"ד–2014, קריאה ראשונה.

פנינה תמנו: מי שיציג את הצעת החוק – סגן השר לשירותי דת אלי בן-דהן.

פנינה תמנו: בבקשה.

פנינה תמנו: רק אומר שאחריו אנחנו נעבור לדיון, וראשון הדוברים יהיה חבר הכנסת נחמן שי.

אלי בן-דהן: גברתי היושבת-ראש, שרים, חברי הכנסת, עם כניסתי לתפקיד סגן השר לשירותי דת, החלטתי שנושא הרבנות יקבל אצלי עדיפות גדולה מאוד, ובשנה האחרונה, ברוך השם, זכינו ובחרנו רבנים בקריית-עקרון, בירוחם, בנתניה, בשבוע שעבר בחרנו שני רבני עיר חדשים בירושלים, ובעזרת השם בשבועות הקרובים ייבחרו רבנים בערים נוספות שבהן חסרים רבני ערים.

אלי בן-דהן: תפקיד כזה של רב עיר הוא תפקיד בעל חשיבות גדולה מאוד; הוא חלק ממערכת השלטון המקומי, ורב העיר אחראי על-פי חוק לרישום נישואין, לכשרות, למקוואות, לעירובין, ועוד תפקידים רבים מאוד שיש לרב עיר.

אלי בן-דהן: חלק מרכזי וחשוב בתפקידו של רב העיר הוא האמון של הציבור הרחב בתפקודו.

אלי בן-דהן: רב עיר מכהן במשך שנים רבות.

אלי בן-דהן: על-פי החוק הקיים היום, רב עיר נבחר עד גיל 70, ומועצת הרבנות הראשית יכולה להאריך את כהונתו עד לגיל 75.

אלי בן-דהן: כבר רבנים שנבחרו קודם לכן יכולים לכהן, חלקם עד גיל 120, חלקם עד גיל 80.

אלי בן-דהן: כיוון שרב עיר איננו עומד לבחירה כל כמה שנים כמו כל נבחר ציבור אחר, אלא ברגע שהם נבחרים הם נבחרים, כפי שאמרתי, למשך שנים רבות, אנחנו צריכים לחזק את אמון הציבור ברבנים ואת אמון הרבנים בציבור הרחב.

אלי בן-דהן: הצעת החוק הזאת שאנחנו מביאים כאן נועדה אכן לחזק את אמון הציבור ברבנים.

אלי בן-דהן: הצעת החוק באה לתקן לקונה, דבר שאיננו קיים היום – מקרים שבהם רבני ערים אינם מתפקדים כראוי; ויש מקרים כאלו, לצערנו הרב.

אלי בן-דהן: ואני מדגיש: לא מדובר כאן בבעיות משמעת, כי בבעיות משמעת, על-פי החלטת הממשלה מלפני 11 שנים, מטפלים משרד המשפטים ושרת המשפטים.

אלי בן-דהן: אנחנו מדברים על בעיות תפקודיות שקיימות.

אלי בן-דהן: אין דרך לסיים את כהונתו של רב כאשר הבעיות אינן משמעתיות אלא תפקודיות, ולכן נולד הצורך בהצעת החוק הזאת כפי שהיא מובאת כאן לפניכם.

אלי בן-דהן: ההצעה הוכנה בשיתוף פעולה מלא עם הרב הראשי לישראל הרב דוד לאו, שהוא נשיא מועצת הרבנות הראשית, ובתוקף תפקידו הוא אחראי לרבני הערים בישראל, וגם בשיתוף פעולה עם האיגוד המקצועי, איגוד רבני ישראל, שגם הם תומכים בהצעה הזאת, כיוון שההצעה היא הצעה מאוזנת.

אלי בן-דהן: כפי שכתוב בהצעת החוק, תוקם ועדה בהסכמת שר הדתות ובהסכמת נשיא מועצת הרבנות הראשית לישראל.

אלי בן-דהן: בראש הוועדה יעמוד דיין או דיין לשעבר, רב עיר שבוחרת מועצת הרבנות הראשית ויועץ משפטי שבוחרים ביחד שר הדתות ונשיא מועצת הרבנות הראשית לישראל.

אלי בן-דהן: הוועדה הזאת תשמע טענות שיעלו, אם יש כאלה, לגבי תפקודם של רבנים.

אלי בן-דהן: אני רוצה להדגיש פה שככלל, הרוב המוחלט של רבני ישראל עושים את מלאכתם כראוי.

אלי בן-דהן: רובם הגדול של רבני ישראל מסורים לעבודתם, מסורים לקהל עדתם, ואכן עושים את מלאכתם בצורה הראויה ביותר.

אלי בן-דהן: אבל, לצערנו, בשנים האחרונות התגלו מקרים מסוימים של רבנים שלא היה דרך לטפל בהם, והצעת החוק הזאת באה לטפל ולמנוע, כפי שאמרתי, את חוסר האמון שעלול להיווצר ברבני ישראל.

אלי בן-דהן: אני בטוח שהוועדה הזאת – הצעת החוק הזאת כפי שהיא מובאת כאן אכן תפתור, ותחזק את אמון הציבור ברבני ישראל.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה לסגן השר לשירותי דת אלי בן-דהן.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים לדיון.

פנינה תמנו: ראשון הדוברים, חבר הכנסת אורי מקלב – איננו נוכח או שנוכח?

פנינה תמנו: נוכח.

פנינה תמנו: בבקשה.

פנינה תמנו: אחריך יעלה חבר הכנסת אראל מרגלית.

פנינה תמנו: אתה מוותר על זכות הדיבור, אראל.

פנינה תמנו: אחריך תעלה חברת הכנסת עליזה לביא.

פנינה תמנו: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

אורי מקלב: גברתי היושבת בראש, תודה רבה, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, לא להאמין: עומד סגן שר הדתות, הקרוי גם בשם רב בישראל, שימש בתפקידים בכירים, ומדבר על ועדת הדחה לרבנים, על חוסר תפקוד של רבנים, על רבנים שלצערנו אנחנו שומעים לגביהם מילים באוויר, ואין שום דבר מאחורי זה.

אורי מקלב: ההישגים של המשמרת שלכם, של הבית היהודי: עוד פגיעה ועוד פגיעה במעמד הרבנים והדיינים.

אורי מקלב: לא הספיקה היום ההתבזות בנושא הגרות?

אורי מקלב: מבזים את מערך הגיור, מפריטים את הגיור.

אורי מקלב: לא מספיק מעשים?

אורי מקלב: ועוד ועוד כרסום במעמד הרבנים ובכבוד הרבנים, ואתם ממשיכים באותו נושא: ועדת הדחה לרבנים.

אורי מקלב: "לצערי יש רבנים כאלה" – על איזה מקרים מדברים?

אורי מקלב: "בעיות תפקודיות", "אמון הציבור" – אפשר לחשוב שמדובר כאן באיזה מצרך או באיזה בית-חרושת, שצריכים לקבל את אמון הציבור בחברה הזאת.

אורי מקלב: לשופטים גם יש דבר כזה, מקביל?

אורי מקלב: את השופטים כבר תיקנתם?

אורי מקלב: 66 שנה זה בסדר, וכאן אין?

אורי מקלב: אם יש לך לתקן דברים, תקן כפי שמקובל פה.

אורי מקלב: ואתם גם מכבסים את המילים.

אורי מקלב: ועדת בדיקה?

אורי מקלב: ועדת הדחה אתה מקים, ועדת הדחה לרבנים.

אורי מקלב: ואני מודאג פי-שניים לאחר ששמעתי את יושב-ראש המפלגה שלך, שאמר לפי שבועיים, בעקבות תוצאות הבחירות בירושלים: אנחנו נעבור מעיר לעיר.

אורי מקלב: אני מצטט מה שהוא אמר: אנחנו מתקדמים עיר אחר עיר.

אורי מקלב: איך מתקדמים?

אורי מקלב: איפה יש רבנים פנויים, איפה יש משרות פנויות, עיר אחר עיר? יש, מקימים ועדת הדחה לרבנים.

אורי מקלב: יש רבנים, אז אפשר להדיח רבנים.

אורי מקלב: ועדת משמעת, רבנים שאינם מתפקדים.

אורי מקלב: אני אסמוך עליכם, על מה שאתם שתחליטו על מה זה תפקוד ומה לא תפקוד?

אורי מקלב: לאחר היושרה שהראיתם – איך שהקמתם – – –

אלי בן-דהן: – – – דיין זה לא – – –?

אורי מקלב: מה זה רלוונטי בכלל בעניין הזה?

אורי מקלב: אנחנו יודעים בדיוק איך אפשר לעשות קריטריונים ואיך אפשר לעשות ועדות, איך הקמתם גוף בוחר בירושלים, איך עיוותם את כל התוצאות, את כל המרכיבים של האוכלוסייה.

אורי מקלב: לקחתם ציבור שהוא למעלה מ-50% ממערך החינוך בירושלים, לקחתם ציבור שהוא כמעט 50% מהנציגים מחברי מועצת העיר, ונתתם להם בתי-כנסיות – פחות מרבע.

אורי מקלב: היו הקריטריונים, והיו המשפטנים, בעזרת בג"ץ.

אורי מקלב: מה אני צריך לחשוב?

אורי מקלב: ביושרה אתם מנהלים את הדברים האלה?

אורי מקלב: ואתם כאן, מה זה "ריצת הרגליים להרע" הזאת?

אורי מקלב: החוק הראשון – לאחר לחץ, בישיבה הראשונה שיש בכנסת, במליאת הכנסת, מביאים את החוק הזה.

אורי מקלב: מה בוער לכם?

אורי מקלב: מה עומד מאחורי זה?

אורי מקלב: דבר אחד, לא יכול להיות דבר אחר לגמרי: מבזים את הרבנות.

אורי מקלב: שום הישגים.

אורי מקלב: מפריטים את הגיור, העליתם כבר את המחירים במקוואות – מה עוד נשאר לכם לתקן?

אורי מקלב: לפגוע במעמד הרבנים; שיש רבנים שסרחו – אני כבר מסיים – לתת איזה דימוי רע לרבנים, דימוי של אמון הציבור – "להחזיר את אמון הציבור ברבנים".

אורי מקלב: תחזירו את אמון הציבור בכם.

אורי מקלב: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת מקלב.

פנינה תמנו: הדוברת הבאה, חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

פנינה תמנו: אחרייך יעלה חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

פנינה תמנו: חברי כנסת נכבדים, אני רק רוצה להודיע שרשימת הדוברים נסגרה.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, באמת הגיע הזמן לקצוב את זמן כהונתם של רבנים.

עליזה לביא: רבנים מתמנים, ותפקיד – אבל לא על זה באנו לדבר.

עליזה לביא: באנו לדבר – מאחר שלא נקצב הזמן שלהם, מה קורה כשיש אדם שאינו מתאים או שלא ממלא את תפקידו נאמנה?

עליזה לביא: אני מברכת את סגן השר אלי בן-דהן על החוק ועל ההצעה הזאת ועל היישום שלה.

עליזה לביא: אבל מהי הוועדה שתמונה ומי הם אותם אנשים שיחליטו מה נכון ומה לא נכון ומה תהיה הבדיקה ומהו הצורך ומה הן הנקודות שאולי בעטיין ראוי שהרב יסיים את כהונתו?

עליזה לביא: אבל הנה, גם הוועדה הזאת, אנחנו רואים שהיא מורכבת רק מגברים, ואין פה שום מקום לאישה בוועדה הזאת.

משה גפני: זה שערורייה.

עליזה לביא: עברנו כבר את השלב הזה.

עליזה לביא: אנחנו ראינו בוועדה למינוי רבנים – – –

פנינה תמנו: גפני, הרבה פעמים הנשים מצילות את המצב.

עליזה לביא: בוודאי, גם הרבנים בירושלים – הרבנים נבחרו בזכות העובדה שנשים נמצאות בוועדה.

עליזה לביא: ורבנים צריכים להיות קשובים ורגישים, גם במקרים שהם לא – ויש נשים שמצרות על כך, וגם גברים שמצרים על כך.

עליזה לביא: שירותי הדת, שירותי הקהילה, הבנה, הנגשה, הנגשה של שירותי הדת, התפקידים של רבנים ראשיים במציאות חברתית משתנה – את כל הדברים הללו גם נשים יכולות לקחת ולתת את החלק.

עליזה לביא: וכאן מוקמת ועדה, חוק חדש, בכנסת של שנת 2014, ומן הראוי שבוועדה הזאת תהיה גם אישה.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

פנינה תמנו: תודה, חברת הכנסת עליזה לביא.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, ואחריך – חבר הכנסת מאיר פרוש.

מנחם אליעזר מוזס: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני הייתי מציע שם לוועדה הזאת: ועדת ההפחדה.

מנחם אליעזר מוזס: שידעו רבנים שהם כמו פקידים, שאם חלילה הם לא ימצאו חן בעיני השר הממנה – – –

קריאה: – – –

מנחם אליעזר מוזס: ועדת הבדיקה, הרי כתוב, תורכב מדיין או דיין בגמלאות שימנה השר, רב עיר שימנה נשיא מועצת הרבנות, יועץ משפטי של משרד ממשלתי או יחידת סמך של משרד ממשלתי שימנו השר.

מנחם אליעזר מוזס: הוועדה תמליץ לשר – הכול לשר.

מנחם אליעזר מוזס: אתם כבר ראיתם דבר כזה?

מנחם אליעזר מוזס: השר מעתה ואילך הוא הרב האמיתי, ואם הרב לא יאמר הלל עם ברכה או בלי ברכה ביום העצמאות, אחת דינו, חלילה וחלילה, שילך הביתה.

מנחם אליעזר מוזס: עוד לא נשמע כדבר הזה.

מנחם אליעזר מוזס: אין בבית-המשפט דבר כזה, אין אצל השופטים כזו ועדה.

מנחם אליעזר מוזס: השאלה שלי, הרב בן-דהן, המכיר אותך כראשי תיבות שלך, איך אתה יכול לתת ידך לדבר הזה כל זמן שזה לא נעשה בבית-המשפט?

מנחם אליעזר מוזס: כל זמן שאין אצל שופטים דבר כזה?

מנחם אליעזר מוזס: כל זמן שאין אצל ראשי הערים?

קריאה: אב"ד.

מנחם אליעזר מוזס: אב"ד – ראשי התיבות של אלי בן-דהן זה אב"ד.

קריאה: דווקא אצל ראשי ערים זה קיים.

מנחם אליעזר מוזס: ראשי ערים הם פקידים, אני מדבר על שופטים.

מנחם אליעזר מוזס: שופטים – לא, רק רבנים חשודים שהם לא יתנהגו טוב, ואנחנו צריכים להקים איזו ועדת הפחדה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת מוזס.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת מאיר פרוש.

פנינה תמנו: בואו נשתדל לשמור על כבודם של חברינו ולא לרדת לרמות אישיות.

קריאה: אבל למה?

קריאה: הוא אמר ראשי תיבות.

פנינה תמנו: ראשי תיבות – פרשנות אישית ולא מכבדת.

פנינה תמנו: בבקשה.

קריאה: זה אב"ד – – –

קריאה: אב בית-דין.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי סגן השר, כאשר עמדת כאן על הדוכן והסברת את הצורך בהקמת ועדה כזו שתעקוב אחר תפקודם של רבנים מסוימים, אם יהיו כאלה, אני ממש השתוממתי והתפלאתי עליך איך אתה עומד כאן ומסביר דבר שהוא מנוגד למה שחכמינו אומרים.

מאיר פרוש: חכמינו אומרים: תלמידי חכמים, כל זמן שהם מזקינים, דעתם מתיישבת עליהם.

מאיר פרוש: אתה ניסית והתפתלת פה ואמרת שקורה גם מצב, מאחר שהרבנים הראשיים יכולים להיות לפעמים עד 120 ולפעמים זה עד 80, אתה בא ומציע פה שכל מה שכתוב בחז"ל בקטע הזה פשוט מופרך.

מאיר פרוש: אתה מבקש בשנת 2014 למניינם, תשע"ה, לבוא ולומר שמה שכתוב בחז"ל – תלמידי חכמים כאשר הם מזקינים דעתם מתיישבת – ואתה יודע בדיוק איך אנחנו מסתכלים על תלמידי חכמים, וככל שהם מזקינים אנחנו רואים בהם יותר חוכמה, ובכל אמירה שלהם יש הרבה יותר ניסיון כאשר הם מזקינים – – –

אלי בן-דהן: – – –

מאיר פרוש: – – – ואתה כאן בא ומסביר את מה שאתה לא רוצה לספר לנו, שאתה נמצא היום בממשלה, אתה נמצא היום בחבורה שרק לפני כמה זמן באו והציעו דווקא בנקודה הזו שיהיה רב ראשי אחד – כאשר לכם יש סיכוי לקבל שני רבנים ראשיים אין את הדבר הזה, וכאשר החבורה הזו מבקשת היום לצמצם רבנים ראשיים, דבר שלא קורה בשום רשות מקומית כשצריכים לצמצם את מספר סגני ראש העיר, ולא שמעתי שמציעים את ההצעה הזו כאשר יש סגנים ליועץ המשפטי לממשלה וסגנים לנגיד, וכל הדברים שיש היום בממשלה עם כל כך הרבה מִשְנִים וסגנים – הדבר הזה בחבורה הזו שאתה נמצא בה היום מקבל מייד חיזוק והולכים על חוק שיצמצם את מספר הרבנים הראשיים.

מאיר פרוש: אני רואה בהצעה שלך כפירה בתורה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת פרוש.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת יעקב אשר.

פנינה תמנו: אחריך יעלה חבר הכנסת משה גפני.

פנינה תמנו: בבקשה.

פנינה תמנו: שלוש דקות לרשותך.

גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו חווים בכנסת המוזרה הזו בקדנציה הזו אובססיביות בכל מה שקשור לרבנים, לרבנות.

כל הביורוקרטיה של מדינת ישראל נעלמה, אין בעיות בשום מקום.

יש פקידים במדינת ישראל שיושבים בתפקידים בכירים 30 ו-40 שנה בלי שום בחינה כזו או אחרת, אבל יש אובססיביות.

אנחנו מכירים כמה חברי כנסת שכנראה יש להם איזה חסך מילדות וכל מה שקשור לרבנות, גיורים, הסברת פנים, לא הסברת פנים, רק רואים משהו עם זקן – באים עם רפורמה.

משה גפני: לא, אתה לא יכול לדבר על זקן, כי יאיר לפיד – – –

אה, רגע.

שמעתי שיש – – –

קריאה: – – – לא לדבר על זקן.

לא, זקן – – –

קריאה: שר האוצר – – – רפורמה – – –

שמעתי שאמרו לשר האוצר בממשלה, שהמקום היחיד שיש צמיחה במדינת ישראל זה בזקן שלו – – –

קריאה: זה יפה.

– – – אז אני באמת מאחל לו בהצלחה עם הזקן.

אבל יש אובססיביות, אובססיביות בכל מה שקשור לשירותי הדת.

מיקי לוי: הוא רוצה לשכנע אותך לבוא ליש עתיד.

פנינה תמנו: זה גם – – – הזקן.

אבל, אובססיביות – זה תכונה נפשית, זה משהו שקורה לבן-אדם, ואפשר לסלוח.

אבל תחת המעטה הזה של אובססיביות יש גם כמה אנשים, וביניהם גם סגן שר הדתות, שמנצלים את העשן הסמיך של האובססיביות הזו כדי לבוא ולנסות בכל דרך לעצב את הרבנות הראשית על-פי דרכם, ומחפשים כל דרך, למשל שינוי תקנות כאלה ואחרות, ועכשיו באו גם עם ועדה.

עמד פה סגן השר ואמר שיש לו הסכמה מהרבנות הראשית, מהרב הראשי.

אז אני רוצה לומר לכם, שבהרכב הוועדה, לפי מה שנאמר לי מהרבנות הראשית, הרכב הוועדה זה דיין או דיין שיצא לגמלאות, שמי ימנה אותו?

השר.

רב עיר שימנה הרב הראשי.

אבל איפה יש גם זכות וטו לרב?

במינוי של היועץ המשפטי, שם צריך להיות בהסכמת הרב הראשי.

אמר לי הרב הראשי – – –

משולם נהרי: ואם – – –

אבל שם שמו אותו.

בדיין יבחר השר.

השר לבד, לא בשיתוף עם הרב הראשי.

ביועץ המשפטי זה יהיה בשיתוף.

הכוונה היא ברורה, הכוונה שלכם ברורה.

לא אכפת לכם מהתפקוד או מהאי-תפקוד.

זה לא הפריע לכם למנות גם ולעשות דברים עם תפקוד או לא תפקוד.

אתם מנסים לסדר ג'ובים, לפנות משרות, להשתלט כמו שהשתלטתם על-ידי שינויי תקנות שהיו תפורים.

במתפרה של "בגיר" לא היה אפשר לתפור כל כך טוב את ועדת הבחירה לרבנות בירושלים.

פנינה תמנו: תודה.

פנינה תמנו: אבקש לסיים.

אלי בן-דהן: תגיד את זה עוד פעם – – –

אל תסתתר מאחורי זה.

תבוא ותאמר: אנחנו רוצים לעשות תפירה ופינוי של תפקידים בשביל להשתלט על הרבנות הראשית.

תתביישו לכם.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת אשר.

פנינה תמנו: הדובר הבא, חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

פנינה תמנו: אחריך יעלה חבר הכנסת יצחק כהן.

פנינה תמנו: כמה דקות אתה רוצה?

משה גפני: לא הרבה, לא הרבה.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, גבירותי השרות, רבותי חברי הכנסת, אדוני סגן השר הרב אלי בן-דהן, היה ויכוח היום בוועדת החוקה.

משה גפני: האמת היא שקצת התביישתי.

משה גפני: אם אפשר, בבקשה, להקשיב לי, בגלל שאתה מביא את החוק.

מנחם אליעזר מוזס: – – –

משה גפני: היה ויכוח בוועדת החוקה, קצת התביישתי.

משה גפני: אתה טענת שם שרצית להביא חוק, וטענו חבריך בקואליציה, היה לך ויכוח אתם – שלא אפשרתם לי להביא את זה.

משה גפני: אני מסתכל על הכהונה שלך.

משה גפני: כמעט – –

פנינה תמנו: חברי כנסת ביציע, בבקשה לשמור על השקט.

פנינה תמנו: תודה.

משה גפני: – – כמעט שנתיים במשרד לשירותי דת, איזו רפורמה הבאת בנושא של שירותי הדת במדינת ישראל?

משה גפני: איזו סדרה של חוקים?

משה גפני: יש רבנים שמקבלים משכורות של 5,000–6,000 שקל, לאחר השינוי שנעשה בעניין הזה והפגיעה ברבנים – אי-אפשר ככה, אי-אפשר לדבר אבל.

פנינה תמנו: חברי כנסת נכבדים, הרעש מפריע לחבר הכנסת גפני להמשיך.

קריאה: – – –

משה גפני: מה?

פנינה תמנו: אני מבקשת לשמור על השקט.

פנינה תמנו: בבקשה.

פנינה תמנו: חבר הכנסת גפני, אתה מוזמן להמשיך.

פנינה תמנו: כרגע מי שמפריע לך זה חבר הכנסת מקלב, מהסיעה שלך.

משה גפני: רק להעיר הערה.

משה גפני: אדוני סגן השר, אם היית מגיע לכאן ואומר: אני עושה רפורמה בנושא של שירותי הדת, או של רבנים; אני עושה רפורמה.

משה גפני: יש הטבות שאני נותן:

משה גפני: אני דואג לגמלאות שלהם; אני דואג לשכר שלהם; אני דואג לאפשרויות שלהם לתפקד בקהילה, ובין היתר אני מביא את החוק הזה – זה לא היה חשוד.

משה גפני: יכול להיות שהיה ויכוח לגבי העניין הזה – יכול להיות שכן, יכול להיות שלא.

משה גפני: למה השר מחליט על ועדת הבדיקה?

משה גפני: למה לא נשיא מועצת הרבנות הראשית?

משה גפני: מדברים על רבנים.

משה גפני: אז הייתה נשאלת השאלה, מה הדוגמה המקבילה של מינוי עד גיל 70.

משה גפני: הדוגמה המקבילה היא כמובן השופטים.

משה גפני: האם קיימת, מעבר לעניין – אני רוצה שחברי הכנסת ידעו.

משה גפני: הרי יש ועדת משמעת לרבני ערים, אני חושב שגם אמרת את זה.

משה גפני: זה לא קשור בכלל לעניין הזה.

משה גפני: זה לא שרב יכול לעשות מה שהוא רוצה.

משה גפני: האם קיימת ועדה ששרת המשפטים יכולה למנות, כשמגיע שופט לגיל מסוים והוא איננו מתפקד?

משה גפני: האם קיימת ועדה כזאת?

משה גפני: בטח.

משה גפני: יש ועדת משמעת.

אלי בן-דהן: יש נציב תלונות הציבור.

משה גפני: אתה יודע מה?

משה גפני: אתה מציע פה את נציב תלונות הציבור?

משה גפני: בוודאי שאתה לא מציע.

משה גפני: אז למה אתה אומר לי כן?

משה גפני: אבל אל תהפוך אותי לבור ועם הארץ בעניין הזה.

משה גפני: הרי הייתי גם סגן שר הדתות כשאתה היית מנכ"ל בתי-הדין הרבניים.

משה גפני: אני הייתי סגן שר הדתות לפניך, אני מכיר את המערכת – לא כמוך, אבל לפחות קצת כבוד לגבי העניין הזה.

משה גפני: הצעת את נציג תלונות הציבור?

משה גפני: זה החוק?

משה גפני: הצעת ועדה שבה, אם נטפל בעובד – אתה באמת יכול למנות ועדה, שהוועדה הזאת תבדוק את הדברים.

משה גפני: אין בה קריטריונים; תדיח באוויר.

משה גפני: יש את זה אצל שופטים?

אלי בן-דהן: – – –

משה גפני: אין.

משה גפני: אין את זה.

משה גפני: זו הצעה של נציב תלונות הציבור?

אלי בן-דהן: – – –

משה גפני: אין דבר כזה.

משה גפני: אין דבר כזה.

פנינה תמנו: חבר הכנסת גפני, אבקש לסיים.

פנינה תמנו: בבקשה.

פנינה תמנו: משפטי סיכום.

משה גפני: היושבת-ראש.

פנינה תמנו: הזמן תם.

פנינה תמנו: יש לך זמן לסכם את הדברים שלך במשפט.

משה גפני: היא לא נותנת.

משה גפני: אני מצטער.

פנינה תמנו: השעון לא נותן.

משה גפני: אני אומר שוב, אני אומר לך מה נראה לנו, חברי הכנסת שמתלוננים על העניין הזה.

משה גפני: נראה לנו – כמה דברים, ובזה אני מסיים.

משה גפני: האחד, אם היית מביא רפורמה ודואג לזה – זה החברים שלך, בקואליציה הזאת לא נותנים לך להביא, בגלל שהם לא דואגים לרבנים.

משה גפני: מה הם נותנים לך להביא?

משה גפני: מה הממשלה מאשרת לך?

משה גפני: את החוק הזה, שפוגע ברבנים.

משה גפני: אם היית מביא רפורמה בכל המערכות שדומות לעניין הזה, שאותו חוק שאתה מביא עכשיו יחול גם על כל האחרים, גם זה היה בסדר.

משה גפני: טוב או רע – היינו מתווכחים על העניין הזה, אבל זה משהו אחר.

משה גפני: החשד שלנו זה שרפורמה ברבנות אתה לא מביא; להיטיב עם הרבנים אתה לא מיטיב.

משה גפני: אתה לא עושה דבר כזה בכל המערכות האחרות.

משה גפני: יש אנשים שההשפעה שלהם על חיי האזרחים היא הרבה יותר גדולה מאשר של רב עיר.

משה גפני: יש באמת – נאמר פה כבר קודם – משנים ליועץ משפטי, משנים – – –

אלי בן-דהן: – – –

משה גפני: לא, אתה לא יכול לעשות.

משה גפני: אתה חי במדינה דמוקרטית ושוויונית, אתה לא יכול להיות יפה נפש.

משה גפני: החוק הזה זה להיות יפה נפש.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת גפני.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת יצחק כהן.

פנינה תמנו: אחריו יעלה חבר הכנסת אריה דרעי.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, תודה, כבוד השרה, חברי חברי הכנסת, הרב גפני, אתה לא יכול שלא להתפעל מהבית היהודי.

יצחק כהן: סך הכול פתיחת המושב השלישי וכבר הצליחו לקעקע עד היסוד את הזהות היהודית של מדינת ישראל.

יצחק כהן: ועוד יש להם את החוצפה לדרוש מאבו מאזן להכיר במדינה הזאת כמדינה יהודית.

קריאות: – – –

יצחק כהן: זה לא ייאמן, האנשים האלה, הבית היהודי האלה.

יצחק כהן: לא ייאמן איזה כושר בלתי נלאה, איך לקעקע את כל יסודות היהדות.

יצחק כהן: עכשיו עשה לו הרב בן-דהן – הרב – ועדת הדחה לרבנים.

יצחק כהן: דרך אגב, הוא כבר עושה את זה בפועל; באשקלון הוא הדיח את הרב שרביט ואת הרב בלוי.

אלי בן-דהן: שקר וכזב.

יצחק כהן: בה-בה-בה-בה-בה.

יצחק כהן: הדחת את הרב שרביט ואת הרב בלוי.

יצחק כהן: אל תגיד לי: שקר וכזב.

אלי בן-דהן: אתה משקר.

יצחק כהן: אתה משקר.

יצחק כהן: יוסי משיתא.

יצחק כהן: אולי שכחת מי זה היה יוסי משיתא.

יצחק כהן: אני אספר לכם מי זה היה יוסי משיתא.

יצחק כהן: כשטיטוס בא להחריב את בית-המקדש, הוא פחד להיכנס.

יצחק כהן: הוא חיפש אחד מהם שייכנס פנימה.

יצחק כהן: אז מצא אחד, יוסי משיתא, שהסכים להיכנס.

יצחק כהן: לקח את המנורה – הוא אמר לו: לא, לא, זה יותר מדי בשבילך.

יצחק כהן: אבל הוא לפחות חזר בתשובה.

יצחק כהן: הוא לפחות אמר: די שהכעסתי את בוראי פעם אחת.

יצחק כהן: הם לא חוזרים בתשובה, הם חיים במין מרתון – כל שבוע עוד חקיקה, כל שבוע עוד הצעת חוק, כל שבוע עוד משהו לפגוע ביהדות, עוד לקעקע.

יצחק כהן: היום שמעתי את הרב אריה דרעי.

יצחק כהן: בגללם, בגלל הבית היהודי, הדילמה בבתים של אברכים זה אם לנתק את התקע של המקרר או לא, כי המקרר ריק והחשמל סתם מתבזבז, בגללם.

קריאה: – – –

יצחק כהן: מה את אומרת?

יצחק כהן: בגלל הבית היהודי לאברכים אין מה לאכול בבית, והם מצקצקים, מגלגלים עיניים לשמים.

יצחק כהן: ועדת הדחה לרבנים.

יצחק כהן: בושה וחרפה.

יצחק כהן: מעניין מה תהיה הצעת חוק הבאה שלהם.

יצחק כהן: איזה מוח יצירתי.

יצחק כהן: כל שבוע מופתעים מעוד הצעת חוק נגד היהדות, עוד משהו שהולך לפגוע ביסוד של המדינה היהודית.

יצחק כהן: מה נשאר במדינה הזאת בגללכם?

יצחק כהן: מה?

יצחק כהן: מה השארתם?

יצחק כהן: לא השארתם אבן על אבן.

יצחק כהן: מחקתם את כל הזהות היהודית של מדינת ישראל.

יצחק כהן: תודה, גברתי.

פנינה תמנו: תודה.

פנינה תמנו: הדובר הבא, חבר הכנסת אריה דרעי – אינו נוכח; חבר הכנסת אלי ישי – אינו נוכח; חבר הכנסת אילן גילאון – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן כבל – מוותר?

פנינה תמנו: מוותר.

איתן כבל: – – –

פנינה תמנו: איתן, קשה לי לשמוע מפה.

פנינה תמנו: אתה מוותר?

איתן כבל: מוותר.

פנינה תמנו: חבר הכנסת אברהם מיכאלי – מוותר; חבר הכנסת יעקב ליצמן – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח; חבר הכנסת יואב בן צור – מוותר.

פנינה תמנו: חבר הכנסת מאיר שטרית, בבקשה.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני סגן שר הדתות, ראשית, אני מברך אותך על החוק.

מאיר שטרית: החוק במקומו, בא כדי לפתור בעיה.

מאיר שטרית: יש אולי בתוכן של החוק דברים שצריך לשנות, ואני מציע לך לשקול את זה בהמשך הדיון, אחרי שהחוק יעבור קריאה ראשונה היום.

מאיר שטרית: יכול להיות, אני אומר על הטענות שעולות מצד חברי הסיעות החרדיות – – –

אברהם מיכאלי: אחרי קריאה ראשונה – – –

מאיר שטרית: – – – אולי יש מקום אחד לעשות תיקון: מי חברי הוועדה שאמורה לדון ולהחליט על הדחתו של רב.

מאיר שטרית: אני קודם רוצה לומר, בעקבות דבריו של חבר הכנסת גפני, שלגבי שופטים יש דרך נורא פשוטה: הוועדה למינוי שופטים היא הגורם שמוסמך להדיח כל שופט, על עבירה הכי קלה.

מאיר שטרית: הפרוצדורה היא, שכשיש תלונה נגד שופט, התלונה נבדקת; היה ונמצאים דברים בגו, שר המשפטים מזמן אותו לשימוע; היה ובשימוע שר המשפטים התרשם שזה לא רציני – יכול לפטור אותו ולתת לו להמשיך בתפקידו.

מאיר שטרית: שר המשפטים יכול גם להביא אותו להדחה, להחליט: אני מדיח אותך; מביא אותו, נותנים לו ברירה: ללכת לבד, או שמדיחים אותו בוועדה למינוי שופטים.

מאיר שטרית: את שני המקרים אני מכיר באופן אישי כשר המשפטים.

מאיר שטרית: כך ששם יש דבר מסודר.

מאיר שטרית: לא ועדת משמעת, לא אתיקה – כי אי-אפשר להדיח רב על ועדת משמעת, זה גם לא בסדר.

מאיר שטרית: ועדת משמעת דנה, יש איזה עונש משמעתי – זה לא הדחה.

מאיר שטרית: כשממנים ועדה שאמורה לפסוק גורלות, יכול להיות שבהרכב הוועדה צריך להכניס, אולי, אלמנט ששר המשפטים ימנה אחד מחברי הוועדה, שיהיה גם גורם אובייקטיבי חיצוני שאין לו אינטרס בצד הרבנות.

מאיר שטרית: לדעתי יש פה מקום לתקן את הרכב הוועדה, או לפחות שכל רב שבא לדיון כזה ידע שמי שבודק אותו זה לא רק אנשים מטעמו של השר אלא גם מטעמם של גורמים אובייקטיביים שיכולים לדון לגופו של עניין.

מאיר שטרית: יכול להיות שתיקון כזה גם יכול להשקיט את אלה שחוששים שמא ייעשה שימוש לא נכון בחוק.

מאיר שטרית: אני חושב שהחוק הזה נכון.

מאיר שטרית: דבר אחרון, אדוני סגן שר הדתות, אני רוצה לברך אותך על בחירתו של הרב עמאר, יישר כוח.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת שטרית.

משה זלמן פייגלין: הדוברת הבאה, חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, בבקשה.

פנינה תמנו: אדוני היושב-ראש, תודה שהחלפת אותי, גברתי שרת הבריאות, חברי הכנסת מהאופוזיציה, שמעתי את הטענות שלכם, אבל בסופו של דבר הבסיס הוא לזכור שבאים לשרת את הציבור.

פנינה תמנו: ואני חושבת, למעט תיקונים קלים שצריך להכניס בהצעת החוק – ואנחנו רק בקריאה הראשונה – כמו לתת ייצוג של אישה בתוך הוועדה, וכמובן לדאוג שהדברים ייעשו בכתב, עם טיעונים ונימוקים רציניים, כדי שבאמת לא יהיה שימוש פוליטי בהעברה מתפקיד רב עיר.

פנינה תמנו: עדיין, אני חושבת שצריך להיות ברור לכולנו שאי-אפשר להשאיר את הנושא הזה סתום ובלי שיש אפשרות להזיז רב עיר שאינו מתפקד מהתפקיד שלו, כאשר מי שסובל בסופו של דבר זה הציבור.

פנינה תמנו: אני חייבת לומר, צריך להסתכל על התפקיד הזה, מעבר לפן ההלכתי, גם על העובדה שיש פה גם שירותים שצריך להסתכל עליהם בפן המינהלי.

פנינה תמנו: ולכן נדמה לי שאי-אפשר להמשיך לתת למצב להתקיים, כאשר יש רבנים שמחזיקים בקרנות המזבח ולא עושים את עבודתם כהלכה.

פנינה תמנו: יש גם כאלה שלא מגיעים למשרד.

פנינה תמנו: זו סיטואציה שאמורה להטריד אותנו.

פנינה תמנו: אז כשיש הרבה מאוד רעשים, בסוף צריך להזיז את הכול הצדה ולבדוק מה משרת את אינטרס הציבור.

פנינה תמנו: אני לא רואה שום קעקוע ברמת השירות ההלכתית והדתית, לכן אין מה לחשוש, כי רב שיעשה את תפקידו, אני בטוחה וסמוכה שימשיך להחזיק בתפקיד.

משה גפני: למה לא על השופטים?

משה גפני: למה לא על השופטים?

פנינה תמנו: מה גם, כפי שאמרתי – אני מבינה שהצעת החוק לפני קריאה שנייה ושלישית – כן צריך לדאוג לכך שלא נשארות פרצות ויוכל להגיע שר דתות כזה או אחר ולהעביר, משיקולים פוליטיים, את אותו רב מתפקידו, ובוודאי אם מדובר בנושאים מינהליים, זה גם יכול להגיע לבית-המשפט.

פנינה תמנו: כך שאני חושבת שהצעת החוק היא טובה, בשינויים המתחייבים.

פנינה תמנו: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, גברתי.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בספר שמואל כתוב: "ויתקבצו כל זקני ישראל ויבואו אל שמואל הרמתה ויאמרו אליו", אתה זקנת, אתה כבר חטיאר, "ובניך לא הלכו בדרכיך; עתה שימה לנו מלך לשפטנו ככל הגויִם".

נסים זאב: אנחנו עכשיו ממליכים מלך כמו כל הגויים, אנחנו לא שונים מאחרים.

נסים זאב: "וירע הדבר בעיני שמואל כאשר אמרו תנה לנו מלך לשפטנו".

נסים זאב: רבותי, אם אתם מבינים את ההבדל בין אנשים, ולא משנה, יכול להיות שר הדתות, יכול להיות כל אדם שהוא ממנה והוא קובע והוא מחליט, גם את המשכורת, גם את ההליכים המשפטיים, מתי אפשר להדיח אותו.

נסים זאב: זה דבר – וירע הדבר בעיני ה'.

נסים זאב: כשאנחנו נמצאים במצב כל כך מעליב ומשפיל את הרבנים, שהם תלויים בחסדיהם של פוליטיקאים, גם כך כל הבחירה בכלל של הרבנות הראשית, שאנשים שבכלל לא מבינים מה הערך של רב, והכול פוליטיקה, ויש כאן איזה מין תחרות מי ימליך ומי ימלוך.

נסים זאב: אני אומר לכם, יש כאן הצעה בלתי דמוקרטית, יש כאן פגיעה חמורה בכבודם של גדולי ישראל.

נסים זאב: ואני רוצה לומר שזו עוד חוליה נוספת במתקפה נגד עולם התורה, נגד הציבור החרדי, ומנסים פה להשפיל ולהעליב את מורי ההלכה, לנשל רב ממשרתו בצורה הכי בזויה.

נסים זאב: מדוע – אני רוצה לשאול את כבוד השר הנכבד, סגן השר – למה שלא תיתן את הסמכות אך ורק לרבנים הראשיים, שהם יחליטו?

נסים זאב: אם וכאשר הם יראו שרב לא מתאים לתפקיד, או חדל מלתפקד, הם יחליטו.

נסים זאב: למה צריך את ההתערבות של פוליטיקאים?

נסים זאב: למה אתה צריך להתערב בזה בכלל?

נסים זאב: אבל אתה בכל פעם שומע: אנחנו במהפכת סדום ועמורה, אנחנו הולכים לעשות מהפכה.

נסים זאב: כל דבר קטן, כל שינוי קטן – אתם במהפכות.

נסים זאב: תפסיקו להתהפך, תפסיקו לסובב את הראש שלכם ולחשוב שאתם משנים עולם.

נסים זאב: עולם כמנהגו נוהג.

נסים זאב: אני אומר לך, זה באחריות.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, לא ייתכן ששר או ועדה ייתנו לעצמם סמכויות שיפוטיות.

נסים זאב: ויש בחוק הזה פגיעה, קודם כול בעיקרון הדמוקרטי – –

פנינה תמנו: אבקש לסכם.

נסים זאב: – – הבסיסי של הפרדת הרשויות, ואין מקום לחוקק חוק כזה בספר החוקים של מדינת ישראל.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת זאב.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת דוד אזולאי, ואחריו יסכם סגן שר הדתות חבר הכנסת אלי בן-דהן.

דוד אזולאי: גברתי היושבת בראש, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, הכותרת של החוק הזה היא: ועדת בדיקה לרבני ערים.

פנינה תמנו: חברי הכנסת פרוש וכלפה, בבקשה.

דוד אזולאי: זוהי ועדת הדחה לרבני ערים.

דוד אזולאי: וחבר הכנסת, סגן השר ידידי, אלי בן-דהן, חבל מאוד שחוק כזה – –

פנינה תמנו: היציע של הנהלת הקואליציה, בבקשה מעט שקט.

דוד אזולאי: – – יירשם על שמך, שאתה אחד האנשים שגרמו לפגיעה קשה במעמדם של רבני ישראל.

דוד אזולאי: הרבנים במדינת ישראל עושים עבודת קודש, עושים מלאכת קודש.

אלי בן-דהן: זה מה שאמרתי.

דוד אזולאי: לא, אתה לא אמרת את זה.

דוד אזולאי: אני אצטט לך.

דוד אזולאי: אמרת שישנם רבנים שלא מתפקדים כראוי.

דוד אזולאי: מי קבע מי מתפקד, מי לא מתפקד?

דוד אזולאי: איך קבעת את הכללים?

דוד אזולאי: כמה רבני ערים לא מתפקדים?

דוד אזולאי: הייתי מצפה שתעלה לכאן, תדאג לשכר נאות לרבנים, תדאג לתנאים נורמליים לרבנים.

דוד אזולאי: ואתה יודע שישנם רבני ערים שאין להם אפילו לשכה, אין להם אפילו כיסא – איפה לשבת, אין להם פינה כדי לקבל קהל.

דוד אזולאי: הייתי מצפה ממך שלדברים האלה תדאג.

דוד אזולאי: וחוץ מזה, כל החוק הזה מיותר, רבותי.

דוד אזולאי: כאשר אני מסתכל על הצעת החוק עצמה, סעיף 12א לחוק מסדיר את הדין המשמעתי לרבני ערים ונותן מענה לכל מיני עבירות.

דוד אזולאי: זה כתוב בחוק.

דוד אזולאי: אני לא המצאתי.

דוד אזולאי: מה אתם הולכים עכשיו להמציא סדרי בראשית ואתם הולכים להקים ועדה?

דוד אזולאי: ואיזו ועדה אתם מקימים?

דוד אזולאי: ועדה מטעם.

דוד אזולאי: מי מרכיב את הוועדה הזאת?

דוד אזולאי: מתוך שלושה חברים, שניים השר ממַנה.

אלי בן-דהן: לא נכון.

דוד אזולאי: מה זה "לא נכון"?

דוד אזולאי: אני רואה פה את החוק.

דוד אזולאי: תסלח לי, אתה לא מכיר את החוק אם אתה אומר שזה לא נכון.

אלי בן-דהן: – – –

דוד אזולאי: אז אני אקריא לך, תואיל בטובך לשמוע: "דיין או דיין שיצא לגמלאות, שימנה השר – – – יועץ משפטי" – – – שימנה השר.

דוד אזולאי: מתוך שלושה חברים בוועדה, שניים השר ממנה.

דוד אזולאי: אז מה, זאת לא ועדה מטעם כדי להדיח רבני ערים, במקום להתמודד עם הבעיה?

דוד אזולאי: כמה רבני ערים יש לך במדינת ישראל שאינם מתפקדים כראוי לפי הגדרה שלך?

דוד אזולאי: אני בטוח שאפילו אי-אפשר לספור אותם על יד אחת, כי כולנו מכירים היטב רבנים שעושים עבודה של ימים ולילות; מלאכת קודש הם עושים, ואתה בא ופוגע בהם בצורה בוטה.

דוד אזולאי: מה שמפליא אותי עוד יותר, סגן השר אלי בן-דהן, זה – אתה, שמכיר את עולם הרבנות, אתה, שבאת מעולם הרבנות, דווקא אתה האיש שמוביל את החוק הזה.

דוד אזולאי: אני חושב שזאת האווירה בממשלה הזאת, זאת האווירה, לצערי הרב, שבכל נושא של יהודי דתי אתם מובילים מגמה של פגיעה.

דוד אזולאי: וחבל שאתה דווקא הוא האיש שצריך להוביל את המגמה הזאת של פגיעה ברבני ישראל.

דוד אזולאי: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת אזולאי.

פנינה תמנו: מי שמסכם את הדיון – סגן השר אלי בן-דהן, בבקשה.

פנינה תמנו: לאחר מכן אנחנו נעבור להצבעה.

אלי בן-דהן: גברתי היושבת-ראש, שרים, חברי הכנסת, שמעתי בקשב רב את ההתקפות האדירות.

אלי בן-דהן: אני שואל אתכם, חברי הכנסת היקרים: האם אתם יודעים שיש רב שכבר כמה שנים טובות יושב בבית ולא היה במשרד שלו?

אלי בן-דהן: האם אתם יודעים על רבנים שגובים את האגרה בביתם ולא מוכנים לשלם את האגרה למועצה הדתית?

אלי בן-דהן: ואתם כולכם שותקים על כך.

קריאות: – – –

אלי בן-דהן: אתם מוכנים שעולם הרבנות ירמה.

אלי בן-דהן: לא אכפת לכם מאמון הציבור.

יצחק כהן: – – –

אלי בן-דהן: לא אכפת לכם מאמון הציבור.

יצחק כהן: – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת כהן, בואו נאפשר לו לומר את דבריו.

אלי בן-דהן: אתם מוכנים – רב שגר 200 קילומטר מהעיר שבה הוא מכהן, מגיע יום בשבוע, לפעמים אפילו יום בשבוע הוא לא מגיע לעבודה שלו, ואתם מוכנים לשתוק על כך.

אלי בן-דהן: זה כבוד הרבנות?

אלי בן-דהן: זה כבוד הרבנות?

אלי בן-דהן: אני שואל אתכם.

אלי בן-דהן: רב שגר 200 קילומטר מהעיר שבה הוא מכהן.

אלי בן-דהן: אני לא רוצה להגיד שמות.

אלי בן-דהן: ואתם יודעים – – –

נסים זאב: אז תחייב אותו להגיע.

אלי בן-דהן: סלח לי, תחייב אותו.

אלי בן-דהן: תודה רבה לך, אני מודה לך מאוד.

נסים זאב: – – –

אלי בן-דהן: סליחה.

אלי בן-דהן: חבר הכנסת זאב.

פנינה תמנו: חבר הכנסת זאב, אני מבקשת לאפשר לו לסיים את דבריו.

אלי בן-דהן: סליחה, אני רוצה להזכיר לך, ב-11 השנים האחרונות כיהנו שרי דתות מש"ס.

אלי בן-דהן: למה הם לא טיפלו בבעיה הזאת?

אלי בן-דהן: למה הם הסכימו לכך?

אלי בן-דהן: למה הם הסכימו לכך?

יצחק כהן: – – – המנכ"ל – – –

אלי בן-דהן: מה זה קשור לעניין?

קריאות: – – –

אלי בן-דהן: למה הם הסכימו לדבר הזה?

אלי בן-דהן: אתם מבזים את עולם הרבנות אם אתם מוכנים להגן על דבר כזה.

יצחק כהן: אתה מבזה.

קריאות: – – –

פנינה תמנו: חברי הכנסת מהאופוזיציה, אני מבקשת לאפשר לו להשלים את דבריו.

פנינה תמנו: אני חושבת שהוא כיבד ושמע את כולכם, אז בבקשה.

אלי בן-דהן: עם כל הכבוד, זה כבוד הרבנות?

אלי בן-דהן: על מה אתם מגינים?

קריאות: – – –

אלי בן-דהן: על מה אתם מגינים?

אלי בן-דהן: על מה?

אלי בן-דהן: על רב שלא בא לעבודה בכלל, שנמצא בביתו?

אלי בן-דהן: על זה אתם מגינים?

יצחק כהן: – – – תשמיץ – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת כהן, אני קוראת לך לסדר.

פנינה תמנו: חבר הכנסת כהן, אני קוראת לך לסדר בפעם הראשונה.

יצחק כהן: – – –

אלי בן-דהן: הרב הגאון יצחק כהן, בבקשה, תירגע.

אלי בן-דהן: הרב הגאון יצחק כהן, תירגע, עם כל הכבוד.

יצחק כהן: – – – תפסיק להשמיץ – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת כהן, אני קוראת לך לסדר בפעם השנייה.

פנינה תמנו: בבקשה.

אלי בן-דהן: אתם צריכים להתבייש שעל זה אתם מגינים.

אלי בן-דהן: תתביישו לכם.

יצחק כהן: אתה תתבייש – – –

פנינה תמנו: רק רגע, סגן השר.

פנינה תמנו: חבר הכנסת כהן, בוא בבקשה ניתן לו להשלים את דבריו.

יצחק כהן: – – –

פנינה תמנו: אבל, חבר הכנסת כהן, אני קראתי לך לסדר בפעם השנייה.

פנינה תמנו: אני מבקשת לאפשר לו עכשיו לסיים את דבריו.

פנינה תמנו: תודה.

יצחק כהן: הוא לא ישמיץ את הרבנים.

יצחק כהן: תפסיק להשמיץ את הרבנים.

אלי בן-דהן: בניגוד לכם, אני לא מזכיר שמות.

שולי מועלם-רפאלי: – – – רק לך מותר להשמיץ רבנים?

שולי מועלם-רפאלי: – – –

יצחק כהן: – – –

אלי בן-דהן: הרב יצחק כהן, נו, באמת, עם כל הכבוד.

יצחק כהן: אל תשמיץ את הרבנים בישראל – – –

אלי בן-דהן: הרב יצחק כהן.

פנינה תמנו: חבר הכנסת כהן, אני לא בית שמאי, אבל אני מבקשת לתת לו להשלים את דבריו.

יצחק כהן: שלא ישמיץ רבנים.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

יצחק כהן: שלא ישמיץ רבני ישראל.

אלי בן-דהן: אני ממליץ לך, תירגע.

פנינה תמנו: חבר הכנסת כהן, אני קוראת לך לסדר בפעם השלישית.

פנינה תמנו: בבקשה, תצא החוצה, תירגע ותיכנס בחזרה.

פנינה תמנו: בבקשה, סגן השר.

אלי בן-דהן: אין – הרב – סליחה.

משה גפני: – – – יש כללים להוציא אותו.

משה גפני: מי שלא בא לעבודה – – –

אלי בן-דהן: הוא לא נותן לי לגמור.

אלי בן-דהן: אני אסיים.

שולי מועלם-רפאלי: אז איפה – – –

יצחק כהן: – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

יצחק כהן: – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

משה גפני: – – –

פנינה תמנו: בבקשה, תמשיך.

שולי מועלם-רפאלי: – – – (חבר הכנסת יצחק כהן יוצא מאולם המליאה.

שולי מועלם-רפאלי: )

פנינה תמנו: חברת הכנסת שולי מועלם וחבר הכנסת וגפני.

פנינה תמנו: חברי הכנסת מועלם וגפני, אני קוראת לכם לסדר בפעם הראשונה.

פנינה תמנו: אני קוראת לכם לסדר.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

משה גפני: – – –

פנינה תמנו: חברת הכנסת שולי מועלם, אני קוראת לך לסדר בפעם השנייה.

פנינה תמנו: אני מבקשת לאפשר לסגן השר להשלים את דבריו, ולא – אתם תמשיכו את הוויכוח בחוץ.

פנינה תמנו: בבקשה.

– – –

אלי בן-דהן: אני מצטער שהייתי צריך לומר את הדברים הללו.

אלי בן-דהן: אני חושב שאתם, כיוון שאתם יודעים – – –

קריאה: – – –

שולי מועלם-רפאלי: היו לו – – – מצוינים, גם בש"ס וגם ביהדות התורה, את כל – – –

פנינה תמנו: חברת הכנסת שולי מועלם, בינתיים את מפריעה לחבר מפלגתך להמשיך בדיבורו.

פנינה תמנו: בבקשה.

אלי בן-דהן: אני רק אסיים, אני לא אאריך.

אלי בן-דהן: תאמינו לי, יש לי הרבה מה לומר.

אלי בן-דהן: חבר הכנסת גפני, אל תברח.

אלי בן-דהן: תשאל מה נעשה.

משה גפני: – – –

אלי בן-דהן: 11 שנים לא מינו אף רב בהתיישבות העובדת; 11 שנים, כן.

אלי בן-דהן: בשנה האחרונה מונו – – –

נסים זאב: – – –

אלי בן-דהן: בשנה האחרונה מונו 70 רבנים – תקשיב טוב ותלמד.

אלי בן-דהן: 70 רבנים מונו בשנה האחרונה, מה שלא היה 11 שנים.

אלי בן-דהן: אני לא אמשיך.

אלי בן-דהן: תודה רבה לכם.

נסים זאב: – – –

פנינה תמנו: תודה לסגן השר.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצבעה.

נסים זאב: – – –

פנינה תמנו: כן, חבר הכנסת גפני.

נסים זאב: – – –

משה גפני: – – –

פנינה תמנו: אני לא שמעתי דבר כזה.

פנינה תמנו: אני לא שמעתי דבר כזה.

קריאות: – – –

פנינה תמנו: אנחנו נאפשר להביע את דברי חבר הכנסת גפני, שאומר שהשמיצו אותו באופן אישי, וגם חבר הכנסת כהן, אבל לאחר ההצבעה, חברים.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 20) (ועדת בדיקה לרבני ערים), התשע"ד–2014, בקריאה ראשונה.

פנינה תמנו: בבקשה, אני מתפעלת את שעוני ההצבעה.

פנינה תמנו: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 54 נגד – 11 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 20) (ועדת בדיקה לרבני ערים), התשע"ד–2014, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

פנינה תמנו: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה.

פנינה תמנו: 54 חברי כנסת בעד הצעת החוק, 11 מתנגדים.

פנינה תמנו: ההצעה תועבר להכנה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

משה גפני: מדע.

פנינה תמנו: מדע.

פנינה תמנו: יש עוד הצעה, ולכן זה יועבר לוועדת הכנסת להכרעה.

פנינה תמנו: כפי שאמרתי, אנחנו נאפשר דקה, חבר הכנסת גפני, להשיב על דבריו של השר, כי לטענתך הוא השמיץ אותך באופן אישי, ולאחר מכן – לחבר הכנסת יצחק כהן.

פנינה תמנו: בבקשה.

פנינה תמנו: לפרוטוקול אני מבקשת להוסיף את הצבעתה של חברת הכנסת עליזה לביא בעד הצעת החוק.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, לא באופן אישי.

משה גפני: היא השמיצה את סיעת יהדות התורה בכך שהיא אמרה שיהדות התורה – – –

קריאות: מי השמיצה?

משה גפני: חברת הכנסת שולי מועלם, שאמרה שיהדות התורה חילקה ג'ובים, והיא הייתה בג'ובים.

משה גפני: כולם יודעים שמי ששלטה במערך הזה במשך עשרות שנים הייתה המפד"ל, הבית היהודי בגלגולה הקודם.

משה גפני: אנחנו, מעולם לא היה לנו התפקיד הזה.

משה גפני: לא חילקנו ג'ובים.

משה גפני: לא היינו שרים בממשלה.

משה גפני: לבוא ולהגיד: הם רוב השנים חילקו את הג'ובים?

משה גפני: הם חילקו רבנים, והם חילקו את המועצות הדתיות, הם חילקו את הכול.

משה גפני: לבוא ולהגיד עלינו – עכשיו כשמביאים חוק כזה, שאין לו שום קשר לנושא של תפקוד רבני ערים – –

קריאה: – – –

משה גפני: – – מכיוון שאם יש מצב, גברתי היושבת-ראש – – –

פנינה תמנו: חברי הכנסת מהאופוזיציה, אני אפשרתי לחבר הכנסת להביע את דבריו.

פנינה תמנו: אתם מפריעים לו.

פנינה תמנו: 20 שניות, בבקשה תסיים את הנקודה.

משה גפני: אם יש מצב, כמו שהרב בן-דהן תיאר, שיש רב שלא מגיע לעבודתו, יש את הכלי הפשוט ביותר להדיח אותו מתפקידו: יש את ועדת המשמעת, יש את נציבות שירות המדינה, יש את כל הכלים.

משה גפני: שיעשה את זה כמו אצל השופטים.

פנינה תמנו: תודה רבה, הנקודה הובנה.

משה גפני: שיעשה נציב קבילות הרבנים.

פנינה תמנו: תודה רבה.

משה גפני: פעם ראשונה במדינת ישראל היום שאישרו בקריאה ראשונה חוק שמדיחים אדם שנושא בתפקיד על-ידי ועדה שמי שממנה אותה הוא איש פוליטי, שהוא יחשוש מזה שממונה עליו.

משה גפני: אין דבר כזה, לא בשופטים, לא בדיינים – –

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת גפני.

פנינה תמנו: אתה רוצה שאני אסגור את המיקרופון?

משה גפני: – – לא בשום מקום אחר.

משה גפני: אני מודה לך.

פנינה תמנו: אתה בינתיים חרגת מהדקה.

פנינה תמנו: בבקשה, חבר הכנסת איציק כהן.

פנינה תמנו: מה קרה לכם שאתם כל כך קשים בעשר בלילה?

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, קודם כול, אני מודה לך.

פנינה תמנו: בבקשה.

יצחק כהן: דבר שני, תמונה אחת שווה אלף מילים.

יצחק כהן: זה שהשר לפיד הלך ולחץ יד לבן-דהן, זו תמונה אחת ששווה אלף מילים.

יצחק כהן: הם עושים לו את העבודה, החבר'ה האלה מהבית היהודי.

יצחק כהן: עושים ללפיד את העבודה.

יצחק כהן: עכשיו תקשיבי לי, גברתי.

יצחק כהן: הוא היה מנכ"ל משרד הדתות שתי קדנציות, פעמיים.

יצחק כהן: אני מיניתי אותו כשהייתי שר.

יצחק כהן: היו לו את כל הכלים לעשות, והוא הלך והשמיץ.

יצחק כהן: אני מוחה על כך שבן-דהן משמיץ את רבני ישראל.

יצחק כהן: זאת חוצפה שאין כדוגמתה.

יצחק כהן: הוא רוצה לפנות ג'ובים, למנות אנשים מהבית היהודי.

יצחק כהן: זו תכלית החוק הזה.

יצחק כהן: אבל דבר אחד הוא לא יודע: שעוד מעט הם עפים.

פנינה תמנו: תודה רבה.

פנינה תמנו: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/886).

פנינה תמנו: ]

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצעת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם – – –

קריאות: – – –

פנינה תמנו: חברי כנסת נכבדים, חבר הכנסת אשר, חבר הכנסת אשר.

פנינה תמנו: טוב, אנחנו נחכה שתירגעו.

פנינה תמנו: זה מפריע לכל חברי הכנסת שרוצים להגיע כבר הביתה.

פנינה תמנו: חבר הכנסת אשר.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצעה הבאה, הצעת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) (תיקון מס' 2), התשע"ד–2014, קריאה ראשונה.

פנינה תמנו: תציג את הצעת החוק שרת הבריאות יעל גרמן.

פנינה תמנו: בבקשה.

משה גפני: מה, אישה רשאית לעשות עם גופה מה שהיא רוצה?

משה גפני: זה החוק?

פנינה תמנו: או, איך הצלחת לדלג נושא כל כך בקלות, איזה יופי.

משה גפני: לא, אני שואל, האם זה יהיה המצב?

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חברותי חברות הכנסת, חוק הפונדקאות נחקק בשנת 1996, ולמעשה הוא מאפשר פונדקאות בישראל כבר 18 שנים.

יעל גרמן: על-פי החוק, גבר ואישה שהם בני-זוג רשאים למצוא באופן עצמאי פונדקאית, או באמצעות חברת תיווך, ולהתקשר אתה בהסכם פונדקאות.

יעל גרמן: הסכם הפונדקאות מובא בפני ועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים שבודקת את ההתאמה של הצדדים להליך: בדיקה שהפונדקאית לא מגיעה להליך מתוך מצוקה נפשית או פיזית או כלכלית; התאמה נפשית של כל המעורבים בהליך הזה.

יעל גרמן: חשוב לדעת שעד סוף שנת 2013 נולדו בישראל 516 ילדים בהליך פונדקאות.

יעל גרמן: הצעת החוק שלנו לפונדקאות בישראל עומדת על שלושה עקרונות: 1.

יעל גרמן: אנחנו עומדים על עקרון השוויון.

יעל גרמן: שוויון בין כל בני-זוג, שוויון ללא התייחסות לנטייה מינית או למבנה התא המשפחתי; אנחנו עומדים על הזכות להורות, זכות להורות לכל אחת ולכל אחד; ואנחנו עומדים על שמירה על זכותה של הפונדקאית, כבודה, בריאותה הנפשית והפיזית ורווחתה.

יעל גרמן: במסגרת החוק אנחנו מרחיבים את האפשרות לעשות פונדקאות בתשלום בישראל, כך שגם גברים ללא בת-זוג וגם נשים ללא בן-זוג יוכלו לבצע הליכי פונדקאות.

יעל גרמן: במסגרת החוק תינתן אפשרות לגברים לקבל תרומת ביציות בישראל וגם לייבא ביציות שנתרמו מחוץ לישראל.

יעל גרמן: אנחנו מטילים פיקוח על התשלומים לפונדקאית עד לסכום של 160,000 ש"ח, ואנחנו נותנים אפשרות לבן-הזוג או לבת-הזוג של ההורה המיועד לקבל צו הורות על הילד ללא צורך באימוץ, אם קיבל את אישור ועדת האישורים בתחילת ההליך.

יעל גרמן: אך לא פחות מכך, החוק למעשה מסדיר את כל נושא הפונדקאות בחו"ל.

יעל גרמן: מטרת ההסדרה היא לוודא כי הליכי הפונדקאות שמתבצעים בחו"ל ישמרו על זכויות כל המעורבים – על ההורים המיועדים ועל הפונדקאית – שיעניקו להורים המיועדים ודאות משפטית בביצוע הליכים במדינות זרות.

יעל גרמן: ההסדרה מבקשת לדאוג: 1.

יעל גרמן: שאין מניעה לבצע את ההליך על-פי דיני המדינה, אותה מדינה שבה נעשית הפונדקאות; 2.

יעל גרמן: ניתן יהיה להוציא את הילד ממדינת-החוץ והפונדקאית לא תיחשב כאמו; 3.

יעל גרמן: יישמרו זכויותיה של הפונדקאות הזרה; 4.

יעל גרמן: ההליך מבוצע במרפאה שעומדת בסטנדרט רפואי מקובל.

יעל גרמן: הליך הפונדקאות בחו"ל יבוצע לאחר שההורים המיועדים יקבלו את האישור מאותה ועדה שעליה דיברתי, ועדת האישורים.

יעל גרמן: ניתן לבצע את ההליך בחו"ל באמצעות חברת תיווך שקיבלה הכרה לפעול במרפאות מסוימות על-ידי הוועדה המייעצת, או באופן עצמאי לאחר קבלת אישור הוועדה המייעצת.

יעל גרמן: מרגע שמרפאה מסוימת אושרה על-ידי הוועדה, אין צורך להגיש את כל המסמכים שוב, וניתן יהיה לקבל את אישור הוועדה במשך שלוש שנים, בהתבסס על המסמכים שהוצאו בעבר.

יעל גרמן: לדוגמה, אם הוועדה מאשרת הליך פונדקאות במרפאה מסוימת בארצות-הברית, ניתן לבצע שוב באותה מרפאה ללא הצגת כל המסמכים, ולא צריך אז גם את חברת התיווך.

יעל גרמן: ניתן יהיה לעשות את זה באופן עצמאי ובודד.

יעל גרמן: ביצוע הליך בחו"ל שלא על-פי החוק יהווה עבירה פלילית בישראל.

יעל גרמן: לאחר ביצוע ההליך בחו"ל יהיו הקלות בבדיקה הגנטית, לא יידרש צו בית-משפט, ויינתן צו הורות על-ידי בית-המשפט גם לבן-הזוג הנוסף שאינו בן-הזוג הגנטי.

יעל גרמן: זוהי הקלה גדולה בעיקר לזוגות מאותו מין, שכיום בן-הזוג או בת-הזוג, שאינו ההורה הגנטי, נדרש לרוב לעבור הליך אימוץ בארץ.

יעל גרמן: אנחנו ניסינו בהצעת החוק הזו לאזן בין השוויון, בין הזכות להורות לכל אחד ואחד, לזוג נשוי, לזוג שאינו נשוי, לזוג של גבר ואישה, לגבר שאין לו בת-זוג, לאישה שאין לה בן-זוג, מצד אחד; ומצד שני, ניסינו לשמור ככל האפשר על זכויותיה של הפונדקאית, לדאוג לרווחתה, לדאוג לבריאותה הנפשית, לדאוג לכך שלא תגיע להליך הפונדקאות מתוך מצוקה, בין רפואית-פיזית ובין נפשית.

יעל גרמן: אני רוצה להודות לכל מי שלקח חלק בניסוח, ליועצת המשפטית של משרד הבריאות, אבל אני רוצה להודות בעיקר ליועץ שלי ולעוזר שלי, אסף וייס, שעשה עבודה נפלאה.

יעל גרמן: תודה.

פנינה תמנו: תודה, שרת הבריאות, וברכות על הצעת החוק.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים לדיון.

פנינה תמנו: הדובר הראשון – חבר הכנסת מאיר פרוש.

מאיר פרוש: – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת פרוש, כבר הגענו לדיון.

פנינה תמנו: חבר הכנסת פרוש, אתה מוותר על זכות הדיבור שלך?

פנינה תמנו: טוב, אז חבר הכנסת פרוש מוותר על זכות הדיבור.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים לדובר הבא, חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת יצחק כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת יעקב אשר – אינו נוכח.

פנינה תמנו: חבר הכנסת משה גפני – נוכח.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, גברתי השרה, יש לי הרבה מה לומר בעניין הזה, ואני מתאפק.

משה גפני: אני לא רוצה – – –

נסים זאב: אל תתאפק.

משה גפני: אבל אני רוצה לדעת – חבר הכנסת עפר שלח, אני צריך את השרה רק לכמה דקות.

משה גפני: מה?

יצחק הרצוג: זה בסדר.

משה גפני: זה לא בסדר.

משה גפני: מה בסדר?

משה גפני: תכף אני אגיד מה שיש, התייחסות, אבל אני קודם כול רוצה לדבר על העניין עצמו של הפונדקאית.

משה גפני: את עומדת פה, שרת הבריאות, ואת אומרת: התחשבנו בעניין של זכות הפונדקאית על גופה.

משה גפני: מה שאת אומרת עכשיו, את אומרת שהפונדקאית הזאת, תמורת כסף – ממוסד, מסודר, עם כל מה שנלווה לעניין – היא תמכור את גופה.

יעל גרמן: 18 שנה – – –

משה גפני: 18 שנה, את מרחיבה את זה עכשיו לכל הכיוונים.

משה גפני: היא יכולה לעשות את זה בחו"ל – אפשר להגיד כל דבר, אבל זו תמונת המצב, שאת באה ואת אומרת שהפונדקאית יכולה למכור את גופה; וזה לא מה שהיה 18 שנה, אלא זה הרבה יותר – מה אני אגיד לך? – עם הרחבות לכל הכיוונים.

משה גפני: אמרת את זה.

משה גפני: אפילו התגאית בזה.

משה גפני: לגבי הנושא ההלכתי – אני לא רוצה להיכנס לעניין הזה; לא מדבר על זה בכלל.

משה גפני: אבל את הזכרת פה משהו שמזכיר את דור המבול: שני גברים, גבר בלי בת-זוג – הרס המשפחה לחלוטין.

משה גפני: בסדר, אולי את נהנית מהעניין הזה, אבל אני אומר לך, אני הייתי יכול להרחיב בעניין הזה.

תמר זנדברג: זה חוק לגבר עם פנסיה.

משה גפני: כן, כן, בסדר.

משה גפני: כל מה שנלווה לעניין הזה זה בדיוק מה שקראנו בפרשת השבוע: "כי השחית כל בשר את דרכו על הארץ".

משה גפני: יש את חיי המשפחה הנורמליים הטבעיים.

משה גפני: אז אין להם ילדים, אז אנחנו מדברים על פונדקאית.

משה גפני: זה מה שהיה פונדקאית, מה שהיה 18 שנה, את הולכת להרחיב את זה.

משה גפני: אני לא מדבר על הנושא עצמו.

משה גפני: קודם כול התחלת עם העניין שאת מאפשרת לאישה הזאת למכור את גופה באופן מורחב מאוד.

משה גפני: את מאפשרת את זה לכל המקרים.

משה גפני: את מתגאה בזה ואומרת את המילה שוויון במין הדגשה כזאת, שאנחנו כולנו נמסים כמו מים.

משה גפני: שוויון.

משה גפני: גבר בלי בת-זוג יוכל לקחת פונדקאית שמוכרת את גופה באסיה.

משה גפני: גבר בלי בת-זוג, הוא ייקח פונדקאית, שאת עכשיו מאפשרת באמצעים מסודרים כאלה, עם ועדה, שמי שלא ילך דרך הוועדה יעבור עבירה פלילית.

משה גפני: תאמיני לי, אני יושב מהצד – אני לא נכנס לעניין ההלכתי, אני לא יודע בכלל בעניין ההלכתי.

משה גפני: יכול להיות שבדקת את זה.

משה גפני: אני לא נכנס לזה.

משה גפני: אני מדבר על איזו נורמה את יוצרת עכשיו במדינת ישראל בסוגיה הזאת: 1.

משה גפני: האישה מוכרת את גופה באופן מורחב מאוד.

משה גפני: עושים את זה לא רק במקרים שבאמת יש משפחה ואין להם ילדים, ויושבים בעל ואישה בשבת ובוכים על זה שאין להם ילד, אז מחפשים פתרון באמצעות אם פונדקאית.

משה גפני: לא.

משה גפני: גבר בלי בת-זוג, בת-זוג בלי גבר, שני גברים.

משה גפני: על זה נאמר "כי השחית כל בשר את דרכו על הארץ".

משה גפני: לְמה צריך את העניין הזה?

משה גפני: אין לך את הנושא של הערכים גם כלפי נשים, שלא לאפשר להן בהרחבה כזאת למכור את גופן?

משה גפני: צריך לעשות את זה על כל מקרה שעולה לדיון, כדי שיגידו שאת כזאת שמאפשרת לכולם שוויון?

משה גפני: זה לא שוויון.

משה גפני: זאת פגיעה בגופה של אישה, במקרים רבים שלא לצורך.

פנינה תמנו: תודה.

פנינה תמנו: הדוברת הבאה – חברת הכנסת עליזה לביא.

פנינה תמנו: את מוותרת על זכות הדיבור?

פנינה תמנו: הדובר לאחר חברת הכנסת עליזה לביא, חבר הכנסת ניצן הורוביץ, אינו נוכח.

פנינה תמנו: נוכח.

פנינה תמנו: נוכח.

פנינה תמנו: שלי הסתירה אותך.

פנינה תמנו: חברת הכנסת יחימוביץ פשוט הסתירה אותך לדקה.

ניצן הורוביץ: אמרתי את זה.

פנינה תמנו: אמרת את זה?

פנינה תמנו: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

ניצן הורוביץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, במשך הרבה מאוד שנים הייתה קיימת אפליה קשה בנושא הזה בישראל.

ניצן הורוביץ: 18 שנה יש אפשרות לעשות פונדקאות בישראל לזוגות נשואים.

ניצן הורוביץ: זוגות מאותו מין – ואני טיפלתי בהרבה מקרים כאלה באופן אישי – נאלצו לנדוד ברחבי תבל, לשלם סכומים מטורפים, להסתכן במצבים קשים.

ניצן הורוביץ: לפני ממש כמה ימים טיפלתי באיזה מקרה חירום באיזושהי מדינה באסיה על הרקע הזה, וכבר לפני שנים בג"ץ בעתירה כזאת קבע שמדובר באפליה בוטה, ואז הוקמה ועדה, הוקמה עוד ועדה, והנה החוק שלפנינו.

ניצן הורוביץ: אני אומר חד וחלק: אני אתמוך בחוק הזה.

ניצן הורוביץ: אני מברך את שרת הבריאות, ידידתי, שהביאה אותו, אבל יש פה שתי בעיות שאני וחברי נילחם עליהן במהלך התהליך בוועדות.

ניצן הורוביץ: קודם כול, החוק הזה שכביכול בא להגן או להיטיב עם הקהילה הגאה לא מזכיר, גברתי השרה, את ההורות הגאה.

ניצן הורוביץ: הוא מדבר על מצב של זוג הורים מיועדים, גבר ואישה, והורים יחידנים, זאת אומרת שבמצב של זוג גברים – שזה המצב היום, אלפי זוגות כאלה – יצטרך בן-הזוג, שהוא אבא לכל דבר, הורה לכל דבר, לבוא לאותה ועדת אישורים ולבקש אישור.

ניצן הורוביץ: עכשיו, גברתי, אם בקואליציה הבאה יהיה השר ליצמן שוב שר הבריאות, איך אז תנהג ועדת האישורים?

ניצן הורוביץ: למה להעביר את בן-הזוג ועדת אישורים?

ניצן הורוביץ: אני חושב שצריך להכיר בזה, במיוחד כשאת באה מתוך תפיסה שהיא למען הקהילה הגאה.

ניצן הורוביץ: צריך לומר את הדברים: אנחנו בעד הורות גאה.

ניצן הורוביץ: אנחנו רוצים הורות גאה.

ניצן הורוביץ: יש אלפי משפחות גאות, שהן משפחות לכל דבר ועניין, וצריך לשים את זה בחוק ולא צריך לפחוד ולא צריך להתבייש ולא צריך לברוח ולא צריך לטייח.

ניצן הורוביץ: דבר שני, והוא חשוב באותה המידה, זה זכויות האישה שמשמשת כאם נושאת או כפונדקאית.

ניצן הורוביץ: יש כמה דברים שצריך להכניס בחוק ולקבע: קודם כול, התייחסות מפורשת להגנה על זכות האישה לשליטה על גופה, שמירה על כבודה, בריאותה, פרטיותה.

ניצן הורוביץ: למשל, דבר נוסף, הסכמה מדעת.

ניצן הורוביץ: הליך של הסכמה מדעת מפורש ומובנה לאישה שנושאת את ההיריון; איסור מוחלט להגביל את יכולת האישה לקבל החלטות רפואיות – חס וחלילה, אני לא רוצה בכלל להיות במצב שבו ימנעו מהאישה החלטה רפואית או בדיקה או יכפו עליה משהו מהסוג הזה; וזכות מפורשת לאישה לסיים בכל שלב את ההיריון על-פי החלטתה ושיקול דעתה והריבונות שלה על גופה.

ניצן הורוביץ: גברתי השרה, זה חשוב מאוד.

ניצן הורוביץ: לכן שני הנושאים האלה הם קריטיים מבחינתנו: הגדרה ברורה ומפורשת של ההורות הגאה והגנה על האישה שנושאת את ההיריון, ואז באמת אני מקווה שנוכל להגיע למצב של שוויון ושמירה על הזכויות של כל הצדדים.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת הורוביץ.

פנינה תמנו: הדוברת הבאה – מיכל רוזין.

פנינה תמנו: אחריה – חבר הכנסת אילן גילאון.

פנינה תמנו: מחוק?

פנינה תמנו: ויתר.

פנינה תמנו: בבקשה, שלוש דקות.

מיכל רוזין: כבוד היושבת-ראש, כבוד השרה, תראי, אני חושבת שהיום הוא יום לא קל בשבילנו.

מיכל רוזין: הוא יום לא קל למי שדוגל בזכויות אדם ובזכויות אישה.

מיכל רוזין: הוא יום שמציב דילמה, ולא לראשונה.

מיכל רוזין: הרבה פעמים אנחנו נאלצים להכריע בין זכויות של קבוצה אחת מול קבוצה אחרת, ולצערנו הרב, בנושא הזה אי-אפשר לרבע את המעגל.

מיכל רוזין: יש פה זכויות של קבוצה אחת שבאות בצורה מפורשת על חשבון זכויות ואפליה של קבוצה אחרת.

מיכל רוזין: אין ספק שכל חברינו במרצ – וניצן הורוביץ חברי הביע את זה בצורה ברורה – אנחנו חושבים שלכל אדם, לכל אישה, לכל אחד יש זכות להורות, ולכל אחד יש זכות להורות ביולוגית, ובוודאי אין לנו זכות להגיד לקבוצה כזאת או אחרת שהם לא יוכלו להיות הורים ביולוגיים.

מיכל רוזין: השאלה היא מה המחיר.

מיכל רוזין: השאלה היא, אם בכך שאני דורש את הזכות שלי, את השוויון שלי – האם אני רומס בכך זכויות של מישהו אחר.

מיכל רוזין: ואני מאמינה שיש בעיה גדולה, בעיה גדולה, עם נושא הפונדקאות כסחר בגופן של נשים.

מיכל רוזין: כפי שבמדינת ישראל אנחנו לא מאפשרים סחר באיברים, כפי שבמדינת ישראל אנחנו מאפשרים תרומה של איברים, אבל את לא תרשי לי בחוק למכור את הכליה שלי, למרות שיש לי שתיים, תמורת 30,000 דולר, כך גם אני חושבת שלמכור את רחמי זה סוג של סחר באיברים.

מיכל רוזין: אני חושבת שיש פה בעיה גדולה.

מיכל רוזין: אנחנו יודעים ממחקרים בעולם, ובוודאי גם בארץ, שרוב הנשים שיסחרו בגופן לפונדקאות הן נשים יותר מוחלשות; הן נשים שבמקרים רבים זקוקות לכך על מנת להתפרנס.

מיכל רוזין: לצערי הרב – באמת, אמיתי, אני אומרת – יש פה שתי קבוצות שזכאיות לזכויות, והזכויות האלה חשובות, והן בנפשן ובלבן; אני מכירה בכך, אני לא מזלזלת לרגע.

מיכל רוזין: אבל העובדה היא שנשים תמיד, תמיד, לאורך כל ההיסטוריה, בסופו של דבר, מול כל הקבוצות, צריכות להיות אלה שמשלמות את המחיר, גם אם זה מול קבוצת ההומואים – שהם מופלים חברתית, אין ספק בכך, ועדיין, נשים תמיד יהיו בתחתית השרשרת.

מיכל רוזין: נשים תמיד הן אלה שגופן ייסחר.

מיכל רוזין: עכשיו, אני לא יודעת, אולי אני אפתיע אתכם, אבל גם היריון ולידה, זה דבר מסוכן, זה לא דבר כזה פשוט, ממש לא דבר פשוט – כמי שעברה את זה שלוש פעמים.

מיכל רוזין: את משלמת מחירים מאוד גבוהים – גופניים, בריאותיים, נפשיים.

מיכל רוזין: זה לא דבר קל.

מיכל רוזין: זה לא לבוא, סליחה, ולתרום זרע, כפי שגבר עושה.

מיכל רוזין: יש פה בהחלט סיכון בריאותי וגופני, ואנחנו צריכים לקחת את זה בחשבון.

פנינה תמנו: אני מבקשת לסכם.

מיכל רוזין: אני חושבת שיש הרבה מאוד עבודה על החוק הזה.

מיכל רוזין: יש הרבה מאוד מה לתקן.

מיכל רוזין: אחד הדברים העיקריים, למשל – שלא מדובר פה על חברות שהן מלכ"רים, אלא על תאגידים למטרות רווח.

מיכל רוזין: יש פה הרבה הגנה על האישה, ועדיין יש פה הרבה מה לעשות ולקדם על מנת להגן על אותן נשים בצורה הטובה ביותר.

מיכל רוזין: ושוב, בואו לא נשכח, בואו לא נתהדר – יש פה בהחלט פריבילגיה של קבוצה אחת מול קבוצה שנייה.

מיכל רוזין: ובהחלט, כולם זכאים לזכויות, אבל בואו לא נשכח את זה ולא נתייחס לזה כאל מובן מאליו.

מיכל רוזין: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חברת הכנסת רוזין.

פנינה תמנו: הדובר הבא, חבר הכנסת מיקי רוזנטל – מוותר על זכות הדיבור; אחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה; אינו נוכח.

פנינה תמנו: חבר הכנסת מאיר שטרית, ואחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, רבותי חברי הכנסת, אני תומך בהצעת החוק.

מאיר שטרית: אני מברך את שרת הבריאות על הבאת החוק לכנסת.

מאיר שטרית: אנשים אולי צריכים להבין, יש פה מצב שאולי הוא לא מספיק ברור: יש אנשים שלא יכולים בשום צורה ואופן להוליד ילדים באופן טבעי, אפילו זוגות נשואים, ולהם אין פתרון אחר.

מאיר שטרית: לצערי הרב, כל הפרסומים בדבר הפריות חוץ-גופיות – ההצלחה בהן היא לא כזאת גדולה כמו שאנשים חושבים.

מאיר שטרית: ההצלחה היא הרבה יותר נמוכה ממה שאנשים חושבים.

מאיר שטרית: שיעור הניסיונות שאכן מצליחים הוא קטן מ-20%.

מאיר שטרית: זאת אומרת, אנשים רבים שעוברים תהליך ארוך מאוד של טיפולים עם הפריה וטיפולי הפריה חוץ-גופית בהרבה מאוד כסף, פעם אחר פעם – והמדינה, לדעתי, מממנת עד שש פעמים להורים שאין להם ילדים – ורבים לא מצליחים, והדרך היחידה הפתוחה בפניהם היא פונדקאות.

מאיר שטרית: החוק הזה בא להקל את תהליך הפונדקאות ועל אלה שרוצים לקבל ילד בפונדקאות במובנים שונים, ואני חושב שהצעד והכיוון הוא נכון, ואני תומך בזה בכל לבי.

מאיר שטרית: אין אושר יותר גדול לדעתי למשפחה מאשר היכולת שלהם לגדל ילד שלהם.

מאיר שטרית: יחד עם זאת, אין ספק שצריך לתת את הדעת על כך שאישה שנכנסת לתהליך של פונדקאות מרצונה החופשי – אכן יהיה פיקוח רפואי – – –

זהבה גלאון: יש מצב חופשי פה?

זהבה גלאון: – – – איך אתה יכול לעמוד על הדוכן ולדבר על רצון חופשי?

זהבה גלאון: מי עושה את זה?

זהבה גלאון: אשתך עושה את זה?

זהבה גלאון: אני עושה את זה?

מאיר שטרית: לא, את לא צריכה.

זהבה גלאון: עושות את זה הנשים הכי מוחלשות.

מאיר שטרית: את לא צריכה.

מאיר שטרית: תקשיבי – – –

זהבה גלאון: – – – על מה אתם מדברים – – –

מאיר שטרית: יש היום בישראל נשים פונדקאיות, בישראל, שעושות את זה בהתנדבות מלאה.

זהבה גלאון: ממש.

זהבה גלאון: אלטרואיזם.

מאיר שטרית: ללא תשלום, היום.

מאיר שטרית: על-פי החוק הקיים היום, נשים בישראל עושות פונדקאות בהתנדבות מלאה.

תמר זנדברג: אז תשאירו את זה אלטרואיזם – – –

מאיר שטרית: בסדר.

מאיר שטרית: תשמעי, האישה שבכל זאת עוברת את התהליך ומוכנה ללכת לתהליך הזה, אף אחד לא מכריח אותה; אף אחד לא יכול להכריח אישה להיכנס לתהליך של פונדקאות אם היא לא רוצה בכך.

מאיר שטרית: החוק נותן אפשרות לחופש פעולה לאישה על גופה.

מאיר שטרית: אני חושב שבעניין הזה – – –

שלי יחימוביץ': היית רוצה שאשתך תהיה פונדקאית?

מאיר שטרית: אם הייתי רוצה?

מאיר שטרית: אשתי לא צריכה להיות פונדקאית.

שלי יחימוביץ': למה?

שלי יחימוביץ': כי היא נולדה למעמד אחר?

זהבה גלאון: ברור שלא.

זהבה גלאון: גם אני לא צריכה וגם שלי לא צריכה.

זהבה גלאון: את מי אתה שולח?

מאיר שטרית: לא שייך.

מאיר שטרית: תראי – – –

פנינה תמנו: זו שאלה לא כל כך – – –

מאיר שטרית: זאת שאלה לא לעניין, כי אני יכול להציג לך שאלות דומות בכל עניין אחר.

זהבה גלאון: זה מאוד לעניין – – –

שלי יחימוביץ': זה אנחנו והאחרים.

שלי יחימוביץ': מי האחרים?

מאיר שטרית: זה לא אנחנו והאחרים, זה לא אנחנו והאחרים.

מאיר שטרית: אם אני הייתי במצב, שלי, נגיד – – –

פנינה תמנו: חברי הכנסת, בואו נאפשר לו לסיים את דבריו ודעתו.

מאיר שטרית: אני יכול להשליך את זה הפוך: נגיד שלא היו לך ילדים, את נשואה ולא היו לך ילדים בכלל, ונורא היית רוצה ילד.

מאיר שטרית: לא היית רוצה שפונדקאית תוכל לעשות לך?

שלי יחימוביץ': לא, אבל אני שאלתי אותך.

מאיר שטרית: סליחה?

שלי יחימוביץ': אבל אני שאלתי אותך.

תמר זנדברג: והיית רוצה – – –

פנינה תמנו: יש פה חברי כנסת שוויתרו על זכות הדיבור שלהם.

פנינה תמנו: זה לא אומר שהם יכולים לבוא ולהפריע לחברי כנסת שנמצאים על הדוכן.

מאיר שטרית: אני לא שמעתי.

מאיר שטרית: אפשר להפוך את הקערה על פיה.

פנינה תמנו: חברת הכנסת זנדברג, חברת כנסת זנדברג, את ויתרת על זכות הדיבור שלך.

פנינה תמנו: בואי נאפשר לו.

פנינה תמנו: הוא רוצה להביע את דעתו, בואי נאפשר לו.

מאיר שטרית: צריך להודות על האמת.

מאיר שטרית: אפשר להפוך – – –

תמר זנדברג: אנחנו רוצים לאתגר אותו – – –

שלי יחימוביץ': קריאות ביניים – לגיטימי.

פנינה תמנו: תאתגרי אותו אחר כך.

מאיר שטרית: לי זה לא מפריע.

מאיר שטרית: אפשר להפוך את הקערה על פיה ולהגיד – – –

פנינה תמנו: נותרו לו 30 שניות.

פנינה תמנו: בבקשה.

מאיר שטרית: זהבה, אם את היית משפחה או הורה שאת לא יכולה, חלילה – לא יכולת נגיד ללדת בכלל, ונורא רצית ילד, היית מחפשת פתרון פונדקאי, בארץ, בחוץ-לארץ, במקום אחר, מחפשת פתרון.

זהבה גלאון: זה לא הדיון.

תמר זנדברג: למה תמורת תשלום?

זהבה גלאון: זה לא הדיון, אבל.

מאיר שטרית: למה – – –

תמר זנדברג: תמורת תשלום – למה לא כליה תמורת תשלום?

מאיר שטרית: אוקיי, אני אשאל אותך: האם זה יותר נכון לעשות את זה בלי תשלום?

מאיר שטרית: אני לא חד-משמעי, אגב.

מאיר שטרית: יכול להיות שאת צודקת.

מאיר שטרית: יכול להיות שאני צודק דווקא, שאישה כזאת – – –

תמר זנדברג: – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת שטרית, אבקש לסיים, הזמן תם.

מאיר שטרית: הפריעו לי רוב הזמן.

פנינה תמנו: אבל אתה עונה להם על השאלות.

מאיר שטרית: עוד חצי דקה.

מאיר שטרית: יכול להיות שיש נשים שישמחו גם היום לעשות את זה בהתנדבות.

מאיר שטרית: אני לא חד-ערכי בעניין הזה.

מאיר שטרית: יכול להיות שאת צודקת; יכול להיות שאני צודק שדווקא אישה שנמצאת בפונדקאות ראויה לתגמול, כל עוד זה נעשה מרצון חופשי, בלי כוח, ובהסכמה.

מאיר שטרית: הדבר היחידי שאני רוצה לומר, גברתי השרה, שיכול להיות שצריך להכניס מנגנון של פיקוח רפואי על התהליך, שיהיה מצב שבאמת הבחורה או האישה שנמצאת בפונדקאות אכן עוברת תחת פיקוח רפואי כדי לוודא שהכול נעשה כהלכה ושומרים על בריאותה של האישה וכל מה שדרוש בעניין.

מאיר שטרית: לכן, אני תומך בהצעת החוק.

מאיר שטרית: אני מניח שבהמשך הדיון, אחרי הקריאה הראשונה, יעשו תיקונים בחוק הזה לטובת המצב.

מאיר שטרית: אני מברך על החוק.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת שטרית.

פנינה תמנו: הדובר הבא, חבר הכנסת אורי מקלב – אינו נוכח; חבר הכנסת דוד אזולאי – אינו נוכח.

פנינה תמנו: אנחנו נאפשר לשרת הבריאות לסכם את הדיון.

קריאה: נסים זאב.

פנינה תמנו: הוא לא רשום אצלי, אבל – – –

קריאה: – – –

פנינה תמנו: לא, הוא לא רשום אצלי.

פנינה תמנו: חבר הכנסת נסים זאב, אני אאפשר.

פנינה תמנו: אתה לא רשום אצלי.

נסים זאב: אני מבקש לרשום גם את – – –

פנינה תמנו: לא נורא, לא קרה שום דבר, הנה, תוך שניות עלית לדוכן.

פנינה תמנו: תקבל שלוש דקות לדבר, בבקשה.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, איך אפשר לוותר, שאני לא אדבר היום?

נסים זאב: ובכן, נדבר קצת על החוק, אבל מעין פרשת השבוע.

נסים זאב: זה מאוד מעניין למה החוק הגיע השבוע: "ואנשי סדֹם רעים וחטאים לה' מאֹד".

נסים זאב: זו פרשת השבוע.

נסים זאב: חוק מושחת, ורק מושחתים יכולים לתמוך בחוק הזה.

נסים זאב: תדעו לכם, אתם לא מכירים את החוק.

נסים זאב: גם הגברת הנכבדה שלנו, גברת זהבה גלאון, לא מכירה את החוק.

זהבה גלאון: מה אתה אומר?

נסים זאב: אני אומר לך.

תמר זנדברג: רק נסים זאב מכיר את החוק.

נסים זאב: החוק מאפשר, אתם שמעתם, ייבוא וייצוא של תינוקות.

נסים זאב: מה – מסחר, בבשר קפוא אנחנו מתעסקים פה, רחמנא ליצלן.

תמר זנדברג: אתה צודק.

זהבה גלאון: האמת, אתה צודק.

נסים זאב: החוק מאפשר לייצר ילד בלא הסכמתו של הבעל.

נסים זאב: את יודעת את זה או לא?

יעל גרמן: לא, זה לא נכון.

נסים זאב: מאיפה החוצפה הזאת?

נסים זאב: בלי שהבעל בכלל ידע?

נסים זאב: מיהו בכלל?

נסים זאב: זה כמו הבעל עלינו – אתם יודעים מה זה "בעל".

נסים זאב: לבעל יש שתי משמעויות: או בעלה של האישה, או הבעל, הבעל עלינו.

נסים זאב: זה מין עבודה זרה בשבילה, הוא בכלל לא קיים בשבילה.

זהבה גלאון: תסתכל על הצד הזה, לא על הצד הזה.

נסים זאב: תסלחי לי, אני רוצה לומר לך.

זהבה גלאון: לא – – –

נסים זאב: אני מסתכל על כל הצדדים, גם למעלה – –

זהבה גלאון: – – –

נסים זאב: – – ואני אומר לך, היו מקרים שאני עזרתי בפונדקאות.

נסים זאב: אבל זה כשהיה זוג, באמת, שאישה אחרי 20 שנה, עם מאמץ רב, לא הצליחה להביא ילדים.

נסים זאב: והכול היה על-פי ההלכה, והכול היה על-פי הסדר הנורמטיבי.

נסים זאב: אבל היום אנחנו בעצם באים ואומרים: הכול מופקר, הכול לפי הזמנה.

נסים זאב: לא צריך.

נסים זאב: אתה יכול להיות רווק כל החיים שלך, תביא איזו אישה פונדקאית, תעשה את זה הזמנה – אפילו טלפונית – העיקר, מה שחשוב בחוק הזה, שזה לא יעלה יותר מ-160,000 שקל ושגופה של האישה יהיה בריא.

נסים זאב: תשמעו את המסחרה הזאת, ואנחנו דואגים עכשיו לאישה.

נסים זאב: הפסוק אומר: "האומר לאביו ולאמו לא ראיתיו ואת אחיו לא הכיר ואת בניו לא ידע" – פשוט הפקרות.

נסים זאב: ילדים לא צריכים לדעת מי אבא שלהם, מי אימא שלהם, מה זה משנה בכלל?

נסים זאב: אנחנו עוסקים עכשיו כרגע ביבוא.

נסים זאב: ולכן, אני רוצה רק לחדד בכמה מילים: אפשר לאישה שתקבל בלי לשאול?

נסים זאב: איזה הגינות יש כאן, שהבעל לא יודע שהאישה מקבלת תרומת ביצית או תרומת זרע?

נסים זאב: אני כבר לא מדבר על הצד ההלכתי.

נסים זאב: הלוא יש מחלוקת בין הפוסקים – נאמר שהעובר לא ממזר, נאמר שהעובר לא גוי.

נסים זאב: גם נצא מתוך ההנחה הזאת.

נסים זאב: אבל איך יכול להיות דבר כזה שאפשר לרמות את הבעל, מבחינה אתית?

נסים זאב: האם זה לא דבר מושחת ביותר, שהאישה עושה קומבינה מאחורי הגב שלו, ובעצם הוא חייב לפרנס את הילד שהוא לא ילד שלו בכלל, והוא לא יודע בכלל שהילד לא שייך לו בכלל?

נסים זאב: אבל הוא חייב במזונות לילד שלו, כאילו זה הילד שלו.

נסים זאב: יש כאן מעשה הונאה, מעשה של רמאות.

פנינה תמנו: חבר הכנסת זאב, הזמן תם לפני 30 שניות.

פנינה תמנו: אני מבקשת לסכם.

נסים זאב: החוק מתיר הונאה ורמאות, מעודד חטאים ופשעים, מנוגד לכל כללי האתיקה הבסיסיים.

נסים זאב: זה פוגע בבעל בלי שידע שנולד לו ילד שלא שייך לו, ושהוא נולד משחיתות.

נסים זאב: החוק הזה, אני אומר לכם, מעודד שחיתות.

נסים זאב: אני כבר לא מדבר מבחינה דתית.

פנינה תמנו: חבר הכנסת זאב, לסכם בבקשה.

נסים זאב: זה חוק מושחת ברמה האתית והמוסרית.

נסים זאב: ואני אומר לכם, כל מי שמרים יד בעד החוק הזה – ואני אומר לבית היהודי: אתם חייבים להתנגד.

נסים זאב: כל מי שיראת אלוקים בקרבו חייב להתנגד לחוק הזה, כי יש לזה משמעות רבה מבחינת העתיד של העם היהודי.

פנינה תמנו: חבר הכנסת זאב.

פנינה תמנו: חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: אה, סליחה, לא שמעתי.

פנינה תמנו: אני ביקשתי, אתה מתעלם ממני לחלוטין.

נסים זאב: לא, סליחה.

נסים זאב: אני ממש – אני מרוב שאני צועק אני לא שומע את גברתי.

פנינה תמנו: אז בבקשה ממך, לסכם את זה ולרדת מהדוכן.

פנינה תמנו: תודה.

נסים זאב: אז עכשיו שמעתי ואני מודיע ברגע הזה שאני יורד מהבמה.

נסים זאב: תודה רבה וסליחה אם אני לא הקשבתי.

פנינה תמנו: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת זאב.

פנינה תמנו: בבקשה, להבא.

פנינה תמנו: מי שתסכם את הדיון – שרת הבריאות.

פנינה תמנו: בבקשה.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, חברותי וחברי, אולי ראשית לכול – חבר הכנסת נסים זאב, צר לי שלא קראת את החוק, אבל כתוב בו במפורש שבמקרה שבו האם הנושאת, הפונדקאית, היא נשואה, יוסבר לבן-זוגה מה הן ההשלכות של ההליך והסיכונים הכרוכים בביצועו.

יעל גרמן: לא יכול להיות מקרה שבו פונדקאית נשואה לא אמרה לבן-זוגה, כי אחרת לא יתקבל אישור.

יעל גרמן: אז אנא, לפני – – –

נסים זאב: לא הפונדקאית.

נסים זאב: המזמינה, אני מדבר.

יעל גרמן: מה זה "לא הפונדקאית"?

יעל גרמן: אנחנו מדברים על הפונדקאית.

נסים זאב: את מדברת על הטפל ולא על העיקר.

משה מזרחי: הוא מתכוון לאישה שבלי ידיעת הבעל מזמינה פונדקאית.

נסים זאב: יש דבר כזה בחוק.

יעל גרמן: אה, לא הפונדקאית.

יעל גרמן: אוקיי.

יעל גרמן: אוקיי.

יעל גרמן: על כל פנים, אין דבר כזה שאישה שנושאת את הילד לא תאמר לבעלה.

יעל גרמן: היא תאמר לבעלה והוא ידע והם יבואו והם יקבלו את האישור.

נסים זאב: תסלחי לי, את מנסה לעוות את הדברים שלי.

נסים זאב: את משיבה בכלל לא לעניין – –

יעל גרמן: לא לעניין.

נסים זאב: – – ולא לנושא שעליו אני דיברתי.

יעל גרמן: אוקיי.

יעל גרמן: טוב.

נסים זאב: את מטעה את כולם פה.

יעל גרמן: כן.

יעל גרמן: אני רוצה להתייחס לכמה נושאים שעלו כאן.

יעל גרמן: באו ואמרו – נושא שאני יודעת שהוא מדאיג רבים מבין חברי הכנסת – שיש כאן הרס משפחה.

יעל גרמן: ואני שואלת: האם אנחנו מתעלמים ממה שקורה בארץ ובעולם?

יעל גרמן: המשפחה היום אינה מורכבת מגבר, אישה וילדים.

יעל גרמן: משפחה היום יכולה להיות מורכבת מאישה בודדת עם ילד או עם ילדים; היא יכולה להיות מורכבת מגבר בודד עם ילדים; היא יכולה להיות מורכבת משתי נשים עם ילדים, והיא יכולה להיות מורכבת גם משני גברים עם ילדים.

יעל גרמן: ניתן להתעלם מזה.

יצחק כהן: זה ניצול נשים.

יעל גרמן: ניתן לבוא ולומר שזה לא קיים, אבל, חברים יקרים, זה קיים.

יעל גרמן: המשפחה המסורתית כפי שאנחנו – –

נסים זאב: למה את מדברת על המשפחה?

נסים זאב: זה חוק להומואים.

יעל גרמן: – – סרטטנו מול עינינו איננה קיימת היום.

פנינה תמנו: חבר הכנסת זאב.

יעל גרמן: ויש ילדים שהם מאושרים מאוד, עם אימהות חד-הוריות, עם גברים, וגם עם שני גברים ושתי נשים.

יעל גרמן: כל אחת מהצורות האלה היא משפחה.

יעל גרמן: אין משפחה אחת.

יעל גרמן: יש הרבה משפחות – –

יצחק כהן: את מנצלת נשים – – –

יעל גרמן: – – ואנחנו צריכים להכיר בכך.

יעל גרמן: החוק הזה בא ואומר שיש זכות להורות לא רק לגבר ולאישה.

יעל גרמן: הזכות להורות קיימת לכל אחד: היא קיימת לאישה בודדת, היא קיימת לאישה ללא בן-זוג, היא קיימת לגבר בודד והיא קיימת לגבר ללא בת-זוג.

יעל גרמן: לכל אחד יש זכות לחוות ילד ולגדל אותו – –

יצחק כהן: – – – את מנצלת נשים – – –

יעל גרמן: – – וילד שגדל באהבה גדל בצורה הטובה ביותר.

נסים זאב: זה סחר בנשים.

יעל גרמן: וזה אחד מעקרונות החוק הזה.

פנינה תמנו: חבר הכנסת כהן, חבר הכנסת כהן.

יצחק כהן: זה ניצול נשים.

יצחק כהן: למה לנצל את האומללוֹת?

יצחק כהן: למה?

פנינה תמנו: חבר הכנסת כהן.

יעל גרמן: שמעתי כאן בפליאה רבה נשים שבאות ואומרות שהפונדקאית מוכרת את גופה.

יצחק כהן: נכון.

יעל גרמן: איך אפשר לומר דבר כזה?

מיכל רוזין: – – –

יעל גרמן: כנראה מי שאומר את זה לא פגש פונדקאיות.

יעל גרמן: אני, במהלך השנה האחרונה, פגשתי פונדקאיות רבות שישבו אתי ואמרו לי את המילה הזאת: מי שמכם לקבוע לי אם אני רוצה להיות פונדקאית?

מיכל רוזין: – – –

יעל גרמן: מי שמך לומר לפונדקאית אם היא כן רוצה או לא רוצה?

זהבה גלאון: – – –

יעל גרמן: אנחנו, שבאים ואומרים, אנחנו שבאים ואומרים שזכותה של האישה על גופה, שזכותה של האישה ללדת וזכותה של האישה גם להפיל – –

פנינה תמנו: חברת הכנסת רוזין.

מיכל רוזין: – – –

תמר זנדברג: את מוציאה שם רע לאישה – – –

יעל גרמן: – – אנחנו שאומרים שזכותה של האישה על גופה, אנחנו באים ואומרים שאין לאישה זכות להיות פונדקאית?

פנינה תמנו: חברת הכנסת תמר זנדברג.

יעל גרמן: יש לאישה זכות להיות פונדקאית.

יעל גרמן: אני סומכת על האישה שרוצה להיות פונדקאית.

פנינה תמנו: חברי הכנסת מסיעת מרצ, חברי הכנסת מסיעת מרצ, בבקשה.

יעל גרמן: אז אני מעריכה נשים, ואני חושבת שנשים יודעות יפה מאוד מתי הן רוצות להיות פונדקאיות ומתי לא.

יעל גרמן: והחוק הזה, הוא בא לחזק את הנשים.

פנינה תמנו: חברי הכנסת מהאופוזיציה, חברי הכנסת מהאופוזיציה, זה לא שוק.

יעל גרמן: – – –

פנינה תמנו: זה לא שוק, זו כנסת ישראל.

פנינה תמנו: ותסלחו לי על הביטוי, אנשים שיושבים ורואים אותנו עכשיו מהבית עלולים להתבלבל.

משה גפני: – – –

יעל גרמן: חברים יקרים, החוק הזה – – –

פנינה תמנו: סליחה, יש להחזיר את ההדר לבית הזה.

פנינה תמנו: אני מבקשת לאפשר לשרה להמשיך בדבריה.

נסים זאב: – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת זאב, אני קוראת לך בקריאה ראשונה.

יעל גרמן: אני מסיימת.

פנינה תמנו: תודה.

יעל גרמן: אני מסיימת.

יצחק כהן: – – –

מרדכי יוגב: – – –

מיכל רוזין: – – – של שנות ה-80.

מיכל רוזין: התקדמנו מאז.

יעל גרמן: חברים יקרים, החוק הזה אולי עוד יעבור שינויים, ושמעתי כאן הצעות שללא ספק צריך לקחת אותן לתשומת לב, ואין ספק שעד לקריאה השנייה והשלישית עוד יהיו דיונים רבים.

יעל גרמן: זהו חוק פורץ דרך; זהו חוק שבא לשים קץ לאפליה רבת-שנים; זהו חוק שמדבר על שוויון, ואני ממליצה להצביע עבורו.

קריאות: – – –

פנינה תמנו: תודה לשרת הבריאות.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק – – –

נסים זאב: בוז, בוז לחוק הזה.

נסים זאב: בושה וכלימה.

פנינה תמנו: חבר הכנסת זאב, אני קוראת לך לסדר פעם שנייה.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) (תיקון מס' 2), התשע"ד–2014, בקריאה ראשונה.

פנינה תמנו: בבקשה, חברים.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצבעה, כאמור.

פנינה תמנו: בבקשה.

משה גפני: לפי התקנון, יושב-ראש הוועדה לסחר בנשים – – –

מיכל רוזין: זכותן של נשים למכור את גופן – – – הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 45 נגד – 15 נמנעים – 3 ההצעה להעביר את הצעת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) (תיקון מס' 2), התשע"ד–2014, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

פנינה תמנו: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה.

פנינה תמנו: 45 חברי כנסת בעד החוק, 15 מתנגדים, שלושה נמנעים.

פנינה תמנו: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

משה גפני: לא, לא, לא – – –

קריאות: – – –

פנינה תמנו: מכיוון שעולות פה כמה הצעות להעברה לכמה ועדות, אנחנו נעביר את הצעת החוק – ביקשו כמה, ביקשו כמה ועדות, ולכן אנחנו נעביר את הצעת החוק לוועדת הכנסת להכרעה.

פנינה תמנו: עלה פה השם של הוועדה למעמד האישה ושוויון מגדרי ועלו פה עוד ועדות.

פנינה תמנו: כאמור, זה יועבר לוועדת הכנסת להכרעה.

פנינה תמנו: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/887).

פנינה תמנו: ]

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי) – חוטא למטרה האמיתית השם הזה – (תיקון מס' 8), התשע"ד–2014, לקריאה ראשונה.

פנינה תמנו: מי שיציג את הצעת החוק הוא סגן שר האוצר מיקי לוי, בבקשה.

פנינה תמנו: לאחר מכן נעבור לדיון.

משה גפני: בחוק הקודם ביקשתי ועדת המדע.

פנינה תמנו: חבר הכנסת גפני, אמרתי שעלו כמה הצעות לכמה ועדות ולכן העברתי להכרעה בוועדת הכנסת.

משה גפני: גם ועדת הכנסת תוציא לוועדת המדע.

פנינה תמנו: בטח אתה תהיה גם בוועדת הכנסת, כך שהכול בסדר, לפי התקנון.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, היום אנחנו מביאים להצבעה בקריאה ראשונה את חוק מענק העבודה, שמביא לידי ביטוי יותר מכול את תפיסת העולם שלנו.

מיקי לוי: כשאמרנו שנעודד ונתמרץ מעבר מתרבות של קצבאות לתרבות של יציאה לעבודה, התכוונו לכל מילה.

מיקי לוי: התיקון לחוק שלפנינו בא לתקן פערים שנוצרו מאז שנחקק החוק, ב-2007.

מיקי לוי: מטרת החוק היא להיטיב עם מקבלי המענק, להרחיב את הזכאות לו ולהקל את הביורוקרטיה הנדרשת על מנת לקבל את המענק.

מיקי לוי: בהצעת החוק שאנחנו מגישים היום אנחנו מצד אחד מקצרים את הביורוקרטיה ומאפשרים זמן ארוך יותר להגשת הטפסים על-ידי עובדים שזכאים למענק, ומקצרים מצד שני את אורך הזמן לקבלת הכסף.

פנינה תמנו: חברת הכנסת מיכל רוזין, אני מבקשת לשמור על שקט.

פנינה תמנו: כן, עד לפה שומעים, עד לפה, וחוץ מזה שכנראה יש חיבה מיוחדת לשם שלך.

פנינה תמנו: אז בבקשה.

מיקי לוי: במקביל, ציבור העצמאים לא יהיו חייבים להגיש דוח מקוון, כפי שהיה נהוג עד היום, מה שסרבל את התהליך עבורם.

מיקי לוי: ובכלל, בהצעת החוק הזאת אנחנו מפסיקים את האפליה בזכאות לקבלת המענק שהייתה נהוגה כלפי ציבור העצמאים ומשווים את תנאיהם לציבור השכירים.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, מי שמשרת את המדינה ודואג לה זכאי שהיא תדאג גם לו.

מיקי לוי: ולכן, בהצעת החוק הזאת אנחנו באים לקראת ציבור המילואימניקים היקרים שלנו ומחשיבים החל מהיום גם את תגמולי המילואימניקים לצורך הזכאות למענק.

מיקי לוי: לסיום, בהצעת החוק הזאת אנחנו עושים חסד גם עם בעלי מוגבלויות ומעלים את גובה השכר לזכאות – – –

אילן גילאון: אל תעשה חסד – – –

מיקי לוי: אני מתנצל.

מיקי לוי: טעיתי במילה, אני חוזר בי.

מיקי לוי: אנחנו עושים צדק – אני מתנצל – גם עם בעלי מוגבלויות ומעלים את גובה השכר לזכאות למענק, כדי לאפשר ליותר בעלי מוגבלויות לקבל את המענק.

מיקי לוי: מדובר בתיקון ראוי, צודק ומוסרי.

מיקי לוי: אלו האנשים שיוצאים לעבודה, מרוויחים את השכר הנמוך ביותר במשק, וראוי שנעודד אנשים כאלה ונעשה הכול כדי לדאוג להם.

מיקי לוי: חשוב לציין כי ארגונים כמו בנק ישראל, ה-OECD וה-IMF תומכים מאוד בכלי הזה כאמצעי להגדלת ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים.

מיקי לוי: לפיכך אני מבקש מחברי הכנסת להצביע בעד הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מיקי לוי: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: ראשון הדוברים, חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

נחמן שי: ויתרת?

עיסאווי פריג': אני?

נחמן שי: אתה, אתה.

עיסאווי פריג': לא שומעים אותך.

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: עכשיו – – –

עיסאווי פריג': אתה מהאופוזיציה – – –

נחמן שי: אני מהאופוזיציה, השתיקו אותי.

נחמן שי: אותי לא משתיקים, עיסאווי, ממש לא.

נחמן שי: מבטיח לך.

נחמן שי: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – ראשון הדוברים.

נחמן שי: אראל מרגלית אחריו.

נחמן שי: אם הוא לא יהיה פה – מאיר פרוש; אם הוא לא יהיה פה – שלי יחימוביץ.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים, לשמוע – לבוא לדבר על חוק כזה, אנחנו, קשה לנו לדבר נגד, ובכל זאת אנחנו נזרום, אבל צריך להגיד את האמת: השינויים הקוסמטיים שמוזכרים כאן בחוק – אותה גברת עם שינוי האדרת.

עיסאווי פריג': ככה אומרים את זה?

נחמן שי: לגמרי.

עיסאווי פריג': נכון.

עיסאווי פריג': רק קצת נתונים: החוק התחיל ב-2006, והגבייה מהחוק הייתה 530 מיליון שקל – חיסכון כמס הכנסה שלילי.

עיסאווי פריג': האנשים שניצלו את ההטבה בחוק הזה היו כ-70%; כ-70% מכלל הזכאים על-פי נתוני מס הכנסה ניצלו את זה.

עיסאווי פריג': אני שואל: מה מס הכנסה ורשות המסים עשו כדי למצות את כל הזכויות שמגיעות על-פי חוק זה לאזרח הפשוט?

עיסאווי פריג': השינוי השני בחוק – בואו נדייק – היה ב-2009.

עיסאווי פריג': ב-2009, מה היה השינוי, השינוי המהותי?

עיסאווי פריג': הרחיבו את הבסיס; לפני כן, ב-2006, החוק היה לקבוצה מסוימת, וב-2009 – בואו נרחיב את הבסיס.

עיסאווי פריג': ועכשיו מתבשרים על עוד שינוי בחוק, שהוא מבורך, אבל לא מספיק.

עיסאווי פריג': מה השינוי הבולט?

עיסאווי פריג': סגן השר אמר את זה.

עיסאווי פריג': השינוי הבולט: שינוי שם החוק.

עיסאווי פריג': חוק מס הכנסה שלילי, מעכשיו אנחנו מתחילים לקרוא לו: חוק מענק עבודה.

עיסאווי פריג': זה השינוי.

עיסאווי פריג': החברה מהאוצר ויש עתיד רוצים לסדר שינוי.

עיסאווי פריג': אז באים – שינוי קוסמטי, שם חוק, אבל בתכל'ס אנחנו לא ממקסמים את הדברים שניתן להוציא מהחוק הזה.

עיסאווי פריג': תקציב המדינה מבוסס על צפי הכנסות.

עיסאווי פריג': הצפי של רשות המסים לשנת 2015, אם אני לא טועה – תתקנו אותי אם מישהו יודע – זה 260 מיליארד שקל, צפי ההכנסות.

עיסאווי פריג': ובצפי ההכנסות הזה תמיד לוקחים ומתרגמים את הפטורים והצ'ופרים שאנחנו נותנים לכל קבוצות האוכלוסייה – שלחלקן מגיע ולחלקן זה צ'ופר של תספורת.

עיסאווי פריג': ואני שואל את החברים מהאוצר: האם אי-ניצול ההטבה על-פי החוק הזה מקבל ביטוי בהכנסות המדינה, או נשאר כחלק מהרזרבה הסמויה, שאתם מתכננים לחלק, על-פי דברי המלך, בסוף כל שנה?

עיסאווי פריג': כי אנחנו רואים – – –

נחמן שי: יש לך עוד 20 שניות, וקיבלת בערך חמש דקות.

עיסאווי פריג': אנחנו רואים שעל-פי נתוני שנים קודמות, על-פי החוק, החוק הזה לא מנוצל במלואו.

עיסאווי פריג': הוא לא מנוצל על-פי האנשים הזכאים לו.

עיסאווי פריג': המיליונים של ההפרשים, איך הם מקבלים ביטוי?

עיסאווי פריג': אתם צריכים לענות לנו.

עיסאווי פריג': החוק טוב, אבל לא מספיק, ואת ההמשך נעשה בוועדת הכספים.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: חוק טוב – הביצוע רע.

נחמן שי: אראל מרגלית, חבר הכנסת – איננו; מאיר פרוש, חבר הכנסת – איננו, לא במליאה.

נחמן שי: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, תורך.

נחמן שי: את מדלגת?

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: בבקשה.

שלי יחימוביץ': מס הכנסה שלילי הוא לא המנגנון הרצוי להגדלת השכר של אנשים עניים.

שלי יחימוביץ': יחד עם זה אנחנו כמובן נצביע בעד החוק, כי הוא משפר אי-אלו דברים.

נחמן שי: חברים.

נחמן שי: חברים, בבקשה מכם.

נחמן שי: שמרו נא על קשב.

נחמן שי: עיסאווי פריג'.

נחמן שי: אני מבקש ממך.

עיסאווי פריג': היה ויכוח מקצועי – – –

נחמן שי: אני מבין.

שלי יחימוביץ': מס הכנסה שלילי, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הוא לא המנגנון האידיאלי להגדלת שכרם של העובדים העניים.

שלי יחימוביץ': הוא לא המנגנון האידיאלי גם מהסיבה הפרקטית שהמיצוי של הזכות הזאת לעולם לא מגיע ל-100%, ועובדים חלשים, טבעם שהם גם לא יודעים לעמוד על זכויותיהם, לעתים קרובות הם לא מבינים עברית, ולכן, רבים מאלה שמס הכנסה שלילי מגיע להם לא מקבלים את ההטבה הזאת.

שלי יחימוביץ': הסיבה המרכזית לכך שזה לא המנגנון הטוב היא שעל המענק שמקבלים במסגרת מס הכנסה שלילי אין הפרשות לפנסיה, אין הפרשות לזכויות סוציאליות; הוא לא נספר, הוא כמו צ'ק שנותנים אותו מתנה, מעות, לא חלק מהשכר.

שלי יחימוביץ': הדרך הנורמלית, דרך המלך להעלות את שכרם של העובדים העניים, היא פשוט העלאת שכר המינימום.

שלי יחימוביץ': בלי טובות, בלי טפסים, בלי התחכמויות – מעלים את שכר המינימום.

שלי יחימוביץ': כל פעם שהיינו ערב העלאת שכר המינימום, כל פעם שהיינו ערב העלאת שכר מינימום היו נביאי זעם שדיברו על כך שמקומות עבודה ייסגרו כי הם לא יצליחו לעמוד בזה.

שלי יחימוביץ': זה מעולם לא הוכח כנכון, ההפך הוא הנכון.

שלי יחימוביץ': במיוחד הדבר נכון היום, אחרי הפרסום של הביטוח הלאומי בדבר השכר החציוני במשק, שהוא 6,000 שקלים – חצי מהעובדים במדינת ישראל מרוויחים פחות מ-6,000 שקלים.

שלי יחימוביץ': לעובדים האלה מגיעה העלאת שכר משמעותית בדין, בדרך המלך, ולא בהתחכמויות כמו מס הכנסה שלילי.

שלי יחימוביץ': ובכל זאת, בגלל שיש כאן שיפור מסוים במס ההכנסה השלילי, אנחנו נצביע בעד.

שלי יחימוביץ': תודה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה, חברת הכנסת יחימוביץ.

נחמן שי: הדובר הבא הוא חבר הכנסת שטרית, בבקשה.

נחמן שי: חבר הכנסת שטרית, לרשותך שלוש דקות.

נחמן שי: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

נחמן שי: בבקשה, אדוני.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני תומך בהצעת החוק.

מאיר שטרית: הצעת החוק באה בעצם להקל את התנאים שבהם מקבלים מס הכנסה שלילי.

מאיר שטרית: המטרה של מס הכנסה שלילי הייתה להשלים הכנסה של אנשים שמרוויחים מעט מדי, מתחת לסף מסוים.

מאיר שטרית: בארצות-הברית, אגב – כשאני משווה את החוקים של מס הכנסה שלילי בארץ לעומת ארצות-הברית, יש פער גדול בין השניים, בין ישראל לארצות-הברית.

מאיר שטרית: שם היכולת לקבל מס הכנסה שלילי מתחילה מתנאים כמעט שווים לכל מי שמרוויח מתחת לסף מסוים, וככל שהאיש מרוויח יותר, בשלב מסוים גם מס ההכנסה השלילי עולה יותר, עד שהוא מגיע לאיזשהו מצב לטנטי, ואחר כך מתחיל לרדת, לאחר רמה מסוימת של הכנסה.

מאיר שטרית: אדוני סגן השר, אני חושב שאתם צריכים לבדוק.

מאיר שטרית: אני מציע לך לבקש מאחד הפקידים באוצר לעשות השוואה בין הפעלת מס הכנסה שלילי בארצות-הברית לעומת מה שמופעל בארץ, כולל התיקונים.

מאיר שטרית: אתה תראה שיש פער בסדר גודל בין השניים.

מאיר שטרית: מה יפה במס הכנסה שלילי בארצות-הברית?

מאיר שטרית: שהוא מעודד ללכת לעבוד, ומעודד אותך להרוויח יותר.

מאיר שטרית: אם אתה מרוויח יותר אתה מקבל יותר, עד תקרה מסוימת, ואז אתה יורד, אחרי זה מס ההכנסה יורד.

מאיר שטרית: בארץ התנאים יחסית עדיין די קשים.

מאיר שטרית: במצב הקיים היום מאוד קשה לקבל מס הכנסה שלילי.

מאיר שטרית: אנשים יכולים באותה רצפת ייצור, אחד יש לו שני ילדים, אחד – שלושה ילדים, אחד מקבל, השני לא מקבל; עושים את אותה עבודה, אותה משכורת, אחד מקבל, אחד לא מקבל.

מאיר שטרית: זה מאוד בעייתי, ואני חושב שאפשר ללכת עוד צעד קדימה, אולי אחרי הקריאה הראשונה, לבדוק – ואני אכן מציע לך את זה – לבדוק את ההשוואה בין ישראל לארצות-הברית.

מאיר שטרית: אתה תראה ששם ממש – אם הייתי שם אותם על גרף, הגרף של ישראל הולך ככה והגרף ארצות-הברית הולך ככה.

מאיר שטרית: אפשר לתקן את זה יחסית בעלות לא גדולה, דבר שיביא לכניסה לשוק העבודה של הרבה אנשים שהיום אולי לא כדאי להם להיכנס לעבודה.

מאיר שטרית: אני, אגב, אדוני סגן השר – פרוטוקולים של הכנסת יכולים להעיד שהראשון שטבע את המושג "מס הכנסה שלילי" בארץ, מעל במת הכנסת הזאת, פה מעל הדוכן הזה, היה אני.

מאיר שטרית: אני מדבר על לפני כמעט 30 שנה.

מאיר שטרית: בנאומים הראשונים שלי בכנסת חשבתי שזו הדרך היחידה להביא לכך שאנשים יצאו לעבודה, כי מה מפריע לי?

מאיר שטרית: אם אדם הולך בישראל לעבודה וחוזר הביתה עני, אין אינסנטיב לעבוד בארץ.

מאיר שטרית: לכן מוכרחים להביא לכך שאדם שעובד לא יהיה עני.

מאיר שטרית: הדבר האחרון, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר שאנחנו רואים את מפעל "מגבות ערד" נסגר.

מאיר שטרית: כואב הלב על מאות עובדים שהולכים הביתה.

מאיר שטרית: לצערי – אני אומר לשר המסחר והתעשייה, שאיננו פה – איך יכול להיות ששר המסחר והתעשייה לא הלך למפעל הזה לראות מה קורה?

מאיר שטרית: יכול להיות שבדחיפה קטנה הוא יכול היה להציל את המפעל הזה.

נחמן שי: לא, אבל אני סיפרתי קודם, חבר הכנסת שטרית, את הסיפור על הגז.

מאיר שטרית: שמעתי.

מאיר שטרית: ואני אומר: בדחיפה קטנה אפשר להציל את המפעל הזה.

נחמן שי: נכון.

מאיר שטרית: וגם היום, אגב, קראתי בעיתון ריאיון עם מנהל המפעל, שאומר שאם היו מחברים לו את הגז – הוא אמר את זה היום באחד הראיונות – זה היה עושה את ההבדל בין הרווח ובין ההפסד.

מאיר שטרית: ואני שואל, ריבונו של עולם: מה, רק היי-טק?

מאיר שטרית: יש low-tech, ועובדים בו עשרות-אלפי אנשים.

מאיר שטרית: בסוף כולם ימצאו את עצמם בחוץ, מקבלים מענקי אבטלה.

מאיר שטרית: כדי לחזק את דבריך, אדוני היושב-ראש, אתה אמרת שההבדל הוא 10 מיליון שקל בשביל להתחיל למשוך את הצינור.

מאיר שטרית: העלות של מענק אבטלה בשנה הראשונה לעובדים שפוטרו תעבור את 10 מיליון השקל.

מאיר שטרית: לכן, זה לא הגיוני, וחבל ששר המסחר והתעשייה לא שם יד בעניין הזה.

מאיר שטרית: הוא היה צריך להתייצב שם, למצוא לזה פתרון, לעודד את המפעל ולהחזיק אותו.

מאיר שטרית: גם עבודת טקסטיל היא עבודה חשובה.

מאיר שטרית: יש אנשים שלא יכולים להיות בהיי-טק, וצריכים לנסות לאמץ אותם, לתת להם אפשרות לחיות ולעבוד, לפרנס את המשפחה שלהם בכבוד.

מאיר שטרית: אתם יודעים מה?

מאיר שטרית: גם אם תיתנו להם קצבה, הקצבה הזאת מרה, האוכל הזה הוא מר, כי בעל הבית צריך להרגיש שהוא בעל הבית, שהוא מפרנס, זה הכבוד העצמי שלו.

נחמן שי: תודה.

מאיר שטרית: אם אתה הופך מישהו למקרה סעד, so called, שחי על קצבה – אתה הורס את הכבוד העצמי שלו בעיניו ובעיני משפחתו.

נחמן שי: תודה רבה.

מאיר שטרית: לכן זה חשוב פי-אלף לטפל בזה.

נחמן שי: תודה רבה, חבר הכנסת שטרית.

נחמן שי: אני אחפש את הריאיון עם מנהל המפעל.

נחמן שי: הדובר הבא והאחרון, חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו ישיב סגן שר – – –

נסים זאב: – – –

נחמן שי: הדוכן מחכה לך, חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: – – –

נחמן שי: ויתרת?

נסים זאב: כן.

נחמן שי: יום חשוב.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: יום חשוב.

נחמן שי: סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי, זמנך הגיע.

נחמן שי: זמנך הגיע.

מיקי לוי: – – –

נחמן שי: רגע, ויתרת?

נחמן שי: אתה לא יכול לוותר.

נחמן שי: אה, כן?

נחמן שי: אתה ויתרת?

נחמן שי: חבר הכנסת מיקי לוי, סגן שר האוצר, האם ויתרת על תשובתך?

מיקי לוי: אני רק רוצה – – –

נחמן שי: אז בבקשה.

יריב לוין: מיקי, לא, לא יהיה לך רוב, לא יהיו לך אנשים.

מיקי לוי: עוד משפט אני רוצה.

תמר זנדברג: לא יהיה לך רוב.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, אני מבקש רק דבר אחד, גם מחבר הכנסת שטרית וגם מכולנו:

מיקי לוי: להשתדל להימנע מהמושג "מס הכנסה שלילי".

מיקי לוי: זוהי סטיגמה.

מיקי לוי: זוהי סטיגמה.

תמר זנדברג: זה כתוב בשם החוק.

מיקי לוי: זה לא נכון, תבדקי בדיוק.

מיקי לוי: אלא – – –

תמר זנדברג: זה מולי, תשנו את השם.

עיסאווי פריג': זה כתוב פה.

מיקי לוי: אז אני מבקש לשנות.

מיקי לוי: אני אשנה את זה, אוקיי?

מיקי לוי: אני מבקש – – –

תמר זנדברג: אז תגיד את זה לעצמך, לא לנו.

מיקי לוי: נו, תהיו רציניים לדקה.

זהבה גלאון: – – –

מיקי לוי: בסדר, זהבה, נשנה.

מיקי לוי: בסדר, נשנה.

עיסאווי פריג': – – –

מיקי לוי: זו סטיגמה.

מיקי לוי: אנחנו נותנים סטיגמה לעניין הזה.

מיקי לוי: ותדע לך שעד היום באו לקחת כ-900 מיליון שקל, מעל 230,000 איש.

מיקי לוי: מעל 900 מיליון.

מיקי לוי: תקשיב רגע.

מיקי לוי: תקשיב.

עיסאווי פריג': מתוך כמה?

מאיר כהן: 65%.

עיסאווי פריג': איפה ה-35%?

עיסאווי פריג': איפה הם?

עיסאווי פריג': – – –

מיקי לוי: גם אם עושים דברים טובים זה לא טוב בשבילכם?

נחמן שי: טוב, תודה רבה.

נחמן שי: ירד בחופזה סגן השר.

נחמן שי: אנחנו ניגש עכשיו להצבעה.

נחמן שי: כן, כן.

נחמן שי: אנחנו מצביעים על הצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי) – המילים שסגן השר הבטיח להוציא כי לדעתו זו סטיגמה – (תיקון מס' 8), התשע"ד–2014, בקריאה ראשונה.

נחמן שי: בבקשה, הצבעה.

נחמן שי: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 43 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי) (תיקון מס' 8), התשע"ד–2014, לוועדת הכספים נתקבלה.

נחמן שי: בעד הצעת החוק – 43, נגדה – 1, נמנעים – אפס.

נחמן שי: הצעת החוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי) – לא יהיה בקרוב – (תיקון מס' 8), התשע"ד–2014, אושרה בקריאה ראשונה כאמור והיא עוברת לוועדת הכספים.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, להוסיף אותי לרשימת התומכים.

נחמן שי: סליחה, חבר הכנסת מקלב מבקש להוסיף את שמו לרשימת התומכים.

נחמן שי: משהו לא עבד.

נחמן שי: אז גם הוא מצביע בעד אתנו.

נחמן שי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/894).

נחמן שי: ]

נחמן שי: הצעת חוק לצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד-פעמיות, התשע"ה–2014 – קריאה ראשונה.

נחמן שי: אני מזמין לדוכן את השר להגנת הסביבה עמיר פרץ.

נחמן שי: בבקשה, אדוני.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, הכינו לי, מה שנקרא, באמת נאום עשוי במקצועיות רבה, אבל אני אניח אותו הצדה.

עמיר פרץ: בשעה הזו של הלילה אני אדבר בכמה משפטים, אשתדל בכמה דקות לסכם את העניין.

דוד אזולאי: עטוף בשקית ניילון?

עמיר פרץ: עטוף, עטוף, הכול.

עמיר פרץ: חברי חברי הכנסת, חברותי חברות הכנסת, חברי השרים, אין ספק שמדובר באחד המהלכים הסביבתיים החשובים ביותר.

נחמן שי: החשובים ביותר.

עמיר פרץ: נושא השקיות, בעיקר מה שמכונה אצלנו "שקיות הגופייה", הפך לאחד המפגעים הקשים ביותר.

עמיר פרץ: אני רוצה לספר לכם סיפור שסיפרתי היום בוועדה: לפני כשבועיים ימים, כשהגיעו השחיינים שלנו שהצליחו לשבור את שיא גינס למען הסביבה, ואני המתנתי להם ביציאה על החוף, הם פגשו אותי ואמרו לי: תשמע, אין שום קושי לזהות מתי אנחנו מגיעים למים הטריטוריאליים – – –

נחמן שי: אלה השחיינים ששחו מקפריסין לישראל?

עמיר פרץ: כן.

עמיר פרץ: – – – אין שום קושי לזהות מתי אנחנו מגיעים למים הטריטוריאליים של ישראל, כי אנחנו מייד פוגשים את שקיות הניילון, אז אנחנו יודעים שהגענו לשם.

עמיר פרץ: האמת שאין אמירה יותר חזקה מזו כדי להסביר עד כמה החוק הזה הוא חוק שמשפר את פני הסביבה אבל גם משנה תרבות שלמה של התנהלות, התנהגות צרכנית, מכיוון שהשקיות האלה, עצם חלוקתן בחינם הפך להתמכרות של ממש.

עמיר פרץ: ובואו נאמר את האמת, כל אחד מכם יודע מה התופעה ביום שישי לאחר שחוזרים מהמרכולים למיניהם – בסוף מסתבכים עם רוב השקיות, מחפשים דרך איך להכניס אותן אחת בתוך אחת בתוך אחת כדי להיפטר מהן.

עמיר פרץ: הרי הולכים לסופר: עגבנייה בשקית, חציל בשקית, בננה בשקית – זה לא יעלה על הדעת.

עמיר פרץ: פשוט מפתים את האנשים לצריכה ברמה כזאת.

עמיר פרץ: במדינת ישראל פחות מ-10 מיליון איש.

עמיר פרץ: צריכת שקיות הגופייה מגיעה לבין 2.5 ל-3 מיליארד שקיות.

עמיר פרץ: זה המספר.

עיסאווי פריג': מה זה שקיות גופייה?

עמיר פרץ: רק אלה עם האוזניים, אתה יודע, אלה שאתה מחזיק.

עמיר פרץ: עם האחרות אנחנו לא מתעסקים, הבנת?

אילן גילאון: השר, אנחנו מחליפים כל יום גופייה.

עמיר פרץ: כל יום גופייה.

עמיר פרץ: כן.

עמיר פרץ: העניין הוא פשוט שבאמת קשה להאמין.

עמיר פרץ: אני שמעתי את המספרים האלה, לא יכולתי להאמין שבאמת מדובר באינטנסיביות כזו, זה לא ייאמן פשוט.

עמיר פרץ: לצערי הרב יש גם הרבה מאוד תופעות פסולות של כל מיני שקיות מחומרים שונים ומשונים שמגיעים בדרך-לא-דרך.

עמיר פרץ: לכן, החלטנו לנהל מאבק נגד התופעה הזו.

עמיר פרץ: עמדו בפנינו שתי אפשרויות.

עמיר פרץ: יש מדינות שהכריזו על השקיות האלה כרעל של ממש וחוקקו איסור מוחלט להשתמש בהן.

עמיר פרץ: אנחנו חשבנו שזו ברירה קשה מדי, ולכן הלכנו למהלך של היטל על השקית, כדי שלא תהיה חלוקה בחינם וכדי שכל מי שירצה להשתמש בשקיות האלה ידע שהוא יצרוך את מה שהוא באמת צריך.

עמיר פרץ: בהתחלה חשבנו על היטל מאוד גבוה, של שקל לשקית, אולי יותר.

עמיר פרץ: בסופו של דבר הגענו להסכמות להגיע למצב שבו ההיטל בשנתיים הראשונות יהיה של 30 אגורות, בשנתיים לאחר מכן הוא ירד ל-20 אגורות, ובתום ארבע שנים הוא ירד ל-10 אגורות.

עמיר פרץ: מדוע?

עמיר פרץ: כי אנחנו מאמינים שלאחר שנתיים עד ארבע שנים של שינוי בהרגלי הצריכה, שינוי בתופעה של הגישה לאותן שקיות, לא נצטרך את ההיטל, זה כבר יהפוך חלק מהתרבות שלנו.

עמיר פרץ: איך אמרה לי קרובת משפחה שהגיעה ממדינה רחוקה?

עמיר פרץ: היא אמרה לי: אצלנו, בסופר כשאתה נכנס אליו, אם בלי כוונה מישהו שכח את הסל הרב-פעמי בבית והוא מושיט את היד לשקית הניילון, כולם בשורה מסתכלים עליו במין מבט כזה שהוא מכניס מייד את השקית לתוך הכיס כאילו הוא עושה איזה דבר איום ונורא.

עמיר פרץ: ואני מאוד מקווה שנגיע לכך.

עמיר פרץ: אני זוכר, חברי חברי הכנסת, כשחוקקתי את החוק, יחד עם חברים רבים – אחד החוקים הראשונים בהיותי יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה – חוקקנו אז את החוק שנקרא "איסור עישון במקומות עבודה".

עמיר פרץ: זה היה הצעד הראשון לאיסור העישון בישראל.

עמיר פרץ: ואז קבענו שיהיו פינות עישון; בטח זהבה זוכרת, וחברי הכנסת הוותיקים.

עמיר פרץ: אמרו לנו: איך אתם מעזים?

עמיר פרץ: השתגעתם?

עמיר פרץ: איך אמרו לי?

עמיר פרץ: אתה נציג העובדים, העובדים עצבניים, הם זקוקים לסיגריות, אתם משוגעים.

עמיר פרץ: והיום, הפלא ופלא, איש לא מעשן באוטובוס, איש לא מעשן במטוס, איש לא יעז לעשן במקום ציבורי כלשהו.

עמיר פרץ: השינוי התרבותי הוא כל כך עמוק, הוא הרבה מעבר לפעולה עצמה, ולכן הדבר הזה כל כך נזקק.

עמיר פרץ: אלא מה?

עמיר פרץ: אין לי שום כוונה להתעלם מהצרכים של האזרחים, ולכן חייבנו את הרשתות, וכבר ב-1 בינואר הן הולכות לרכוש סלים רב-פעמיים בסכום של בין 80 ל-100 מיליון שקל.

עמיר פרץ: אלה הסכומים, אני בדקתי, שעלו להן אותן שקיות במשך כשנתיים, ולכן חייבנו אותן לרכוש בסכום של בין 80 ל-100 מיליון שקל סלים רב-פעמיים.

עמיר פרץ: בדקנו מה הדרך הטובה ביותר להגיע לכל אזרח ולכל משפחה.

עמיר פרץ: בדקנו אפשרות דרך הדואר, דרך העיריות.

עמיר פרץ: הגענו למסקנה שהדרך הטובה ביותר והבטוחה ביותר היא להגיע לאזרחים דרך חברת החשמל.

עמיר פרץ: לכן, בין דצמבר לינואר תגיע לכל משפחה בישראל חבילת קופונים שתצורף לחשבון החשמל.

עמיר פרץ: בחבילת הקופונים יהיו לכל משפחה שבעה תלושים – לארבעה סלים גדולים ועוד שלושה סלים שמכונים אצלנו ה"שיק סל".

עמיר פרץ: השיק סל זה הסל הקטנצ'יק הזה שמתקפל ואפשר להכניס אותו לתיק, ללכת אתו לכל מקום, להוציא אותו, הוא תיק מאוד סימפתי.

עמיר פרץ: כל משפחה שתגיע לכל רשת – בכל רשת, זה לא משנה לאיזו רשת אתה נכנס – הקופונים האלה יכובדו.

עמיר פרץ: חתמנו על אמנה עם – – –

עיסאווי פריג': ומה תעשה מכולת אבו אל-אמין?

עמיר פרץ: מכולת אבו אל-אמין – אני רוצה לומר לך, תקשיב רגע, עיסאווי, אל תאתגר אותי, הא?

עמיר פרץ: איך חשבת, שאני עם השנה וחצי שנמצא פה בכנסת לא אחשוב גם על זה?

עמיר פרץ: יא חביבי, אני 25 שנה בכנסת.

עמיר פרץ: ובכן, פרט לאותם סלים רב-פעמיים שיגיעו לרשתות הגדולות, שהם עד כה נרכשו, אנחנו כמשרד עומדים לרכוש בין 500,000 למיליון סלים כאלה, כדי שכשהמכולת אצלך תבקש, אנחנו נהיה אלה שנביא לה.

עמיר פרץ: אנחנו לקחנו בחשבון שיהיו מוקדים קטנים שאליהם נצטרך לבוא ולתת את התמיכה הנדרשת.

עמיר פרץ: אבל אני מעריך שכשאתה תקבל את התלושים האלה אתה תלך לסופר, וכשתגיע למכולת תשתמש באותם סלים שלקחת מאותו סופר שבו היית.

עמיר פרץ: הדבר הנוסף שאני רוצה לומר, איננו מתעלמים מהעובדה שלמרות שמדובר בעיקר ביבוא, יש עדיין יצרנים בישראל.

עמיר פרץ: לכן, חלק מההיטל ישמש אותנו גם לפצות את היצרנים שעלולים להינזק מהעובדה – שאני מאוד מקווה – שהמהלך יצליח, ולא יצטרכו לייצר, כי המטרה היא באמת להפחית את הכמויות באופן דרמטי.

עמיר פרץ: אין שום מטרה אחרת.

עמיר פרץ: אין מטרה, בשום פנים ואופן, להנציח, לא את ההיטלים ולא את האגרות.

עמיר פרץ: אני חושב שמדובר פה במהלך כל כך מורכב.

עמיר פרץ: אני אומר לכם, זכיתי לשיתוף פעולה בלתי ייאמן.

עמיר פרץ: לחשוב על כך שהרשתות חתמו אתנו על אמנה, שההחלטה לרכוש את אותם סלים מתבצעת מתוך אמנה ולא מתוך חקיקה; לחשוב על כך, שחברת החשמל מסכימה להעמיד לרשותנו את כל המנגנון שלה, על מנת למנוע לזות שפתיים, כי חברת חשמל מפוקחת על-ידינו.

עמיר פרץ: אנחנו משלמים את כל ההוצאות הנובעות מהמהלך הזה, כדי שלא יהיה מישהו שיחשוב שאנחנו נקל עם חברת החשמל כמי שאנחנו הרגולטורים שלהם.

עמיר פרץ: לכן ביקשנו מחברת החשמל לעשות את החישוב של העלות של אותה הנפקה ואנחנו נשלם אותה טבין ותקילין.

עמיר פרץ: אני פונה לחברי הכנסת להצטרף להצעת החוק הזו.

עמיר פרץ: מדובר בהצעת חוק היסטורית, סביבתית, חברתית, חשובה ביותר, שבאמת מי שהיום מצביע אתה, מצביע כהגנה על הדורות הבאים.

עמיר פרץ: כי השקיות האלה, לצערי, מתכלות אחרי כולנו.

עמיר פרץ: כל שקית כזאת כנראה תחזיק לפחות 100 שנים.

עמיר פרץ: אז בואו לא נחכה 100 שנים אלא נמנע זאת קודם.

עמיר פרץ: תודה רבה.

נחמן שי: החיים בזבל, לפי זה.

נחמן שי: סלים זה החיים בזבל.

נחמן שי: יש לי רשימה של דוברים, נראה מי ישנו במליאה.

נחמן שי: חבר הכנסת אראל מרגלית – איננו.

נחמן שי: חבר הכנסת מאיר פרוש – איננו.

נחמן שי: חבר הכנסת יעקב אשר – איננו.

נחמן שי: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה; לרשותך שלוש דקות.

נחמן שי: אחריה יהיה חבר הכנסת מאיר שטרית.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש וכבוד השר, קודם כול, תרשה לי לברך אותך על הצעת חוק חשובה.

מיכל רוזין: עם היבחרי לכנסת הגשתי הצעת חוק פרטית שעוסקת בנושא הזה של הסדרת הטיפול באריזות, הפסקת החלוקה ומכירה של אריזות גופייה.

מיכל רוזין: חשוב להגיד: בישראל, אמרת, מחלקים המון שקיות, אבל אני חושבת שהציבור לא יודע שאנחנו מחלקים כמעט 2 מיליארד שקיות גופייה בכל שנה, ומשך השימוש בהן הוא בערך 11 דקות מהסופר ועד הבית, מקסימום משתמשים שימוש חוזר, אבל ברוב לא.

מיכל רוזין: ובאמת הנזק הסביבתי של השקיות האלה הוא לא ייאמן.

מיכל רוזין: יש שתי נקודות שאני חושבת שחסרות בחוק, לצערי.

מיכל רוזין: אני יודעת שהיית צריך גם לקבל את הסכמות רשתות השיווק ובהחלט להתחשב גם בנושאים אחרים, ואני גם ליוויתי מקרוב, יחד עם צוות המשרד שלך וגם עם נציגי הרשתות את הנושא.

מיכל רוזין: אני חושבת שבכל זאת היה נכון לבדוק את הנושא של שקיות מתכלות, כי בסופו של דבר, אם אנחנו לא מאפשרים ייצור של שקיות מתכלות, אנחנו מייצרים שתי בעיות: אחת, באמת, מול יצרני השקיות, שבעצם אתה פוגע בפרנסתם; והדבר השני זה שאתה מאפשר בחוק להשאיר את השקיות הלא-מתכלות.

מיכל רוזין: כלומר, בסופו של דבר, אנחנו עושים פה תהליך של חינוך הציבור, וזה נכון ביותר, אבל אנחנו מאפשרים עדיין במדינת ישראל למכור שקיות לא מתכלות, מה שבמדינות רבות באירופה כבר לא קורה.

מיכל רוזין: ולכן, העניין של שיקול – אני יודעת שיש על כך ויכוח בתוך המשרד בין גורמים מקצועיים, אבל בכל זאת, האפשרות להעביר חלק מהיצרנים לייצור של שקיות מתכלות, על מנת שהרשתות ימכרו רק שקיות מתכלות, גם אם במכירה, אבל באותה מידה שהן יוכלו למכור שקיות לא מתכלות, הם ימכרו בעצם או יוכלו למכור רק שקיות מתכלות.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה יעזור לסביבה ואני חושבת שזה יהיה מוצלח יותר.

מיכל רוזין: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: חברת הכנסת רוזין החזירה לנו דקה.

נחמן שי: קיבלנו דקה חזרה.

נחמן שי: חבר הכנסת מאיר שטרית, בבקשה.

נחמן שי: לרשותך עומדות שלוש דקות, אלא אם תרצה לקצר.

נחמן שי: בבקשה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני מברך את השר לאיכות הסביבה ולהגנת הסביבה על החוק, חוק חשוב.

מאיר שטרית: אני שמח שהשר פרץ נכנס בכל הכוח לנושא של איכות הסביבה ורואה באיכות הסביבה דבר הקשור באופן בלתי אמצעי לנושא החברתי.

מאיר שטרית: אי-אפשר שתהיה חברה צודקת בלי איכות סביבה צודקת, הא בהא תליא, והחוק שהוא מביא היום הוא חוק חשוב ביותר.

מאיר שטרית: אין שום ספק שהניילונים הללו, שמשתמשים בהם בשנה – שמעתי את השר פרץ מסביר בוועדה בכנסת ש-3 מיליארד שקיות בשנה רק בקניות בסופרמרקטים.

מאיר שטרית: זה פשוט מפחיד.

מאיר שטרית: אני מברך על החוק, כי באמת יש מקום שנוכל להקטין את הזיהום במדינת ישראל, זיהום הקרקע, זיהום האוויר, וכל התחומים האחרים שגורמים למחלות.

מאיר שטרית: מה שהוא הולך לעשות עכשיו – נכון שזה נראה בהתחלה קצת אקסטרווגנטי, אבל הוא נכון.

מאיר שטרית: הוא נכון וצודק.

מאיר שטרית: יכול להיות שעם הביצוע של הפעולה הזאת – זה גם יתרום אולי לאפשרות שהיום כאילו נראה – לכאורה – שיש פתרון אחר: לעשות שקיות פלסטיק מתכלות.

מאיר שטרית: אלא מה?

מאיר שטרית: המחיר שלהן הרבה יותר גבוה משל השקיות הרגילות, ולא כדאי היום ליצרנים לעשות אותן כי זה הרבה יותר יקר.

מאיר שטרית: אבל אם ייכנסו למצב שבו יצטרכו לעשות את כל הפרוצדורה הזו, יכול להיות שזה ישנה את המצב, שאז כן יהיה כדאי לעשות שקיות מתכלות, ואז לא תהיה בעיה, הן נכנסות לקרקע, נמסות בתוך הקרקע ומתפרקות ולא יוצרות זיהום חדש.

מאיר שטרית: לכן אני מברך אותך, השר פרץ, על כך.

מאיר שטרית: נשארתי במיוחד עד סוף היום ולא עזבתי את כל הדיונים כדי לדבר על החוק הזה ולהגיד לך יישר כוח.

מאיר שטרית: זה חוק נכון, צודק, ואני תומך בו.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: הדובר הבא, חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

נחמן שי: אחריו – נסים זאב, ואחריו – דוד אזולאי.

נחמן שי: אנחנו קרובים לסוף.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת אורי מקלב.

נחמן שי: שלוש דקות לרשותך.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, גם אני מברך את השר על הטיפול באיכות הסביבה ובמפגעי הסביבה.

אורי מקלב: אנחנו מסכימים עם כל התיאור שאתה תיארת של המפגעים של שקיות הניילון, שקיות הגופיות.

אורי מקלב: אבל השאלה שאנחנו מתווכחים עליה ומנסים לעורר דרכה את הדרך לפתרון היא: האם נבדקו עוד אלטרנטיבות של פתרונות לתופעה, כדי להתמודד עם בעיית שקיות הניילון?

אורי מקלב: הגענו למסקנה שזו האלטרנטיבה היחידה, בגלל שלאלטרנטיבה הזאת, לפתרון הזה יש בעיה אחת: שהיא בסופו של דבר תטיל עוד הוצאה על כל משק בית.

אורי מקלב: המומחים אומרים, כפי שראיתי גם בדוחות של חברות שהם הפיצו, שמדובר במאות רבות, ב-650, 700 שקל למשפחה לשנה הוצאות נוספות.

אורי מקלב: גם אם נקל, גם אם זה יהיה חצי מזה, זה גם עדיין הוצאות.

אורי מקלב: ואנחנו יודעים שאם מדובר על כמעט 300 שקיות לנפש, משפחה כך וכך – תכפיל בשנה, תכפיל מה שהם רוצים.

אורי מקלב: אנחנו לא מדברים רק על היטל על החברות, אנחנו גם מדברים על תשלום שמשלמים פעמיים: גם החברה שמספקת את הניילונים תצטרך לשלם על כל שקית שהיא ככה – קראתי את החוק – על כל שקית שהיא משווקת לחנויות; ומעבר לכך, כל אחד שישתמש בשקית יצטרך להיכלל בחשבון – קראתי את החוק – יכתבו לו בפירוש בתוך החשבונית כמה שקיות הוא צרך, ואת כל הכסף הזה יצטרכו להעביר.

אורי מקלב: ואנחנו שואלים: אין אלטרנטיבות אחרות?

אורי מקלב: הנה, התמודדנו עם הנושא של המחזור, מדוע שלא נגיע בהסברה לנושא של מחזור השקיות האלה – והצלחנו במחזור, וזה רק יותר מוסיף והולך.

אורי מקלב: עמדנו בפני דילמה כאן בכנסת, ואין לי ספק ששמחת לא להטיל עוד מס פיקדון על בקבוקים גדולים, מה שנקרא משפחתיים, והנה, לא הטלנו.

אורי מקלב: וחששנו מאוד מזה, ויש כאלה שרצו, והמסקנה והתוצאה הן טובות.

אורי מקלב: מצד אחד – מצליחים לא להעמיס עול והיטל וכספים והוצאות על הציבור, על משפחות, ומצד שני – הנה המחזור.

אורי מקלב: ודווקא במקומות כאלה, בדוחות שאתם מפרסמים, משפחות ברוכות ילדים, המשפחות הגדולות ששם אנחנו – פטרנו אותן ממס פיקדון, שם אחוז המחזור הכי גבוה.

אורי מקלב: זה אומר שבהסברה, ובנוחות, אפשר כן להגיע גם היום למודעות ולנכונות, ובסופו של דבר גם למזער את הנזק.

אורי מקלב: בחלק הזה נראה שאנחנו בעצם מצאנו את הדרך הקלה להתמודד – על-ידי קנסות ועיצומים: עיצומים על חברות ועיצומים על חנויות ועיצומים על אנשים והיטלים על אנשים.

אורי מקלב: מה אתה עושה?

אורי מקלב: איך אתה פותר את זה?

אורי מקלב: בכסף, בהוצאה.

אורי מקלב: לא עשית כאן שום דבר, איזו חוכמה מיוחדת.

אורי מקלב: בכסף.

אורי מקלב: אתה אומר: זה יעלה לכם כסף, תשלמו עוד כסף.

אורי מקלב: אז נכון שיכול להיות שזה יצמצם, אבל עדיין לא הולכים עם שקית ולא עם סלים כל הזמן, וזה יעלה.

אורי מקלב: ובתיאור שדיברת עליו, על עגבנייה ומלפפון, זה לא נמצא בחוק.

אורי מקלב: השקיות האלה לא נכללות, השקיות שצמודות למזון לא נכללות.

אורי מקלב: נכללות דווקא השקיות הגדולות, והשקיות הקטנות שפחות מ-0.5 מיקרו בכלל לא ייכנסו, בכלל יהיה אסור לשווק.

אורי מקלב: ואתה אומר "חוץ-לארץ" – יש עוד פתרונות בחוץ-לארץ: אם זה שקיות מתכלות, שקיות נייר – יש עוד, יש עוד פתרונות שאתם התמודדו בחוץ-לארץ.

אורי מקלב: אי-אפשר להביא רק דוגמה אחת מחוץ-לארץ, שאסרו בכלל את השקיות.

אורי מקלב: אסרו – יש מקומות שאסרו, נתנו אלטרנטיבות יחד עם הדברים האלה.

אורי מקלב: לכן – – –

יפעת קריב: הזמן נגמר.

אורי מקלב: וואי, איך, זה משהו.

אורי מקלב: ניתן לך את תפקיד היושב-ראש, את השומר על השעון.

נחמן שי: אוקיי, אורי, אנחנו – – –

אורי מקלב: כן, אני מסיים.

נחמן שי: טוב, תודה.

אורי מקלב: בסופו של דבר – ומה שהכי מטריד – –

נחמן שי: בלי להתעצבן.

אורי מקלב: – – זה שהחברות תומכות בזה.

אורי מקלב: כשרשתות השיווק הן התומכות, הן מוכנות כבר לתת לך את 80 המיליון – אנחנו יודעים בדיוק למה הם הולכים.

אורי מקלב: הם לא אנשים וולונטריים, כולם גופים מסחריים.

אורי מקלב: אותן רשתות שיווק יעשו הרבה כסף.

נחמן שי: תודה.

אורי מקלב: מדובר בשוק של 1.5 מיליארד שקל.

אורי מקלב: ההוצאות שיש סביב, וגם ההיטלים שיהיו עכשיו – העלות היא אולי 5 אגורות.

אורי מקלב: אתה היום תיקח 40 אגורות מהם.

נחמן שי: תודה.

אורי מקלב: אלה יהיו התוצאות.

נחמן שי: תודה.

אורי מקלב: בסופו של דבר אנחנו מבקשים שהפתרון של זה יהיה בעוד דרכים שינסו להתמודד, ולא בדרך הזו של להטיל עוד הוצאות על משק הבית.

אורי מקלב: תודה.

נחמן שי: תודה רבה, חבר הכנסת אורי מקלב.

נחמן שי: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

יפעת קריב: מי אחריו?

נחמן שי: מי שואל?

יפעת קריב: אנחנו רק רוצים לדעת.

נחמן שי: אחריו יהיה חבר הכנסת דוד אזולאי, הוא אחרון הנואמים.

נחמן שי: אם השר ירצה הוא יוכל להשיב.

נחמן שי: אחר כך יהיו שלוש הודעות.

נחמן שי: את רוצה את כל התסריט לשעה הקרובה, חברת הכנסת קריב?

יפעת קריב: כן, כן.

נחמן שי: אז תסתכלי בסדר-היום שקיבלת, הוא מתאר בדיוק את סדר הדברים.

נחמן שי: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נחמן שי: לרשותך שלוש דקות.

נחמן שי: אנחנו – – –

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, בוודאי רוצים לעשות שינוי, השינוי הוא חיובי, ואין פה ספק, זה צריך להיות באופן הדרגתי.

נסים זאב: ואני מאמין שלאט-לאט תושבי מדינת ישראל יתרגלו להיצע החדש של שקיות לא מניילון, יהיו שקיות מסוג אחר, אולי בדים, אולי ניירת, אני לא יודע, כל דבר שהוא, העיקר לא ניילון.

נסים זאב: אנחנו מדברים על העיצומים פה – לחייב בקנסות כל כך גבוהים: 20,000 שקלים, 40,000 שקלים – מה?

נסים זאב: מה הדבר הזה?

נסים זאב: אני אומר, אפשר, אם באמת רוצים לא לעשות ביזנס ולא לנצל עכשיו באמצעות החוק להכניס עוד כסף לאוצר, לקופת המדינה, ורוצים לשנות את התרבות – אפשר לשנות אותה.

נסים זאב: אפשר ליישם את זה הלכה למעשה ממחר בבוקר.

נסים זאב: אדוני השר עשה הסכמים וכולם נענו להסכמים.

נסים זאב: תתחילו להכניס את השקיות החדשות, שקיות בד, שקיות נייר, כבר לשוק.

נסים זאב: תאמין לי ששקית נייר תעלה בממוצע בין 20 ל-30 אגורות, לא צריך ניילונים בכלל.

נסים זאב: למה צריך לשלם 30 אגורות על שקית ניילון שהשימוש שלה, כפי שאמרת, אולי להכניס שם בננה עד שתי בננות, למה?

מיכל רוזין: שתפסיק להשתמש בהן.

נסים זאב: אני לא אשתמש, תני לי חלופות.

נסים זאב: תני לי חלופות.

מיכל רוזין: – – –

נסים זאב: תסלחי לי – – –

מיכל רוזין: ניתן לך חלופות – – –

מיקי לוי: – – –

נסים זאב: את צריכה להפסיק לאלתר, לא ממחר בבוקר, להשתמש בשקיות ניילון.

נסים זאב: אתה שם מחר בסופרמרקט – אני שואל אותך, אדוני סגן השר, אתה שם מחר בבוקר שקיות בד, שקיות נייר, ואתה אומר להם: אדוני, השקית הזו עולה 20, 30 אגורות; אז למה תיתן לו שקית ניילון ותחייב אותו ב-30 אגורות?

נסים זאב: תן לו מלכתחילה מה שעולה לך שקית הבד והניילון, 30 אגורות.

מיקי לוי: – – –

נסים זאב: אני אומר – – –

עמיר פרץ: אבל אנחנו לא נותנים נייר.

עמיר פרץ: אנחנו נותנים בד.

עמיר פרץ: מה שאתה אומר – – –

נסים זאב: אז אני אומר, תיתן בד, אבל עכשיו אתה אומר – –

נחמן שי: זה מהלך.

נסים זאב: – – עד, עד למהלך, עד ליישום החוק – – –

עמיר פרץ: לא, לא – – –

נסים זאב: אני קורא את זה, 30 אגורות לשקית ניילון.

נסים זאב: אתה מדבר על ניילון, אני צודק או לא?

נחמן שי: עד המהלך.

עמיר פרץ: פלסטיק.

נחמן שי: פלסטיק.

נסים זאב: אני צודק, פלסטיק.

נסים זאב: אז ניילון, פלסטיק.

נסים זאב: אני אומר, במקום שתטיל את ה-30 אגורות על שקית ניילון, בכסף הזה אתה יכול לקנות, באותו סכום, באותו מחיר – –

נחמן שי: עוד – – –

נסים זאב: – – ואני מבטיח לך, בארצות-הברית כולם הולכים עם שקיות בד ושקיות נייר – –

נחמן שי: מחומרים ממוחזרים.

נסים זאב: – – ושקיות הנייר הן חזקות – – –

נחמן שי: עוד שש שניות.

נסים זאב: אדוני, אני לא סופר שניות.

נסים זאב: ממתי אני סופר שניות?

נחמן שי: יש מתח, יש מתח.

נסים זאב: בכנסת הזאת לא סופרים שניות – –

נחמן שי: סופרים, סופרים.

נסים זאב: – – בקושי ימים.

נסים זאב: אז אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, לכן אני חושב, צריכים להוציא ולהוריד את כל הנושא – –

נחמן שי: תודה.

נסים זאב: – – של ההיטלים והקנסות ולהתחיל לעבוד בצורה סדירה, כמו שאדוני השר מציע, בלי שום סנקציות.

נסים זאב: תודה, אדוני.

נחמן שי: תודה רבה, חבר הכנסת נסים זאב.

נחמן שי: אחרון הדוברים, חבר הכנסת דוד אזולאי, בבקשה.

נחמן שי: השר, תוכל להשיב כמובן.

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: אחר כך יהיו הודעות של סגן השר אקוניס, אני מקווה שהוא פה.

נחמן שי: בבקשה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כדרכך בקודש אתה מתלהב, מצליח גם להלהיב.

דוד אזולאי: הרעיון טוב, רעיון מצוין, אני באמת מברך על כך, באמת מבחינה סביבתית יכול להיות שפתרנו בעיה, אבל מבחינה כלכלית – אני לא בטוח.

דוד אזולאי: ואתה יודע מה?

דוד אזולאי: דווקא אליך אני יכול לדבר בעניין הזה.

דוד אזולאי: הרי מה בעצם אנחנו עושים פה?

דוד אזולאי: אנחנו באים ומטילים את זה על אותם צרכנים – עזוב את היצרנים שישלמו קנסות, אבל גם הצרכן ישלם.

דוד אזולאי: אתה עכשיו עושה עוד דבר אחד: עד עכשיו שילמנו על פיקדון לבקבוקים, עכשיו נתחיל לשלם גם על שקיות.

דוד אזולאי: אני שואל, ריבונו של עולם, כמה עוד אפשר להטיל על האזרחים?

דוד אזולאי: פה 20 אגורות, שם 25 אגורות, והרי כולנו הולכים לסופרמרקט וכולנו משלמים על הבקבוקים ואף אחד לא בא ולקח חזרה את הפיקדון הזה.

דוד אזולאי: ואתה יודע בדיוק לאן זה הולך.

דוד אזולאי: מה שהולכים לעשות פה עם שקיות הניילון – היה פתרון יותר פשוט: לקחת חומרים מתכלים או מחזור השקיות, ואז בעצם יכולנו לפתור חלק מהבעיה של הזיהום הסביבתי.

דוד אזולאי: לכן, אני חושב שבעניין הזה, אדוני השר, עם כל הכבוד, הרעיון טוב, הרעיון נפלא, אבל ברגע שזה בא על חשבון הצרכן – ואתה יודע מה?

דוד אזולאי: דווקא ממך הייתי מצפה שתנהג אחרת ותגן על הצרכנים, ופה אתה נותן את ידך שאותו צרכן ישלם עוד 10 אגורות, עוד 20 אגורות ו-30 אגורות – עד מתי?

דוד אזולאי: תודה.

נחמן שי: תודה רבה, חבר הכנסת דוד אזולאי.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש – –

נחמן שי: כן, בבקשה, השר להגנת הסביבה – – –

עמיר פרץ: – – אני רק רוצה להשיב לעניין הזה של – חברי חבר הכנסת נסים זאב, אני מצטער שיש פה בעיה, כי בחוק לא מופיע המהלך המשלים, כי המהלך המשלים הוא בהסכמות.

עמיר פרץ: המהלך שבו כל משפחה מקבלת סלים רב-פעמיים, כפי שאמרתי, על-ידי קופונים שיגיעו לכל בית, ויגיעו לסופר ויקבלו חינם את הסלים הרב-פעמיים שאתה דיברת עליהם, זה לא מופיע בחוק כי זה לא חלק מהחוק, זה חלק מהאמנות המשלימות שאותן נציג.

עמיר פרץ: לכן, הייתה לך פה איזו טעות כלשהי, שלא באשמתך, כי אכן זה באמת לא מופיע.

עמיר פרץ: באשר לעניין של היוקר והתוספת, שהעלו חבר הכנסת אזולאי וחבר הכנסת מקלב: אני יותר רגיש מכם.

עמיר פרץ: חס וחלילה, סליחה, כמוכם.

עמיר פרץ: אני חוזר בי: אני רגיש בדיוק כמוכם לעניין של יוקר המחיה.

עמיר פרץ: אבל כולנו זוכרים את האימהות שלנו.

עמיר פרץ: הן לא קנו פחות.

עמיר פרץ: היום כל דבר ארוז בקופסה – –

דוד אזולאי: אז היו – – –

עמיר פרץ: סליחה, סליחה.

עמיר פרץ: – – כל חסה, סלח לי, כל חסה, דוד, כל חסה נמצאת בשקית אטומה.

עמיר פרץ: על השקית עוד שקית, ועוד שקית על השקית, ובסוף מגיעים לקופה ולוקחים גם את אותה שקית רב-פעמית.

עמיר פרץ: אנחנו לא מבטלים את גליל הניילון הקטן ליד הירקות, זה נשאר.

נחמן שי: זה לא ייחשב שקית?

עמיר פרץ: מה?

נחמן שי: זה לא ייחשב שקית.

עמיר פרץ: לא.

עמיר פרץ: רק אותן שקיות – – –

נחמן שי: שקית האריזה.

עמיר פרץ: – – – שקיות הגופייה האלה, שהן הנזק הכי גדול, כי להבדיל מהשקיות הקטנות שלא מגיעות לפארקים, לא מגיעות לשמורות הטבע, לא מגיעות לאותם צבים שאנחנו קולטים אותם בבית-החולים לצבים שלנו במכמורת, כן.

עמיר פרץ: זה משהו אחר לגמרי.

עמיר פרץ: מה שמגיע זה אותן שקיות גופייה, שלצערי הרב מסתובבות להן בכל מקום.

עמיר פרץ: עכשיו, חברי דוד אזולאי, יש הבדל עצום: בקבוק אתה חייב לקנות.

עמיר פרץ: מי אומר למישהו לקנות, לקחת את אותה שקית?

עמיר פרץ: להפך, אני אשמח מאוד.

עמיר פרץ: אנחנו הולכים לקמפיין גדול שיעודד את האוכלוסייה לא לקחת את זה, להימנע מזה.

עמיר פרץ: אין לי עניין בשום הכנסה לאף אחד.

עמיר פרץ: להפך, ההצלחה הכי גדולה שלנו תהיה בכך שאף אחד לא ייקח אף שקית, מצדי.

דוד אזולאי: איך אני אסחב את זה?

עמיר פרץ: יש לך שקיות קטנות, יהיו לך מספיק תחליפים, תאמין לי.

עמיר פרץ: תזכור מה עשו האימהות שלנו כשהגיעו והביאו יותר סחורה מאשר אנחנו מביאים, עם אותם סלי רשת שהסתדרו אתם יפה מאוד.

עמיר פרץ: כמו שמסתדרים בכל העולם, גם כאן יכולים להסתדר.

עמיר פרץ: אני אומר לך, בסופו של דבר תראה שדווקא המשפחות שלנו יהיו הנהנות העיקריות.

עמיר פרץ: אתה יודע למה?

עמיר פרץ: חברי מקלב, הסוּפרים לא כל כך אוהבים את זה, אתה יודע למה?

עמיר פרץ: כי זה ידוע בכל מחקר: רמת הצריכה, הקניות, תרד.

עמיר פרץ: כי כשאתה לוקח עם אותה שקית, אתה עורם ועורם ועורם.

עמיר פרץ: אתה תראה פתאום שתרבות הצריכה משתנה, ופתאום תראה שמשפחה שצרכה בעגלה אחת ב-1,000 שקל – פתאום רק 800 שקלים בגלל השינוי הזה.

נחמן שי: מה, בגלל – –

עמיר פרץ: ולכן אתה תראה – – –

נחמן שי: – – שהם יצרכו פחות שקיות אז הם – – –?

עמיר פרץ: לא.

עמיר פרץ: פחות סחורה.

עמיר פרץ: ככה כל כך נוח לשים שקית באצבע הזאת, שקית באצבע הזאת.

עמיר פרץ: נכנסים לבית, אין מספיק אצבעות לשקיות.

עמיר פרץ: נו באמת.

עמיר פרץ: וזה בהחלט חלק מהתרבות שמגדיל את הצריכה, ופתאום אנחנו מוצאים את עצמנו קונים דברים שאנחנו לא צריכים בכלל.

עמיר פרץ: אז, חברי מקלב, ניפגש בעוד שנה ואתה תודה לי מאוד על החוק הזה.

עמיר פרץ: תודה.

נחמן שי: תודה רבה, תודה רבה.

נחמן שי: אנחנו ניגש להצבעה כשהשר יגיע למקומו.

נחמן שי: הצעת חוק לצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד-פעמיות, התשע"ה–2014.

נחמן שי: בקריאה ראשונה – מי בעד?

נחמן שי: רגע, רגע.

נחמן שי: כן, בבקשה.

נחמן שי: בבקשה, חברים, חברות.

נחמן שי: ועדת הכלכלה?

קריאה: – – –

נחמן שי: הבריאות?

קריאה: ועדת כספים.

נחמן שי: או, כספים, בריאות.

נחמן שי: אני מבין שיש ביקוש רב.

נחמן שי: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 39 נגד – אין נמנעים – 4 ההצעה להעביר את הצעת חוק לצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד-פעמיות, התשע"ה–2014, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

נחמן שי: אז קודם כול תוצאות ההצבעה: 39 בעד, נגד – אפס, נמנעים – 4.

נחמן שי: להצעת חוק לצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד-פעמיות, התשע"ה–2014, יש לנו שלוש הצעות: לוועדת הכלכלה, לוועדת הבריאות ולוועדת הפנים.

נחמן שי: לכן ועדת הכנסת תצטרך להחליט את ההחלטה הזו.

נחמן שי: חברות וחברים, יש לנו שלוש הודעות של סגן השר אקוניס שכבר מחכה על הדוכן.

נחמן שי: על שלוש ההודעות האלה אין הצבעה.

נחמן שי: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי הכנסת, בהתאם לסעיף 9(א)(11) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, אני מתכבד להודיע לכנסת כי הממשלה החליטה, בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר ממשרד למשרד את שטחי הפעולה כדלקמן: א.

אופיר אקוניס: שטח הפעולה של פרויקט להב"ה, הפרויקט לצמצום הפער הדיגיטלי בישראל, יעבור ממשרד האוצר למשרד המדע, הטכנולוגיה והחלל.

אופיר אקוניס: ב.

אופיר אקוניס: שטח הפעולה של יחידת מטה התקשוב הממשלתי, לרבות פרויקט ממשל זמין והיחידה לשיפור השירות הממשלתי לציבור, למעט פרויקט מרכב"ה, שיועבר לאחריות החשבת הכללית – שטח הפעולה הנ"ל יעבור ממשרד האוצר למשרד ראש הממשלה ביום 1 בינואר 2015 כדי לשמור על רציפות תפקוד התקשוב הממשלתי.

אופיר אקוניס: [מס' מ/651; "דברי הכנסת" ה-18, מושב רביעי, חוב' ט"ו, עמ' 26498.

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: הודעה אחרונה, אדוני היושב-ראש:

אופיר אקוניס: הממשלה מבקשת להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת רופאי השיניים (מס' 6), התשע"ב–2012.

אופיר אקוניס: לילה טוב.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: תם סדר-היום.

נחמן שי: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ד' בחשוון התשע"ה, 28 באוקטובר 2014, בשעה 16:00.

נחמן שי: ישיבה זו נעולה.

נחמן שי: לילה טוב לכם מירושלים.