ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 165, 2014-07-29 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ב' באב התשע"ד, 29 ביולי 2014.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מתוך הצעת חוק השידור הציבורי, התשע"ד–2014, החלק המתייחס לעניינים שהכנסת החליטה אתמול להחזיר לוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק השידור הציבורי, בהתאם להוראות סעיף 91 לתקנון הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון מס' 8), התשע"ד–2014, שהחזירה ועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: נוסח מתוקן של מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעה של חברי הכנסת פנינה תמנו-שטה, אורי מקלב, יוני שטבון ויחיאל חיליק בר בנושא: שירותי טיפולי שיניים חינם לילדים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יום שלישי, אנחנו פותחים בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים יש חבר כנסת אחד שהביע רצון להשתתף בנאומים בני דקה, הלוא הוא חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נאפשר לך, ומייד לאחר מכן אנחנו נעבור למעשה החקיקה, בתקווה שכל אלה שביקשו כמה מאות שעות כדי לדבר על החוק גם יהיו כאן במליאה על מנת לעשות זאת.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, נכון שהשעה הוקדמה, אבל אני מבין שחברי הכנסת לאט-לאט רצים מהוועדות.

יולי יואל אדלשטיין: כן, יש כמה ועדות שיושבות במקביל.

יולי יואל אדלשטיין: אני כנראה תכף אבטל את האישור הזה, ואז נזכה לאנשים במליאה.

אברהם מיכאלי: טוב, אדוני היושב-ראש, היום יום קשה, בהמשך לימים הלא-פשוטים שעברנו ב-20 היום האחרונים.

אברהם מיכאלי: אתמול בערב התבשרנו על אירוע קשה נוסף של הריגת חיילי צה"ל שמשתתפים בקרבות בחבל-עזה.

אברהם מיכאלי: לבנו עם משפחות החללים, לבנו עם משפחות החיילים שנפצעו שם.

אברהם מיכאלי: אנחנו מאחלים רפואה שלמה לחיילים שנמצאים בבתי-החולים – וגם הובאו בלילה לבתי-החולים.

אברהם מיכאלי: אנחנו מחזקים את ידי חיילי צה"ל בהמשך לחימתם מול אויב אכזר; אנחנו מגלים מדי יום כמה הם אכזריים.

אברהם מיכאלי: תושבי המרכז, אתמול בלילה, אדוני היושב-ראש, לא היינו רגילים, אבל התעוררנו ב-02:30 בגלל הטילים שנשלחו אלינו.

אברהם מיכאלי: הם כנראה מבינים – גבול אין להם; הם רוצים לפגוע בנו כדי להרים את דגל הניצחון, כביכול.

אברהם מיכאלי: אני מקווה, קודם כול בעזרת השם, שהם לא יזכו לכך.

אברהם מיכאלי: אנחנו נמשיך לתת את כל הגיבוי לחיילי צה"ל, למחליטים, שימשיכו במאבק הקשה מול האויב הרצחני שנלחם בנו.

אברהם מיכאלי: אתמול, אדוני היושב-ראש בטח עודכן, היה פה בוועדת העלייה והקליטה כנס של עשרות שגרירים ממדינות שונות.

אברהם מיכאלי: בפניהם, בצורה ברורה ובוטה, אמרנו להם: רבותי, חברים שלנו, במילים הכול טוב ויפה, אבל כשאנחנו בוחנים את החברות במבחן המציאות, הן מבחינת השלטון והן מבחינת העם שלכם, שעושים הפגנות נגד מדינת ישראל, נגד מדינת היהודים ונגד העם היהודי, אז זאת לא חברות, זאת צביעות.

אברהם מיכאלי: לפעמים צריך לומר את הדברים כדי שאנשים לא יגידו לנו כל פעם: אתם בסדר ואתם יפים ואתם טובים, אבל כשמגיעים למבחן המציאות זה לא קורה כך.

אברהם מיכאלי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בהמשך לדבריו של חבר הכנסת אברהם מיכאלי, א.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו גם היום, כמו בכל יום, מחזקים את ידי חיילי וקציני צה"ל, שולחים את תנחומינו למשפחות המתאבלות ובוודאי מאחלים החלמה מהירה לכל הפצועים.

יולי יואל אדלשטיין: אותו דין גם, ודאי, לגבי האזרחים שנהרגו, לא עלינו, או נפצעו במהלך המבצע האחרון.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם רוצה לשבח – כן, חבר הכנסת מוזס, תכף אני אתן לך – רוצה לשבח את כל ראשי אגודות הידידות עם פרלמנטים שונים בכנסת, שעל-פי המלצתי הוציאו מכתב לעמיתיהם.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כבר מקבלים ממדינות רבות, מן השגרירויות שלנו, תגובות מאוד חיוביות למהלך הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם קורא לאנשים להמשיך ולעדכן – מי כמוך מכיר את החברים באגודות הידידות שאתה עומד בראשן – לעדכן על המתרחש, על הנעשה, על אותה מציאות שכולנו מכירים.

יולי יואל אדלשטיין: כנראה במרחק של כמה אלפי קילומטרים מכירים אותה טיפה פחות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אליעזר מוזס – בבקשה, אדוני.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, תודה.

מנחם אליעזר מוזס: אני אמשיך ואתחבר לדברים ששמענו קודם מאברהם מיכאלי ומהיושב-ראש.

מנחם אליעזר מוזס: אני מצטרף גם כן לאיחולים שכל הלוחמים יחזרו במהרה בשלום לביתם, וניחומים לכל המשפחות, ולכל החולים רפואה שלמה והחלמה מהירה.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לומר לאדוני היושב-ראש, שאמש החליטו גדולי התורה שכל הישיבות לא יוצאות לחופשה שמתוכננת כל שנה אחרי ט' באב ועד ראש חודש אלול.

מנחם אליעזר מוזס: בוטלו כל החופשות, כולם ימשיכו ללמוד ולהתפלל למען ההצלחה, שנצליח, בעזרת השם, לברך על המוגמר והשלום והשלווה ישררו.

מנחם אליעזר מוזס: יחד עם זאת אני רוצה לבקש מהיושב-ראש – אנחנו רואים ברחוב את האבל, את השכול ואת הכאב ואת כל ההזדהות עם המלחמה.

מנחם אליעזר מוזס: מה מאוד הופתעתי כאשר הייתי בוועדת כספים היום והגיע חוק מע"מ אפס, ושם כאילו לא היה שום דבר, למרות שחלק נכבד מהחברים שם הם ערבים, ואצלם עכשיו חג, והחוק הזה הרי גם בא לעשות אפליה בין ציבור לציבור.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שלא היה ראוי להביא כזה חוק בזמן כזה, ובכלל, כאילו נמצאים בפלנטה אחרת.

מנחם אליעזר מוזס: בוועדה היה נראה כאילו נמצאים במשהו, באיזה מין חגיגה, בכלל לא מה שקורה בחוץ.

מנחם אליעזר מוזס: זה מאוד מצער.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שבידי היושב-ראש לסדר את העניין הזה שיבוא על מקומו, ולא יביאו – כפי שאני פניתי במכתב – אני רואה שהיושב-ראש נענה לעניין הזה, לא להביא חוקים בסוגיות השנויות במחלוקת, וזה אחד מהדברים האלה.

מנחם אליעזר מוזס: מה גם שראיתי שיושב-ראש האופוזיציה פנה, כי חלק גדול מהציבור שזה נוגע להם לא יהיו כאן.

מנחם אליעזר מוזס: אנא, אדוני היושב-ראש, אזור מותניים ואמץ כוח כדי לבוא לקראתנו בנושא הזה, לא להביא כאלה דברים.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: אכן, פנה אלי גם יושב-ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג בנדון, ופנו גם חברי כנסת נוספים.

יולי יואל אדלשטיין: כל עוד הנושא נדון בוועדה אין בכוונתי להתערב.

יולי יואל אדלשטיין: אם יש עניין, יפנו ליושב-ראש הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אם וכאשר זה יבשיל לחקיקה במליאה, אני אשקול את מכלול השיקולים, כולל – אני לא מסתיר – גם את השיקול הידוע שזה השבוע האחרון של החקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אנחנו ודאי נביא בחשבון את כל השיקולים.

יולי יואל אדלשטיין: יחד עם זאת, שמעתי בקשב רב אתמול חלק מהנאומים במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: אני, בלי להזכיר שמות ובלי לנקוט עמדות, אני אומר:

יולי יואל אדלשטיין: כדאי מאוד להיזהר, כי חלק מהנאומים גובלים קצת בציניות או בניצול המצב:

יולי יואל אדלשטיין: לא רוצה שהחוק הזה יעלה, אז בואו נתחשב במלחמה; חמש דקות אחרי זה עולה איזה חוק שאני הצעתי בזמנו, אז אין לי שום בעיה עם זה שהוא יעלה.

יולי יואל אדלשטיין: אז כדאי מאוד להיזהר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו צריכים לשדר גם קצת "עסקים כרגיל", כי החקיקה זה עיקר הפעילות של הפרלמנט.

יולי יואל אדלשטיין: החוקים, רובם ככולם לטובת האזרחים.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, יש כאלה שנמצאים במחלוקת, וכאן כל פעם אנחנו מפעילים שיקול דעת, מה כן, מה לא.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אנשים עבדו, כולל חבר הכנסת מוזס וחבר הכנסת מיכאלי ואחרים שהציגו פה חוקים חשובים.

יולי יואל אדלשטיין: חבל עכשיו למנוע עזרה מקשיש או עזרה מילד עם מוגבלות או ממישהו כי מישהו אומר: לא, מלחמה, אז כולם לפזר את הכנסת – אני חושב שזאת גישה לא נכונה, וכדאי להיזהר במה שאנחנו משדרים מן הבית הזה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בועז טופורובסקי; הוא יהיה אחרון הדוברים בנאומים בני דקה, ולאחר מכן אנחנו נעבור לחקיקה, לחוק רשות השידור.

יולי יואל אדלשטיין: אני אזמין את שר התקשורת והממונה על רשות השידור, השר גלעד ארדן, להציג את השינויים שאתמול הוכנסו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

בועז טופורובסקי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, לצערי יש הרוגים לא רק במלחמה אלא גם בדרכים.

בועז טופורובסקי: בשבוע שמ-22 ביולי עד 29 ביולי התרחשו ארבע תאונות קטלניות שנהרגו בהן ארבעה בני-אדם: ביום שלישי, 22 ביולי, נהרגה פעוטה מפגיעת משאית בפזורה הבדואית בנגב, בין באר-שבע למצפה-רמון.

בועז טופורובסקי: ביום רביעי, 23 ביולי, נהרג צעיר בשנות ה-20 לחייו כאשר הרכב שבו נסע התנגש במשאית בצומת-האלה, על כביש 38, סמוך לבית-שמש.

בועז טופורובסקי: ביום שישי, 25 ביולי, נהרג חיים קאהן, נהג טרקטור בן 60 מיסודות, מפגיעת משאית על כביש 3, סמוך למחלף שורק.

בועז טופורובסקי: ביום שבת, 27 ביולי, נהרג רוכב אופניים בהתנגשות עם רכב פרטי בקדימה.

בועז טופורובסקי: ביום שבת, 27 ביולי, נפטר מפצעיו קשיש בן 85 אשר נפצע קשה בהתנגשות רכבו ברכב חונה בנצרת ב-19 ביולי.

בועז טופורובסקי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בועז טופורובסקי, ובעזרת השם, שלא נשמע מהרוגים, לא במבצע, לא באוכלוסייה האזרחית ולא בתאונות דרכים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אנחנו סיימנו את נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/869; "דברי הכנסת", חוברת זו, עמ' 12611; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לסעיף הבא: הצעת חוק השידור הציבורי, התשע"ד–2014, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את הצעת החוק, או ליתר דיוק את השינויים שהוכנסו לחוק, שר התקשורת והשר הממונה על רשות השידור, השר גלעד ארדן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, כפי שציינת, את הצעת החוק במלואה כבר הציגה אתמול יושבת-ראש הוועדה חברת הכנסת קארין אלהרר, אלא שהיא ביקשה והכנסת אישרה אמש למשוך כמה סעיפים מהצעת החוק.

גלעד ארדן: הסעיפים הורדו להמשך דיון בוועדה, ובעצם מה שאני מציג כרגע אלו השינויים שהוועדה אישרה אמש לשנות בחוק.

גלעד ארדן: אבל, כמובן, לפני שאציג אותם בקצרה אני רוצה להצטרף לחלק מהדברים שנאמרו ולחזק מכאן את לוחמי צה"ל, שבאמת עושים מלאכת קודש ומסכנים את חייהם במסירות נפש שאין למעלה ממנה, ואני מבקש גם לשלוח את תנחומי למשפחות החיילים שנפלו אתמול בעת שהגנו על כולנו.

גלעד ארדן: יהי זכרם ברוך.

גלעד ארדן: ולאחל, כמובן, החלמה מהירה לפצועים.

גלעד ארדן: אני מודה לך, אדוני, ואני חושב שזה דבר חשוב שלמרות שאנחנו נמצאים בעיצומם של ימים לא קלים בכל רחבי מדינת ישראל, המחויבות שלנו היא להמשיך במלאכה ולא לאפשר לארגוני הטרור והרצח לשבש את שגרת היום של הדמוקרטיה הישראלית.

גלעד ארדן: וכעת אני אעדכן מהם השינויים שאושרו בוועדה.

גלעד ארדן: באופן כללי מדובר בשני נושאים.

גלעד ארדן: הנושא הראשון הוא נושא הבקרה על עלויות השכר בגוף החדש, נושא שהיה חשוב מאוד לי ולחברי הוועדה לנוכח הבעייתיות בנושא ברשות השידור הקיימת, שעלויות השכר שבה האמירו עד כדי כך שהן הפכו להיות רוב תקציבה, דבר שכמובן פגע ישירות ביכולת להשקיע בתוכן שעל גבי המסך.

גלעד ארדן: הנושא השני הוא היכולת של המפרק, כונס הנכסים הרשמי – כידוע, או לא ידוע, ברגע שהחוק עובר ומפורסם ברשומות הוא נכנס לתפקידו, והנושא השני, הסעיף השני שתוקן, עוסק ביכולת שלו לנהל בגמישות ובמקצועיות את הרשות הנוכחית בעצם עד לסיום פעילותה, ביום שתאגיד השידור הציבורי החדש מתחיל את שידוריו.

גלעד ארדן: הפרטים של השינויים הם כדלהלן: הצעת החוק המקורית קבעה מגבלה שלפיה עלות השכר הכוללת של העובדים בתאגיד השידור הציבורי לשנת כספים לא תעלה על 35% מתקציב השידור הציבורי לאותה שנה.

גלעד ארדן: אנחנו קיימנו משא-ומתן ארוך עם ההסתדרות, יחד עם משרד האוצר, על הסעיף הזה.

גלעד ארדן: משא-ומתן, באמת, שדרש הרבה אורך רוח והקשבה לכל הצדדים, והמטרה הייתה באמת מטרה משותפת, להגיע לפתרון למען שידור ציבורי ראוי.

גלעד ארדן: ההסתדרות התנגדה התנגדות נחרצת להכנסה של המספר הזה בחקיקה.

גלעד ארדן: מצד שני, אנחנו, היה לנו חשוב מאוד, שוב, שיהיה איזשהו מנגנון בקרה שלא ישכפל בגוף החדש את מה שקרה בגוף הישן.

גלעד ארדן: אני חושב שהתוצאה הזאת הושגה בנוסח שאושר אתמול בוועדה, ובעצם הנוסח קובע שמועצת תאגיד השידור הציבורי החדש תצטרך לאשר את שיא כוח-האדם.

גלעד ארדן: ולאחר שיתקבל אישור הממונה על התקציבים באוצר – כשלמעשה שיא כוח-האדם יכלול את כל מי שעובד בתאגיד השידור הציבורי וכל מי שעיקר עיסוקו דרך קבע מבוצע במתקני התאגיד או מי שעבודתו בליבת עיסוקו של התאגיד, לרבות מי שמועסק על-ידי קבלן כוח-אדם ולמעט קבלן שירות.

גלעד ארדן: למעשה, רצינו שלא ליצור תמריץ להוצאת עבודות החוצה דרך חברות כוח-אדם, ולמעשה, גם אם התאגיד יוציא, זה ייספר לו בעצם כחלק משיא כוח-האדם באותה מידה, ואז, בעצם, כשמאושר שיא כוח-האדם, זה מועבר לאגף התקציבים באוצר, והוא, בתוך 21 יום, צריך לתת החלטה לגבי מגבלת שיא כוח-האדם, מיום שנמסרו לו כל הנתונים והמסמכים הנדרשים לצורך קבלת החלטה.

גלעד ארדן: כדי שתהיה פה גם איזושהי סנקציה, או מנגנון אכיפה, כי כבר אנחנו מכירים שלקבוע שיאים או עקרונות זה יפה וטוב אבל אם לא עומדים בהם צריך גם שתהיה אחריות למי שמפר אותם, הוספו כאן עילות שבגינן המנהל הכללי בגוף השידורים החדש – יש כמה עילות שבגינן הוא חדל מלכהן לפני תום תקופתו, כשלמעשה פה נקבע שאם תאגיד השידור הציבורי חרג מתקן כוח-האדם שאישרה המועצה, או אם שר האוצר או הממונה על השכר במשרד האוצר מצאו כי תאגיד השידור הציבורי הסכים על שינויים בשכר, תנאי פרישה או גמלאות או על הטבות כספיות הקשורות לעבודה בניגוד לסעיף 29(א) לחוק יסודות התקציב, במקרים הללו, אלא אם כן המועצה מצאה שהוא נקט את כל הצעדים הנדרשים כדי להימנע מהשינויים או מההטבות הללו – אבל אם היא לא מצאה שהיו לו כל הפעולות האלה כדי להימנע, והוא בכל זאת חרג מהפעולות שציינתי, כהונתו של המנהל הכללי תסתיים.

גלעד ארדן: נוסף על כך, נקבע שהיא תסתיים גם – לפי הכללים שציינתי – אם הוא הביא לכך שבעצם יש גירעון בדוחות הכספיים של התאגיד.

גלעד ארדן: גם פה יש הסתייגות, כדי לאזן, ושזה לא יהיה קביעה שאי-אפשר באמת לסגת ממנה, ובמקרה שהגירעון אוזן במהלך שני הרבעונים העוקבים, ולא היה גירעון בשנה העוקבת, למעשה אפשר להימנע מסיום כהונתו.

גלעד ארדן: השינוי השני שהוועדה הכניסה אמש הוא, כפי שאמרתי, לעניין סמכויות המפרק.

גלעד ארדן: אפשר לומר שזה אולי בגדר הבהרה, אבל ההבהרה הזאת נדרשת כדי למנוע אי-בהירות.

גלעד ארדן: סעיף 106 להצעת החוק, שעניינו עובדי הרשות, תוקן; הייתה התחייבות של הממשלה שבתקופת כהונתו של המפרק, עד ליום התחילה של החוק, לא יפוטרו עובדי רשות השידור מסיבות של צמצום או התייעלות.

גלעד ארדן: כמובן זה לא מונע ממי שירצה לפרוש מרצונו, אבל אותו מפרק – כמובן, מי שיחבל בפירוק או יסרב לבצע את מלאכתו וכו', כל העילות שבגינן אפשר לפטר, אפשר לפטר – אבל מסיבות של צמצום או התייעלות המפרק לא יפטר את עובדי רשות השידור, כי, כפי שהתחייבנו, המודל כאן הוא פתיחה-סגירה, ולא סגירה-פתיחה; אנחנו קודם כול מביאים להקמתו של הגוף החדש ולתחילת שידוריו, ורק לאחר מכן מסיימים את הפעילות של הגוף היוצא.

גלעד ארדן: ההבהרה שנכנסה אמש למעשה קובעת שאותה מגבלה שציינתי לא חלה על העסקה של נושאי משרה ברשות השידור, ופיטורים שלהם לא ייחשבו כהחלטות – החלטות שלו לסיים העסקה של נושא משרה ברשות השידור לא ייחשבו כפיטורים במסגרת צמצום או פיטורי התייעלות; זה דבר שנדרש לו במסגרת מוטת השליטה הניהולית של רשות השידור.

גלעד ארדן: זהו, בזאת סיימתי להציג את השינויים.

גלעד ארדן: אני כמובן, בתקווה, בעזרת השם, שהחוק יאושר היום, אומר את אשר יש לי לומר באריכות יותר רבה בסוף הליכי ההצבעה.

גלעד ארדן: אני מבין שעכשיו יחל הדיון, ואני חושב שבצדק הוא יחל בדבריו של חבר הכנסת עיסאווי פריג', שאני חייב לומר שהתפעלתי עד מאוד מהשקדנות והמסירות שבהן הוא תפקד ופיקח והכניס שינויים ותיקונים ושיפורים לאורך כל החוק, לאורך כל השבועות שבהם החוק נדון.

גלעד ארדן: לא תמיד רוויתי נחת מהפעילות שלו בוועדה, אבל אני באמת חושב שכשמדברים על דמוקרטיה ועל חיזוק הדמוקרטיה, הפעילות של הוועדה בכלל – והדוגמה הזאת, של חבר הכנסת עיסאווי פריג', כחבר אופוזיציה שמצליח להכניס כל כך הרבה שינויים בחוק, היא באמת דוגמה ומופת למה חבר כנסת יכול לעשות כשהוא לוקח ברצינות את המשימה שמוטלת עליו.

גלעד ארדן: אז באמת, יישר כוח, ואני אשמח לשמוע את דבריו.

גלעד ארדן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר התקשורת והשר הממונה על רשות השידור גלעד ארדן.

יולי יואל אדלשטיין: אכן, עכשיו יחל הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק רוצה להודיע לחברי הכנסת שהאופוזיציה והקואליציה, הקואליציה והאופוזיציה, הגיעו לידי סיכום שההצבעות לא יהיו לפני השעה 18:00.

יולי יואל אדלשטיין: פירוש הדבר שעכשיו אנחנו נדון – יש מספר רב של הסתייגויות לחוק רשות השידור.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן גם יש מספר רב של הסתייגויות, מספר רב של דוברים, על הצעת חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה), גם כן לקריאה שנייה ושלישית, וכנראה כבר נגיע פחות או יותר לסביבות השעה 18:00, ואז נצביע, ודאי בנפרד, כמתבקש, על שני החוקים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: לא מצאתי סיבה להתערב בסיכום הזה בין האופוזיציה לקואליציה, לכן אלה יהיו סדרי הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון הדוברים, כפי שאמרנו, הוא חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד 30 דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים, זה לא פשוט עבורי להגיע היום לכנסת, ביום חג; גם מבחינה ציבורית זה לא פשוט.

עיסאווי פריג': אני, כמוסלמי, אחרי רמדאן יש חג אל-פיטר, אחד החגים החשובים בעולם המוסלמי, ובכל זאת ראיתי לנכון לבוא לכמה שעות ולהגיד את דברי, שעיקרם ביקורת על עצם קיום ההצבעה וחוסר ההתחשבות.

עיסאווי פריג': אני אתחיל מהסוף:

עיסאווי פריג': לאחר ששקלתי את כל מערכת השיקולים, הן היתרונות והן החסרונות של החוק, ואני אגיד אותם בקצרה במהלך דברי, החלטתי לתמוך בחוק ולהמליץ לחברי לתמוך בחוק.

עיסאווי פריג': אני אתחיל מהסוף, ועכשיו, ברשותכם, כאזרח ישראלי, ו-20% מאזרחי המדינה ערבים, ורובם המכריע בני העדה המוסלמית, שחוגגים את חגם שהתחיל אתמול: מההיסטוריה שבדקתי, במליאות הכנסת בעבר התחשבו ב-20% מאוכלוסיית המדינה בעת עריכת הצבעות.

עיסאווי פריג': אני דיברתי עם כבוד היושב-ראש בעניין, וכבוד היושב-ראש ענה לי: עיסאווי, אכן אמרתי מעל הדוכן, אבל בלי שיהיו הסכמות מרחיקות לכת בחוקים שהם שנויים במחלוקת, אנחנו לא נעלה להצבעה.

עיסאווי פריג': ואכן כך, בחוק שמונח בפנינו סוף כל סוף נחתם הסכם עם הסתדרות העובדים לפני כחצי שעה, והוסרה מכשלה די רצינית בסוגיית החוק.

עיסאווי פריג': אף-על-פי שיש לי מחלוקת בזה – אני, אם הייתי שם, הייתי אומר דברים אחרים בעניינם – אבל אלה נציגי העובדים, הגיעו למה שהגיעו, אנחנו מכבדים את זה.

עיסאווי פריג': אבל זה לא נגמר כך; יש חוק מע"מ אפס, שאמור לעלות ביום רביעי, על-פי כל השמועות שמגיעות אלי.

עיסאווי פריג': כבוד היושב-ראש, אני פונה אליך באופן אישי, כאזרח מדינת ישראל, כנציג ציבור, כחבר כנסת, ומאוד חשובה לי העשייה הפרלמנטרית, להיות חלק מהבית הזה.

עיסאווי פריג': אני פונה אליך אישית: החוק של מע"מ אפס הוא ביסודו חוק שמפלה לרעה חלק גדול מאזרחי המדינה, וחוק כזה לא יכול לבוא לכאן בתנאים של חג ואי-מתן אפשרות להתבטא ולהשמיע את הדעה האחרת.

עיסאווי פריג': בשעה זו ועדת הכספים מתכנסת כדי להצביע על החוק.

עיסאווי פריג': אני הייתי אמור להיות שם.

עיסאווי פריג': לא יכולתי, כי באתי במיוחד בשביל החוק הזה.

עיסאווי פריג': נגזלה ממני, מחברי ומחברים רבים הזכות להביע את דעתם ולנסות להשפיע על חוק מפלה בכל מובן, איך שמסתכלים עליו.

עיסאווי פריג': אני פונה אליך, אדוני היושב-ראש, כמי שמאוד מעריך, ומאמין בך: את החוק הזה, של מע"מ אפס, לא להעלות ביום רביעי, בזמן שחברים, חברי כנסת ערבים וחברי כנסת שאין באפשרותם לתת את דעתם על החוק הזה, לא מקבלים את זכותם.

יולי יואל אדלשטיין: פשוט למען הסר ספק, קודם כול, אני שמח שדייקת, ואכן, חוק רשות השידור לא היה עולה, וכולם יודעים את זה, אלמלא הגיעו להסכמות; מכמה סיבות, כולל הסיבה שציינת.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי חוק מע"מ אפס לא קיבלתי שום אינדיקציה אם זה יושלם או לא יושלם, רק פשוט הסר דאגה מלבך, ועדת הכספים אכן ביקשה אישור לשבת עד 16:00, ולא קיבלה את האישור הזה לשבת במקביל למליאה.

אברהם מיכאלי: עד מתי מותר להם לשבת?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?

אברהם מיכאלי: עד מתי מותר להם לשבת?

יולי יואל אדלשטיין: עוד שתי דקות הישיבה צריכה להסתיים.

אברהם מיכאלי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: עד 13:30.

יולי יואל אדלשטיין: עד 13:30 היה אישור, כי הערכתי שעד 13:30 יהיו נאומים בני דקה במליאה – –

נסים זאב: יש ועדת חוץ וביטחון – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – אבל מכיוון שהקדמנו כבר את הדיון, אז עוד דקה אני רואה, 13:29 – עוד דקה מסתיימת הישיבה בוועדת הכספים.

יולי יואל אדלשטיין: אם נגיע לסוגיה הזאת, אם להעלות ומתי להעלות במליאה, אז נכריע, ואני בהחלט אקח בחשבון את הדברים החשובים שלך, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה שהתערבתי בדבריך.

יולי יואל אדלשטיין: נא להמשיך.

עיסאווי פריג': כי החוק הזה, מע"מ אפס, יש לו השלכות רוחביות, שכוללות הרבה מגזרים בחברה, חוק מפלה איך שאתה מסתכל עליו.

עיסאווי פריג': לענייננו.

עיסאווי פריג': חברים, לא כל יום בא שר ומנסה לשנות סדר קיים.

עיסאווי פריג': אנחנו מתכנסים כאן לדון בביטול חוק סטטוטורי, חוק מהותי, חוק רשות השידור, חוק של עשרות שנים.

עיסאווי פריג': ולא כל יום מתייצב שר עם רפורמה מרחיקת לכת, עם כל החסרונות והיתרונות והסיכונים – ואני אומר "סיכונים", כי אני יודע על מה אני מדבר: יש הימור וסיכון, שיכול להיות גבוה ויכול להיות נמוך, בשני הכיוונים.

עיסאווי פריג': לא כל יום שר מתייצב כאן עם רפורמה כזאת.

עיסאווי פריג': אני אתחיל במשפט: פוליטיקאי נועד לשנות, וזה לא קל.

עיסאווי פריג': אנחנו נמצאים בחברה עם קבוצות אינטרסים ואנשים שמושכים לכל הכיוונים.

עיסאווי פריג': דבר זה לא קל לתמרון, אבל מציגים את זה.

עיסאווי פריג': הצעת החוק והתזכיר הוגשו, הקמנו ועדה מיוחדת, ונפל בחלקי להיות חבר בה, וזו הייתה, אחרי שנה וחצי להיותי חבר הכנסת, הזדמנות ראשונית להכיר את העשייה ואת העבודה הפרלמנטרית מבפנים באופן מאוד אינטנסיבי, עם כל סערת הרגשות, עם כל סיעור המוחות ועם כל – איך אני אגיד את זה – מורכבות הדיון לאורך כל שלביו.

עיסאווי פריג': הכרתי יועצים משפטיים באופן ישיר.

עיסאווי פריג': אני אציין את גברת בנדלר – איפה היא יושבת?

עיסאווי פריג': – וזו הזדמנות ראשונה שהייתה לי; הכרתי יועצת משפטית של משרד התקשורת, דנה – לעבוד מולן באופן ישיר.

עיסאווי פריג': השר מעורב בכל שלבי החוק מהיום הראשון, והתלוננתי עליו בפני יושב-ראש הכנסת, כי – – –

יעקב מרגי: רגע, מעורב או אובססיבי?

עיסאווי פריג': אני אגיד את התהליך, יש לי עוד 20 דקות.

עיסאווי פריג': אני ביקשתי ארבע שעות, אבל צמצמנו את זה לחצי שעה.

עיסאווי פריג': בכל אופן, אני ראיתי את מעורבות השר בכל שלבי החקיקה, כרשות מבצעת ורשות מחוקקת, שזה לא מסתדר – אני, כחבר ברשות מחוקקת, צריך לנהל את הדברים באופן עצמאי וללא לחצים.

עיסאווי פריג': וראיתי לנכון שהשר, שהוא נציגה של הרשות המבצעת – לא אמור להיות שם.

עיסאווי פריג': אבל עם כל המחלוקת, הצלחנו להתגבר על ויכוחים ומחלוקות רבות, ומצאתי אוזן קשבת והצלחנו להכניס שינויים.

עיסאווי פריג': כמובן, זה לא כל מה שרציתי, אבל זה היה ניסיון יחסית מוצלח.

עיסאווי פריג': כמובן, לאורך כל הדיונים היה כתר שהתנוסס בוועדה הזו, בדמותה של חברת הכנסת קארין אלהרר.

עיסאווי פריג': בעיני, הסובלנות – למרות שמדי פעם צעקת, אבל גם בצעקות שלך הייתה חיבה, כי מייד אחרי זה התפרץ החיוך, ותמיד זוכרים את הסוף.

עיסאווי פריג': אז היה לעונג להכיר אותך מקרוב ולעבוד אתך, ואני מאוד מקווה שהעבודות ושיתופי הפעולה הבאים יניבו פירות יותר טובים מחוק רשות השידור, והכול יחסי, ויש לנו רבות.

עיסאווי פריג': כשבא השר והציג את תזכיר החוק, חברים, הוא הציב בפניו שלוש מטרות.

עיסאווי פריג': אני אזכיר לכם.

עיסאווי פריג': הייתה מסיבת עיתונאים של השר יאיר לפיד, שר האוצר, ושר התקשורת גלעד ארדן, ויצאה הבשורה: אין יותר תשלומי אגרה, אנחנו הולכים להקים חומה סינית בין הפוליטיקה לבין השידור הציבורי, אנחנו הולכים לתת חופש עיתונאי שישקף את המציאות הישראלית.

עיסאווי פריג': זה יצא בקול חזק, ורבים מהתושבים שראו את זה ושמעו את זה, אמרו: ואללה, רפורמה ומהפכה שנרגיש אותה מיידית.

עיסאווי פריג': זה לא דבר קל.

עיסאווי פריג': התחיל הדיון.

עיסאווי פריג': החוק, איך שנכנס בשרשרת, יצא חוק אחר לגמרי.

עיסאווי פריג': תזכירו לי בבקשה, והיועצת המשפטית בנדלר יודעת את זה, כמה נוסחי חוק, לאורך החודש-וחצי, הדפסתם.

עיסאווי פריג': אני אומר לך, לא הצלחתי לספור.

עיסאווי פריג': תארו לעצמכם, דיונים מתקיימים – – –

קריאה: – – – לאיכות הסביבה – – –

עיסאווי פריג': דיונים מתקיימים, וכל יום כמעט יש נוסח חדש לחוק.

עיסאווי פריג': אני התבלבלתי, בשלב מסוים לא הצלחתי לעקוב – – –

קארין אלהרר: אי-אפשר לעקוב.

עיסאווי פריג': צריך ללכת עם מרקר ולהדגיש את השינויים, כי ההדפסה – יש מגבלת תקציב, אני לא יכול לתת הדפסה מקצועית, זה עולה לי כסף.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו "כנסת ירוקה" גם, אסור להדפיס.

עיסאווי פריג': אסור להדפיס, אז איפה שהשינוי מודגש, אם בקו מתחת או בשחרחר כזה, זה גם מקשה עליך גם בקריאה.

עיסאווי פריג': אני אגיד לכם, הצלחתם לבלבל אותנו, ויכול להיות שזה חלק מכללי המשחק.

עיסאווי פריג': הלכתי ליועץ המשפטי איל ינון, שאלתי אותו: תגיד לי, אדוני היועץ המשפטי, מה ההבדל בין בן-אדם שמשקר לך לאחר שמורח אותך?

עיסאווי פריג': הוא אומר לי: זה אמנות, כי בן-אדם יכול לתת לך תשובה, ואתה רואה, הוא משקר, אבל משפטית הוא לא משקר, הוא מורח.

עיסאווי פריג': ומותר.

עיסאווי פריג': ואני התבלבלתי בקטעים מסוימים, האם יש מריחה או טשטוש, או שקר, אבל לבי נטה להאמין לא לשקר אלא לצד השני.

עיסאווי פריג': אז מסיבת העיתונאים קמה, והוגדרו המטרות.

עיסאווי פריג': התחילו הדיונים.

עיסאווי פריג': נפל בחלקי, כפי שאמרתי, להיות אחד משמונת החברים שצריכים לקחת חלק בדיונים.

עיסאווי פריג': נתבקשתי על-ידי סיעתי לקחת את זה ברצינות: עיסאווי, חשוב לנו להיות שם ולהשמיע את קולנו.

עיסאווי פריג': ואכן כך.

עיסאווי פריג': השתדלתי לתת מזמני וממרצי לקריאה וליווי של החוק.

עיסאווי פריג': איך שהתחלנו, צצה לנו בעיית העובדים, ואני זוכר את זה טוב.

עיסאווי פריג': ברשות השידור יש 13 ועדי עובדים.

עיסאווי פריג': אני אמרתי, החוק הזה לא יעבור בלי הסכם עם העובדים – הסכמה, פשרה, איך שנגדיר אותה – כי ידעתי לאן הדברים הולכים.

עיסאווי פריג': ובשעה טובה, לפני כ-40 דקות – אני צודק, אדוני השר?

גלעד ארדן: כן.

גלעד ארדן: שעה.

עיסאווי פריג': שעה.

עיסאווי פריג': נחתם הסכם עם ההסתדרות בראשות אבי ניסנקורן, לגבי תנאי הפרישה וכל מה שקשור לסוגיית העובדים.

עיסאווי פריג': אני לא אכנס להסכם, יש לי דעה בזה, אבל מאחר שיושב-ראש ההסתדרות ונציגי העובדים נתנו את הסכמתם למהלך, נותר רק לברך.

עיסאווי פריג': הדבר השני שרציתי להגיד, החוק הזה, על פניו, יצא עם מנצח אחד – כשאני עושה מדרג של מנצחים.

עיסאווי פריג': הרפורמה שהשר הוביל נידונה לשתי אפשרויות: או הצלחה מסחררת או כישלון יחסי, כי השידור הציבורי ימשיך להתקיים והשר גלעד ארדן לא ימשיך להיות שר התקשורת לנצח; הוא עושה את תפקידו.

עיסאווי פריג': אבל מי המנצח, ואנחנו לא נטשטש בדברים?

עיסאווי פריג': משרד האוצר הוא בעל הבית הגדול של רשות השידור, נקודה.

עיסאווי פריג': וכשאני אומר את זה אני דואג, יש בי דאגה עמוקה מכך שרשות השידור הציבורית ברגע זה – יכול להיות מחר – תהפוך ליחידת סמך של משרד האוצר, ויש לי סבירות גבוהה להניח הנחה כזו.

עיסאווי פריג': ברגע שיש תלות כלכלית בין גוף לבין גוף, התלות הכלכלית גוברת; והתלות הכלכלית שקיימת בין רשות השידור הציבורית החדשה, המשדר החדש, לבין משרד האוצר היא כה גדולה שהיא מדאיגה אותי.

עיסאווי פריג': ומכאן אני חושב שיום למחרת קבלת הרפורמה והחוק הזה יהיו שינויי חקיקה לא מעטים, כי ברגע שאתה מתרגם את הכתובים למעשים אתה מתחיל לגלות את המוקשים ואת קשיי היישום למיניהם.

עיסאווי פריג': מה שאני מבקש מכבוד השר – לגלות גמישות, מיומנות ופרגמטיות ביישום החוק, ואם יש צורך בשינוי חקיקה, לא להסס לשנייה, כי השלמת המהלך היא ביישומו, שנגיע למטרה שאכן הצלחנו לבנות – לא חומה סינית, גדר בגובה שני מטר.

עיסאווי פריג': אגיד לך מה, הגדר הזו אולי תיתן, אתן לזה הדגמה: עכשיו, עם כל הצער שבדבר, כל הריקושטים וכל החדשות שאנחנו רואים, ערוץ 10, לאור הקשיים הכספיים שהוא נמצא בהם, כנראה הוא בדרך לא מעודדת, וכתבים שנמצאים שם, כמו רביב דרוקר, ימצאו להם מקום גם ברשות השידור, עם כל הדברים שאפשר להגיד אותם.

עיסאווי פריג': אנחנו רוצים מְשדר עצמאי, שיוכל לתת מענה לכל האוכלוסייה ולהגיד את הדברים שלא ניתן להגיד ברשתות אחרות.

עיסאווי פריג': במהלך כל החוק – אגיד שלושה דברים שעלו במחלוקת והגענו לפשרות, לא במאה אחוז, לגביהן.

עיסאווי פריג': א.

עיסאווי פריג': דרך מינוי המנכ"ל.

עיסאווי פריג': הייתה מחלוקת, לא כל מה שביקשנו התקבל, אבל הגענו למסקנה ולמתווה שאפשר לחיות אתו; הייתה מחלוקת לגבי סוגיית העורך הראשי של החדשות, שהמנכ"ל הוא בעצמו יהיה העורך הראשי, וכאן, בזכות יושבת-ראש הוועדה גם, הגענו להסכמות שמנהל חטיבת החדשות הוא העורך הראשי של החדשות, ולא המנכ"ל, שזה בעצמו הישג.

עיסאווי פריג': הישג שני שהגענו אליו – אני קורא את ההישגים המהותיים – הישג מינוי ועדת האיתור.

עיסאווי פריג': ביקשנו שלא רק השר יהיה, לבד, אלא שהוא יתייעץ עם גורם חיצוני ותהיה שותפות של גורם חיצוני, ואכן כך, הכנסנו שמינוי ועדת האיתור יהיה בהתייעצות של השר עם נשיא בית-המשפט העליון, וזה בעצמו הישג גדול בעיני.

עיסאווי פריג': הצלחנו לשנות ולהרחיב את מטרות החוק; הצלחנו להגדיל את מספר חברי המועצה: בחוק הראשון תשעה חברים, וסיימנו עם 12 חברים; הרחבנו את הייצוג, כולל הייצוג הערבי שאמור להיות שם, וזה בעצמו הישג.

חמד עמאר: דרוזי, דרוזי יהיה.

עיסאווי פריג': אני לא דואג לכם, אתם מסודרים.

עיסאווי פריג': דאגו לכם במע"מ אפס, ועכשיו אתה מבסוט.

עיסאווי פריג': חבל שלא חשבו עליכם לפני שהביאו את החוק, הם צריכים לחשוב עליכם אחרי שמניחים את החוק.

חמד עמאר: בשביל זה אני נמצא.

עיסאווי פריג': לא, אני לא רוצה את המבניות הזו.

עיסאווי פריג': ברגע שמניחים חוק צריך שאתה תהיה חלק ממנו, ולא לחכות לשרירים שלך בשביל להכניס אותם.

עיסאווי פריג': זה השאיפה, בכל אופן.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה שלא עקבתי אחרי כל הנוסחאות.

יולי יואל אדלשטיין: מי יעמוד בראש ועדת האיתור?

עיסאווי פריג': זה השר – – –

יולי יואל אדלשטיין: יש הגדרה של שופט בדימוס או משהו כזה?

עיסאווי פריג': הגדרה של ועדת האיתור – או שופט מחוזי או שופט עליון בדימוס.

יולי יואל אדלשטיין: כבר קיבלתי את התשובה.

עיסאווי פריג': עכשיו, אני אומר לכולם: אין דבר מושלם, ולא נגיע לשלמות, תמיד יהיה מי שיגיד בעד ותמיד יהיה מי שיגיד נגד.

עיסאווי פריג': יש הרבה אלמנטים.

עיסאווי פריג': אבל אני אומר לכם, אני אישית, אחרי שבחנתי את כל היתרונות ואת ההשלכות ואת המצב הקיים ברשות השידור, ואחרי שנודע לי על חתימת ההסכם עם ההסתדרות, ואחרי שלקחתי בחשבון את כל ההשלכות על ארגונים – העיתונאים, היוצרים, העובדים – ועל חופש העיתונות, ושקלתי יתרונות וחסרונות, הגעתי למסקנה שהגעתי אליה, ואמרתי אותה בתחילת דברי.

עיסאווי פריג': בסוף אני רוצה לפנות לכבוד השר בבקשה אישית.

עיסאווי פריג': כשערוץ – כשהרשות הציבורית הוקמה, ב-1968, להזכירך, אדוני, היא הוקמה כערוץ הסברתי בשפה הערבית שמופנה לעולם הערבי שמחוץ למדינת ישראל.

עיסאווי פריג': זו הייתה מטרת ההקמה ב-1968, ואז זה התפתח ונהיה ערוץ 1.

עיסאווי פריג': ואז כשזה הוקם, זה היה ביום העצמאות – מצעד צבאי, משהו כזה – ב-1968.

עיסאווי פריג': אצל הערבים אזרחי מדינת ישראל הערוץ הזה נתפס כערוץ הסברתי שרק מסקר את ביקורי השרים והממונים למיניהם בחברה הערבית ואף פעם לא מתאר את בעיות הביוב או בעיות החינוך או בעיות התברואה.

עיסאווי פריג': אין ביקורת, אין.

עיסאווי פריג': רק בא x מהשרים או אישיות – המצלמה, תוכנית.

עיסאווי פריג': אז בגלל זה אין אמון ואין הערכה כלפי הערוץ הזה בחברה הערבית.

עיסאווי פריג': אני מנצל הזדמנות זו, אדוני השר.

עיסאווי פריג': אזרחי מדינת ישראל הערבים, יש בהם המון כישרונות והמון רצון לשינוי חיובי ולהשתלבות.

עיסאווי פריג': המסר שאנחנו נשדר להם בערוץ הזה – שהדרך בפני הטובים והמקצועיים פתוחה, וקדימה, הדלת פתוחה.

עיסאווי פריג': אנחנו נראה ערוץ ברמה בין-לאומית, שידובר וייתן "פייט" להרבה ערוצים ערביים שאנחנו רואים בלוויין.

עיסאווי פריג': רק לפתוח את דלת המקצועיות, כמובן במגבלת החוק, במגבלת המדינה שלי וכל החוקים של המדינה, ומה אני צריך לעשות.

עיסאווי פריג': אבל אם נמשיך את הקו שהעובדים, והמתווה, והמסרים יהיו על-פי אנשי שלומו של זה או של זה – אנחנו לא עשינו כלום.

עיסאווי פריג': אפילו 20 מיליון שקל שהקצבנו להפקות המקור בערוץ הזה, אנחנו נראה אותם – לאנשי שלומו של זה ואנשי שלומו של זה.

עיסאווי פריג': אם אנחנו מאמינים במקצועיות, בחופש העיתונות, בשינוי לטובה, בהשתלבות, זה צריך להתחיל מכאן.

עיסאווי פריג': מכאן, זה אמור לפתוח את השערים בפני הטובים, בפני בעלי המקצוע, והם לא מעטים, רבים, וחלקם הגדול מתוסכלים, כי היכולות שלהם לא מקבלות ביטוי.

עיסאווי פריג': ואני קורא לך: תיקח את זה במרכז העשייה, כי זה רק יתרום לנו.

עיסאווי פריג': בסופו של דבר – יש לי דברים רבים להגיד – אנחנו נותנים צ'אנס לרפורמה.

עיסאווי פריג': נמשיך לעקוב אחרי יישומה, בתקווה שבכנסת התשע-עשרה נפל דבר, ונפל דבר חיובי.

עיסאווי פריג': תודה לך, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת אילן גילאון; בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד 15 דקות לרשות חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי וחברותי חברי הכנסת, האמת, אדוני היושב-ראש, שזה נושא שהיה ראוי וגם אפשר – וגם יכולתי אני בעצמי – לדבר עליו שנים.

אילן גילאון: אני אנסה, אשתדל לתמצת אותו בחמש דקות, אולי טיפה יותר.

קריאה: יש לך רבע שעה.

אילן גילאון: בסדר.

אילן גילאון: לא חייבים על הדוכן הזה לנצל עד הסוף את הדקות, אלא אם כן יש משהו משמעותי ומהותי להגיד.

אילן גילאון: אני מקווה.

אילן גילאון: אני אומר את הדברים מתוך גם אי-רצון להיות פולמוסן בכלל, אבל בימים אלה בפרט אין לי כל כך חשק, אף שמדובר כאן במקרה שנופל דבר בישראל.

אילן גילאון: והדחיפות, אדוני, בימים של צוק העתים, או המהירות שבה אנשים רוצים לממש את תעודת הפטירה – כפי שאמר, שר התקשורת, חברך-שותפך, שר האוצר – ברשות השידור, היא דחופה, עד שהיא נעשית גם בימי מצוק אלה.

אילן גילאון: לתופעה הזאת אני קורא: התותחים רועמים והמדוזות עובדות, שעות נוספות, באמת.

אילן גילאון: אז לכן, קודם כול לגבי הדחיפות עצמה.

אילן גילאון: אבל הפרשייה החמורה ביותר, הבעיה, הבסיס החמור ביותר בחוק הזה הוא לא בוויכוח לגבי סעיפים, שהם סעיפים חיוביים ביותר – אני מצאתי בעצמי שיש קודם כול כוונות וסעיפים חיוביים – אלא במשמעות של התקדים שהדבר הזה קובע, אדוני היושב-ראש, שבפעם הראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל מביאים מפרק לרשות ציבורית.

אילן גילאון: זאת המשמעות של החקיקה הזאת.

אילן גילאון: אני מודה, אני איש מיושן, אין לי שום נחלה בפוליטיקה החדשה.

אילן גילאון: אני בא מתקופה – נולדתי בתקופה שאנשים, כשהיו מתקלקלים להם דברים, הם היו מתקנים אותם, לא זורקים אותם.

אילן גילאון: בוודאי לא זורקים אותם כאשר גם מדובר באנשים שנמצאים בתווך.

אילן גילאון: אתה יודע, אדוני, אני דווקא חושב בקטנות, לא בגדולות, מה לעשות.

אילן גילאון: אבל כשאני חושב בקטנות, הערך של האנשים שיוצאים אל הריק, מחוץ למקום עבודתם, כאשר הם משמשים כמשל למדינת ישראל כולה, כי רשות השידור היא משל למדינת ישראל כולה, אני אומר לעצמי: רק רגע, אולי יש אלטרנטיבות לסיטואציה הזאת.

אילן גילאון: אומרים: תהיה כאן פחות פוליטיזציה.

אילן גילאון: אני, אתה יודע, מאמין בתום הלב; אני, אגב, חושב שזה תלוי באנשים שיהיו באותו זמן בשלטון.

אילן גילאון: הדברים לא נראים ורודים במיוחד, אדוני השר.

אילן גילאון: בוא, תגיד לנו, אני גם נורא סקרן לשמוע אותך.

אורי אריאל: אתה רוצה שאני אעלה במקומך?

אילן גילאון: כן, במקומי – זה קטן עליך?

יולי יואל אדלשטיין: הוא ביקש ממני להפסיק את דבריך לאלתר ולהוריד אותך מהדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: סירבתי בתוקף.

אילן גילאון: אם יש לו סיבה מצדיקה, אני – – –

יולי יואל אדלשטיין: לפרוטוקול אני אומר שהדברים נאמרו בחיוך.

אילן גילאון: כפי שאני יודע, לא בטוח שיש לו סיבה טובה לכך.

אילן גילאון: ואז המרכיב הזה, של מקום ציבורי שבו מטפל מפרק, שעובר מעבר שבתוכו, במקרה הטוב, נניח שבאמת תהיה דה-פוליטיזציה – אני רוצה להאמין, למרות שאני אומר שזה תלוי האנשים שיהיו שם, באותה תקופה, בשלטון, ואני לא ממש, אתה יודע, רואה עתיד ורוד לעניין הזה; אני יכול לדמיין בעיני רוחי כל מיני אנשים נוספים, אולי חלקם בממשלה הנוכחית, שיהיו, למשל, שרי תקשורת, וכשאני מנסה לחבר ביניהם זה כמו לחבר בין גמל לפסנתר, פחות או יותר, בין רשות השידור וחופש הדיבור לבין שר כזה או אחר ששולט במערכים.

אילן גילאון: אבל ניחא, נניח, ובטח יצירת מקור זה דבר מצוין, אני חושב שהחוק שלכם נותן מענה לדבר הזה.

אילן גילאון: אני לא מתנגד לו.

אילן גילאון: ומי שרוצה לפטור אותנו מאגרת הטלוויזיה, מה שאנחנו בעצם רוצים – אבל אנחנו הרי נשלם את זה בצורה עקיפה בסופו של דבר.

אילן גילאון: לא הופשר תקציב משום מקום כדי למלא את הבור הזה.

אילן גילאון: ברור לגמרי שיש חוק כלים שלובים, ואתם תגבו את זה באיזושהי צורה, כזו או אחרת.

אילן גילאון: אין ארוחות חינם, אני לא מאמין בזה.

אילן גילאון: אבל בבקשה, אני בעד ביטול אגרת הטלוויזיה, אין לי שום בעיה עם הדבר הזה, ואני בעד יצירת המקור, בוודאי ובוודאי.

אילן גילאון: הגיע כבר הזמן שנבין גם שמדינה כמותנו, שמנסה להשתייך ל-OECD, לכל מיני מערכות מתקדמות, לעולם המתקדם, צריכה להשקיע יותר ביצירת מקור ובתרבות, ובוודאי ובוודאי שאני רוצה שידור לילדים עם תכנים חינוכיים, והנחלת השפה העברית והערבית – אין שום ספק שהכוונות כאן הן טובות.

אילן גילאון: אבל, אדוני, מה לעשות, אני אמרתי לך שאני עוסק בקטנות.

אילן גילאון: אני דווקא חושב שאחד התפקידים של מדינה, כמו של רשות השידור, זה גם לתת את התעסוקה לאנשים.

אילן גילאון: כן, אני אמרתי שאני בא מהפוליטיקה הישנה, ובפוליטיקה הישנה מאמינים שתפקידה של המדינה זה לתת עבודה לאזרחיה, ומקום עבודה לאדם, בסופו של דבר, לחברה, שאני רואה בה חברת ביטוח – זאת מדינה בעיני, קודם כול חברת ביטוח, שבנויה על סולידריות – מקום עבודה יהיה זול יותר למדינה, קנייתו של מקום עבודה תהיה זולה יותר למדינה מאשר מקום אבטלה, באדוות שהוא מייצר.

אילן גילאון: ואז אומרים לי: תשמע, אנחנו מגיעים עכשיו לסיטואציה שבתוכה נוכל לשלם פיצויים מצוינים לעובדים הפורשים, ואם הדבר הזה יימשך עוד שלושה חדשים והחוק הזה לא יתקבל היום, רשות השידור תקרוס, ואז לא יהיה מה לשלם.

אילן גילאון: ויש ניסיון שהצליח, לצערי, לשסות בין הקבוצות המאוד-שונות והמאוד-מגוונות בתוך רשות השידור.

אילן גילאון: מטבע הדברים אנשים קרובים אצל עצמם, אני לא שופט את אף אחד בעניין הזה, ואלה שבטוחים יותר שימשיכו, מטבע הדברים תומכים יותר בחוק הזה.

אילן גילאון: ואיך זה נקרא?

אילן גילאון: הגריפ, או איש המים, שמעניין אותי, והאיש השלישי, שאוחז במצלמה המיושנת הזאת, אני לא יודע איך קוראים לזה – בטא?

אילן גילאון: ניסיתי ללמוד את הנושא הזה – אלה אנשים שחלקם בגיל 50, 52, 53.

אילן גילאון: ומשום שאני עוסק בקטנות נראה לי שזה בין הדברים הקשים מאוד לאנשים בגיל כזה, כאשר הם גם מתים באופן קליני מבחינת שוק העבודה, כי אין דורש לאנשים בגיל כזה, אבל הם התפתחו בתוך מערכת שמה לעשות, כך או אחרת מדינת ישראל אחראית לה, אחראית לניהול שלה, ובסופו של דבר, איך שלא תהפכו את זה, גם האנשים האלה – שיוצרים תפוקה שולית פוחתת, ואבטלה סמויה, וכל מה שאתם רוצים – הם גדלו בדיוק באותו אופן ובאותו משל שמדינת ישראל גדלה.

אילן גילאון: כי אם היינו צריכים ללכת לפי החשבון הזה – וזו הסכנה בתקדים, אדוני השר – מי שמפרק רשות ציבורית, לא תהיה לו בעיה לפרק עוד רשות ציבורית, ועוד רשות ציבורית, אם היא לא תהיה מועילה, וכאשר התועלת היא הערך העליון כאן יש ספק, אדוני היושב-ראש, בתועלת של המפעל כולו, כי הוא לא תועלתי מהבחינה הזאת.

אילן גילאון: אם אתה בוחן אותן בתנאים של benefit–cost, של מה זה מרוויח, איך אפשר לצמצם ואיך אפשר להתמקצע – וכולם דברים חיוביים ונכונים, אבל אז נשאלת גם השאלה על המפעל הציוני כולו, כי אני לא בטוח שהיום יהיה מישהו שירצה לשלם עבורו את המחיר שהשקענו בו והושקע בו.

אילן גילאון: ולכן, רשות השידור היא סיטואציה של צמיחה, רשות ציבורית שבתוכה יש אנשים שהם דור המדבר.

אילן גילאון: מתוך – אני מעריך, יש ממעיטים – מתוך כל המספרים ששמעתי, נדמה לי כ-1,500 עובדים, ברשות השידור, אדוני השר – תקן אותי אם אני טועה, כי אני לא רוצה לטעות בעניין הזה, אתה מבין, אני מתמקד בעיקר בבעיה הזאת – נדמה לי שאתם הולכים לקלוט, על-פי כל הסידורים, משהו כמו 200 איש, ולאחרים אתם בטח הולכים לשלם פיצויים.

אילן גילאון: הלוואי שהייתם ממשיכים את הרפורמה הקודמת, שדיברה על 650 פורשים מרצון, והיה אפשר להרחיב את הכמות הזאת של הפורשים מרצון.

אילן גילאון: ומי שנשאר, גברתי היושבת-ראש, גם אם הוא האדם השלישי שמחזיק את המיקרופון בתנאים של הרפורמה הקודמת, הפחתה בשעות, אני חושב שהוא צריך להישאר שם, מתוך תוקף המחויבות המוסרית שיש למדינת ישראל כלפי המוסד הזה, שהיא הקימה אותו.

אילן גילאון: המעבר חייב להיות מדורג.

אילן גילאון: לא שמים אף אחד על הקרח.

אילן גילאון: ואני אומר את הדברים האלה משום שבדרך יש עוד 19 חברות ציבוריות שמתוכננות לצאת למכרז.

אילן גילאון: ומדינה שנפטרת מנכסיה הציבוריים, על-פי עניות דעתי, היא מדינה שהיא חסרת אחריות; לא רק שאין לה מצפון, גם אין לה אלוהים, במקרה הזה.

אילן גילאון: אני מבין שיש ניסיון, כבוד השר, לעשות מאמץ, כדי להצטיין בתחומך, ואתה לקחת על עצמך כמשימה אישית, וזה בסדר גמור.

אילן גילאון: אני זוכר שראש הממשלה עמד מול ממשלתו ואמר: תהיו כולכם כחלונים.

אילן גילאון: אני מבין שכל אחד מכם בשיטה ובדרך שלו רוצה להיות איזה כחלון כזה, אני מקווה שאני לא נותן רעיונות לשרים נוספים.

אילן גילאון: אבל אני בטוח שאילו לא דובר ברשות השידור, שהיא מקום עבודה שמבחינה ארגונית הוא מפורר ומופרד, אלא דובר במערכות אחרות, נניח חברת חשמל, נמל אשדוד, לא היו מצליחים לעשות לו את זה.

אילן גילאון: לו זה היה אנשים שיש להם יד על השלטר, בוודאי ובוודאי לא היו מצליחים לעשות את זה.

אילן גילאון: ולכן, גם אם כל התכנים הפנימיים בחוק הזה, או רובם המכריע, הם דווקא בכיוון החיובי, לפחות מבחינה הצהרתית – את יודעת, גברתי, שאחד זה החוק והשני זה החיים, ויש פער לפעמים בין החיים לחוק – גם אז, העבודה הזאת היא לא עבודה של "סוגה עילית", כלשון החוק, היא לא עבודה של סוגה עילית, משום שהיא לא מביאה בחשבון את האלמנטים שעליהם אני מדבר.

אילן גילאון: אני נלחם על מקום עבודה כמו "פרי הגליל", שיש בו 300 עובדים, על כל מקום שיכול לתת עבודה לאנשים, משום שעבודה זה מקור החיבור של אנשים לחיוניות של חייהם, ובטח ובטח כאשר מדובר בכזאת כמות של עובדים, כאשר מתוכם כל כך הרבה עובדים הם בגיל שהם לא דרושים בשוק העבודה.

אילן גילאון: אני רוצה להגיד לכם, שבגלל הרצון הזה כל כך להצטיין ולגמור מהר ולרוץ לספר לחבר'ה איך הצלחנו להביא את תעודת הפטירה לרשות השידור, הנושא הופך מרפורמה – יכול להיות שאני גם לא האדם השמרן ביותר בעולם, לפחות לא זה שאני מכיר, אבל בתור מהפכן אני תמיד מאמין שכאשר צריך להעביר את המים מצדו האחד של הסכר לצדו השני – וודאי שכאן זקוקים לרפורמה, בהחלט, בתחום המקצועי, בכל מקום אחר – כאשר צריכים להעביר את המים, גברתי, מצדו האחד של הסכר לצדו השני, יש מי שבוחרים להעביר אותם עם כפיות: לוקחים כפית של מים, מעבירים לצד השני, כפית של מים, מעבירים לצד השני; יש כאלה שבוחרים להעביר את זה עם תותח – הם שוברים את החומה, שוברים את האבנים, מעבירים את כל המים בבת אחת, ואם יש אנשים בדרך אנחנו גם פוסחים עליהם.

אילן גילאון: לכן אני חושב שקצב הרפורמה ברשות השידור – בתקווה שהיא תישאר רשות השידור, והשידור הציבורי יישאר שידור ציבורי – היה צריך להיות, גברתי, קצב של העברת המים בדליים, ואולי אפילו בחביות, אני ארשה לעצמי להגיד, באופן כזה של מהפכה עם מינימום פיצויים.

אילן גילאון: ולכן, בסופו של דבר, כל המהלך הזה הופך להערת שוליים, כל חוק הרפורמה הזה, הערת שוליים של לבלרים משפטיים.

אילן גילאון: וזה עצוב לי, וכואב, משום שרשות השידור היא המשל למדינה כולה, ואנשים לא באמת קולטים עד הסוף באיזו פרשת דרכים קונספטואלית אנחנו נמצאים פה, במקום שקרסה כל סולידריות.

אילן גילאון: אני בעיקר מאוכזב דווקא מן האנשים שבאים מהתקשורת, דווקא מהם, על כל כך מעט קולגיאליות, על כל כך מעט סולידריות, במקום שהיא הייתה כל כך דרושה.

אילן גילאון: בסיעתי יש חופש הצבעה, ואנשים יטענו טענות שונות.

אילן גילאון: לי זה מוזר, ומשום שאני בא מהפוליטיקה הישנה, גם בעקבות ההפחדה שאולי רשות השידור תקרוס – מה זה תקרוס, אם ייתנו לה לקרוס אז היא תקרוס – ואז לא יהיה כסף לתת פיצויים לעובדים, אני לא אוכל להצביע בעד החוק הזה.

אילן גילאון: יכולתי לעמוד פה על הדוכן ובאמת לומר לך את כל האמת על רגל אחת, גברתי היושבת-ראש, לאורך זמן רב, כי הנושא הוא ראוי וחשוב.

אילן גילאון: אני מבין פחות או יותר שהפור כבר נפל, ואני מאוד חושש לגבי העתיד לבוא, לגבי כל מה שנקרא ציבורי וכל מה שנקרא פרטי במדינת ישראל, וכל מה שנקרא שליטה תאגידית, וכל מה שנקרא שליטה פוליטית, ולכן אני אצביע בעד הסתייגויות בתוך החוק הזה, אבל נגד החוק כולו.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת גילאון.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

פנינה תמנו: בבקשה.

פנינה תמנו: 15 דקות לרשותך.

פנינה תמנו: בבקשה.

ניצן הורוביץ: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני מסכים כמעט לכל מה שאמר חברי אילן גילאון כאן לפני.

ניצן הורוביץ: אני חושב שהחוק הזה הוא תמרור מסוכן.

ניצן הורוביץ: אני יודע שעל הכוונת של הממשלה הזאת עוד כל מיני גורמים ושירותים ציבוריים שעלולים לעבור תאגוד, או הפרטה, או מסחור, ואת המגמה הזאת צריך לעצור, אם בתרבות, אם כמובן בבריאות, בחינוך, ברווחה.

ניצן הורוביץ: המגמה הזאת הורסת את החברה הישראלית, היא פוגעת בעובדים, פוגעת בסולידריות החברתית, ובסופו של דבר גם פוגעת במטרות שלה עצמה.

ניצן הורוביץ: לכן אני הייתי מעדיף שאת הבעיות של רשות השידור – ויש בעיות ברשות השידור, כולנו יודעים – יפתרו בדרך של שיקום הגוף הקיים, ממש כפי שהרפורמה בזמנו ניסתה לעשות, והעובדים, אגב, הסכימו לה, אף שהיה שם מחיר לא פשוט מבחינתם.

ניצן הורוביץ: היו כבר 14 ניסיונות לעשות שינויים ורפורמות ברשות השידור, וכולם כשלו.

ניצן הורוביץ: ואני חושב שזאת הייתה החמצה גדולה, שהייתה יכולה למנוע את המצב הנוכחי של הליכה לפירוק והקמה של רשות חדשה, ופיטורים, וכל הפגיעה שיש בזה.

ניצן הורוביץ: יחד עם זאת, בהינתן המצב הקיים על-פי החוק שמונח לפנינו, אני תומך בחוק הזה מכמה סיבות.

ניצן הורוביץ: קודם כול, אני חושב שאגרת רשות השידור היא מס בלתי צודק.

ניצן הורוביץ: מס שהוא מס אחיד, מס גולגולת, הוא מס בלתי צודק.

ניצן הורוביץ: אדם שמחזיק מסך טלוויזיה, אפילו לא צופה בערוץ אבל מחזיק מסך טלוויזיה ומשתכר – ויש לו קצבת זיקנה והוא משתכר 2,000 שקל – משלם בדיוק את אותה אגרה שמשלם בן-אדם עשיר שמרוויח פי-100 ממנו.

ניצן הורוביץ: ומס גולגולת הוא מס בלתי שוויוני והוא לא הוגן.

ניצן הורוביץ: ולכן, התקצוב של הדבר הזה צריך לבוא מתקציב המדינה, כפי ששירות ציבורי צריך להיות מתוקצב.

ניצן הורוביץ: דבר שני, העיתונות.

ניצן הורוביץ: אני, כמי שבא, אגב, מטלוויזיה מסחרית, מעולם התקשורת, מעולם העיתונות, רואה בצער את הנורמות העיתונאיות המידרדרות של התקשורת הישראלית.

ניצן הורוביץ: אני אומר את זה, וגם, דווקא אני אומר את זה בימים האלה, כן, אני גם יכול לומר, בלי להיכנס לפרטים.

ניצן הורוביץ: אני חושב שכמו בתחומי תרבות כך גם בתקשורת: שידור ציבורי צריך ויכול להבטיח נורמות עיתונאיות, אבל הוא צריך להתנהל באופן מסוים שיאפשר אותן.

ניצן הורוביץ: ואני חושב שרשות השידור, שיש לה הישגים עיתונאיים רבים ועיתונאים מצוינים, צריכה לעבור שינוי כדי שהעיתונאות תשתפר, כדי שהעיתונאות הטובה תישמר, כדי שהגוף הזה יוכל להיות ביקורתי ולהיות מגדלור לכל שאר התקשורת והעיתונאות בישראל.

ניצן הורוביץ: כי, לצערי, הרבה יותר מדי גופי תקשורת פועלים על-פי אינטרסים מסחריים ופוליטיים בוטים, ושידור ציבורי צריך להיות מעל העניין הזה.

ניצן הורוביץ: התחום השני, בצד העיתונות, זאת היצירה התרבותית.

ניצן הורוביץ: כדאי שיהיה ברור שיצירה תרבותית לא יכולה להיות תלויה בכוחות השוק, במה שנקרא "ביקוש והיצע", זה פשוט לא עובד.

ניצן הורוביץ: ברור – ואני מחזיק בעמדה הזאת כבר הרבה שנים – שאם רוצים תרבות איכותית זה צריך לבוא באופן ציבורי, ואני אומר את זה כאן:

ניצן הורוביץ: לא היה לנו קולנוע בישראל ולא היה לנו תיאטרון בישראל ולא היו לנו מוזיקה ומחול בישראל לולא תקציב התרבות של משרד התרבות והממשלה.

ניצן הורוביץ: וכך גם לגבי יצירה טלוויזיונית.

ניצן הורוביץ: מי שחושב שהשוק הישראלי הפרטי הפתוח יכול להחזיק יצירה ישראלית בתחומים האלה, הטלוויזיוניים, טועה טעות מוחלטת.

ניצן הורוביץ: ולכן, אחת הסיבות לכך שהחלטתי בסופו של דבר, ואחרי התלבטות לא פשוטה, לתמוך בחוק הזה היא התקציב שמוגדר במפורש בחוק, של 200 מיליון שקל בשנה, תקציב שייועד להפקות טלוויזיוניות.

ניצן הורוביץ: והוא מפורט, הוא לא רק 200 מיליון במספר, הוא מפורט: סכומים להפקות של תוכניות ילדים, תוכניות בערבית, תוכניות ספורט, וכמובן דוקו ודרמה, מה שמוגדר "סוגה עילית".

ניצן הורוביץ: והסוגה העילית הזאת היא לא הסוגה העילית שיש בערוץ 10 ובערוץ 2, של תוכניות בישול בפריים-טיים או תוכנית כמו "האח הגדול", שמוגדרת כסוגה עילית, אלא דרמה, יצירה שתיתן גם פרנסה ליוצרים ולבמאים ולתסריטאים ולשחקנים ולצלמים ולאנשי סאונד ולמפיקים ולתחקירנים ולאלפי אנשים טובים ומוכשרים שעובדים בז'אנר הזה, בתחום הזה בארץ, ומתקיימים על פרוטות.

ניצן הורוביץ: כי הכסף הזה שפה הוגדר בחוק, אותם 200 מיליון המפורטים, יוכל לחולל מהפכה של ממש בתחום הזה של התרבות הישראלית, ואני חושב שזה דבר חשוב ביותר ואולי אפילו היסטורי.

ניצן הורוביץ: לסיום, אני רוצה לומר כמה דברים ביחס לאופן שבו הדברים האלה צריכים להתנהל מעכשיו.

ניצן הורוביץ: ראשית, צריך שיהיה ברור שעובדים שיעזבו את רשות השידור, יפוטרו, יקבלו פיצוי הולם, שגם ייקח בחשבון את העובדה שאנשים בגיל מסוים מתקשים להיקלט מחדש בשוק העבודה, מתקשים לקבל עבודה אחרת.

ניצן הורוביץ: ובכלל, מצב של פיטורים הוא מצב קשה ביותר, שאני לא משלים אתו.

ניצן הורוביץ: ולכן, נדבך הפיצויים כאן צריך להיות מאוד מוקפד.

ניצן הורוביץ: לבצע אותו, לא לגרור את האנשים האלה באיזה ביורוקרטיות, ולהקיז את דמם באיזו ויה-דולורוזה של בתי-משפט וועדות ערר ודברים כאלה.

ניצן הורוביץ: בחוק יש מנגנון מסוים, יש תקציב לזה, יש הסכמים מול משרד האוצר, וצריך שזה ייעשה בצורה טובה ומכובדת, ושחלילה לא נשמע על עובדים שעכשיו יתדיינו וימצאו את עצמם מול שוקת שבורה.

ניצן הורוביץ: דבר שני, החוק הזה, למרות ההקדמות שהיו לו על-ידי היוזמים שלו, לא יוצר חומת אש או חומה סינית בין הרשות החדשה לבין הפוליטיקה.

ניצן הורוביץ: הוא לא יוצר.

ניצן הורוביץ: הוא אומנם מנוסח טוב יותר מכפי שהוא הגיע לכנסת, ויש שם סידורים מסוימים, אבל חומת האש הזאת לא קיימת.

ניצן הורוביץ: זאת אומרת, עדיין השר הוא שממנה את המועצה הציבורית, והוא יכול גם למנות לפי שיקולים פוליטיים.

ניצן הורוביץ: פה נדרשת אמירה ונדרש מעשה שהוא מעבר ללשון החוק, וצריך לומר כאן היום: אם הרשות החדשה, תאגיד השידור הציבורי הזה, שמוקם בחוק הזה, יהיה שוב פעם נגוע בפוליטיזציה שהייתה ברשות השידור, אני חושב ששכרנו יצא בהפסדנו.

ניצן הורוביץ: הפוליטיזציה הזאת אכלה כל חלקה טובה ברשות השידור, ואני מדבר על שנים רבות שזה מתקיים.

ניצן הורוביץ: שידור ציבורי וכסף ציבורי הם תנאי הכרחי.

ניצן הורוביץ: שליטה פוליטית מתוך רצון להשיג מטרה פוליטית זה סרטן, זו רעה חולה.

ניצן הורוביץ: ואני טוען שאפשר לקיים שידור ציבורי ואפשר לממן אותו מכסף ציבורי בלי שתהיה רעה חולה פוליטית בפנים.

ניצן הורוביץ: מינימום של מעורבות פוליטית – טוב, אני חי בעולם, זה כנראה בלתי נמנע, זה גם קיים במדינות אחרות כלפי גופי השידור – – –

פנינה תמנו: השאלה כמה איזונים ובלמים אתה שם בדרך.

ניצן הורוביץ: כן.

ניצן הורוביץ: השאלה היא איזה בלמים, איזה איזונים, ואני חושב שאין מספיק בלמים ואיזונים בחוק הזה.

ניצן הורוביץ: שיהיה ברור, אין מספיק.

ניצן הורוביץ: ולכן, פה גם נדרשת מצד השרים והממשלה פעולה מסוימת כדי להבטיח שהרשות הזאת תפעל בצורה חופשית ומשוחררת.

ניצן הורוביץ: ואגב, אני רוצה לומר, יש תחומים – למשל מינהל התרבות – שמקבלים כסף ציבורי, והם כפופים לקריטריונים של מינהל התרבות, המועצה לתרבות ואמנות, והם פועלים במדינת ישראל בצורה חופשית.

ניצן הורוביץ: ויצירה אמנותית במדינת ישראל היא יצירה חופשית למרות שהיא מקבלת כסף ציבורי, ואני רוצה שזה גם יהיה כאן.

ניצן הורוביץ: אני חסיד גדול של תרבות ותקשורת ואמנות ויצירה שממומנות בכספי הציבור, כי אני מאמין שזה תנאי הכרחי ליצירה חופשית, אבל תמיד צריך להקפיד שיהיה מרווח מהפוליטיקאים, כי הם, לא מעניינים אותם היצירה החופשית או ההישגים האמנותיים או התרבותיים, אותם מעניין שלטון וכוח.

ניצן הורוביץ: והאמת, זה לא משנה מאיזה כיוון זה בא, פעם זה ככה ופעם זה ככה, הם מנצלים את זה.

ניצן הורוביץ: ולכן, צריך למנוע את זה מהם.

פנינה תמנו: אין "הם".

פנינה תמנו: יש "אנחנו".

ניצן הורוביץ: כן, אנחנו.

ניצן הורוביץ: כן.

ניצן הורוביץ: האמת שצריך להגיד "אנחנו".

אורי אורבך: חוץ ממך – כולנו.

ניצן הורוביץ: מאה אחוז.

איתן כבל: זה תמיד אחרים.

ניצן הורוביץ: לא לא, זה נכון, זה נכון.

ניצן הורוביץ: אני באמת מקווה שנשוב לשלטון במהירות, ואז גם יהיה הנטל עלינו לשמור שלא נתערב ביצירה החופשית, ביצירה התרבותית ובשידור החופשי במדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: אני רוצה פה להדגיש עוד פן אחד, שהוא מאוד חשוב בעיני.

ניצן הורוביץ: אנחנו חברה שהיא במידה רבה חברה רב-תרבותית: יש פה שפות שונות שמדוברות בארץ הזו, יש קבוצות שונות, יש דתות שונות, יש מגזרים.

ניצן הורוביץ: אני רואה בזה דבר בלתי רגיל.

ניצן הורוביץ: זה יופי ואושר נהדרים.

ניצן הורוביץ: השידור הציבורי צריך מצד אחד לבטא את המגוון הזה שנקרא החברה הישראלית, ולכן גם אני שמח שאפילו הוגדר סכום של 30 מיליון שקל שיצא כל שנה להפקות מקור בשפה הערבית בשידור הציבורי הזה.

ניצן הורוביץ: זה חשוב ביותר, ואפשר גם יותר.

ניצן הורוביץ: יחד עם זאת, אני לא רוצה שבשם, איך נאמר, החיבוק הזה, אנחנו גם נימנע מביקורת.

ניצן הורוביץ: אני חושב שביקורת וויכוח חופשי אלה דברים שמחזקים חברה, לא מחלישים.

ניצן הורוביץ: אני אומר את זה גם על רקע המצב הנוכחי.

ניצן הורוביץ: אנשים עכשיו נורא נסערים שיש ויכוח, ואתה בא לאולפן טלוויזיה ואתה אומר, למשל – כן, ביחס למבצע הנוכחי – כל מיני דברים.

ניצן הורוביץ: ואומרים לך: איך אתה יכול כשנלחמים להגיד ככה וככה?

ניצן הורוביץ: חברות וחברים, זה בדיוק הזמן שצריך להגיד את הדברים האלה.

ניצן הורוביץ: ואלה דברים שמחזקים, לא מחלישים.

ניצן הורוביץ: צריך להבין את העניין הזה אחת ולתמיד.

ניצן הורוביץ: ושידור ציבורי – אני מצפה מהגוף הזה להוביל את הגישה הזאת; להוביל: לא להיות ממלכתי מדי וממסדי מדי ולא להיות שופר של הממשלה או של גוף אחר, אלא להוביל את הוויכוח החופשי והביקורתיות.

ניצן הורוביץ: רשות השידור הוכיחה בעבר שהיא גם יכולה לעשות את זה.

ניצן הורוביץ: אני נזכר בתוכניות כמו "ניקוי ראש", והנה גם נמצאת כאן ידידתי שלי יחימוביץ, שהייתה עובדת רשות השידור והגישה תוכנית ביקורתית ונוקבת וחדה, ואני חושב שהיא חיזקה את החברה הישראלית והיא לא החלישה.

ניצן הורוביץ: אז שידור ציבורי יודע לעשות את זה.

ניצן הורוביץ: לצערי, יש גם דוגמאות אחרות, לא טובות.

ניצן הורוביץ: בגלל זה הגענו כנראה למצב שהגענו.

ניצן הורוביץ: בסדר, אני מקווה שהגוף החדש הזה ידע לקחת את הדברים הטובים מהמורשת של רשות השידור והטלוויזיה החינוכית, וידע להטמיע אותם ולחזק אותם בגוף החדש, שנוכל להתגאות בו, שתהיה לנו רשות שידור ציבורי טובה כמו שיש בצרפת ובגרמניה ובבריטניה ובמקומות אחרים.

ניצן הורוביץ: אני חייב להגיד לכם שאני אוהב את רשות השידור גם עכשיו.

ניצן הורוביץ: כן, אני מתוודה: אני מסתכל בערוץ 1, אני שומע "קול ישראל", אני שומע את המוזיקה ברשתות המוזיקה, וכמובן אני מסתכל בטלוויזיה החינוכית.

ניצן הורוביץ: גם, במידה מסוימת, באתי מהמקומות האלה.

ניצן הורוביץ: אני אומר לכם: אני, כשהגיע החוק לכנסת, התנגדתי לו וחשבתי שהוא לקוי.

ניצן הורוביץ: עברנו תהליך עם החוק הזה, ואני מסתכל קדימה ואני מקווה שנלך מפה למקומות טובים יותר, שיעזרו לחברה הישראלית, ושהקשיים שעליהם הצביעו בצדק מתנגדי החוק יזכו לפתרון טוב.

ניצן הורוביץ: יש, גברתי היושבת-ראש, יש בעיות.

ניצן הורוביץ: יש בעיות.

ניצן הורוביץ: לשלוח 1,300 איש הביתה, לא סיפור פשוט.

ניצן הורוביץ: לא סיפור פשוט בכלל.

ניצן הורוביץ: לכן, בלב כבד ומתוך שיקול דעת ורגישות, וגם הסתכלות קדימה, כלפי מה שהחוק הזה כן יכול לתת, במיוחד בתחום היצירה והשידור והעיתונות, אני אתמוך בחוק הזה.

ניצן הורוביץ: אני קורא לממשלה: לא כל מה שיקרה יהיה מעוגן בחוק ובמילים ובסעיפים; הרבה דברים יהיו תלויים באופן שבו זה ייושם וינוהל.

ניצן הורוביץ: ואני קורא לממשלה לא לבזבז את האשראי הציבורי שהיא מקבלת במהלך הזה ולתת לנו שידור ציבורי טוב, איכותי, אמיץ, נשכני, יצירתי, רענן, שבאמת יוכל לבטא את הכישרונות הגדולים שיש בתחומי העיתונות והתרבות במדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה רבה, חבר הכנסת הורוביץ.

פנינה תמנו: אנחנו נעבור להכרזה למזכירת הכנסת, ולאחר מכן, הדובר הבא יהיה חבר הכנסת דב חנין.

פנינה תמנו: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 25) (פטור מארנונה לאתרי הנצחה), התשע"ד–2014, של חברי הכנסת מאיר שטרית, אלעזר שטרן, איתן כבל ועמר בר-לב; הצעת חוק החברות (תיקון מס' 26) (הליך מינוי דירקטורים חיצוניים לכהונה נוספת), התשע"ד–2014, של חברי הכנסת עדי קול ויריב לוין.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

פנינה תמנו: תודה, מזכירת הכנסת.

פנינה תמנו: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

פנינה תמנו: בבקשה, חבר הכנסת חנין.

פנינה תמנו: ולאחריך – חבר הכנסת עמרם מצנע.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, הדיון הזה הוא דיון חשוב, אני מצטער על כך שהוא נערך בימים שבהם אין מספיק קשב ציבורי והתעניינות בשאלות שיש בהן עניין גדול מאוד.

דב חנין: אני אתחיל במושכלות ראשונים: השידור הציבורי הוא חיוני.

דב חנין: הוא קודם כול חיוני לדמוקרטיה.

דב חנין: הוא חיוני לדמוקרטיה, כי בלי שידור ציבורי אנחנו נהיה בני ערובה של שליטתם המוחלטת של בעלי ההון במדיה.

דב חנין: וכאשר בעלי ההון שולטים בשוק של הרעיונות, השוק של הרעיונות איננו שוק חופשי.

דב חנין: השידור הציבורי חיוני לתרבות, ליצירה: יצירה קולנועית, יצירה אמנותית.

דב חנין: השידור הציבורי חיוני לאינטרס הציבורי.

דב חנין: ועם כל הקשיים, כל החסרונות וכל החולשות – ואני מייד אדבר על כמה מהם – יש בישראל שידור ציבורי.

דב חנין: צריך לחזק אותו?

דב חנין: בהחלט.

דב חנין: צריך להפוך אותו ליותר ציבורי?

דב חנין: בהחלט.

דב חנין: צריך לשחרר אותו מיד קבוצות ואנשים שניכסו אותו לעצמם?

דב חנין: – דיברו פה על פוליטיקאים לפני, ואני מתכוון לפוליטיקאים מסוג מאוד מסוים – בהחלט.

דב חנין: אבל יש שידור ציבורי, וכאשר אנחנו רוצים שידור יותר ציבורי, אנחנו צריכים גם להגן על מעט השידור הציבורי שיש אצלנו.

דב חנין: יש שידור ציבורי ברדיו, יש רשתות עם מוזיקה ועם מלל ועם תוכניות, ותוכניות מעניינות, ותוכניות שלפעמים היו לצנינים בעיני בעלי הכוח ובעלי הסמכות.

דב חנין: אני יכול להזכיר את תוכניתה של קרן נויבך ברשת ב'; תוכנית מצוינת שבאמת מעוררת שאלות, מעוררת דיונים, מחדדת נושאים.

דב חנין: נמצאת אתנו חברת הכנסת שלי יחימוביץ, שהפליאה לעשות כשדרית של השידור הציבורי בשלב מסוים בדרך העיתונאית המרשימה שלה, וגם אז העלתה דברים, חידדה נושאים ויכלה להשתמש בשידור הציבורי במובן החיובי שלו, כמשהו שבאמת משרת את האינטרס הציבורי הכללי.

דב חנין: אז יש רדיו מצוין בשידור הציבורי וגם טלוויזיה טובה יש.

דב חנין: אני אזכיר כמה תוכניות: "שומרי הסף", הסדרה המופלאה שנעשתה בערוץ הראשון; יש סדרה דרמטית עם השם החשוב "מינימום 30", שעוסקת בבעיית העובדים שעובדים ומועסקים בשכר נמוך מדי; "שיטת השקשוקה", תוכניתו הביקורתית של מיקי רוזנטל, שלא הייתה משודרת ולא רצו לשדר אותה בערוצים הפרטיים.

דב חנין: האם יש בעיות בשידור הציבורי?

דב חנין: בהחלט, הוא לא מספיק ציבורי.

דב חנין: הוא, למשל, לא מספיק משקף, לא מספיק משרת, את הציבור הערבי בישראל.

דב חנין: הוא לא תמיד משקף את הפריפריה, את העניים, את המוחלשים.

דב חנין: יש מה לתקן, יש מה לשפר.

דב חנין: פוליטיקאים מתערבים יותר מדי.

דב חנין: בהחלט, צריך לרסן אותם.

דב חנין: כדי להתמודד עם הבעיה, כדי לפתור את הבעיה, צריך קודם כול להגדיר איפה הבעיה נמצאת.

דב חנין: וכשלא מגדירים בצורה מדויקת איפה הבעיה נמצאת, אנחנו מגיעים למודל שהממשלה הציעה לנו, שהוא לטעמי מודל בעייתי ביותר.

דב חנין: קודם כול, הרעיון של הסגירה והפתיחה.

דב חנין: איפה זה נשמע?

דב חנין: אם יש במפעל בעיות אז סוגרים את המפעל ופותחים מפעל חדש?

דב חנין: אי-אפשר לשפר, לתקן, לשנות?

דב חנין: סגירה ופתיחה, עמיתי חברי הכנסת, זה לא תהליך נייטרלי; בדרך הולכים הביתה 1,300 עובדים.

דב חנין: ומי נשאר?

דב חנין: מי שעובר סינון – בין היתר גם אולי סינון פוליטי.

דב חנין: בימים האלה אנחנו יכולים להיות משוכנעים שיישארו באמת רק הטובים והמוכשרים ביותר, או שאולי יישארו אלה שנראים לאותם חברי מועצת תאגיד, שהשר הוא שבסופו של דבר ממנה אותם?

דב חנין: נכון, יש ועדת איתור, אבל השר בסופו של דבר הוא שממנה אותם.

דב חנין: הוא ממנה את 12 חברי מועצת התאגיד, והם שממנים הלאה, והממנים הם שבוחרים את העובדים שיהיו, הם שבוחרים את העיתונאים ואת העובדים האחרים בתהליך הזה.

דב חנין: כך שהמהלך הזה, המהלך של הסינון הדרמטי הזה שנעשה בהקמתה של הרשות החדשה, הוא מהלך מאוד מאוד מסוכן, והוא מהלך מאוד מסוכן כאשר הוא נעשה בימים שבהם המרחב הדמוקרטי אצלנו ממילא מאוים וממילא יש גורמים חזקים בשלטון שלצנינים בעיניהם היכולות הדמוקרטיות, זכות הבעת הדעה של המיעוט, היכולת להביע עמדות לא מקובלות במרחב הציבורי ובשידור הציבורי ובכלל.

דב חנין: מכאן, עמיתי חברי הכנסת, להרבה בעיות אחרות שיש בהצעת החוק הזאת.

דב חנין: למה, למשל, הופכים גוף שהיה רשות לתאגיד?

דב חנין: התאגוד הוא לא מהלך נייטרלי; התאגוד הופך גוף שבמהותו צריך להיות ציבורי טהור – כמו רשות, שזה גוף שלטוני עם סמכויות, עם אחריות, עם accountability, עם דרישות ציבור, עם חובות מוגדרות בחקיקה – לגוף מעורב.

דב חנין: תאגיד הוא בסופו של דבר ישות כלכלית.

דב חנין: הרכב המוסדות של התאגיד החדש, גם הוא מעורר שאלות.

דב חנין: אני הייתי רוצה לראות מועצה הרבה יותר ייצוגית; אני הייתי רוצה להבטיח את הפלורליזם בתוך המועצה הזאת; אני הייתי רוצה לראות יותר ייצוג לציבור הערבי במועצה הזאת; אני הייתי רוצה לראות מועצה יותר עצמאית ביכולות ההתנהלות שלה.

דב חנין: כל הדברים האלה חסרים.

דב חנין: גם כשאנחנו מדברים על האופק הערכי שהשידור הציבורי צריך לשקף ולבטא, חסרים לי שם ערכים חשובים: חסרה לי הסובלנות, חסר לי החינוך לחיים משותפים, לשותפות בארץ הזאת ובמדינה הזאת.

דב חנין: ומכאן, עמיתי חברי הכנסת, אני מגיע לסוגיית המיעוט הערבי.

דב חנין: מצער אותי במיוחד שהדיון הזה, כן, גם הדיון הזה, מתנהל בימי חג של האוכלוסייה המוסלמית, כאשר חברי הכנסת הערבים אינם נמצאים אתנו.

דב חנין: הקול שלהם הא קול חשוב, הוא קול לגיטימי, הוא קול שחיוני שיישמע כאשר אנחנו עוסקים בשאלה כל כך חיונית כמו השידור הציבורי.

דב חנין: ואני רוצה לבטא קצת את כאבם וצעקתם של אזרחי ישראל הערבים.

דב חנין: למה, למשל, החוק לא מבטיח שישוקפו באמת התרבות, המסורת, ההיסטוריה של האוכלוסייה הערבית-פלסטינית בישראל בשידור הציבורי?

דב חנין: למה זה לא מעוגן שם?

דב חנין: למה לא מובטח שהשידור הציבורי ישקף גם את סדר-היום שלהם, את הבעיות שמטרידות אותם, את השאלות שמטרידות אותם, את המצוקות שלהם?

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, מכל הסיבות האלה אני מתכוון להצביע נגד החוק הזה.

דב חנין: אני רוצה להביע הערכה על העבודה שנעשתה בוועדה.

דב חנין: נעשתה שם עבודה של ניסיון למזעור נזקים.

דב חנין: ואני גם מביע הערכה על התגייסותה של ההסתדרות לנסות ולהגן על העובדים – ובהתגייסויות האלה היו הישגים מסוימים, בהחלט.

דב חנין: אני לא מזלזל בהם.

דב חנין: אבל בשורה התחתונה, כשאנחנו בוחנים את המאזן הכולל, לא זו הדרך שצריך היה באמצעותה לפתור את בעיותיה של רשות השידור.

דב חנין: צריך היה לייעל, צריך היה להפוך את המערכת לשקופה יותר, לשחרר אותה מהתלות בפוליטיקאים שנמצאים בשלטון, לחזק את הקשרים שלה עם הציבור, לחזק את מגוון הציבורים שמיוצגים בה, להפוך את ההתנהלות שלה ליותר שקופה – כל הדברים האלה היו צריכים להיעשות, אבל בוודאי לא לשפוך את התינוק עם המים.

דב חנין: אני מקווה שהתאגיד החדש ידע לשמור על ערכים של שידור ציבורי.

דב חנין: זה לא יהיה קל, זה לא יהיה פשוט.

דב חנין: אם החוק הזה יעבור, אנחנו כולנו נעבור תקופת מבחן מאוד קשה.

דב חנין: אני קורא לכם, עמיתי חברי הכנסת, גם אחרי שהחוק הזה יעבור, אם הוא יעבור, להישאר דרוכים להגנתו של האינטרס הציבורי בקיומו של שידור ציבורי, להישאר נאמנים לערכים של שידור ציבורי, שנצטרך להגן עליהם במערכה לא פשוטה במסגרת התקופה, תקופת המעבר, עד להקמתו של תאגיד השידור הציבורי החדש, ולאחר מכן בתקופת פעולתו של תאגיד השידור הזה.

דב חנין: השאלות שעומדות בפנינו, עמיתי חברי הכנסת, הן שאלות חשובות ביותר לגורלה של הדמוקרטיה.

דב חנין: אם אנחנו לא נדע להגן על מערכת ציבורית של שידור, אנחנו נפגע בדמוקרטיה בצורה אנושה.

דב חנין: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת חנין.

פנינה תמנו: הדובר הבא, חבר הכנסת עמרם מצנע, בבקשה.

פנינה תמנו: אחריך – חבר הכנסת נסים זאב.

פנינה תמנו: בבקשה.

עמרם מצנע: מכובדתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני אתמוך בחוק.

עמרם מצנע: אני אתמוך בחוק כי אני חושב שהוא חוק סביר, הוא חוק מאוזן, ולאחר שביממה האחרונה הוכנסו בו כמה תיקונים מהותיים, בהחלט נכון ואפשר לתמוך בו כחוק השידור הציבורי.

עמרם מצנע: אני נחשפתי בתפקידי כיושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, שמטפלת בעניין התכנים של השידור הציבורי, למציאות ממש בלתי אפשרית של האופן שבו רשות השידור מאורגנת.

עמרם מצנע: כתוצאה מכך היא מנוהלת, כתוצאה מכך היא מתפקדת באופן שבאמת אי-אפשר לנהל שום ארגון – לא ארגון עסקי, לא ארגון כלכלי, לא ארגון חברתי, ובטח לא ארגון כל כך מורכב וכל כך חשוב ורגיש בנושא השידור.

עמרם מצנע: היו אצלי כמה דיונים שבהם ישב בצד אחד מנכ"ל רשות השידור, בצד שני יושב-ראש רשות השידור.

עמרם מצנע: הם כמעט לא מדברים ביניהם; הם נאבקים אחד בשני, הם מסנדלים אחד את השני ומונעים בעצם עבודה תקינה של איזושהי מערכת, ואין דין ואין דיין.

עמרם מצנע: פשוט הפעם היחידה שהרגשתי את עצמי בוועדה שבראשה אני עומד בחוסר יכולת – לא לכפות, כי אנחנו בוועדה לא כופים, אבל בחוסר יכולת ליצור למערכת כזאת בסיס משותף לעבודה.

עמרם מצנע: כולם הסכימו לכל דבר ואחר כך טרפדו כל דבר אפשרי.

עמרם מצנע: זה פשוט היה מדהים.

עמרם מצנע: וזה היה דווקא בנושא של תוכנית הומור ימנית שאני הייתי צריך להגן עליה, כי לא הצליחו להביא אותה לכלל הפקה ושידור – עד היום הזה, דרך אגב.

עמרם מצנע: אני מוכרח לומר לכם שגם זה כבר סיבה מספיק טובה כדי לפרק ולבנות מחדש.

עמרם מצנע: אני הגשתי הסתייגויות בשני תחומים, ואני שמח שניתנו לזה פתרונות במהלך הדיונים.

עמרם מצנע: האחד – באמת נושא המעורבות הפוליטית.

עמרם מצנע: אני חושב שבסופו של דבר החוק תוקן ונכנסו בו בהחלט ריסונים וסייגים, כך שיש סיכוי סביר שלא תהיה מעורבות פוליטית.

עמרם מצנע: אז נכון, דב חנין דיבר על מעמדו וסמכותו של שר התקשורת.

עמרם מצנע: אבל היא בהחלט, לפי הערכתי ולפי הבנתי בארגונים ובמערכות של סמכות ואחריות, מאורגנת כך שתהיה מינימום, אם בכלל, מעורבות, בטח לא כפי שהיא קיימת היום ברשות השידור.

עמרם מצנע: הדבר השני שנדרשתי לו בצורה ממוקדת היה תזמורת ירושלים – רשות השידור, שהייתה בהחלט סכנה שהיא תמצא את עצמה ללא בית, ללא מסגרת וללא יכולת לתפקד.

עמרם מצנע: וזו תזמורת מאוד ותיקה, לפני קום המדינה; יש משמעות לקשר שלה עם רשות שידור ציבורית.

עמרם מצנע: אני חושב שהפתרונות שנמצאו בהחלט מניחים את הדעת, הם לא הטובים ביותר האפשריים.

עמרם מצנע: ברצון טוב, ומעורבות גם של עיריית ירושלים, אפשר יהיה להמשיך את המסורת המפוארת, וכמובן את האיכות המוזיקלית והתרבותית של התזמורת כאן בירושלים.

עמרם מצנע: בשורה התחתונה, אני מוכרח לומר לכם שאני אוהב את רשות השידור; אני צופה הרבה מאוד בערוץ 1, לפעמים הילדים שלי צוחקים עלי, אני מאזין הרבה לרשת ב', אני שומע הרבה את רשת ג', המוזיקה הישראלית, ואני חושב שלמרות כל הדברים שנאמרים, האנשים שעושים את העבודה ברשות השידור, בשטח, מה שנקרא, ביחידות הקצה – הטכנאים, המפיקים, המראיינים, המשדרים, בתנאים לא תנאים – עושים עבודה מצוינת וטובה, ואני מאוד מקווה שהחוק החדש ישפר את המציאות הזאת ויעניק לכולנו את מה שכל כך חשוב, וזה שידור ציבורי איכותי, נטול פניות, עומד בפני עצמו, מפיק תוכניות איכות, ומספק, כמובן, מידע לכל החברה הישראלית על כל גווניה.

עמרם מצנע: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת מצנע.

פנינה תמנו: הדובר הבא, חבר הכנסת דוד אזולאי, בבקשה.

פנינה תמנו: אחריך – חברת הכנסת עליזה לביא.

דוד אזולאי: גברתי היושבת בראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה לשגר מכאן תנחומים לכל המשפחות ששכלו את ילדיהן, את בניהן, וברכת רפואה שלמה לכל הפצועים.

דוד אזולאי: שהקדוש-ברוך-הוא יעזור, וירפא אותם, כל החיילים, שיחזרו לביתם בריאים ושלמים.

דוד אזולאי: אנחנו נמשיך להתפלל שהמלחמה הזאת תיגמר כמה שיותר מהר כדי שלא יהיו לנו נפגעים, בעזרת השם.

פנינה תמנו: תודה.

פנינה תמנו: בטח כולם פה מצטרפים לדברי הפתיחה האלה.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: האמת היא שהבעתי את דעתי אתמול.

דוד אזולאי: נמצאים באווירה – ואני חושב שכולנו מנחמים, מבקרים פצועים – לא הייתי רוצה שנסגור את הכנסת, אבל אין ספק, הייתי רוצה שבימים האלה, כשאנחנו מצד אחד קוברים את החיילים, ומשתתפים בניחומים, הייתי מצפה שהכנסת תנהג קצת אחרת מאשר בימי שגרה.

דוד אזולאי: אני חושב שמן הראוי היה, קודם כול, לקיים דיונים על נושאים שהם בהסכמה, ולא על נושאים שאינם בהסכמה.

דוד אזולאי: ואני יודע שרשות השידור היא נושא חשוב לכולנו.

דוד אזולאי: אין ספק שבשנים האחרונות, מי נחשף יותר ומי נחשף פחות, אבל רשות השידור, אי-אפשר – אי-אפשר לחיות בלי זה.

דוד אזולאי: אומנם אנחנו, הציבור החרדי, אין לנו טלוויזיה בבית, לא רואים טלוויזיה – גידלתי את הילדים שלי, ברוך השם, בלי טלוויזיה, אבל אני אודה על האמת, אני עדיין שומע רדיו, אני שומע רדיו כשאני בדרך, כשאני בבית.

דוד אזולאי: עדיין יש מה להאזין.

דוד אזולאי: אבל יש לי גם ביקורת.

דוד אזולאי: לפעמים כשאני נוסע ברכב שלי, ואני רוצה לשמוע קצת רדיו, אם הילדים או הנכדים נמצאים אני נאלץ לכבות, כי לפעמים אין מה שנקרא טקט, ופתאום מתפרצת לך איזו פרסומת, ואתה פשוט במבוכה כשאתה עם המשפחה.

דוד אזולאי: לכן פה, בעניין הזה, אני חושב, לצערי הרב, שברשות השידור לא השכילו להבין שכדי לקבל אוכלוסיות נוספות של מאזינים, היו צריכים לדעת – חלק מהאוכלוסייה, מה לעשות, זה ציבור שרוצה לשמוע רדיו, צורך תקשורת, אבל לא בצורה הזאת שקיימת היום.

דוד אזולאי: אז המציאו איזה המצאה, רשת "מורשת", שהיא באמת רשת טובה, אבל גם שם, מעט מאוד שידורים, קומץ, שלא משביעים; קבעו כמה שעות, ואכן, באמת, חלק גדול של הציבור שלנו, שכבר פותח את הרדיו ורוצה להאזין – מה שטוב שם, גם אפשר להאזין לחדשות, וגם אפשר להאזין לתוכניות השונות, ושם זה יותר מבוקר.

דוד אזולאי: הייתי מציע לכמה חברים, אני ממליץ לכם, יום שישי, להאזין לרשת "מורשת".

דוד אזולאי: זו הרשת היחידה שאני מאזין לה ביום שישי.

דוד אזולאי: פשוט כיף להאזין, והם יודעים גם להתאים את עצמם לימים מיוחדים.

דוד אזולאי: למשל, בימים הללו, שאנחנו בימי בין המצרים ואיננו נוהגים לשמוע מוזיקה, אז שם יודעים להתחשב, מה שאין כן ברשתות השידור.

דוד אזולאי: דבר נוסף שרציתי לדבר עליו זה הנושא של התכנים.

דוד אזולאי: לצערי הרב, מי שיבדוק ויחפש, ימצא שרשות השידור אינה מתחשבת באוכלוסייה החרדית.

דוד אזולאי: אין.

דוד אזולאי: רק ברשת "מורשת", אמרתי את זה, יש מעט מן המעט שהציבור הזה מקבל, בכל הרשתות האחרות כמעט לא תמצאו שום דבר ייעודי לציבור החרדי.

דוד אזולאי: אחד הדברים שאותי מטרידים זה שכל פעם אני שומע על איזה סוג של הפרטה.

דוד אזולאי: איך אומרים, בימים האלה אי-אפשר לבקר את הממשלה, ואני אשתדל לעשות את זה בצורה הכי עדינה, אבל זו ממשלה שחרתה על דגלה הפרטה.

דוד אזולאי: איפה שאפשר להפריט, מפריטים.

דוד אזולאי: מה שקורה ברשות השידור, לצערי הרב, זה שהולכים להפריט את אחד השירותים הטובים ביותר במדינת ישראל.

דוד אזולאי: ואמרתי, אומנם יש לי ביקורת, אבל יחד עם זאת, יש אנשים שקשה להם בלי זה, והם צריכים את רשות השידור, והם צריכים להאזין.

דוד אזולאי: אני חושב שבעיצומם של ימים אלה צריך לומר תודה רבה ויישר כוח לאותם כתבים שעושים מלאכת קודש ומעבירים לנו בשידור חי משדה הקרב לתוך הסלון שלנו את מה שקורה שם.

דוד אזולאי: דווקא בגלל זה הייתי מצפה לקצת יותר רגישות מהממשלה, שיוזמת את החוק הזה, לא להביא את הנושא הזה.

דוד אזולאי: אנשים שם עושים את המלאכה שלהם, ואנחנו עוסקים פה באיך לפרק את המערכת הזאת, איך להפריט אותה.

דוד אזולאי: אני חושב שבעניין הזה, צר לי, הלהט הזה לקדם בכל מחיר, בכל דרך, את הצעת החוק הזאת, ולהביא אותה להצבעה דווקא ביום הזה – אני חושב שזה לא ראוי.

דוד אזולאי: אני יודע שאולי כבר פספסתי את המועד, אבל אולי יש עדיין כאלה שעוד מוכנים לשקול את הדברים.

דוד אזולאי: אומנם אנחנו מקיימים דיון, אבל צריך למצוא את הדרך לעשות את זה באיזושהי אווירה קצת שונה, כדי לא ליצור עוד יותר מתחים.

דוד אזולאי: אני רוצה לדבר גם על העובדים.

דוד אזולאי: רבותי, יש כמה סוגים של עובדים ברשות השידור.

דוד אזולאי: יש העובדים, מה שנקרא, העובדים הפשוטים, שהם הכוח המניע של אותם כתבים שבסופו של דבר אנחנו שומעים אותם בצורה ישירה או צופים בהם מעל המרקע.

דוד אזולאי: ואני אומר, אלה האנשים שעושים את המלאכה הקשה ביותר והטובה ביותר, ובלעדיהם אי-אפשר.

דוד אזולאי: עם כל הכבוד לאותם קריינים, שהם המפורסמים, הם ידועים, הם מוכרים, צריך לזכור שבסופו של דבר מאחורי כתב כזה שמופיע, מאחורי עיתונאי כזה שמופיע על המסך או ברדיו ואנחנו מאזינים לו, מאחוריו יש צבא שלם של עיתונאים, של אנשים שעושים את העבודה הקשה ביותר, והם-הם דווקא האנשים שמקבלים את השכר הנמוך ביותר.

דוד אזולאי: ואני יודע שהיה דין ודברים בנושא הזה.

דוד אזולאי: אני בכל אופן, להגיד את האמת, יכאב לי הלב אם יסגרו את רשות השידור.

דוד אזולאי: אבל אם אני אדע שבסופו של דבר אותם אנשים שנמצאים מאחור ושעושים את העבודה הזאת, הקשה, היומיומית – אני לא רוצה להתבטא במילים "עבודה שחורה", אבל הם עושים עבודה קשה, הם עושים עבודה טובה – אם אני אדע שבסופו של יום הם יקבלו את הפיצוי ההולם שלהם, ולא יפטרו אותם מהעבודה, והם ימשיכו לתת את השירות הזה, אז אני אומר, אתה יודע מה?

דוד אזולאי: אולי אני אציע לחברי ששווה להימנע.

דוד אזולאי: אני עדיין לא יכול לדבר בשם הסיעה שלי, עדיין לא הייתה החלטה.

דוד אזולאי: אבל אני מקווה שבסופו של יום חברי, שבוודאי למדו את הסוגיה, ידעו לקבל החלטה על מנת אכן לעזור.

דוד אזולאי: אני רוצה לנגוע בסוגיה אחרונה, נוספת.

דוד אזולאי: כשאנחנו לוקחים את הסך הכול, את המתראיינים השונים במערכת – רבותי, אני קצת ותיק בבית הזה.

דוד אזולאי: אני לא חסיד של תקשורת, מעולם לא רצתי אחרי כתבים וביקשתי להתראיין, למרות שאני יודע שחברי בסיעה עושים עבודה יוצאת מן הכלל; אנחנו עושים עבודה במסירות נפש למען כלל ישראל, לא רק למען הסקטור שלנו.

דוד אזולאי: לא פעם העברנו חוקים וזה אפילו לא בא לידי ביטוי באותה רשות ממלכתית, והייתי מצפה למינימום שבמינימום.

דוד אזולאי: כשאנחנו מעבירים חוק והוא לא סקטוריאלי – כשהוא סקטוריאלי אז בסדר, ממדרים אותנו, קיבלתי את זה, אבל למה כשמעבירים חוק שנוגע לכלל ישראל אותה רשות שידור לא יכולה לפרגן, קשה לה לפרגן?

דוד אזולאי: זה דבר שמאוד הפריע לי במשך כל השנים.

דוד אזולאי: מתי דואגים לראיין אותנו?

דוד אזולאי: כאשר יש חלילה וחס משהו שלילי.

דוד אזולאי: מה לעשות, איך אומרים, בכל בית יש בית-שימוש, אז מה לעשות, אז קורה שגם אצלנו יש דברים שנאמרים, יש דברים שנעשים בטעות.

דוד אזולאי: על זה אנחנו חוטפים כותרות בלי רחמנות.

דוד אזולאי: אני אומר גם לרשות השידור, בתקופה הזאת של ימי בין המצרים, בימים הקשים לעם ישראל, בימים שמדברים על סגירת רשות השידור והפרטה, אני מצפה מאותם המובילים לעשות גם הם את חשבון הנפש שלהם.

דוד אזולאי: כי בסופו של דבר אתם הצינור, הפה של אותם אנשים שנשלחו לבית הזה.

דוד אזולאי: רק אתן דוגמה.

דוד אזולאי: השבוע היה דיון בוועדה לפניות הציבור על הפקעת מחירים ב"אל על", על אותם נוסעים שהביאו אותם מרחבי העולם והביאו אותם למדינת ישראל ברגע שהטילו עלינו את המצור האווירי.

דוד אזולאי: "אל על" היא חברה לאומית, עשתה מעשה אציל.

דוד אזולאי: אז היו כמה אנשים שהעלו להם את המחירים, גם שלא בצדק.

דוד אזולאי: הייתה אי-הבנה שם.

דוד אזולאי: בדיון שהיה בוועדה לפניות הציבור התברר שהייתה אי-הבנה.

דוד אזולאי: אז כבר דיון, כבר לכסח, כבר להכות בכל העוצמה נגד חברה לאומית?

דוד אזולאי: רבותי, קצת פרגון.

דוד אזולאי: 4,500 נוסעים שהיו פזורים ברחבי העולם, ויש חלק שהגיעו לכל מיני מקומות לא מרצונם, מאונס.

שלי יחימוביץ': אתה צודק בכל מילה שאתה אומר, אבל הם כבר לא חברה לאומית.

דוד אזולאי: תראי, את צודקת, ואני מבין למה את מכוונת, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

דוד אזולאי: אבל איך אומרים, זאת החברה היחידה בעולם שעדיין הולכת עם כחול-לבן ואני רואה את האותיות בעברית.

דוד אזולאי: ואני לא יודע מה את חשה, אבל במעט שאני נוסע לחוץ-לארץ, אני אגיד לך את האמת, כשאני חוזר הביתה ואני עולה על "אל על", עוד לא הגעתי לארץ ואני מרגיש באמת שאני, בדרך, כבר בבית.

דוד אזולאי: אני לא רוצה לעשות פה פרסומת.

שלי יחימוביץ': עשית.

דוד אזולאי: בכל אופן – – –

פנינה תמנו: מה שהוא אומר, שהוא רואה כחול-לבן וזה – – –

דוד אזולאי: זה כבר בשבילי הכול.

דוד אזולאי: ולכן אני עדיין חושב שבמקרה הזה זה מתחבר לי לרשות השידור.

דוד אזולאי: יש דברים שנולדנו אתם, גדלנו אתם.

דוד אזולאי: אנחנו לא יכולים ביום בהיר אחד לזרוק הכול ולהגיד: זהו, עשו לא בסדר, לכסח.

דוד אזולאי: רבותי, שנזכור דבר אחד: אנחנו מוקפים אויבים, מחכים לרגע שניפול.

דוד אזולאי: אבל בעזרת השם – לא יהיה.

דוד אזולאי: עם ישראל הוא עם שחי וקיים.

דוד אזולאי: בכל דור ודור עומדים עלינו לכלותנו, והקדוש-ברוך-הוא מצילנו מידם.

דוד אזולאי: אין לנו אלא לסמוך על אבינו שבשמים.

דוד אזולאי: נמשיך ונתפלל למען עם ישראל, למען חיילי ישראל, למען הפצועים, שהקדוש-ברוך-הוא יאמר לצרותינו די, שאל שדי יאמר לצרותינו די.

דוד אזולאי: תודה.

פנינה תמנו: אמן.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת אזולאי.

פנינה תמנו: הדוברת הבאה, חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

פנינה תמנו: אחריה – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

פנינה תמנו: לכל אחת מכן חמש דקות.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברותי, חברי חברי הכנסת, חוק השידור הציבורי הוא חוק חשוב.

עליזה לביא: אני מבקשת לברך אותך, חברת הכנסת קארין אלהרר, על ההובלה של החוק המאוד-חשוב הזה, ואת השרים ארדן ולפיד.

עליזה לביא: באמת הגיע הזמן להחזיר לציבור את השידור הציבורי – שידור ציבורי שלא היה בידיים של ציבור, שלא שיקף באמת את המהות של שידור ציבורי.

עליזה לביא: אני רוצה להזכיר לכולנו ששידור ציבורי מונע מכוח אוריינטציה של שירות ציבורי, ויש לו תפקידים חברתיים.

עליזה לביא: למעשה, השידור הציבורי הוא הכלי המשמעותי של חברה – של חברה בריאה, של חברה נכונה, של חברה שצריכה לתת שיקוף לכל המגוון ולכל מנעד האוכלוסיות והציבורים שנמצאים בה.

עליזה לביא: הגישה הזאת של השידור הציבורי, של הציבור, נעוצה בבריטניה, ושם היא הביאה לצמיחה של השידור הציבורי.

עליזה לביא: זה באמת המודל שקיים במדינות אירופה.

עליזה לביא: במוקד של הגישה הזאת עומדת התפיסה שהשידור הציבורי הוא שידור שיש לתת אותו לציבור כמו שציבור צריך לקבל שידור ציבורי, ולא ראינו את זה בשידור הציבורי.

עליזה לביא: למרות כל הוועדות וכל הניסיונות, השידור הציבורי לא עשה את ההתאמה ואת השינויים הנדרשים מול שינויים מציאותיים, מול טלוויזיה מסחרית ומול תחרות.

עליזה לביא: ולא רק זה, אלא הוא גם היה מונע משיקולים זרים שאין להם מקום ואסור שיהיה להם מקום בשידור ציבורי.

עליזה לביא: כאן אני שוב רוצה לבקר את כל מה שהיה שנים האחרות, שבהן היו כאלה שבאמת ניסו לחמוק מהמשימה העצומה הזאת של להחזיר את השידור הציבורי לציבור, ולחזור ולברך אותך, חברת הכנסת אלהרר, על העבודה המאומצת, המוקפדת, עם שימת הלב לפרטים, ובאמת, על הבנה ששידור ציבורי שייך לציבור וצריך להתאים אותו למציאות המשתנה.

עליזה לביא: ובמדינות מערביות, כמו ב-BBC בבריטניה, שהזכרתי, ידעו לעשות את זה בזמן ולא באיחור של שנים רבות.

עליזה לביא: ההערות שלי, גברתי היושבת-ראש, נובעות בעיקר מהמקום שלי כיושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

עליזה לביא: אנחנו באמת באנו והסבנו את תשומת הלב – וגם כאן

עליזה לביא: אני רוצה לברך על ההקשבה ועל ההבנה, חברת הכנסת אלהרר והשר ארדן – לעובדה שבשידור הציבורי יש לנו שני כיוונים.

עליזה לביא: יש לנו כיוון אחד, של נשות מקצוע שאינן נמצאות במקומות שהיה ראוי שהן תימצאנה, למשל שדרת הניהול של השידור הציבורי.

עליזה לביא: אנחנו לא רואים.

עליזה לביא: הן לא שם, לא כי הן פחות טובות אלא כי היו הרבה גורמים מעכבים לאורך הדרך.

עליזה לביא: הצמיחה של תפקידים של נשים, הצמיחה הייתה מאוד אטית.

עליזה לביא: אני מאוד שמחה שההנהלה של הגוף החדש, של השידור הציבורי החדש, תהיה הנהלה שתהיינה בה לפחות שש נשים, מתוך 12 חברים.

עליזה לביא: זה הישג תקדימי, זה מודל ראוי לחיקוי בכל השינויים הבאים שייעשו.

עליזה לביא: אני קוראת לנשים שתמלאנה את התפקיד הזה.

עליזה לביא: לבוא ולדאוג, גם באמת לכל מה שצריך לדאוג וגם למה שלא הצלחנו להכניס כשינוי כאן בחוק.

עליזה לביא: אני מתכוונת בעיקר לזרוע השנייה, וזה לעשייה – לעשייה של החדשות, של האקטואליה, של כל מי שנראה ונראית על המסך ומי שלא נראית על המסך; בכל מה שקשור לתכנים ולשיקוף הנכון של שידור ציבורי, שצריך להביא את מנעד האוכלוסיות בהיבטים השונים, המגזריים, המגדריים.

עליזה לביא: כאן לא נכנסנו, ולא הצלחנו להיכנס לפרטים, ועל זה יהיו מופקדות אותן שש נשים בפרט, אבל כל חברי ההנהלה.

עליזה לביא: אני קוראת לבוא ולדאוג לייצוג באמת הולם, בכל מנעד התפקידים, גם במשלח היד, אבל גם באיך נראה – מבחינת התוצר התקשורתי – איך השידור הציבורי שלנו ייראה מבחינת מי עושה את הסיפור, איך מספרים את הסיפור, את מי מציגים, את מי לא מציגים, ולהמשיך עם זה הלאה.

עליזה לביא: הדבר הנוסף שאני מברכת עליו זה באמת הנושא של הממונה על מעמד האישה, שתהיה כפופה למנכ"ל, וגם כאן, על כל ההשלכות ועל כל הדברים.

עליזה לביא: אני מברכת גם על סעיף 7, שמבחינתנו סוגר, על-פי הנוסח שביקשנו: שידור חדשות ותוכניות בענייני היום, והכול באופן הגון, זהיר, שוויוני, נטול פניות ואמין, ותוך מתן ייצוג לכלל המגדרים וחלקי האוכלוסייה השונים, ובתפקידים המקצועיים השונים, ובדרגות השונות ובתכנים המשודרים.

עליזה לביא: וכאן, בסעיף 7, יש את המעטפת לכל אותם נושאים שלא ראינו אותם, לצערי הרב, קורים בתוצר התקשורתי של הטלוויזיה ושל הרדיו הציבורי בשנים האחרונות.

עליזה לביא: נקודה נוספת היא הפרסומות.

עליזה לביא: יוקם צוות קבוע שהתפקיד שלו לבקר את תוכני הודעות החסות ותשדירי הפרסומות.

עליזה לביא: זו רעה חולה בחברה בישראל, ולא אחת אנחנו נתקלים גם בתשדירי פרסום של חברות ממשלתיות – כמו חברת הדואר, שלצערי התשדיר האחרון שלה היה פוגעני מאוד.

עליזה לביא: חברה ממשלתית, תקציבים של מדינה שמשרתים המשך פגיעה בנשים – וגם כאן תהיה ועדה מיוחדת שתבדוק בכלל ובפרט את התשדירים ואת השקופיות של נותנות החסות.

עליזה לביא: באשר לדברים הללו, אני מברכת וקוראת, דרך הדברים שכן הייתה הסכמה עליהם, באמת לבוא ולהבין ששידור ציבורי הוא שידור של כולם, של כלל החברה בישראל.

עליזה לביא: הבסיס בחשיבה הפוליטית-ליברלית שאנחנו מדברים עליה, מחוקקים למענה – היא צריכה לבוא באמת במראה שמשקפת איך חברה נראית, ולא כמו בימים אלו, שאם חייזר יבוא לבקר במדינת ישראל ויראה את חדרי החדשות, אז בכל מה שקשור – כמו שאמרתי לעיתונאיות, התקדמנו מאוד, והיום יותר נשים נמצאות באולפנים ומספרות את הסיפור, אבל אני חוזרת למרואיינים ולמרואיינות.

עליזה לביא: כאן לא הצלחנו לבוא ולדבר במספרים, או בקביעות כאלה ואחרות, אבל זה שידור ציבורי.

עליזה לביא: בשידור ציבורי צריך לתת לציבור לספר את הדברים שלו.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, מאז שנות ה-80 הנתון של מרואיינים ומרואיינות מדבר על 14% מרואיינות מול 86% – – –

פנינה תמנו: אנחנו רואים את זה גם בימים האלה.

עליזה לביא: נכון, בימים האלה אנחנו רואים שוב שהאולפנים התרוקנו ממי שמספרות את הסיפור, מביאות את הדברים.

עליזה לביא: מדברים על חוסן, על עורף, על חברה חזקה, אבל לא ניתן.

עליזה לביא: אנחנו מדברים בעיקר על כל מיני פרשנים "לשעברים".

עליזה לביא: את יודעת, במדינת ישראל נורא אוהבים להביא את לשעבר זה וזה, לשעבר זה וזה – אנשים שכבר עשר, 20, 30 שנים לא משרתים בצבא.

עליזה לביא: הם אלו, מביני-העל הגדולים.

עליזה לביא: לא משנה ששדה הקרב השתנה, לא משנה שהעורף הוא היום במרכז.

עליזה לביא: למעשה לא נותנים ביטוי ושבויים בקונוונציות מאוד ישנות ומיושנות.

עליזה לביא: נשים, שמהוות מעל מחצית החברה בישראל, מעט מאוד מהן מספרות את הסיפור של החברה בישראל בכלל, ובימים שכאלה, גברתי, בפרט.

עליזה לביא: וכאן, כמו שאמרתי, לכל המקום הזה של התכנים, ושל מי עושה, ואיך עושה, ומה עושה, לא נכנסנו, אבל אנחנו כן – – –

פנינה תמנו: אבקש לסיים.

עליזה לביא: ואני כאן קוראת לאותן שש נשים לפחות שתהיינה בהנהלה, שתיקחנה אחריות והבנה שהן באות להמשיך את מה שהתחלנו, ועדיין אנחנו רחוקים מאוד מזרי הדפנה.

עליזה לביא: הרבה הצלחה.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

פנינה תמנו: תודה, חברת הכנסת לביא.

פנינה תמנו: הדוברת הבאה – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

פנינה תמנו: אין ספק שמעבר לייצוג של נשים, השידור הציבורי הוא המקום הנכון לתת את הייצוג הנכון למגוון התרבותי שקיים במדינה.

פנינה תמנו: אני מקווה שבחוק החדש זה יבוא לידי ביטוי הרבה יותר.

שלי יחימוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מרגישה מאוד לא בנוח לדון בנושא הזה בעיצומם של הימים האלה, כאשר משפחות קוברות את בניהן ממש בשעה הזאת, כשהורים יושבים שבעה על ילדיהם, כשחיילי צה"ל נלחמים בחזית.

ישראל אייכלר: מה בוער להביא את זה היום?

שלי יחימוביץ': נכון, אתה צודק.

שלי יחימוביץ': נכון וראוי להמשיך את עבודת הכנסת גם בימי מלחמה כדי להפגין התנהלות ממלכתית שלטונית תקינה של כל מוסדות השלטון ומוסדות המדינה.

שלי יחימוביץ': אבל היה ראוי יותר שנקדיש את הדיונים למה שמתרחש עכשיו בחזית, בעורף, ולכל ההשלכות האדירות והנרחבות של מה שמתרחש בכל חלקי החברה הישראלית, ובוודאי להצדיע, לתת כבוד, להביע אמפתיה לכאב העצום שמלווה עכשיו משפחות רבות בישראל.

שלי יחימוביץ': על הרקע הזה, עוד יותר לא נהירה האובססיביות הזאת לדון בחוק הזה כמעט 24 שעות ביממה, ובנחישות שאין כמוה.

שלי יחימוביץ': הלוואי שהנחישות הזאת הייתה מופגנת כלפי חלשים בחברה, כלפי עניים, כלפי מנוצלים, כלפי מטרות צודקות.

שלי יחימוביץ': כאן – ממש אש קנאית בעיניים.

שלי יחימוביץ': על מה?

שלי יחימוביץ': הדחיפות הזאת, בעיצומה של מלחמה, גם להעביר את ההרס והחורבן הזה, של מקום שלם, עם דופק פועם, שתרם כל כך הרבה למדינה, עם אש קנאית בעיניים.

שלי יחימוביץ': אני לא אומר את כל מה שיש לי לומר פה על החוק הרע, הנואל והמזיק הזה, אם כי אני יכולה לדבר הרבה מאוד, ואני חושבת שבוודאי, יחסית לחברי כאן, אני מכירה את רשות השידור היטב.

שלי יחימוביץ': גילוי נאות ידוע: גדלתי מקצועית ברדיו.

שלי יחימוביץ': התחלתי ככתבת של הרדיו בבאר-שבע.

שלי יחימוביץ': הרבה מאוד מהדברים שאני יודעת, ממי שאני, מהדברים שאני מאמינה בהם, נרכשו ברדיו: העברית, האתוס, חסיון מקורות, דיסקרטיות, סוג של הגינות והכלה של כל העמדות בחברה הישראלית, מקצוע – את כל זה למדתי שם במסדרונות, וגם, אפרופו החוק הזה, ספגתי את כל ההתעללויות שעובדי רשות השידור לדורותיהם סופגים.

שלי יחימוביץ': אגיד לכם בכנות, את הלחצים הפוליטיים חטפתי גם מממשלות העבודה וגם מממשלות הליכוד, באופן זהה ובלתי מפלה לחלוטין; כל ממשלה בתורה הרגישה שרשות השידור שייכת לה בדין, ושמי שמשדר בה, מי שמגיש ומי שעורך, הוא חייב להיות השופר שלה, והדרכים היו תמיד דרכים בלתי נעימות.

שלי יחימוביץ': עוד אומר בהגינות, שלימים עברתי לערוץ המסחרי, לחדשות ערוץ 2, ולכן יש לי יכולת להשוות בין לחצים של פוליטיקאים לבין לחצים של בעלי הון, שהם זכיינים, שהם מפרסמים, שהם בעלים, שיש להם השפעה עצומה – לא מעוקצו של זה ולא מעוקצו של זה, לא מדבשו של זה ולא מדבשו של זה, אבל באמת אני לא יודעת להגיד לכם מה יותר גרוע; לפעמים כוחו של ההון הרבה יותר מצמית מאשר כוחו של השלטון.

שלי יחימוביץ': לשבור, להרוס, לסגור – נורא קל.

שלי יחימוביץ': זה נורא קל.

שלי יחימוביץ': לבנות מחדש – מאוד מאוד קשה.

שלי יחימוביץ': אני מתקשה לראות, לאחר ההרס והמחיקה של רשות השידור, בנייה שלה מחדש באופן שהיא באמת תהיה רשות שידור ממלכתית ותמלא את מחויבויותיה לציבור.

שלי יחימוביץ': ולמלא מחויבויות לציבור משמע לא תמיד להיות עם רייטינג גבוה, ולא תמיד לנסות לקלוע ללב-לבו של הקונסנזוס, אלא לייצג קבוצות מודרות, של מיעוטים, של אנשים שאין להם נראות בכלל, בערוצים המסחריים, בכלל.

שלי יחימוביץ': המחויבות הזאת, לשידורי רדיו בכל מיני שפות, לשידורי רדיו לטובת קבוצות באוכלוסייה שאינן מיוצגות ב"מיינסטרים".

שלי יחימוביץ': אני ממש ממש איני משוכנעת שבבנייה מחדש, אם היא בכלל תתרחש, הדבר הזה יישמר.

שלי יחימוביץ': פגמים?

שלי יחימוביץ': פגמים יש בשפע; אני יכולה עכשיו לספר לכם על כל הפגמים.

שלי יחימוביץ': כל גוף פגום אתם מוחקים ומתחילים אותו מחדש?

שלי יחימוביץ': עושים restart?

שלי יחימוביץ': משרד האוצר הוא משרד מושלם?

שלי יחימוביץ': שר האוצר ישב בכלא, סגרתם את משרד האוצר?

שלי יחימוביץ': לשכת ראש הממשלה היא מקום מושלם?

שלי יחימוביץ': תחשבו לסגור את לשכת ראש הממשלה?

שלי יחימוביץ': איך הפגמים יכולים להיות העילה לסגירה ומחיקה?

שלי יחימוביץ': הם יכולים להיות עילה לתיקון, הם יכולים להיות עילה לרפורמה.

שלי יחימוביץ': ועוד יש לי לומר כהנה וכהנה, אבל יש דבר אחד שהוא חמור, והוא קו פרשת מים, ועליו אי-אפשר לעבור לסדר-היום, וזה לסגור מקום עבודה על 1,800 עובדיו ולפתוח אותו מחדש בתנאים חדשים.

שלי יחימוביץ': מחדש.

שלי יחימוביץ': מה היינו אומרים אם נוחי דנקנר היה עושה דבר כזה?

שלי יחימוביץ': מה היינו אומרים אם תשובה היה עושה דבר כזה?

שלי יחימוביץ': מה היינו עושים אם חברות, אפילו בין-לאומיות, כמו "קומברס", או "נייס", היו יום אחד מחליטות, בהחלטה מינהלתית שהייתה מתקבלת ב-board הבין-לאומי, לסגור את החברה בישראל, לפטר את כל העובדים שלה, ולפתוח אותה למחרת מחדש עם עובדים בתנאים חדשים?

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

שלי יחימוביץ': זה קו פרשת מים.

שלי יחימוביץ': זה הרס של כל מה שאנחנו יודעים ומכירים ביחסי עבודה.

שלי יחימוביץ': לא היינו מוחלים על זה לשום גוף פרטי.

שלי יחימוביץ': והמדינה עושה את זה?

שלי יחימוביץ': זאת הדוגמה שהמדינה מעניקה ליחסי העבודה במדינת ישראל?

שלי יחימוביץ': לכן, מובן שאצביע נגד החוק הזה.

שלי יחימוביץ': אני יודעת שיש עובדים ברשות השידור שרוצים שנצביע בעד החוק.

שלי יחימוביץ': אני חולקת עליהם.

שלי יחימוביץ': אני רוצה גם, בהזדמנות הזאת, להודות לכל העובדים הנפלאים שעובדים ברשות השידור ועושים עבודה מקצועית ומסורה, כנגד לחצים בלתי אפשריים, עוברים לפעמים ממש התעללות נפשית, ושומרים על חוט שדרה מקצועי.

שלי יחימוביץ': אבל החוק הזה, שיעבור כאן היום, לצערי, הוא חוק שהנזק שלו הוא לא רק נזק לשידור הציבורי, אלא נזק בכלל, לכל המרקם של ההגינות, של יחסי העבודה, של האחריות הדדית, של הסולידריות, של עשה ואל תעשה בחברה הישראלית.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ, ותודה רבה על עבודתך המדהימה ברשות השידור.

רות קלדרון: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת כבל, ואחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

רות קלדרון: יש לך חמש דקות.

רות קלדרון: בבקשה.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, אני כבר דיברתי על זה אתמול, ואני רוצה לחזור על זה עכשיו, על הנקודה שהכנסת דנה בדברים כאלה בימים האלה.

ישראל אייכלר: אנחנו, חלק מאתנו, אנשים שעסקו בכתיבה, וקראו דברים בהיסטוריה – תמיד היינו הולכים לארכיונים לראות מה דובר בזמן המלחמה ההיא, ומה אמר הוא, ומה אמר השני, כדי לדעת את התקופה, את האווירה.

ישראל אייכלר: תאמינו לי, כשיפתחו את פרוטוקול הכנסת של הימים האלה, אנשים לא יאמינו במה עסקה הכנסת כאשר מיליוני אזרחים היו תחת התקפת רקטות, כאשר עזה בערה, והעולם כולו היה סביב מדינת ישראל, והממשלה והקבינט לא יודעים מה לעשות: האם לסגת, האם להיכנס יותר פנימה.

ישראל אייכלר: ובמה עסקו חברי הכנסת?

ישראל אייכלר: במה העסיקו אותם?

ישראל אייכלר: תאמינו לי, בדומה שבברית-המועצות נותנים להם נושאים יותר חשובים להכריע בהם מאשר החוקים שהכנסת דנה בימים אלה.

ישראל אייכלר: אני פניתי ליושב-ראש הכנסת כבר בשבוע שעבר.

ישראל אייכלר: אמרתי: בזמן מלחמה אל תביא נושאים קונטרוברסליים, אל תביא נושאים שאפשר לדחות אותם לאחר כך.

ישראל אייכלר: שנדון באמת על הבעיות האמיתיות של האזרחים שגרים באשדוד, באשקלון, בלי מיגוניות, של שכונות שלמות שאין להן ממ"דים.

ישראל אייכלר: לראות איך אפשר שהמדינה – לא תסייע להם לבנות את הממ"ד אלא לפחות לא תיקח מסים על הממ"דים, כמו שעשו בשדרות, ואין דבר כזה.

ישראל אייכלר: על הדברים האלה היו צריכים לדון.

ישראל אייכלר: אז על מה אנחנו דנים?

ישראל אייכלר: על חוק רשות השידור, על דברים שבאים לקדם אג'נדה של שר אחד או שניים.

ישראל אייכלר: על חוק המע"מ, שממילא אחרי המלחמה הזאת לא יהיה ישים, כי לא יהיו המיליארדים שזה עולה, ולא יגרמו להורדת מחירי הדיור.

ישראל אייכלר: רק להביא הישג לפני הפגרה למפלגת יש עתיד, שבבחירות שתהיינה אחרי המלחמה – חברי הכנסת, תביאו בחשבון שאחרי המלחמה הזאת יהיו בחירות לא בגלל החוק הזה ולא בגלל חוק מע"מ אלא בגלל תוצאות המלחמה.

ישראל אייכלר: אבל את מי זה משרת?

ישראל אייכלר: זה משרת כמה מפלגות.

ישראל אייכלר: אני לא מבין את הליכוד.

ישראל אייכלר: הרי הליכוד ישלם את המחיר על כל ההישגים של יש עתיד בחקיקה הזאת, שהיא לא מעשית, היא רק דקלרטיבית, רק נגד חרדים, רק נגד מיעוטים, ורק נגד ונגד ונגד.

ישראל אייכלר: זה מה שכנראה עושה משהו לחצי מיליון הבוחרים שלה.

ישראל אייכלר: אז לוקחים את הימים האלה, ובזה עוסקים.

ישראל אייכלר: תסתכלו בפרוטוקול – לפחות לכל קוראי הפרוטוקול בעתיד, אני אומר לכם: היו אנשים שדאגו וחשבו על דברים אחרים בימים האלה.

ישראל אייכלר: והיו צריכים לשבת – עוד תקדים שעשו פה, ועדות הכנסת: ועדת הכספים דנה בזמן מליאה, בדברים שנוגעים באזרחים.

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: שלא לדבר על האוכלוסייה הערבית, שהם 1.2 מיליון אנשים שיש להם עכשיו מועד שלהם.

ישראל אייכלר: מאז קום המדינה בזמנים של החגים שלהם לא היו דנים בכלל בכנסת, בוודאי לא בנושאים שהם שותפים להם.

ישראל אייכלר: פה הולכים לפגוע במיליון ערביי ישראל בחוק המע"מ – ושום דבר, וממשיכים לדון.

ישראל אייכלר: אז לפחות שידעו שזה לא בסדר.

ישראל אייכלר: עכשיו לעצם העניין של השידור הציבורי: אני טוען שברגע שנשברה התשתית הבסיסית של קיומו של עם ישראל בארץ-ישראל, והיא התורה והאמונה והשבת ומסורת ישראל, והפכנו את המדינה למדינה חסרת זהות תיאולוגית בכלל, ויהודית אמורפית, של כל מיני דברים שכל אחד יכול לתלות בוקי סריקי לפי סברות כרס במקום התורה הבסיסית, אז אין לנו דבר משותף שאפשר לקרוא לו "תרבות ישראלית".

ישראל אייכלר: כל ישראלי, או כל 100 ישראלים, יש להם תרבות אחרת.

ישראל אייכלר: ולכן, לבוא ולעשות שידור ציבורי ולייצג את המגוון הרחב, זה בלתי אפשרי.

ישראל אייכלר: זה בלתי אפשרי.

ישראל אייכלר: אפילו המילה ציונות – יש מחלוקת גדולה.

ישראל אייכלר: יש אנשים שחושבים שציונות זה רק בימין, ויש אנשים שחושבים שציונות זה דווקא בשמאל, שהם הקימו את המדינה.

ישראל אייכלר: שלא לדבר על "יהדות".

ישראל אייכלר: לבוא עכשיו ולעשות חוק שידור ציבורי שמחייב את כולם, זה פשוט בלתי אפשרי.

ישראל אייכלר: וכשאני קורא את החוק, ועקבתי קצת אחרי הבניין של המבנה – הרי בחוק לא כתוב מה ישדרו, מה לא ישדרו; הם רק בנו מערכות שיהיה להן קונטרול על מי יהיו האנשים שישדרו וישפיעו על הקהל.

ישראל אייכלר: אין שם שום ייצוג לרוב חלקי האוכלוסייה.

ישראל אייכלר: כולם יבואו מרחביה, צפון תל-אביב, רמת-אביב, מקסימום איזו שכונה בחיפה ובית-הכרם.

ישראל אייכלר: אלה יהיו המנהלים, אלה יהיו מועצות המנהלים.

ישראל אייכלר: הם כבר קבעו אילו תארים צריכים להיות להם, והם יחליטו.

ישראל אייכלר: וכמובן, הממשלה, שאמורה לייצג את הכנסת שמייצגת את העם, בוודאי לה אסור בכלל להתערב.

ישראל אייכלר: אבל פלא, בשנתיים הקרובות רק שר האוצר ושר התקשורת יקבעו מי יהיה המנהל, וכבר זורקים את המנהלים עכשיו, את כל נושאי המשרה, מייד, בשבוע הבא הם מפוטרים.

ישראל אייכלר: ומי ינהל בשנתיים הבאות את רשות השידור ויעשה תעמולה בקרב דעת הקהל?

ישראל אייכלר: השר לפיד והשר ארדן.

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

ישראל אייכלר: בעוד שנתיים, צריך לקוות, השרים האלה כבר יתחלפו, ואני מניח שהם יתחלפו, ואז לא תהיה שום אפשרות לפנות לשר ולהתלונן על דברים שקורים ברשות השידור.

ישראל אייכלר: ומי יהיו הבעלים?

ישראל אייכלר: אותם אנשים שהופכים יותר ויותר מעטים בעם, והם יהיו בעלי ההגמוניה, הם ישלטו במועצת הרשות, הם ישלטו במשאבי אנוש.

ישראל אייכלר: שבת – מאן דכר שמיה.

ישראל אייכלר: כל העניין הוא שרשות השידור עובדת בשבת בגלל שיש עניין של פיקוח נפש; פעם היה, אז כבר הרחיבו את זה עוד יותר, אבל פה בכלל לא.

ישראל אייכלר: עובד שומר שבת, לא תהיה לו אפשרות להתקבל בגלל שהוא לא יוכל לעמוד בתחרות.

ישראל אייכלר: אגב, אני רוצה לומר הערה לוועדה המיוחדת: ביקשתי לתת כמה וכמה הסתייגויות, אמרו לי שייתנו לי הסתייגות דיבור 25 דקות, חמש הסתייגויות, למעשה מצאתי רק חמש דקות של הסתייגות אחת, ולכן אסתפק במה שאמרתי עד עכשיו.

ישראל אייכלר: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: חבר הכנסת כבל, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת רוזנטל, ונחמן שי.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברות וחברי הכנסת, רשמת פרלמנטרית, צהריים טובים.

איתן כבל: אני יכול לומר לך שאני צריך להמתין להצבעה וכמובן שכל התהליך הזה יסתיים, בעזרת השם, אבל מבחינתי זה יום גדול.

איתן כבל: מבחינתי זה יום גדול, עם כל העצב והקושי שמלווים אותי בכל השאלה הזו, שבכל זאת, כפי שאמרה חברתי שלי יחימוביץ, בכל זאת, מצד אחד, זה יום גדול לשיטתי, אבל זה גם יום שבו אנשים, יום עבודתם או מקום עבודתם נגדע.

איתן כבל: זה לא יום שמח במובן הזה.

איתן כבל: אבל זה יום מלא תקווה, תקווה למשהו אחר, שאולי אותם ימים טובים שהיו לשלי יחימוביץ בשידור הציבורי, אולי יחזרו.

איתן כבל: ואני אומר לך, אדוני השר גלעד ארדן, חברי השר גלעד ארדן, שבעניין הזה, כל הכבוד לך.

איתן כבל: ואני לא אאמין עד שנקבל את הקריאה השנייה והשלישית, כי אני אומר, אחת הבעיות הגדולות, אני אומר את זה קצת בצחוק, אדוני השר, שחלק ממשבר האוזון היה כל העצים שנכרתו כדי לכתוב את הדוחות השונים על רשות השידור.

איתן כבל: ואתה לקחת את המהלך.

איתן כבל: ואני אומר לך, אפשר להתווכח על החוק, אפשר לא לאהוב את החוק, אפשר לא להסכים עם החוק, וזה לגיטימי.

איתן כבל: גם היו דיונים וויכוחים מאוד מאוד לגיטימיים ומאוד מאוד ענייניים.

איתן כבל: מי שהיה – כמו גברתי יושבת-ראש הוועדה המיוחדת קארין אלהרר, ואני אגלה לכולם: כשהתחלנו את הדיונים אני מאחורי גבה קראתי לה "רכזת השכבה", ובתוך הוועדה היא כל כך התפתחה, ועשית עבודה יוצאת מן הכלל.

איתן כבל: באמת, באמת, באמת כל הכבוד לך.

איתן כבל: והשר – העברנו חוקים פה, כבר העברנו כאן חוקים.

איתן כבל: ושר יושב שם מבוקר עד ערב, לא כדי להפריע ולומר: ראה וקדש, אלא אם הוא השתכנע, פעם אחר פעם, שצריך לשנות – והוא הוכיח לנו שיש שרים שלא כל החוכמה ניתנה להם רק כי הצטרף להם התואר שר.

איתן כבל: ואני אומר לכם באמת, חלק גדול מהחוק מונח על הפלטפורמה של החוק שבזמנו הנחתי.

איתן כבל: ואני אומר בכנות, גם לחברי שמתנגדים לחוק, שגם אם הייתי נותן את זה לכל אחד ואחת מחברי הכנסת, כמעט, השינויים שהיינו עושים היו שינויים מינוריים.

איתן כבל: חבר הכנסת עמרם מצנע – עברנו סעיף-סעיף, והייעוץ המשפטי עשה עבודה יוצאת מן הכלל.

איתן כבל: לא ויתרנו, וסרקנו.

איתן כבל: עורכת-הדין אתי בנדלר, שמגיעים לך באמת כל הכבוד והיקר – שנים אני פה בכנסת – על שלא ויתרת, ועמדת מולנו על כל סעיף, על כל מילה, על כל אות, כי באמת הכוונה של כולם משלב מסוים הייתה לעשות כל מאמץ אפשרי של בני-אדם – ואני יודע שבכנסת יש גם לא בני-אדם, יש מעבר לכך; במה שתלוי בנו, לא מלאכים, נעשתה עבודת אמת, ותודה לך.

איתן כבל: חבר הכנסת עיסאווי פריג' יכול להיות דוגמה אמיתית וכנה של איך התחלנו מהלך של חקיקה – והשר, רק היה רואה את עיסאווי נכנס, וכבר מתחיל את היום שלו כיום שחור.

איתן כבל: עיסאווי, אני מסיר את הכובע בפניך: מקצועיות, באמת, אני אומר את זה, חברים סיפרו לי שעקבו אחרי הדיונים, ודיברו באמת בסופרלטיבים אמיתיים על העבודה שלך.

איתן כבל: אז בהתחלה היה מי שג'עג'ע בקולו וניסה לתת: מה הוא מבין, מה הוא יודע – הוכחת שאתה מבין יותר מהמבינים.

עיסאווי פריג': אני אסמיק עוד מעט, די.

איתן כבל: מפה לא רואים.

אברהם מיכאלי: הוא קונה גם כובע חדש, בשביל להוריד.

איתן כבל: וברשות

איתן כבל: כם, אומר את זה כך: העובדים, הנה, השר יודע, אחד התנאים שאמרנו, גברתי היושבת-ראש, היה שלא תהיה הצבעה עד שהחוזה ייחתם.

איתן כבל: והחוזה נחתם, שר האוצר ושר התקשורת חתמו, ההסתדרות חתומה, ואני אומר את זה לחברי, מהמפלגה שלי.

איתן כבל: אני חושב שמי שירצה, זכותו של כל אחד להצביע, וגם אצלנו יש חופש הצבעה, אבל מי שהיום יכול וירצה להצביע נגד, אומר בעצם שההסתדרות כאילו מעלה בתפקידה בדרך כזו או אחרת, ההסתדרות בראשות אבי ניסנקורן – ואני לא חשוד; אני רציתי רק לפני כמה חודשים להחליף אותו בתפקידו.

אברהם מיכאלי: – – –

מיכל בירן: אבל זאת קצת מניפולציה.

איתן כבל: סליחה, קודם כול, מיכל, זאת לא מניפולציה.

איתן כבל: אמרתי את דעתי.

איתן כבל: את יכולה להגיד שלא.

איתן כבל: אני לא באתי ממקום של מניפולציה.

איתן כבל: כי במקומות אחרים זה מה שהייתם אומרים לי, זה בדיוק מה שהיה נאמר לי: איך אתה יכול לצאת?

איתן כבל: הרי כשאמרתי אז בזמנו שאני רוצה להתמודד, לא אמרו לי: איך אתה יוצא?

איתן כבל: לגופו של עניין, לכל אחת ואחד מהחברים היו הזכות והיכולת לבוא ולהשפיע על החוק כפי שלא נעשה מזה שנים בכל ועדות הכנסת.

איתן כבל: ואנשים שרצו וזה עניין אותם, באו, השפיעו ושינו.

איתן כבל: ואומר יותר מכך, אדוני השר, ואני אומר את זה לכל החברים, ואני אומר לך, אראל מרגלית חברי: עובדי רשות השידור, כשבאתי – וראה את זה השר – נאבקתי עבורם כפי שעבור עצמי לא נאבקתי.

איתן כבל: לא ויתרתי על אף דבר, ואני אמשיך לא לוותר עד שתנוח דעתי שאחרון העובדים טופל כמו שצריך.

איתן כבל: אני מבין את המשמעות של משפחות שהולכות, של אדם שמקום עבודתו נגדע, גם השר מבין את זה, ולכן נאבקנו עבור כל אחת ואחד מהם, ללא פשרה.

איתן כבל: ואדוני השר, יש קבוצות קטנות שצריך למצוא להן, שהן לא בתוך המכלול הגדול, הן מקרים ייחודיים, ואסור שהן ימצאו את עצמן מחוץ למסגרת.

איתן כבל: זה לא עכשיו; נדבר על זה, אני בטוח שיימצא לזה פתרון, כבר 1.3 מיליארד – נמצא את הדרך.

איתן כבל: כשאנחנו מסתכלים על העולם של התקשורת היום, עם כל הקושי ועם כל הכאב, ויש כאן אנשים שבאים מעולם התקשורת, אני לא רוצה להגיד מקומות, איך הם הלכו הביתה.

איתן כבל: ויושב כאן שר התקשורת, שדיבר כאן לא פעם על אלה שפוטרו בשוק הסלולר.

איתן כבל: מצד אחד עשינו – רפורמה מדהימה עשה השר כחלון וכולנו מעלים אותו על נס, אבל כשלא נוח לנו אנחנו לא מזכירים שגם אלפי אנשים הלכו הביתה כתוצאה מהרפורמה הזאת.

איתן כבל: תמיד טוב לנו לראות בעיניים רק יפה, אבל יש גם שחור-לבן, לא רק צבעוני.

איתן כבל: אני לא זוכר שכולנו ביקשנו לבטל את הרפורמות האלה כי אנשים הולכים הביתה.

איתן כבל: ובאמת, באנו לתהליך הזה בשום שכל.

איתן כבל: דרך אגב, מתוך ה-1,800, חבר הכנסת עיסאווי פריג', יהיו כמה מאות שיישארו, יש כמה מאות שממילא רוצים ללכת לבדם, ויש גם כמה מאות שהגיעו לגיל פרישה.

איתן כבל: וזה מבחן אמיתי, מבחן אמיתי לשידור ציבורי.

איתן כבל: הלכתי דרך ארוכה, נאבקתי בבית הזה, חטפתי ברשתות החברתיות, הייתי מאלה שנאבקים כל הזמן; כשכל הכנסת אומרת להוריד את האגרה אני אומר להעלות.

איתן כבל: אתה זוכר את זה, גלעד, את הימים האלה, שהייתי עומד מול שרים ומול שרי אוצר ומול חברי כנסת, כי הכי קל זה להיות עם כולם ולהגיד: כן, שידור ציבורי לא עושה, ולהוריד.

איתן כבל: ובשורה התחתונה, בעזרת השם – הדרך היא עוד ארוכה, שאף אחד מאתנו לא יחשוב, הדרך עדיין ארוכה.

איתן כבל: היום, בעזרת השם, נעשה את אחד הצעדים היותר-חשובים, ואני מתפלל באמת תפילה כנה ואמיתית, ואני פונה לכל חברי הבית: אני יודע שיש לזה רוב, רוב מוצק, רוב ברור, רוב נכון – דרך אגב, כמו שאינני מלין, חס וחלילה, שלא ייתפס, שיש חברים מחברי, ואני אומר לך את זה, מיכל, כאילו שיצביעו.

איתן כבל: חס וחלילה, שלא יובן כך.

איתן כבל: זו זכות, זה בסדר גמור – – –

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

איתן כבל: אני מסיים.

איתן כבל: ולכן – – –

גלעד ארדן: גם אופיר אקוניס מתנגד.

איתן כבל: גם אופיר אקוניס מחכה, כן.

איתן כבל: אוקיי, בסדר.

גלעד ארדן: מתנגד.

איתן כבל: מה?

גלעד ארדן: מתנגד.

איתן כבל: אה, מתנגד.

איתן כבל: טוב, בסדר, אוקיי.

עיסאווי פריג': הוא מקוזז היום.

איתן כבל: הוא מקוזז, אוקיי.

איתן כבל: אני לא מתעסק בעניינים של מעצמות זרות, אחרות.

איתן כבל: איך אומרים, כל אחד והמעצמה שלו.

איתן כבל: היום החלטתי שאני מדבר רק בטוב.

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

איתן כבל: ואני מסיים, גברתי.

רות קלדרון: בטוב.

איתן כבל: באמת, שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אמן.

רות קלדרון: אמן.

רות קלדרון: תודה רבה, ושהחיינו רטרואקטיבי.

רות קלדרון: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, אחריו – חבר הכנסת שי, חבר הכנסת מרגלית, חברת הכנסת בירן וחברת הכנסת מרב מיכאלי.

מיקי רוזנטל: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה לך – –

רות קלדרון: בבקשה, אדוני.

מיקי רוזנטל: – – חברי חברי הכנסת, כבוד השר ארדן – – –

רות קלדרון: גם לך יש עשר דקות.

מיקי רוזנטל: יש לי עשר דקות?

רות קלדרון: כן.

מיקי רוזנטל: מופלא בעיני.

מיקי רוזנטל: זה עתה הרווחתי.

מיקי רוזנטל: אוקיי, אז מצוין.

רות קלדרון: אז ניהנה.

מיקי רוזנטל: אם יש לי הרבה זמן, אז קודם כול אני באמת מבקש להודות – לא, אני אגיד קודם כול שאני אתמוך בחוק הזה, אבל בקושי רב.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, זו באמת תקווה גדולה, שמהולה בחששות עצומים.

מיקי רוזנטל: מנסחיו של החוק ויוזמיו, אין לי ספק שהתכוונו לטוב, אבל גם חוק טוב לא מבטיח שידור ציבורי טוב.

מיקי רוזנטל: אין קשר בין הדברים, למרות שהחוק מגדיר קונטור חשוב מאוד לפעילותו של התאגיד החדש והנרטיבים שלו.

מיקי רוזנטל: אבל אתוס לא בונים בחוק, ואתוס ציבורי של שידור ציבורי ודאי לא בונים בחוק.

מיקי רוזנטל: בכל אופן אני כן רוצה לומר שאני התרשמתי מכוונותיו הטובות של השר ארדן וגם מהפתיחות שלו לשינויים הלא-מעטים שהחוק הזה עבר בתהליך, וכמובן מחברתי חברת הכנסת קארין אלהרר, שעשתה לילות כימים – לא יודע מאיפה יש לה את הכוחות והעוצמה הזאת לשבת מול אנשים שעומדים לפטר אותם וכאבם גדול מאוד ולהכיל את כולם, וגם לקדם את החוק.

מיקי רוזנטל: אני סבור שהיה צריך לנהוג בחוק הזה באופן מעט שונה, אבל המהירות פה הייתה מצד אחד דרושה, כי הציבור מפסיק לשלם את האגרה – אבל הציבור הפסיק לשלם את האגרה בגלל שקודם כול הכריזו על הפסקת האגרה, וזה משהו שמזין את עצמו.

מיקי רוזנטל: אבל, כאמור, יש תקווה בחוק, למרות החששות.

מיקי רוזנטל: אני מבקש, דווקא בימים אלה – וזה גם ראוי, באמת ברוח הימים האלה – להתחיל ברשת ב' של "קול ישראל" ולומר ש"קול ישראל" הוא הרדיו של הישראליות, ואני חושב ש"קול ישראל" היה במידה רבה, ועדיין, הפסקול של הישראליות.

מיקי רוזנטל: ודווקא בימים אלה, בקשקשת האין-סופית בערוצי הטלוויזיה, הרדיו הפך, במבצע "צוק איתן", למקור המידע האמין ביותר והחשוב ביותר מבין כל אמצעי התקשורת.

מיקי רוזנטל: אבל זה לא רק בימים אלה.

מיקי רוזנטל: גם לא בזמן מלחמות רשת ב' היא נחלתם של ישראלים רבים, היא הבחירה של ישראלים רבים.

מיקי רוזנטל: מאות אלפי ישראלים קמים אתה בבוקר ונרדמים אתה בלילה, וגם אני ביניהם.

מיקי רוזנטל: אני לא יכול לחשוב על הבוקר בלי "יומן הבוקר" ובלי הקול של אריה גולן ובלי השאלות החכמות שהוא שואל – ואני לא מתחנף לאף אחד, כי סוגרים אותם עכשיו, אז מותר לי.

רות קלדרון: מותר להגיד טובות בלי להתחנף.

מיקי רוזנטל: לא, כי היחסים המורכבים בין פוליטיקאים לעיתונאים – אתה מחמיא לעיתונאי, אז אומרים: טוב, בטח הוא – – –

נסים זאב: אולי תשלח את אריה גולן פעם שיראיין אותי?

מיקי רוזנטל: הוא לא ראיין אותך מעולם?

נסים זאב: אולי – – –

מיקי רוזנטל: אני חושב שכן.

מיקי רוזנטל: אני גם שמעתי אפילו, אז אתה רואה, תפסתי אותך.

מיקי רוזנטל: בכל אופן, נעזוב את אריה גולן ונעבור ל"יומן הצהריים".

מיקי רוזנטל: באמת אי-אפשר לחשוב על הצהריים בלי ענת דוידוב או אסתי פרז, באמת, ועל החדשות שכל שעה מקריאה ריבי גדות.

מיקי רוזנטל: ובאמת, יש עשרות תחנות בארץ, אבל אנחנו, אנחנו, רוב הישראלים, נותנים אמון ב"קול ישראל" – בבוקר עם קרן נויבך, ובכלל, אני מתקשה להבין את מהלכי המלחמה בלי שאני שומע מה אומר גל ברגר על הפלסטינים, ובלי ההערות של כרמלה מנשה על המהלכים הצבאיים.

מיקי רוזנטל: ואני אומר את זה לא לתפארת המליצה.

מיקי רוזנטל: ואני אמרתי לשר התקשורת גם במהלך הדיונים: אל תסגרו את "קול ישראל", זו טעות, אין דין הרדיו כדין הערוץ הראשון.

מיקי רוזנטל: קודם כול, מפני שכאמור, מאות אלפי ישראלים נותנים אמון ב"קול ישראל".

מיקי רוזנטל: בניגוד לערוץ הראשון, שאבד עליו הכלח ובאמת איננו בר-תיקון, הרדיו חי, נושם, בועט, מואזן, מוערך.

מיקי רוזנטל: למה לסגור?

מיקי רוזנטל: נכון שהעלויות גבוהות, אבל זו בעיה מאוד פתירה – פתירה בתי"ו, בניגוד לערוץ הראשון ששם הפטירה היא בטי"ת.

מיקי רוזנטל: אפשר היה את הבעיות של העלויות הגבוהות של הרדיו לפתור.

מיקי רוזנטל: יש רפורמה, שהייתה מקובלת על העובדים, אפשר היה להחריג את הרדיו מהעניין הזה, גם מטעמים כאמור שהישראלים מביעים ברדיו הזה אמון, גם בגלל שהוא רלוונטי, גם בגלל שהוא רדיו מצוין; והעלויות הגבוהות – אפשר היה לפתור אותן ברפורמה.

גלעד ארדן: – – –

מיקי רוזנטל: אדוני, כן.

גלעד ארדן: למה אתה לא מניח שכשיבוא מנהל חדש, נקי משיקולים זרים, הוא ישמר את הדברים המצוינים שיש – ויש – ב"קול ישראל"?

גלעד ארדן: השאיפה שלו היא לשמר אותם.

גלעד ארדן: הוא לא חייב לשנות בכוח מה שטוב.

גלעד ארדן: אין חובה.

גלעד ארדן: החוק מאפשר השתחררות מכל מיני הסכמים שפוגעים ביכולת העבודה וביעילות שלה.

גלעד ארדן: כמובן, הוא לא חייב.

גלעד ארדן: כל השמות שאמרת הם שמות ראויים מאוד.

מיקי רוזנטל: ויש עוד הרבה נוספים שלא אמרתי, אדוני השר.

מיקי רוזנטל: אבל אני אגיד לך את הנימוק השני.

מיקי רוזנטל: אני מקבל את הנימוק הראשון.

מיקי רוזנטל: אתה אומר – – –

גלעד ארדן: – – – ההיסטורי לא עשה הבחנה בין זה לזה.

מיקי רוזנטל: מאה אחוז, אבל אני אומר לך עכשיו את הדבר הבא, שהאחריות הציבורית שלך, שלך – אתה עושה ניסוי ענק.

מיקי רוזנטל: ייתכן שהוא יצליח כולו, וייתכן, חלילה, חלילה, שהוא ייכשל.

מיקי רוזנטל: לכן היה ראוי שנעשה את זה בשלבים.

מיקי רוזנטל: נאמר כך: הערוץ הראשון באמת – אני לא רוצה להעליב, לפגוע, באף אחד, אבל הוא כנראה לא בר-תיקון.

מיקי רוזנטל: אז בוא נתחיל אתו.

מיקי רוזנטל: נחוקק את החוק כפי שחוקקנו, ונחליט שאנחנו עושים את זה בשלבים: ראשית, נעשה את זה בערוץ הראשון.

מיקי רוזנטל: אם זה יצליח – מצוין, נוסיף גם את החינוכית, ואם זה יצליח גם בחינוכית, נוסיף גם את הרדיו ונכליל אותו, ואז עשינו פחות ניסוי.

פנינה תמנו: אני לא הצלחתי להבין איך תיאוריית השלבים מסתדרת עם זה שאתה אומר שזה לא בר-תיקון.

מיקי רוזנטל: לא, אני הסברתי.

מיקי רוזנטל: הערוץ הראשון איננו בר-תיקון, ולכן יש להחיל עליו מייד את החוק ולהתחיל את החוק בערוץ הראשון – לסגור את הערוץ הקיים ולהתחיל ערוץ טלוויזיה ציבורי חדש.

מיקי רוזנטל: החינוכית פחות בעייתית, ואז נוסיף אותה בהמשך, אם זה יצליח, ואת הרדיו, שמתפקד – קודם כול נעשה בו רפורמה ואחר כך נוסיף אותו לחוק.

מיקי רוזנטל: ככה לא נסתכן באי-הצלחה, חלילה, אם החוק לא יצליח.

מיקי רוזנטל: ציבורית היה ראוי לעשות את זה כך, בשלבים ובאחריות.

מיקי רוזנטל: ובכל מקרה, אם בעניין הרדיו מובן שהרדיו מצוין, לא זו הפרשנות של החוק.

מיקי רוזנטל: החוק אומר שהמנכ"ל החדש ייקח את מי שהוא רוצה ואת מי שהוא מאמין בו.

מיקי רוזנטל: לא בהכרח מה שאני חושב או מה שכבוד השר חושב על רשת ב' ועל ערוצי הרדיו האחרים יחשוב המנכ"ל החדש.

מיקי רוזנטל: ייתכן שתהיה לו שורה של שיקולים אחרים, שבסופו של דבר יקימו עלינו רדיו חדש, פחות טוב מזה הקיים, שיש הסכמה גורפת – שמעתי גם קודם את חברי חבר הכנסת מצנע מדבר על זה שגם הוא קליינט של העניין הזה, של השידור הציבורי, ויש מאות אלפי ישראלים שיום-יום, יום-יום נותנים אמון ברשת ב'.

מיקי רוזנטל: אז היה צריך לעשות בה רפורמה, ולהכניס אותה as is לתוך החוק, ולא עכשיו לפזר ונראה מה יהיה.

מיקי רוזנטל: יכול להיות שהנראה-מה-יהיה יהיה מצוין, אבל יכול כאמור להיות הפוך, ואנחנו – חלילה יכול לצאת משגה מתחת ידך.

מיקי רוזנטל: לא התכוונת לכך, אני משוכנע בזה.

מיקי רוזנטל: אני אומר לך, מהיום הראשון אמרתי לך: אני מאמין לך, אני מאמין בכנות כוונותיך ואני חושב שאתה מתכוון לטוב.

מיקי רוזנטל: אבל עדיין, מידת הזהירות הייתה נדרשת כאן.

מיקי רוזנטל: בזמן המועט שנותר לי אני מבקש בכל אופן לומר שבחוק הזה ניסינו לעשות כמה דברים: 1.

מיקי רוזנטל: באמת להגן על זכויות העובדים.

מיקי רוזנטל: אני חושב שהצלחנו, יחסית.

מיקי רוזנטל: כמובן, יש מאות אנשים שילכו הביתה, והכאב הוא כאב גדול ואמיתי, בלי קשר אם זה מוצדק או לא מוצדק, נעזוב את זה.

מיקי רוזנטל: אנשים שגודעים את מהלך הקריירה שלהם באבחה אחת.

מיקי רוזנטל: זה עניין קשה מאוד, וראוי שלא יהיו קולות של צהלה על הדבר הזה.

מיקי רוזנטל: אנחנו ניסינו לקומם חומה סינית בין הפוליטיקאים לבין הרשות החדשה, התאגיד הציבורי החדש.

מיקי רוזנטל: אני חושש שהחומה איננה מספיק גבוהה, למרות הניסיונות הטובים שנעשו.

מיקי רוזנטל: כך גם בנושא התקציב – שם בכלל הבעיות הן רבות.

מיקי רוזנטל: לצד זה, צריך כמובן להזכיר את העובדה שעורך החדשות הראשי הפך להיות העורך, העצמאות שניתנה והדרך של הבחירה של הדירקטוריון של התאגיד, וכו' וכו', כל אלה מבטיחים שלפחות גם – הקונסטרוקציה היא סבירה, בסוף זה מעשי ידי אדם.

מיקי רוזנטל: אבל בלי הערה אחת אי-אפשר, וזה התקדים שהחוק הזה יוצר.

מיקי רוזנטל: החוק הזה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הוא חוק מסוכן מאוד.

מיקי רוזנטל: אם אנחנו נאמץ אותו כתקדים לפתרון בעיות – והיו בעיות בשידור הציבורי, אין בכלל שאלה – את הסגירה והפתיחה, אנחנו שולחים את מדינת ישראל, ובעיקר את עובדיה, לג'ונגל.

מיקי רוזנטל: הסכם עבודה זה לא הסכם, פירוק והרכבה מחדש של כל מה שלא מצליח – תאמין לי, חצי מדינה הייתה צריכה לעבור את התהליך הזה, אדוני השר.

מיקי רוזנטל: ואני חושב שנאמר שזה היה באמת חירום, אבל נאמר, וצריך לומר את זה בקול רם וברור: מה שעשתה הכנסת ועשתה ממשלת ישראל ברשות השידור אסור שיהיה תקדים לפתרון בעיות בציבוריות שלנו.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך.

מיקי רוזנטל: אני מבין שזמני עבר.

מיקי רוזנטל: תודה על ההקשבה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת רוזנטל.

פנינה תמנו: הדובר הבא, חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

פנינה תמנו: אחריך יעלה חבר הכנסת אראל מרגלית.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא אתמוך בחוק הזה, בין היתר כי אני לא מבין שום דבר בעניינים האלה, גם לא הייתי אף פעם ברשות השידור וגם ממש לא התעסקתי עם הנושאים, באופן מוזר ביותר.

נחמן שי: אבל אני אומר את זה בציניות, כי אני הייתי יושב-ראש רשות השידור במשך כמעט שנתיים, ועבדתי ברשות השידור כמעט עשר שנים, ומאז אני מלווה את רשות השידור מקרוב לכל אורך התקופה, ואני מודע לקשיים ולחוליים שלה ולבעיות שהביאו אותה עד למקום שבו היא נמצאת היום, שהיום הכנסת מורידה עליה גרזן ושולחת אותה הביתה.

נחמן שי: תכף אני אדבר על החזות של מה שיקרה לה.

נחמן שי: אני כנראה האדם האחרון שיגן על מה שקרה ברשות השידור, כי אני התנסיתי בזה באמת בניסיון אישי קשה.

נחמן שי: אני מסכים שהיה צריך לעשות שם שינוי יסודי, אין ספק בכך.

נחמן שי: אני מקבל – ואמרתי את זה גם במקומות אחרים, גם בשיחות אתך, השר, ואתך, קארין, ובכל מקום שיכולתי – שניגשתם לזה, ככל שיכולתי להבחין, בגישה, נגיד מקצועית, עניינית, כמה שאפשר לנטרל, כי הרבה רגשות היו שם.

נחמן שי: אבל אני מאוד חושש מהמוצר שיצא בקצה, ולכן אני העדפתי – ותכף אדבר על זה – פתרון יותר מתון, שגם יכלול שינויים ברשות השידור, כי, כאמור, הרשות זקוקה להבראה, אבל גם לא לשפוך את התינוק עם המים, כי אני לא יודע מה יבוא אחר כך.

נחמן שי: ואמרתי את זה לאורך הדיונים שהשתתפתי בהם, והשתתפתי ביותר מדיון אחד.

נחמן שי: הרשות הלכה, הסתאבה לאורך השנים.

נחמן שי: היא הסתאבה בגלל הסכמי שכר מנופחים שגרמו לכך שאנשים השתכרו משכורות גבוהות, או אפילו גבוהות מאוד, בזמן שהם עבדו, והן התכווצו לפנסיות נמוכות מאוד כשהם פרשו.

נחמן שי: הייתה בזה דיספרופורציה עצומה.

נחמן שי: הייתה שם הסתאבות ארגונית, היו שם סוגים שונים של הסתאבות שמבקר המדינה נתן עליהם את דעתו לאורך השנים הללו בדוחות שקשה היה להסתכל עליהם וקשה היה לקרוא אותם.

נחמן שי: ההנהלות שהתמנו לרשות, גם ההנהלות המקצועיות וגם ההנהלות הציבוריות, מעלו ברבים מן המקרים בתפקידן, לא עשו את התפקיד שנדרש מהן, ונתנו לרשות להתפרע, וכך עלו הוצאות השכר עד אין קץ.

נחמן שי: אני זוכר שכשראינו את התקציב הראשון, לפני למעלה מעשר שנים – כ-80% נועד למשכורות.

נחמן שי: שאלנו איך זה יכול להיות, והראו לנו: שעות נוספות, תשלומים כאלה, תשלומים אחרים.

נחמן שי: וכבר אז דרשנו לשנות, והשינויים לא נעשו.

נחמן שי: וכבר אז אמרתי שהדרך לטפל ברשות זה להדיח מנהלים, לשנות את הדרג הניהולי של הרשות, כי העובדים כשלעצמם הם טובים אם לא למעלה מזאת, מעולים אפילו ברוב המקרים; הדרג המקצועי והדרג הציבורי צריכים ללכת ויבואו חדשים במקומם, וידעו לעשות את העבודה.

נחמן שי: זה נכון עד עצם היום הזה.

נחמן שי: לכך היה צריך לצרף סוג של רפורמה.

נחמן שי: אני לא יודע אם זו אותה רפורמה שהוצעה בשעתו או רפורמה אחרת, אבל היה צריך לעשות רפורמה.

נחמן שי: כל הדברים האלה לא נעשו, ולכן הגעתם למקום שהגעתם.

נחמן שי: עכשיו אני רוצה לתקוף את ההחלטה שתקבל היום הכנסת משתי נקודות ראות; מצד אחד, מן הצד הארגוני: העובדה שכל העובדים הולכים היום הביתה, בלי יוצא מן הכלל, היא הבשורה הרעה ביותר שיכולים לקבל האנשים האלה, שבעצם הימים האלה עושים עבודה מקצועית ממדרגה ראשונה, ידידי מיקי, גם בטלוויזיה וגם ברדיו – גם בערוץ 1 וגם ברדיו.

נחמן שי: ואני חושב שזה לא שייך לְמה אנחנו חושבים – בעד רפורמה, נגד רפורמה – היום אנחנו יכולים לראות מפגן של מקצועיות גם בשידורי הרדיו וגם בשידורי הטלוויזיה, וזה פשוט לא עולה על הדעת שבעיצומו של המאמץ העצום הזה שהעובדים האלה עושים, הם מקבלים היום בשורה שהדלת נסגרת והם הולכים הביתה, או הדלת נפתחת והם הולכים הביתה.

נחמן שי: זה לא היה נכון בכלל, אבל זה בוודאי ובוודאי לא נכון היום.

נחמן שי: ואנחנו רואים אותם בכל המקומות, ובכל הזירות, ובכל נקודות השידור, עושים עבודה נפלאה, והכנסת הייתה צריכה להודות להם – להודות להם כמו לאחרים שמתאמצים מאוד בימים האלה.

נחמן שי: במקום זה הכנסת נותנת להם פתק "תלכו מפה".

נחמן שי: לא היה צריך לסגור את הרשות ולא היה צריך לעשות את כל ההפיכה הזאת, ולשפוך את ה-1,700, ולהחזיר 700, ומתוך ה-700 25% – או אני לא יודע לאן יגיעו – לפחות 25% מהעובדים הקיימים, וכן הלאה.

נחמן שי: כל הדבר הזה מיותר בתכלית, כל הדבר הזה יכניס מהרגע הזה – אם זה לא הכניס עדיין – לרשות השידור התרגשות ושיבוש וזעזועים בלתי רגילים.

נחמן שי: את זה היה צריך לדחות עד שייגמר לפחות המבצע הצבאי הזה שמדינת ישראל נכנסת בו.

נחמן שי: והדבר השני זה שאני אומר לכם באחריות מלאה שהתלות שהרשות תלויה בממשלה היא בלתי נסבלת.

נחמן שי: אני יודע שנעשו שינויים – אני לא אכנס לכל הנקודות – נעשו שינויים במהלך הדרך מאותו חוק שראינו עד החוק שהיום מגיע.

נחמן שי: נעשו שינויים.

נחמן שי: ועוד פעם אני אומר:

נחמן שי: אני חושב שגם השר וגם חברת הכנסת קארין אלהרר עשו עבודה מצוינת.

נחמן שי: אבל עדיין הרשות תלויה בסופו של דבר במשרד האוצר, ואתמול ראינו את זה בדיון, ראינו את זה בדיון כשההסתדרות נכנסה לתמונה כדי להגן על העובדים בדרך כזאת או בדרך אחרת.

נחמן שי: ברור היה שמנכ"ל הרשות, או איך שייקרא התאגיד הזה בעתיד, יצטרך לעלות לרגל למשרד האוצר בנקודות משבר שלו.

נחמן שי: ואני עליתי למשרד האוצר לא פעם ולא פעמיים, וזה ביזיון ליושב-ראש או למנכ"ל של רשות שידור שצריך לבוא לבקש חסדים ממשרד האוצר, שיואיל להקצות לו כך, או שיואיל להלוות לו אחרת, או שיואיל להעלות לו או להוריד לו.

נחמן שי: כי בראש משרד האוצר עומד איש פוליטי, ולא יכול להיות שרשות השידור תהיה תלויה באנשים פוליטיים.

נחמן שי: לא יכול להיות.

נחמן שי: עוד פעם, אני ראיתי שיש ניסיון איכשהו לנתק, אבל אני לא מאמין בזה.

נחמן שי: אני לא מאמין שבמדינת ישראל – יש לי, ברוך השם, ניסיון לא קטן בכלל, ובפרט בנושא הזה – תושג ההפרדה הזאת.

נחמן שי: להפך, בכך שהאגרה ירדה – ואגרה זה פיתוי נהדר, אין מה להגיד, כל אזרח ישראלי לא רוצה לשלם את האגרה ושמח שמורידים לו אותה, רוב אזרחי מדינת ישראל.

נחמן שי: אז קודם כול, היא חוזרת בצורה עקיפה דרך אגרת הרדיו שמתייקרת, ואף אחד לא יודע מה גובה אגרת הרדיו, כי היא נבלעת לתוך רישיון הרכב, היא חלק בלתי נפרד ממנו – למה אתה עושה "לא"?

נחמן שי: היא חלק בלתי נפרד.

גלעד ארדן: אפשר להגיד כנראה כל מה שרוצים, גם אם אין לזה קשר למציאות.

גלעד ארדן: אגרת הרדיו לא מתייקרת, נקודה.

גלעד ארדן: נקודה.

קארין אלהרר: היא לא מתייקרת.

נחמן שי: בתי-אב שהיום – – –

גלעד ארדן: אם תראה שהיא מתייקרת אני מתפטר מהכנסת, בגלל החוק.

נחמן שי: א.

נחמן שי: היא התייקרה רק בשנה שעברה.

גלעד ארדן: אה, במתווה אחר, שלא קשור לחוק.

קארין אלהרר: – – –

נחמן שי: אוקיי, היא התייקרה, רק בשנה שעברה היא התייקרה, כי לא יכלו – – –

גלעד ארדן: אז זה לא קשור לחוק.

גלעד ארדן: החוק מבטל את אגרת הטלוויזיה.

נחמן שי: חכה, אבל זה יגיע.

נחמן שי: זה יגיע.

נחמן שי: מותר להסתכל קדימה, ולך בוודאי, כי אתה מסתכל הרבה קדימה.

נחמן שי: אז מותר לך להסתכל קדימה ולשאול: איך הרשות תכסה את הוצאותיה העתידיות?

נחמן שי: הלוא תהיינה התייקרויות.

גלעד ארדן: יש הסבר מאוד מפורט בחוק.

נחמן שי: היא תיאלץ, וזה הכלי היחיד שיהיה בידיך – אלא אם כן תפתח אותה לפרסומת וכו', ואז תיתקל בגופי תקשורת אחרים.

נחמן שי: זו תלות בממשלה, ואת התלות הזאת בממשלה אסור היה ליצור, או ליצור מחדש – אני לא אומר שהיא לא הייתה קיימת בעבר.

נחמן שי: והדבר השני זה התכנים של השידור.

נחמן שי: אנחנו בנינו – אני שמח שתרמתי אולי פה ושם משהו למסרים שרשות השידור הזאת צריכה להביא אתה.

נחמן שי: אני לא בטוח שזה שלם, מה שנעשה בסופו של דבר.

נחמן שי: אני הצבעתי בפניכם על כמה דברים: בנושא של השידור בערבית, נכתב פעם שהשידור יתרום להבנה ולשלום.

נחמן שי: אני מבין שאלה מילים רעות שאסור להכניס אותן.

נחמן שי: אני חושב שהשידור בערבית כן צריך לעשות את זה.

נחמן שי: רציתי והצעתי לשדר בשפות אחרות.

נחמן שי: הצעתי לשדר לאזור שאנחנו מדברים בו – לא רציתם.

נחמן שי: בסדר, זכותכם, לא צריך, אל תשדרו, אין דבר.

נחמן שי: רק נקלוט פה את "אל-ג'זירה" אצלנו אבל לא נשדר אף פעם החוצה.

נחמן שי: לא צריך.

נחמן שי: הצעתי כמה וכמה הצעות.

נחמן שי: אבל אני אומר לכם עוד פעם: התחושה שלי היא שהתאגיד הזה נבנה קודם כול ומעל הכול כדי לענות על הקשיים הארגוניים, ואף אחד לא ניסה לנצל את נקודת הזמן הזאת כדי לבחון את התכנים שלו, את תפקידו, את מקומו, את ייעודו בתוך החברה הישראלית, בעידן שבו שידורים מסחריים באמת כבשו את יום השידורים מכל הבחינות – גם ברייטינג, גם בתוכניות, גם בכוח-אדם מעולה.

נחמן שי: היה צריך לנצל את החוק הזה כדי לבנות, אם רוצים באמת, גוף חדש, שמבין את מהות המילה "ציבורי" ויודע שהוא משדר לא לרייטינג של המונים אלא הוא משדר לפלחים שונים באוכלוסייה הישראלית שתולים תקווה בשידור הציבורי, רק בשידור הציבורי, כי שידור מסחרי לא ייתן להם שום דבר.

נחמן שי: עניין הפירוק שמתחיל היום, גם הוא בעייתי מאוד, השר, אני אומר לך.

נחמן שי: אני לא יודע מי ינהל את השידורים מעתה ואילך.

נחמן שי: אם אתה מכניס מפרק היום – ואני מבקש שתענה על זה בהמשך – אם אתה מכניס מפרק עכשיו, ואני מבין שזה מה שקורה או-טו-טו, ברגע שהחוק מתקבל, מי ינהל את השידורים?

גלעד ארדן: אחרי שהוא יפורסם.

נחמן שי: אוקיי, אז זה עוד כמה ימים, נכון?

פנינה תמנו: אבקש לסכם.

נחמן שי: זו שאלה מאוד מרכזית – מי ינהל את השידורים.

נחמן שי: אנחנו נמצאים לא רק בצומת קריטי אלא יש תקופה ארוכה עד שהתאגיד החדש יקום.

נחמן שי: מי ינהל את השידורים?

נחמן שי: מי יקבע את התכנים?

נחמן שי: מי יהיה העורך הראשי?

נחמן שי: תודה רבה לכם.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת שי.

פנינה תמנו: הדובר הבא, חבר הכנסת אראל מרגלית, בבקשה.

פנינה תמנו: בינתיים אנחנו נאפשר הודעה לסגן מזכירת הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת המדע והטכנולוגיה בעקבות דיון מהיר בהצעה של חברת הכנסת מיכל בירן בנושא:

נאזם בדר: הוצאת לשכת המדען הראשי ממשרד הכלכלה והפיכתה לרשות ציבורית עצמאית.

נאזם בדר: החלטת ועדת האתיקה בעניין קובלנות נגד חברת הכנסת חנין זועבי.

נאזם בדר: תודה.

פנינה תמנו: תודה.

פנינה תמנו: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

פנינה תמנו: בבקשה, חמש דקות לרשותך.

אראל מרגלית: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, רשות השידור, צריך להגיד את האמת, הייתה זקוקה לניתוח שורש רציני זה הרבה מאוד זמן.

אראל מרגלית: אני זוכר שראש הממשלה אהוד אולמרט פנה אלי וביקש ממני שאני אהיה היושב-ראש לפני 2006, או משהו כזה, ואז בנינו תוכנית של רוויזיה מאוד מאוד גדולה, ובסופו של דבר, בזכות זה שביקשו ממני שאני אתפטר מכל – –

פנינה תמנו: אני עוצרת אותך שנייה לטובת זה שנוכל לברך את החיילים שנכנסו ליציע.

פנינה תמנו: ברוכים הבאים.

אראל מרגלית: אהלן, חברים.

אראל מרגלית: – – בזכות זה אני לא התמניתי ליושב-ראש, ויכול להיות שניצלתי מהרבה מאוד כאב ראש לפני עשר שנים.

אראל מרגלית: אבל אני חייב לומר שכל מי שהיה נדרש לנושא הזה היה צריך לעשות מהפכה מאוד מאוד גדולה, שהייתה מזעזעת את אמות הספים באופן ברור וגדול.

אראל מרגלית: אני רוצה לקחת רגע, ובתור ירושלמי להגיד כמה הייתה רשות השידור חשובה לאתוס של התוכן ולחיים פה בירושלים ב-40 השנים האחרונות.

אראל מרגלית: רשות השידור בשבילנו, בשביל הירושלמים, הייתה מקום של תוכן מקורי יוצר, ובעצם רשות השידור היוותה את התשתית של עולם התוכן הישראלי בהרבה מאוד מקומות בארץ – שאחרי זה עברו בעיקר לתל-אביב.

אראל מרגלית: מבחינתנו, האנשים שיצרו את הרדיו, את הטלוויזיה, האנשים שיצרו את התוכניות – אני חושב שמבחינת כל מדינת ישראל הם היו איזשהם מובילים לפני המחנה הרבה מאוד שנים, ונתנו לנו לדעת שבעולם שבו אנחנו מובילים ברמה הטכנולוגית או ברמה הביטחונית אנחנו יודעים להוביל גם ברמה של התוכן.

אראל מרגלית: הדבר העצוב ושובר הלב זה לראות הרבה מאוד מהאנשים האלה, שיש להם איכויות מאוד מאוד גבוהות, הולכים הביתה כאיש אחד.

אראל מרגלית: זה כואב כואב לראות את זה – אנשים שכל אחד מהם, או רבים מהם, תרמו תרומה מאוד מאוד גדולה לעולם התוכן הישראלי, ומכיוון שזה משודר, אז הרבה מאתנו גם קשורים אליהם באופן אישי.

אראל מרגלית: עכשיו, בכל זאת, אתם עושים מעשה.

אראל מרגלית: חברת הכנסת קארין אלהרר, אני יודע שכל מי שהיה לוקח את זה על עצמו וכל מי שהיה עושה את המעשה הזה היה צריך לעשות מעשה מאוד רדיקלי, והיה מקבל ביקורת מאוד מאוד רצינית כי המעשה הרדיקלי כרוך בפגיעה בלא מעט אנשים.

אראל מרגלית: כבוד השר, לקחת את זה על עצמך בצורה, איך אני אגיד, בצורה מאוד מהפכנית.

אראל מרגלית: אני לא יודע אם אפשר היה – לחברי, בעיקר במפלגה, שחושבים שאפשר היה לעשות את זה בצורה שבה היו משאירים הרבה מאוד מהאנשים בפנים ועושים את המהפכה הזאת – יכול להיות שהייתה דרך לעשות את זה, אני לא בטוח, כי המקום הזה היה צריך טיפול שורש עמוק.

אראל מרגלית: אבל עכשיו אני רוצה להגיד משהו כשהולכים קדימה – אני מניח שהחוק הזה יעבור.

אראל מרגלית: אני רוצה להגיד משהו על האופן שבו חלק גדול מאתנו היו רוצים לראות את זה מתנהל ומוכנים להתגייס כדי שזה גם יתבצע ברמה שבסופו של דבר אנחנו נקבל רשות שידור ציבורית אמיתית שמשדרת.

אראל מרגלית: יש לנו הדוגמה של ה-BBC.

אראל מרגלית: ה-BBC, הייתה שם את המהפכה הזאת, Channel 4 של ה-BBC בעצם הקים את ה-BBC מחדש מעצמו.

אראל מרגלית: שם בחרו לא לסגור ולפתוח אלא להקים ערוץ אחד שסביבו אחרי זה ה-BBC קם מחדש – אבל הוא בעצם הציל את השידור הציבורי באירופה ונתן לו קרן אור גדולה.

אראל מרגלית: ומה שאני אומר: בואו ניקח את המודל הזה ונחקה אותו.

אראל מרגלית: א.

אראל מרגלית: ברמה הפיזית; טדי קולק לפני 20 ומשהו שנה הקצה 24 דונם בבית "שערי צדק" הישן, כי הוא ראה בעיני רוחו מקום שליד השוק יש – אני זוכר שהוא אמר את זה: יהיו 1,000 אנשי תוכן בירושלים שייצרו דוקומנטרי, ייצרו יצירה מקורית, ייצרו קולנוע מקורי, ייצרו חדשות.

אראל מרגלית: ואני הייתי מאוד מאוד רוצה שאנחנו נתגייס בשביל ה-vision הזה.

אראל מרגלית: כלומר, שיהיה באמת ערוץ חדשות מרכזי, אבל שגם עולם התוכן של יצירות מקור, גם עולם התוכן של יצירות דוקומנטריות, גם עולם התוכן של הרדיו, של הערוץ בערבית – שחברי מיקי רוזנטל אמר פה שרק 40 מיליון שקל, אני חושב, הוקצו לו; צריך הרבה יותר כסף בשביל הדבר הזה, וזה יכול להיות האור לפני המחנה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת מרגלית.

פנינה תמנו: רק תסכם.

אראל מרגלית: עוד רגע.

אראל מרגלית: בעצם, עכשיו, כשאנחנו בונים את זה, אפשר חוץ מהחדשות לעשות outsourcing להרבה מאוד דברים, החוצה, ולהישאר עם מעט מאוד ישות עצמאית, ואפשר לגבש את הזהות הארגונית, שתהווה את שדרת התקשורת פה, ליד הכנסת, במקום פיזי, ושתהיה אחראית להרבה מאוד מהיצירה המקורית שהיא לא יצירה מסחרית בהכרח.

אראל מרגלית: אני חושב שעכשיו, ברמת הביצוע, גם ברמת הביניים וגם באופן ארוך טווח, אנחנו צריכים לנסות להתכנס מסביב לחזון הזה או התמונה הזאת, ולראות שבסוף מה שאנחנו מקבלים, מעבר לחוק, זה ערוץ שידור ציבורי בועט, יוצר ואחר, שיוביל את עולם התוכן במדינת ישראל, ורובו בירושלים.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת מרגלית.

פנינה תמנו: הדוברת הבאה – חברת הכנסת מיכל בירן, ולאחריה – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

פנינה תמנו: בבקשה.

פנינה תמנו: ומי שתסכם – חברת הכנסת קארין אלהרר, מי שעמדה בראש הוועדה שהכינה את החוק.

פנינה תמנו: חמש דקות לרשותך.

מיכל בירן: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, כמו רבים אחרים, אני רוצה לפתוח את דברי בשליחת תנחומים למשפחות השכולות, למשפחות של החיילים הפצועים, שעדיין בקושי נושמות ומחכות לבשורות טובות; ואני מחכה ומקווה, כמו כולנו, לסיום מהיר של המבצע הזה תוך השגת היעדים של שמירה על ביטחוננו, אבל ללא מהלכים מיותרים שיסכנו חיי אדם לשווא.

מיכל בירן: גם כמו אחרים, אני רוצה למחות על כך שהמהלך הזה של הרפורמה ברשות השידור קורה בימים כאלה, גם כי אני חושבת שבתקופה של כזאת מתיחות לאומית זה לא לגמרי במקום, אבל יותר מזה, יש בזה גם משהו לא הוגן.

מיכל בירן: למי ששוחה עם הזרם, למי שהוא הקואליציה ויש לו רוב, ככל הנראה, בכל מקרה, זה שאין דיון ציבורי זה לא מפריע.

מיכל בירן: אבל מי שהיה רוצה לקרוא תיגר על המהלך הזה ורוצה לנסות לעכב או לשנות, להשתמש בכל הכלים הדמוקרטיים הלגיטימיים כדי לשנות את הרפורמה הזאת ברשות השידור, את זה אי-אפשר לעשות בזמן מבצע צבאי, כשאנשים מסתובבים מהלוויות לניחומי אבלים.

מיכל בירן: אני חושבת שאפשר היה להמתין עם זה.

מיכל בירן: יש מבינים גדולים ממני במשכן לגבי רשות השידור, אני חייבת להודות.

מיכל בירן: שלא כאחרים שדיברו לפני, לא גדלתי שם, לא הייתי שם, ואני אפילו לא מאזינה אדוקה, לא של הרדיו ולא של הטלוויזיה.

מיכל בירן: אבל אני חושבת שהמקרה הזה כן ממחיש איזשהו איזון עדין שיש בין עובדים ובין הארגון שבו הם עובדים.

מיכל בירן: כשלימדתי כלכלה פוליטית באוניברסיטת תל-אביב – באחד השיעורים המרצה, הדוקטור שלימד את השיעור, לימד את הסטודנטים שאיגוד עובדים הוא קרטל.

מיכל בירן: למה הוא קרטל?

מיכל בירן: כי באים העובדים ובעצם מתאמים ביניהם את מחיר העבודה.

מיכל בירן: מאוד כעסתי על ההשוואה הזאת, וגם הלשנתי עליו לאשתו, שהיא חברה בוועד עובדים.

מיכל בירן: אבל הסיבה שכעסתי היא שיש אסימטריה בסיסית בין כוחו של המעסיק וכוחו של הארגון לבין כוחו של העובד, שכשהוא עומד לבדו הוא חסר כוח לחלוטין, והיכולת היחידה שלו לעמוד על זכויותיו ולא להיות צל אדם היא על-ידי התארגנות עם שאר העובדים.

מיכל בירן: אבל פה יש, באמת, איזון עדין.

מיכל בירן: גם אני חושבת שבשנות ה-70 אולי העבודה המאורגנת בישראל, אולי, הייתה חזקה מדי.

מיכל בירן: אם יש מצב שבו יש משבר והמפעלים בקריסה ובכל זאת השכר ממשיך לעלות, כנראה יש בעיה, כי הדבר הזה, פשוט לא תהיה לו יכולת קיום לאורך זמן.

מיכל בירן: אני חושבת שכשיודעים לקיים את הסימביוזה הזאת, שגם העובדים יש להם אינטרס בהצלחת מקום העבודה שלהם, ומצד שני מקום העבודה יודע שהוא צריך עובדים מרוצים כדי להצליח ולקיים את ייעודו, כשזה קורה ככה, זה בריא.

מיכל בירן: אין ספק, מכל מה שהחברים מספרים על מה שקורה ברשות השידור, כבר שנים זה לא ככה, והגוף הזה – כשאני רואה חברים כמו מיקי רוזנטל, שאני גם מעריכה מאוד וגם כמעט תמיד נמצאת אתם בדיוק באותה עמדה, אני חייבת להגיד שזה כן גרם לי לתהות.

מיכל בירן: אחרי הרבה התלבטויות אצביע היום נגד החוק הזה, בעיקר בגלל עניין תקדימי חשוב.

מיכל בירן: אין ספק שיש פה הרבה בעיות, אבל לקחת מקום עבודה ולהגיד: אנחנו לא פותרים את זה בהתדיינות עם העובדים אלא אנחנו פשוט לוקחים את הייעוד של המקום הזה, פותחים אותו במקום אחר, בצורה אלימה – כשאני רק חושבת, ואמרה את זה חברת הכנסת שלי יחימוביץ לפני: אם תשובה היה עושה את זה, מה היינו אומרים לו; מה היינו אומרים לכל בעל מפעל שבגלל שוועד העובדים שלו חזק מעביר אותו לירדן, מה אנחנו אומרים אז?

מיכל בירן: אנחנו מבקרים את זה ביקורת קשה.

מיכל בירן: והדבר הזה כן מאוד מפחיד אותי, על שום ההשלכות העתידיות שלו, ואני הולכת להצביע היום נגד.

מיכל בירן: אני כן רוצה לפרגן לשר ארדן.

מיכל בירן: אולי אני לא מסכימה אתך פה אידיאולוגית, לא פה ולא בנושאים שונים, אבל אין ספק שהפגנת בכל המהלך הזה גם נחישות וגם יכולות תקתוק וביצוע, שיכול להיות שאם היו נפוצות יותר באזורנו, המשילות של ממשלת ישראל הייתה גבוהה יותר.

מיכל בירן: אז למרות שאני לא מסכימה, אני כן רוצה לפרגן על האופן שבו הדברים התבצעו, וגם על הדיאלוג עם ההסתדרות ועל חלקה בעניין.

מיכל בירן: שמחתי לשמוע שהסעיף, שגם הוא היה תקדימי, של הגבלת סעיף השכר ל-35% מהתקציב – באופן שהיה מעלה את השאלה אם הסדרים וחוקים כאלה גוברים על חוקים אחרים של מדינת ישראל, חוקי עבודה – אני שמחה שזה נפתר.

מיכל בירן: בסוף, רק אסיים בזה שבסוף ההיסטוריה תשפוט את המהלך הזה.

מיכל בירן: אני, לא נותר לי אלא לקוות שכל העושים במלאכה, וקארין אלהרר, שעמדה בראש הוועדה, וחברים שישבו בדיונים – אני מקווה שיצא מזה שידור ציבורי טוב, ושאת הנזק ואת הפגיעה בעובדים אפשר יהיה לצמצם כמה שאפשר.

מיכל בירן: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה לחברת הכנסת מיכל בירן.

גילה גמליאל: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

גילה גמליאל: אחריה – חבר הכנסת נסים זאב.

מרב מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברותי וחברי חברות וחברי הכנסת, זה יום עצוב.

מרב מיכאלי: שלא תהיה טעות, זה יום מאוד מאוד עצוב.

מרב מיכאלי: יש לי כבוד מאוד מאוד גדול לחברי וחברותי שישבו לילות כימים בוועדה וניסו לעשות את החוק הכי טוב שאפשר, ודאגו לפיצויי הפיטורים של העובדות והעובדים וניסו למזער את הפגיעה בהם ככל שזה אפשרי.

מרב מיכאלי: אבל זה לא משנה שום דבר, כי החוק הזה, טוב ככל שיהיה, עושה למדינת ישראל כמה נזקים מאוד מאוד יסודיים.

מרב מיכאלי: האחד הוא שהוא מבטל לראשונה בתולדותינו הסכם חתום עם עובדות ועובדים; הסכם שחתום על-ידי המדינה, הוא מבטל בחקיקה.

מרב מיכאלי: השני הוא שהוא פשוט מבטל בחקיקה רשות ציבורית שהיא חלק מאבני היסוד של המדינה, של מדינת ישראל כפי שנבנתה וכפי שתפסה את עצמה, וכפי שתרמה להגדרה של מדינת ישראל ולעיצוב שלה, התרבותי, הפוליטי – לא נטול הבעיות, בכלל לא; אבל לחשוב שאפשר לתקן את כל זה באבחת חרב, ולבוא ולהגיד: טוב, בעצם לא, נעשה חדש, זו תפיסה שמעידה על דברים מאוד מאוד רעים, קודם כול במהות הזאת.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, אפשר לבוא ולבטל בישראל רשות ציבורית, בחוק שעובר בזמן מאוד קצר, בסך הכול, בדיון ציבורי מאוד בעייתי, כמו שציינה עכשיו חברתי מיכל בירן.

מרב מיכאלי: אפשר לבוא ולבטל בחוק מקום עבודה בגלל שהוא לא מספיק יעיל או לא מתנהל כפי שהממשלה רוצה שהוא יתנהל.

מרב מיכאלי: וזה מעיד, באמת, כמיליון עדים על התרבות הפוליטית המאוד-מאוד בעייתית של הממשלה הזאת, וגם של הממשלה הקודמת, שיש לה את השיטה הזאת שהיא עוקפת את עצמה.

מרב מיכאלי: כל מה שבתוך המדינה שמתנהל לא לפי רוחה, היא עוקפת אותו ומקימה משהו אחר, כמו כל ועדות התכנון האד-הוקיות.

מרב מיכאלי: בגלל שוועדות התכנון לא מתנהלות כמו שאנחנו רוצות, אז במקום שנפתור את הבעיה בהתנהלות של ועדות התכנון, ונגיד ניתן להן כוח-אדם רב יותר, כדי שיוכלו לזרז את העבודה ולעבוד במקביל על יותר תוכניות; במקום שנפתור אם באמת יש בעיות פרוצדורליות או אחרות – לא, אנחנו פשוט מזיזים אותן הצדה ומקימים ועדות אחרות.

מרב מיכאלי: העיקרון הזה, שכל הזמן מושך למדינה – בממשלה שמדברת כל הזמן, ברצף, על משילות – כל הזמן מושך למדינה את השטיח מתחת לרגליים, הוא דבר גרוע מאוד.

מרב מיכאלי: אבל הדבר אולי הכי גרוע הוא שאת המחיר המאוד-קשה הזה, גם בנזקים האלה וגם בנזקים האחרים שהזכרתי והזכירו אחרות ואחרים, את המחירים האלה כולנו משלמות ומשלמים על התנהגות שערורייתית של פוליטיקאים וראשי ממשלה לאורך שנים.

מרב מיכאלי: כי מי שאחראי – כמו שהזכיר חברי נחמן שי – מי שאחראי לכל הצרות של רשות השידור זה מנהלים גרועים ולא אחראיים, שמונו על-ידי פוליטיקאים לא אחראיים, שלא היססו לנסות להשיג לעצמם רווח אישי על חשבון, באמת, טובת כל הציבור, החל בעובדות והעובדים וכלה במאזינות והמאזינים והאזרחיות והאזרחים, שעכשיו משלמות את המחיר הקונסטיטוציוני הזה בביטול רשות השידור באופן הזה.

מרב מיכאלי: אני מתנגדת לחקיקה שעושה את כל הנזקים האלה.

מרב מיכאלי: אני מתנגדת לחקיקה שסוגרת ככה את "קול המוזיקה", את רשת א', את רשת רק"ע, שלשיטת הממשלה הזאת הם בוודאי דברים לא יעילים, הם משרתים ציבורים מאוד קטנים.

מרב מיכאלי: אף אחד אחר לא יפתח להם ערוצים אחרים במקומם.

מרב מיכאלי: אנחנו עוברות ועוברים – הממשלה הזאת נכנעת באמת לשפה קפיטליסטית קשה ואלימה ומשאירה אותנו בלי היסודות הבסיסיים שעליהם נבנתה מדינת ישראל.

מרב מיכאלי: הייתה רפורמה חתומה לרשות השידור, רפורמה שהייתה מפטרת חצי מהעובדות והעובדים ומאפשרת לשנות מהיסוד את ההתנהלות שלה; רפורמה חתומה, כבר מוסכמת.

מרב מיכאלי: הממשלה הזאת, היא שבגללה הרפורמה הזאת לא יצאה לפועל.

מרב מיכאלי: אין שום סיבה לסמוך על זה שבסידור החדש זה יעבוד יותר טוב תחתיה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

גילה גמליאל: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך עשר דקות מהרגע שתעלה.

גילה גמליאל: אחריו – תסכם את הדיון חברת הכנסת קארין אלהרר.

נסים זאב: לאן את בורחת, חברת הכנסת קארין?

קארין אלהרר: – – –

נסים זאב: שמו אותך בראש המערכה הזאת, כבשה תמימה בסך הכול, מאחוריה עומדים – –

מיקי רוזנטל: אל תתנשא עליה.

נסים זאב: – – עומדים זאבים.

מיקי רוזנטל: אל תתנשא.

נסים זאב: תשמע מה אני אומר לך, אני לא מתנשא עליה.

מיקי רוזנטל: אתה מתנשא עליה.

נסים זאב: אל תתווכח אתי.

נסים זאב: אני לא מתנשא עליה.

מיקי רוזנטל: חצוף.

נסים זאב: עומדים זאבים שרוצים לטרוף את המערכת הזאת – – –

מיקי רוזנטל: – – –

עיסאווי פריג': זאב – – – כמוך.

נסים זאב: היא אישה טובה – –

מיקי רוזנטל: – – –

נסים זאב: – – תשמע מה שאני מדבר.

נסים זאב: אישה טובה, אישה מקצועית – –

עליזה לביא: אישה – – – עם רקורד אדיר מאחוריה – – –

נסים זאב: – – אישה נהדרת, כל המחמאות שבעולם, אבל זו הטעיה.

נסים זאב: זו הטעיה מפורשת.

גילה גמליאל: חבר הכנסת נסים זאב, אם אפשר – – –

נסים זאב: זה ניסיון להטעות, כאילו מדבר פה באיזו הצעת חוק תמימה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת נסים זאב, בוא רגע, לפרוטוקול, לדעתי, תתנצל בפני חברת הכנסת קארין אלהרר.

נסים זאב: אין לי מה להתנצל, לא אמרתי שום דבר – – –

גילה גמליאל: על הגדרתה ככבשה.

גילה גמליאל: אני חושבת שזה לא ראוי.

נסים זאב: לא, אני אמרתי: כמו שמעמידים כבשה תמימה, ומאחורי הכבשה יש – –

עיסאווי פריג': זאב כמוך.

נסים זאב: – – יש זאבים.

נסים זאב: הנה, יש זאבים – –

עיסאווי פריג': נכון, זאב כמוך.

נסים זאב: – – ומראים את הפנים של אותה כבשה.

נסים זאב: אני אומר לך, היא אישה טובה, אישה נהדרת – –

עליזה לביא: – – –

נסים זאב: – – אישה מקצועית, אבל מאחורי כל המזימה הזאת – – –

מיקי רוזנטל: אתה מתנשא.

מיקי רוזנטל: אתה מתנשא, ויותר טוב שתחזור בך.

נסים זאב: מאחורי כל המזימה הזאת עומדים פה אנשים – – –

מיקי רוזנטל: אומרים לך להתנצל ואתה לא מתנצל, אז אתה חצוף שבעתיים.

נסים זאב: תסתום את הפה, בבקשה.

גילה גמליאל: סליחה, לא, לא, אני מבקשת – – –

עיסאווי פריג': – – – לשמוע את זה.

אילן גילאון: זה נקרא "סוגה עילית"?

גילה גמליאל: חברי הכנסת וחברות הכנסת, כבוד חבר הכנסת נסים זאב – – –

נסים זאב: מתנצל, מתנצל, מתנצל.

גילה גמליאל: אני שמחה לשמוע את ההתנצלות.

נסים זאב: כל מי שנפגע, בהווה ובעתיד ובעבר, אוקיי?

מרב מיכאלי: לא, לא, באופן ספציפי – – –

נסים זאב: אני אומר לך, תשמעי, אני לא מתכוון לפגוע באף אחד ולא התכוונתי, והיא יודעת שאין כוונה.

נסים זאב: תאמיני לי שהיא שמחה מאוד כשהיא שומעת אותי.

נסים זאב: אמת או לא?

קארין אלהרר: אני ממש לא יודעת את נפשי – – –

תמר זנדברג: – – –

אילן גילאון: די לראות אותך וזה משמח.

נסים זאב: בסדר, נעשה כולנו שמחה ביחד.

מרב מיכאלי: נסים – – –

גילה גמליאל: הוא התנצל, אפשר להתקדם.

גילה גמליאל: תודה.

אראל מרגלית: הישאג אריה ביער וטרף אין לו?

מרב מיכאלי: נסים, אין אף אחת מאתנו שלא שמחה לראות אותך, מה זה.

נסים זאב: נו, בסדר, אז חוק העושק הציבורי של השודד הציבורי.

נסים זאב: זו ממשלה שבאה לשדוד את השידור הציבורי לעצמה.

נסים זאב: אין חוק מושחת יותר מהחוק הזה.

נסים זאב: פיטורי עובדים – בא לעשוק את העובדים, שרובם ככולם לא יודעים מה יעלה בגורלם או מה עולה בגורלם מחר בבוקר.

נסים זאב: נכון, יש הסתדרות.

נסים זאב: אני רוצה לדעת: ההסתדרות יכולה לעשות דבר וחצי דבר בלי האוצר?

נסים זאב: הרי אם מחר האוצר יגיד: אין לי תקציב לזה, אז מה לעשות?

נסים זאב: היה הסכם, יש נייר, כמו שהיה הסכם גם ב-2009.

נסים זאב: לא היו הסכמים?

נסים זאב: היו הסכמים; מי הסתכל על אותם הסכמים?

נסים זאב: מי אמר שאותה רמאות לא תחזור על עצמה?

נסים זאב: לכן, אני רוצה להבין.

נסים זאב: יש משל בגמרא שיש תל – זה בין המן לאחשוורוש – ויש חריץ.

נסים זאב: יום אחד בעל התל עומד ומשתומם ואומר: ריבונו של עולם, מה אני אעשה עם התל הזה?

נסים זאב: איפה אני אקבור אותו?

נסים זאב: והיה אדם שהיה לו חריץ, וכל פעם נתקל בחריץ, הולך ליפול בחריץ.

נסים זאב: יום אחד נפגשו שניהם ביחד.

נסים זאב: אומר לו בעל החריץ לבעל התל – – –

אילן גילאון: – – – אינסטלטור – – –

נסים זאב: נכון, גם האינסטלטור.

נסים זאב: הוא אומר לו: תשמע – וזו גמרא בדף היומי במגילה, ולכן אני רוצה לזכות אתכם בדף יומי, מה לעשות.

נסים זאב: אז הוא אומר לו: תשמע, אני מוכן לעשות אתך עסקה.

נסים זאב: אומר לו: כמה אתה רוצה?

נסים זאב: אומר לו: קח חינם.

נסים זאב: עצם הדבר שאני נפטר מהעול שעל ראשי, אני נותן לך את כל התל, את כל העפר הזה חינם, לך ותיקח את זה לעצמך.

נסים זאב: בעצם מי זה פה בעל התל?

נסים זאב: הממשלה רוצה להיפטר, יש לה עול על הראש שלה, מסכנה, היא לא יכולה לסבול.

נסים זאב: לפלסטינים בעזה נותנים כל חודש 90 מיליון בחינם, אין בעיה, חברת החשמל כל חודש מפסידה בין 80 ל-90 מיליון שקלים; לזה כן יש, אבל לרשות השידור אין, מה לעשות.

נסים זאב: פה צריכים לפטר את כולם ולבנות את המערכת מחדש.

נסים זאב: אז זה בדיוק המן ואחשוורוש: המן רצה לקבור והמלך אחשוורוש רצה להיפטר, וחברו יחדיו.

נסים זאב: ערוץ 2 רוצה לקבור את רשות השידור.

נסים זאב: מה, אנחנו כל כך מטומטמים?

נסים זאב: אנחנו לא מבינים שלשר האוצר יש אינטרס עליון לקחת את רשות השידור אליו?

נסים זאב: והוא עושה את זה באמצעותך, אדוני השר.

גלעד ארדן: אני המן או אחשוורוש?

נסים זאב: אתה לא, אתה עומד ביניהם, זו הבעיה, אתה לא פה ולא שם.

נסים זאב: אבל למה אתה צריך להיות מתווך לא הוגן?

נסים זאב: אז תראו מה קורה, משהו מאוד מפתיע.

נסים זאב: בטח שמעתם אתמול על התקפה של צה"ל על תחנת ה"חמאס" – "אל-ג'זירה" אני חושב, לא?

נסים זאב: איזו תחנה זאת הייתה?

אלעזר שטרן: לא משנה.

נסים זאב: לא משנה.

נסים זאב: אבל הלכו לחסל את תחנת הרדיו של ה"חמאס", והיום מביאים חיסול מסוג אחר, הולכים לחסל את תחנת הרדיו של "קול ישראל".

נסים זאב: ההבדל הוא ששם זו הפצצה ופה חיסול פוליטי, אבל זו אותה הפצצה.

נסים זאב: אני לא מבין, בימים טרופים כאלה, מה זה מיהרת למצוא, בני?

נסים זאב: אתה יודע מה, מי אמר את זה למי?

נסים זאב: זה אמר יעקב לעשיו, "מה זה מיהרת", יצחק אמר ליעקב.

נסים זאב: עכשיו, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לומר מה הפגמים שאני רואה בכל העניין הזה.

נסים זאב: הדבר הראשון, מכניסים היום מפרק לרשות, לרשות סטטוטורית, רק כדי לפרק ולהרכיב מחדש, כדי לשנות את מה שמכונה "תרבות ארגונית".

נסים זאב: לדעתי, זה מהווה סימן רע מאוד לסקטור הציבורי באופן כללי.

נסים זאב: זה הרס של תשתית ובניית שירות ציבורי שיהיה כנוע לגחמות פוליטיות.

נסים זאב: בכל מקרה, כל דבר ציבורי אחר יהיה עילה והזדמנות לפרק.

נסים זאב: הממשלה הזאת מומחית בפירוק והרכבה.

נסים זאב: בעיה נוספת, מדובר פה בעורך-דין שימנה אנשי מקצוע.

נסים זאב: מה העורך-דין הזה מבין בעניין מקצועי כל כך – וללא פיקוח ציבורי?

נסים זאב: זה רק עניין של בית-משפט.

נסים זאב: בבית-משפט שופט בדימוס הוא המבין ביותר, הוא המחליט ולו נותנים את הסמכויות.

נסים זאב: אדוני השר, אני חושב שזאת טעות, כי עדיף שיהיה איש מקצוע, מבחינתי, שמבין עניין.

נסים זאב: החוק החדש מקנה סמכויות נרחבות מאוד למשרד האוצר, ואסור לשכוח שמדובר בגוף שאמור להיות מנותק מהפוליטיקה.

נסים זאב: אני שומע שאומרים פה: לא רוצים פוליטיזציה.

נסים זאב: אין פוליטיזציה יותר מהחוק הזה, כי בעצם באים פה לשדוד את מה שקיים כבר עשרות בשנים, לזרוק את העובדים כשעיר לעזאזל.

נסים זאב: ואומרים: אין פה פוליטיזציה.

נסים זאב: אתה יכול, אדוני השר, להבטיח לי שתדאג לכל העובדים האלה?

נסים זאב: אתה יכול לומר שאתה באמת מתחייב שלכל העובדים שעובדים היום ברשות השידור יהיו מקומות עבודה?

נסים זאב: לא.

נסים זאב: ודאי שלא.

נסים זאב: אתם הולכים קודם כול לפטר.

נסים זאב: מה זה, תוכנית פינוי-בינוי?

נסים זאב: קודם כול מפנים ואחר כך בונים?

נסים זאב: גם היום השכילו בחוק החדש, אומרים: בינוי-פינוי-בינוי, לא יודע, יש איזה משהו, "ריקידה" באמצע.

נסים זאב: בסדר.

נסים זאב: כי אי-אפשר לפנות, אי-אפשר להרוס, אי-אפשר לשלוח כ-2,000 עובדים הביתה, ואחר כך לומר: ננסה למצוא להם מקומות עבודה, או אולי נקלוט בין 100 ל-200 עובדים.

נסים זאב: מה זה, תרומת מעשר?

נסים זאב: אתם לוקחים מעשר מהעובדים ומחזיקים אותם, ורק מי שמקורב ורק מי שירד על הברכיים יזכה להיות אצלכם בעבודה?

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, מה שצריך היום ועתה זה גוף שלא יהיה תלוי בחסדי פקידי האוצר, ובשל כך יש סיכוי רב שההשפעה על השידורים – בפרט כאשר מדובר בנושאים ששנויים במחלוקת מבחינה כלכלית, אז ברור שתהיה השפעה על השדרנים, מה ישדרו, כי הם תופסים את החבל ואת השרביט.

נסים זאב: גם לא ברור לי מה בעצם יהיה באותה תקופת מעבר, בזמן שהגוף יהיה תחת מפרק עד להקמת הגוף החדש.

נסים זאב: הרי יש פה תחנת ביניים.

נסים זאב: מה קורה בין לבין, בעוד שישה חודשים והלאה?

נסים זאב: מה עושים?

נסים זאב: איך מתמודדים?

נסים זאב: דבר נוסף – אני יודע שכל הזמן דיברו על ה"ייחודיים" של החרדים.

נסים זאב: לא רוצים לראות חרדים.

נסים זאב: אני מבין, זה מפריע.

נסים זאב: אבל מדוע אפשר להקצות 200 מיליון ש"ח ליוצרים עצמאיים?

נסים זאב: הרי זה בדיוק כמו כספים ייחודיים.

נסים זאב: למה פה זה מותר?

נסים זאב: ליוצרים עצמאיים נותנים את כל הפריבילגיה.

נסים זאב: אין עיני צרה בהם, תיתנו להם, אבל למה זה צריך להיות על חשבון העובד המסכן?

נסים זאב: רק לפני כמה ימים פנה אלי טכנאי, שכבר 20 שנה עובד בתחנה.

נסים זאב: הוא אומר לי: אתה יודע, אני אבא למשפחה ברוכת ילדים – אגב, הוא לא אדם דתי, הוא לא קרוב לש"ס ולא בחר ש"ס, אין לו שום קשר אלי מבחינה פוליטית – אמר לי: אני לא יודע מה אני עושה מחר בבוקר, מי מבטיח לי שאוכל להביא פרנסה.

נסים זאב: אני כבר בן 42, מי ייקח אותי?

נסים זאב: תחנת הכוח?

נסים זאב: טחנת הרוח?

נסים זאב: מי ייקח אותי לעבודה מחר בבוקר?

נסים זאב: אז תסתכלו על האנשים המסכנים האלה.

נסים זאב: ולכן, גברתי היושבת בראש – אני יודע שהזמן תם – אני חושב שהחוק הזה חייב לעלות לבג"ץ, לבית-המשפט העליון, כדי להכריע בסוגיה אם לא הייתה פה שחיתות מעל ומעבר, שזה חוק שבסופו של דבר יצטרכו לזרוק אותו לפח.

נסים זאב: אבל מה שבטוח, את התוצאה ואת ההבטחות שהיום אנחנו יכולים להעביר, דווקא בימים קשים כאלה – וקל להעביר חוק כזה, כי אנשים עסוקים.

נסים זאב: מי הראש שלו בכלל ברשות השידור היום, בימים כאלה, מי?

נסים זאב: מי רוצה לחשוב על זה?

נסים זאב: אני אומר לך את האמת, אין לי חשק לדבר, דיברתי אתך היום בלי חשק, אבל לא נורא.

נסים זאב: רק אני אומר – – –

גילה גמליאל: לא היה מורגש.

נסים זאב: לא היה מורגש, ובכל זאת אני אומר לך, ביכולות שלי לדבר על החוק הזה יש לי הרבה מה לומר.

נסים זאב: אני מלא במטען על כל הדרך – שעד חצות לילה מנהלים דיונים, כאילו מדובר פה באיזה מלחמה שצריכים לנהל עשר שעות דיונים.

נסים זאב: על מה ולמה?

נסים זאב: מה רוצים מחברי הכנסת שיש להם עניין כן להשתתף וכן רוצים להביע דעה ולא יכולים להביע דעה?

נסים זאב: למה?

נסים זאב: למה אי-אפשר לתת להם את ההזדמנות להעלות את ההסתייגויות שלהם ואת הטענות שלהם בתוך הוועדה?

נסים זאב: לכן, אני חושב, גברתי היושבת בראש, שחייבים לחזור ולקיים דיון רציני ומעמיק בכל הסוגיה הזאת.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

גילה גמליאל: הצגת את עמדתך נאמנה.

גילה גמליאל: אני מבקשת מאת חברת הכנסת קארין אלהרר לסכם את הדיון בנושא הצעת חוק השידור הציבורי, התשע"ד–2014, להכנה לקריאה שנייה ושלישית – להצבעה.

גילה גמליאל: ההצבעה לא תתקיים לאחר הסיכום אלא בשלב יותר מאוחר, לאחר השעה 18:00 – לידיעת חברי וחברות הכנסת.

גילה גמליאל: תודה.

קארין אלהרר: גברתי היושבת-ראש, תודה, כנסת נכבדה, אדוני השר, חברי וחברותי חברות וחברי הכנסת, חבר הכנסת נסים זאב, הלוואי שהיית לוקח את כל האנרגיות האלה שהוצאת כאן מעל הדוכן ויושב וקורא את החוק שיצא מהוועדה.

קארין אלהרר: אולי גם היית בסופו של דבר משמיע טענות שמתכתבות באיזושהי צורה, ולו קלה או קלושה, עם מה שכתוב בחוק.

קארין אלהרר: זו ההערה הראשונה שיש לי.

קארין אלהרר: תראו, אני לא אחזור על כל מה שכתוב בחוק, אמרתי את הדברים אתמול.

קארין אלהרר: אבל באמת, ככה, בכל השעות שהתקיים הדיון בחוק, למעט חצי שעה, ישבתי ושמעתי בקשב רב את הדברים שנאמרו כאן, והייתי שמחה להתייחס לכמה נקודות שבעיני הן קריטיות בעניינו של החוק הזה.

קארין אלהרר: ברור שהייתה כאן מטרה אחת ויחידה: לייצר שידור ציבורי עבור הציבור במקום שבו השידור הציבורי שקיים היום איבד את הרלוונטיות שלו כלפי הציבור והוא לא במקום שהוא בעצמו רוצה להיות בו.

קארין אלהרר: חוק רשות השידור שנעביר היום בקריאה שנייה ושלישית נועד לשפר; הוא לא נועד לסגור, הוא לא נועד להרוס.

קארין אלהרר: המטרה שלו היא לבנות משהו חדש.

קארין אלהרר: וזה בתשובה לחבר הכנסת אילן גילאון, חברי.

קארין אלהרר: זו לא עוד רפורמה.

קארין אלהרר: היו באמת הרבה רפורמות.

קארין אלהרר: הצעת לטפל בזה ברפורמה.

קארין אלהרר: היו אין-ספור ניסיונות לרפורמות, אני ספרתי 14, וכל אותן רפורמות, בסופו של דבר, לא צלחו או פשוט סתם העלו אבק במגירות ובמדפים, והמצב לא רק שנשאר כשהיה אלא אפילו הלך והחמיר.

קארין אלהרר: אני רוצה לומר בהזדמנות הזאת, שמעבר לדיונים שהתקיימו בוועדה, כל מי שנכח בהם, וגם כאלה שלא, אמרו שהיו דיונים אינטנסיביים, ארוכים.

קארין אלהרר: נכון, כי רצינו לשמוע את כולם.

קארין אלהרר: ומעבר לדיונים שהתקיימו גם נפגשתי עם כל מי שביקש להיפגש ולהשמיע את דברו שלא במסגרת דיוני הוועדה.

קארין אלהרר: היו גם אנשים מתוך הארגון שבאו ואמרו: לא עוד, אי-אפשר להמשיך בצורה הזאת, וכן דרוש המהלך הזה של הפתיחה, והסגירה של הדבר הישן, המסואב, הלא-טוב, שאנחנו לא רוצים להמשיך ולעבוד בו, במקום כזה.

קארין אלהרר: באמת יש פה איזשהו טיפול שורש, לא פלסטר על פצע פתוח שממשיך לדמם.

קארין אלהרר: אנחנו רוצים רשות יעילה, חדשנית, אחראית, שתספק לציבור את התכנים הטובים ביותר.

קארין אלהרר: על-פי הצעת החוק – ופה, תשובה לכל חברי הכנסת שטענו שאין פה באמת ביטול אגרה, אגרה תבוא ממקום אחר – שיהיה ברור: יש פה ביטול של אגרת רשות השידור.

קארין אלהרר: אגרת הרדיו, שהייתה משולמת לאורך כל השנים, תישאר על כנה, כפי שהיא הייתה, ללא קשר לשידור הציבורי.

קארין אלהרר: אם הייתה החלטה לפני שנה להעלות את שיעור אגרת הרדיו, הרי שההחלטה הזאת עומדת בעינה, והיא מנותקת מהעניין של האגרה שתשולם לשידור הציבורי או לחלופין האגרה שהשתלמה לשידור הציבורי.

קארין אלהרר: היא לא קיימת יותר.

קארין אלהרר: חבר הכנסת מרגלית, שלא נמצא כאן, אני רוצה להניח את דעתו, שהרשות החדשה, בעצם, השידור הציבורי החדש ימשיך להיות מוסד ירושלמי.

קארין אלהרר: קבענו כך בחוק.

קארין אלהרר: מוסדות רשות השידור הציבורי יהיו בירושלים, כפי שהיא מוגדרת בחוק-יסוד: ירושלים.

קארין אלהרר: קבענו גם מנגנון חשוב – וזאת תשובה לעניין הניתוק מהפוליטיזציה, או לטענה שעולה שאין פה ניתוק מהפוליטיזציה.

קארין אלהרר: קבענו – אין ואקום, זה נכון, אני אומרת כאן מעל הדוכן הזה, אין ואקום, כי לא יכול להיות ואקום.

קארין אלהרר: כי זה שידור ציבורי שיש שר שאחראי לו.

קארין אלהרר: ולכן השר יהיה מעורב, אבל, תאמינו לי, ברמה הנמוכה ביותר שידעה רשות השידור לאורך כל השנים.

קארין אלהרר: באמת, במקום שבו המינימום של המינימום.

קארין אלהרר: היה דיון מעמיק בכל סעיף וסעיף.

קארין אלהרר: הכנסנו את כל אותם מקדמי ביטחון כדי לדאוג שהפוליטיקאים לא יהיו חלק מהסצנה שנקראת השידור הציבורי.

קארין אלהרר: כי פוליטיקאים לא צריכים להיות מעורבים ברשות השידור.

קארין אלהרר: השר הממונה לא יכול לפטר את המנכ"ל, הוא לא יכול למנות אותו.

קארין אלהרר: שר האוצר לא יוכל להתערב בניהול התקציב.

קארין אלהרר: ראש חטיבת החדשות יזכה לעצמאות מלאה בניהול מערך החדשות.

קארין אלהרר: מנכ"ל הרשות וחברי המועצה לא יורשו להשתתף בשידורים, כי אנחנו לא רוצים את העסקונה הזאת שקיימת היום ברשות השידור – ויבוא האדם שיגיד שזה לא נכון.

קארין אלהרר: את זה רצינו למנוע, ואני חושבת שהחוק מנע את זה בצורה הטובה ביותר.

קארין אלהרר: זה התפקיד של השידור הציבורי: להיות נקי מאותם שיקולים פוליטיים, ועמדנו על כך, וזה נכנס לחוק.

קארין אלהרר: החוק גם מתייחס לעובדים.

קארין אלהרר: יש מינימום קבלה של 25% מהיקף העובדים בתאגיד החדש, עובדים שעברו מרשות השידור לתאגיד החדש.

קארין אלהרר: זה מינימום.

קארין אלהרר: השארנו שיקול דעת למנכ"ל להעסיק עוד עובדים אם יבחר לעשות כן.

קארין אלהרר: כי המטרה הייתה ליצור משהו חדש עם אתוס חדש, ולא פשוט להעתיק את אותו דבר למשהו חדש שיתגבש באותם תנאים.

קארין אלהרר: אני רוצה שוב לסיים ולהודות לכל חברי הוועדה: לאופוזיציה, שבאמת נלחמה את מלחמתה, אבל עשתה את זה בענייניות רבה, וכמובן לחברי הקואליציה שהיו חלק מהוועדה.

קארין אלהרר: אני רוצה שוב להודות מקרב לב לשר גלעד ארדן, שבאמת, אני יודעת – אמר גם עיסאווי בגילוי לב – התלונן על כך שהוא היה משתתף בדיוני הוועדה.

קארין אלהרר: אני חושבת שההשתתפות שלו בוועדה, א.

קארין אלהרר: העידה על החשיבות של החוק בעיניו.

קארין אלהרר: ב.

קארין אלהרר: ייעלה בצורה שקשה לתאר במילים את העבודה של הוועדה, כי במקום שהיועצת שלו תחזור אליו ותקבל את התשובה ונחזור לוועדה, הדבר נעשה ביעילות, והוא באמת שמע את הדברים וחשב עליהם ונתן תשובות, והצלחנו לקדם את הדבר הנכון.

קארין אלהרר: כמובן, להודות גם לצוות הוועדה, ששוב, זכיתי בו.

קארין אלהרר: זאת הייתה זכייה גדולה.

קארין אלהרר: ולכל העוסקים בדבר, לכל מי שליווה את תהליך החקיקה, כשלכולם היה רצון אמיתי ליצור כאן גוף ציבורי חדש, שיהיה לטובת הציבור.

קארין אלהרר: אני רוצה גם להודות לעובדי רשות השידור, ובמיוחד לאלה שעושים ממש בימים אלה לילות כימים לכיסוי התקשורתי של מבצע "צוק איתן".

קארין אלהרר: היה לכם, העובדים, תפקיד חשוב ומשמעותי ביצירת הזיכרון הקולקטיבי של כולנו כאן לאורך שנים ואנחנו באמת אסירי תודה על מה שעשיתם.

קארין אלהרר: אני תקווה שהחוק הזה יעבור וייושם בדיוק כפי שהתכוונו שהוא יעבור.

קארין אלהרר: אם כך באמת יהיה הדבר, תדעו לכם שהיום אנחנו בתחילתה של מהפכה, לא פחות מזה, ואני בהחלט מתחברת לדברים של חברי חבר הכנסת כבל.

קארין אלהרר: אני אסכם ואבקש מחברי הבית להצביע בעד החוק ולעזור לנו להחזיר את השידור הציבורי לציבור.

קארין אלהרר: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

גילה גמליאל: לא יתקיימו הצבעות בשעתיים הקרובות, עד אחרי השעה 18:00.

גילה גמליאל: אני עוברת לנושא הבא בסדר-היום.

גלעד ארדן: – – –

גילה גמליאל: לא.

גילה גמליאל: לפי סדר הדוברים פה זה ייקח אפילו יותר מזה, אבל אני הגבלתי את הזמן המדובר.

גילה גמליאל: כן, כמו שנאזם אומר, לא יתקיימו הצבעות לפני השעה 18:00, לא בחוק רשות השידור ולא בחוק שאנחנו נתחיל בו כרגע – – –

גלעד ארדן: תהיה הפסקה – – –

גילה גמליאל: לא תהיה הפסקה.

גילה גמליאל: [מס' מ/841; "דברי הכנסת", חוב' זו, עמ' 12598; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: יש עכשיו דיון בהצעת חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה), התשע"ד–2014.

גילה גמליאל: קריאה שנייה וקריאה שלישית.

גילה גמליאל: תציג את הצעת החוק יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חברת הכנסת מירי רגב.

גילה גמליאל: בבקשה.

מירי רגב: כבוד ממלאת מקום היושב בראש, תודה לך, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני מבקשת לפתוח ולחזק את ידי המשפחות השכולות שמלוות היום עשרה חיילים לקבורה.

מירי רגב: עם ישראל כולו, אני בטוחה, מחזק את ידיהן.

מירי רגב: בהזדמנות הזאת אני גם רוצה לברך את יושב-ראש הכנסת, יושב-ראש ועדת האתיקה, על החלטתם הנכונה להשעות את חברת הכנסת זועבי לחצי שנה מהמליאה.

מירי רגב: הדחתה מהכנסת קרובה מתמיד, וכפי שאמרתי בעבר: רוחי לעזה, יא ח'אינה, בוגדים אנחנו לא צריכים בכנסת.

מירי רגב: אני מתכבדת להביא בפניכם את הצעת חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה), התשע"ד–2014, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

מירי רגב: ההצעה אשר מונחת בפניכם היום היא הצעה אשר קובעת הליך תכנון מיוחד לקידום תוכניות מועדפות לדיור, הכולל מוסד תכנון מיוחד והליכי תכנון מיוחדים.

מירי רגב: אומנם מדובר בהליך תכנוני יוצא דופן, אבל יש להדגיש כי הוא בא להתמודד עם מצב יוצא דופן ועם משבר דיור קשה וכואב, אשר משפיע על ילדינו.

מירי רגב: כולנו יודעים שבשנים האחרונות חלה עלייה ניכרת במחירי הדיור בישראל, אשר אינה מאפשרת לזוגות צעירים אשר שירתו את המדינה ורוצים לחיות בה לרכוש דירה ומטילה נטל כלכלי כבד על כלל משקי הבית אשר בוחרים לרכוש דירה.

מירי רגב: לכן יש להתמודד עם פתרונות לאחד החסמים המשמעותיים ביותר להגדלת היצע יחידות הדיור.

מירי רגב: על-פי המוצע, הליך התכנון המיוחד יחול על תוכניות המוגשות ככלל על-ידי גופים ממשלתיים.

מירי רגב: הליך התכנון המיוחד ייוחד לתוכניות בנייה למגורים במתחמים שיש בהם פוטנציאל לבנייה של 750 יחידות דיור לפחות, וביישובי מיעוטים – של 500 יחידות דיור לפחות, זאת אומרת, תוכניות רחבות היקף, שעשויות לתרום באופן משמעותי להגדלת היצע הדיור.

מירי רגב: תוכניות כאלה יקודמו בוועדת תכנון ברמה הארצית, שתיקרא "הוועדה הארצית לתכנון ולבנייה של מתחמים מועדפים לדיור", הוותמ"ל, ותהיה מוסמכת לאשר תוכניות שהוראותיהן גוברות ומשנות הוראות הקבועות בתוכניות מִתאר אחרות, לרבות תוכניות מתאר ארציות ומחוזיות, למעט תמ"א 35.

מירי רגב: על מנת למזער את הפגיעה בהיבט זה החליטה ועדת הפנים לעמוד על כך שלוותמ"ל לא יוקנו סמכויות המועצה הארצית לעניין הגמישות המוקנית מכוח החוק לתמ"א 35 כפי שהציעה הממשלה במקור, אלא רק אם הממשלה הורתה על כך במפורש בצו ההכרזה של כל מתחם ומתחם.

מירי רגב: כפי שאמרתי, הצעת חוק זו מקנה סמכויות נרחבות וחריגות לוותמ"ל.

מירי רגב: לאור ההוראות החריגות הקבועות בהצעת החוק, מוצע כי ההסדרים המוצעים ייקבעו כהוראת שעה למשך ארבע שנים מיום תחילתו של החוק המוצע, וזאת לנוכח הסמכויות החריגות ורחבות ההיקף שניתנות לוותמ"ל והליכי התכנון המיוחדים שנקבעו בהצעה זו ולשם בחינת השפעתם על היצע הדיור ועל מחירי הדיור.

מירי רגב: זו המטרה האמיתית של החוק.

מירי רגב: במסגרת הדיונים שהתקיימו בוועדת הפנים והגנת הסביבה עמדה הוועדה על כך שיוכנסו להצעת החוק כמה שינויים עקרוניים לעומת הנוסח שעבר בקריאה ראשונה, אשר יבטיחו מצד אחד הצעת חוק שתזרז הליכים לאישור התוכניות לבנייה במתחמים גדולים ותגדיל את היצע יחידות הדיור, אך מצד שני תבטיח את העמידה ביעדים החברתיים הנוספים אשר עמדו בבסיסו של חוק זה.

מירי רגב: ואכן, לאור דרישות הוועדה נערכו שינויים בהצעת החוק, והיא כוללת שינויים משמעותיים אשר יבטיחו את השגת המטרות, ואני גאה להציג אותם בפניכם.

מירי רגב: דיור בר-השגה: כבר בראשית הדרך הודעתי, בתמיכת כל חברי הוועדה, שלא נצביע על ההצעה כל עוד לא ייכללו בה הוראות מיוחדות לעניין דיור בר-השגה.

מירי רגב: גם כאן, כמו בחוק הווד"לים וכמו בחוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 101), לא הייתי מוכנה להגיע להצבעות עד אשר הממשלה התרצתה, והנושא אכן נכלל בהצעה שלפניכם.

מירי רגב: זו פעם ראשונה שבחוקי תכנון אנחנו מביאים לידי ביטוי דיור בר-השגה.

מירי רגב: מעולם חוקי תכנון לא כללו היבטי דיור בר-השגה.

מירי רגב: כחלק מהמאבק של ועדת הפנים והגנת הסביבה לכלול את נושא יחידות הדיור לדיור בהישג-יד במסגרת החקיקה, קובעת הצעת חוק זו כי בכל תוכנית מועדפת לדיור שתאושר, למעט ביישובי המיעוטים, בתחום הקרקע שהיא מקרקעי ישראל, 30% מסך יחידות הדיור שנקבעו בתוכנית האמורה יהיו יחידות דיור להשכרה לטווח ארוך: 15% לטווח ארוך במחירי השוק ו-15% במחירי פיקוח; כמובן, מחירי פיקוח במחיר מופחת.

מירי רגב: הממשלה תוכל לחרוג משיעורים אלו רק במקרים חריגים ורק אם השתכנעה כי התוכנית לא תהא ישימה אם ייקבעו בה שיעורים אלו, או אם בגלל מאפייני היישוב או היצע הדירות להשכרה אין הצדקה לקביעת שיעורים אלו.

מירי רגב: זהו הישג אדיר.

מירי רגב: התחלנו את המהלך בכך שמטרת החוק שהגיע הייתה בנייה של 500 יחידות דיור.

מירי רגב: זאת מטרת החוק שהונחה בפני ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת.

מירי רגב: אני מזכירה לכולם ש-500 יחידות דיור זה לא מטרה; זה אמצעי.

מירי רגב: המטרה של חוק צריכה להיות מטרה חברתית, מטרה ראויה, מטרה ערכית, והוועדה עמדה על כך לאורך כל הדיונים מול האוצר.

מירי רגב: כפי שאמרתי, דיור בר-השגה נכלל בחוקי התכנון כבר בחוק הווד"לים שאישרה הוועדה, ושם קבענו ש-25% מיחידות הדיור יוקצו לטובת דיור להשכרה ארוכת טווח או לדירות קטנות; המשכנו בחוק התכנון והבנייה, ושם קבענו חובה בכל תוכנית לכלול 20% של דירות קטנות ומערך תמריצים אשר יבטיח דירות להשכרה ארוכת טווח; כמו כן, קבענו בחוק התכנון והבנייה בפעם הראשונה חובה על ממשלת ישראל לקבוע יעדים לשיווק של יחידות דיור להשכרה לטווח ארוך ויחידות דיור להשכרה במחיר מופחת שישווקו לציבור על-ידי רשות מקרקעי ישראל.

מירי רגב: עד היום, מעולם רשות מקרקעי ישראל לא עסקה בנושא עם יעדים ברורים.

מירי רגב: ואני טוענת, ואמרתי זאת מעל במת המליאה כמה פעמים: מינהל מקרקעי ישראל היה שותף לעליית מחירי הדיור.

מירי רגב: ולא לחינם אמרתי כמה פעמים "מינהל מספסרי ישראל".

מירי רגב: כי אם הוא היה באמת הולך ומבין שהקרקע היא משאב של כל אזרח ואזרח במדינת ישראל – ונכון, צריך להרוויח מהקרקע, אבל לא צריך להיות חזירים.

מירי רגב: צריך שלכל אחד במדינת ישראל תהיה קורת גג על-פי הישג ידו, בהשכרה או בקנייה.

מירי רגב: ואני שמחה שהצלחנו להביא את זה לכדי חקיקה, ומינהל מקרקעי ישראל יצטרך לבוא ולתת דין-וחשבון בוועדת הפנים והגנת הסביבה אם הם עמדו ביעדים, ואם הם לא עמדו ביעדים – מדוע.

מירי רגב: בהצעת החוק המונחת בפניכם אנחנו משלימים את המהלך ומגיעים להישג המשמעותי ביותר: קביעה שבכל תוכנית מועדפת לדיור שתאושר, 15% מיחידות הדיור שנקבעו בתוכנית זו יהיו יחידות דיור להשכרה לטווח ארוך ו-15% מיחידות הדיור יהיו יחידות דיור להשכרה לטווח ארוך במחיר מופחת.

מירי רגב: על מנת להבטיח כי הוראות אלו ייאכפו, מוצע כי יראו את מי שחייב בקיום ההוראות כנאמן, ואת הפרת ההוראות האמורות כהפרה של חובת נאמנות.

מירי רגב: מדובר בתקדים חשוב, שבו תוטל אחריות אזרחית מוגברת כמו זו של נאמן על מי שיפר את הוראות החוק.

מירי רגב: הכלי העוצמתי של חוק הנאמנות מאפשר לכל המעוניין בדבר, קרי לכל אחד מהציבור, לפנות אל בית-המשפט ולדרוש הן אכיפה של ההוראה בחוק והן פיצויים בשל הפרתה.

מירי רגב: זאת אומרת שלא כל כך מהר ממשלת ישראל תוכל להחליט שהם לא יעמדו ביעדי החוק כפי שקבעה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

מירי רגב: דיור ציבורי – בשבוע שעבר ניסו לעשות סיבוב על הדיור הציבורי, חברי מהאופוזיציה וחברי מהקואליציה.

מירי רגב: זה היה אפילו מביש.

מירי רגב: אני לא אוכל לפתור את בעיית הדיור הציבורי לאורך כל שנותיו.

מירי רגב: הלוואי שיכולתי לעשות את זה דרך ועדת הפנים והגנת הסביבה.

מירי רגב: לא ועדת הפנים והגנת הסביבה מטפלת בדיור ציבורי, אלא ועדת הכלכלה, אבל אחד התנאים שלי לאישור הוותמ"ל היה שייעשו שני דברים: 1.

מירי רגב: תאושר קרן בוועדת הכספים של 1.1 מיליארד לטובת קניית הדירות, ועד שהקרן לא אושרה בוועדת הכספים לא דנו בוותמ"ל בוועדת הפנים.

מירי רגב: והנושא השני, הקצבה של 110 מיליון שקלים, שלוש שנים, לשיפוץ של 12,000 יחידות דיור, ועוד 45 מיליון שקלים לטובת הפעלת מועדונים בשיקום שכונות.

מירי רגב: נכון, 1.5 מיליארד זה לא מספיק, אבל עדיין זה יותר מאפס.

מירי רגב: ובואו נודה על האמת, גם שר ממפלגתי, השר שטייניץ, שר האוצר לשעבר, והשר לשעבר אטיאס, לא עשו את העניין הזה.

מירי רגב: בואו נודה על האמת.

מירי רגב: ופה, גם אם זה לא הטוב ביותר שיכולנו להשיג, צריך להגיד תודה גם לשר האוצר שהכניס את היד לכיס ושם 1.1 מיליארד עוד לפני שהתחלנו למכור דיור בדיור הציבורי, וגם לשר השיכון.

פנינה תמנו: – – –

מירי רגב: ולידיעתכם, שניהם לא שרים ממפלגתי.

מירי רגב: אז צריך להגיד תודה.

מירי רגב: ועדת הפנים עשתה את שלה בעניין הדיור הציבורי.

מירי רגב: הלוואי שיכולתי לעשות יותר, אבל מיליארד וחצי זה הישג יפה.

מירי רגב: ויש הבטחה של שר האוצר, שאמרתי אותה בעת ההצבעות בוועדת הפנים, ואני אומרת את זה כאן, ואני אחזור על זה כשהשר יהיה כאן:

מירי רגב: הוא הבטיח לי שלאחר הצעת החוק שתעבור ולאחר המבצע אנחנו נשב ונמצא עוד פתרונות לדיור הציבורי.

מירי רגב: ואני מאמינה לו, אני מאמינה לו שביחד נמצא פתרונות לדיור הציבורי, כי כולנו מבינים את הקושי של אנשים שאין להם איפה לגור.

מירי רגב: אבל לעשות סיבוב עלי פה בכנסת במליאה בשבוע שעבר, זה היה מכוער.

מירי רגב: נכון, אפשר היה לעשות את זה בעבר.

מירי רגב: אבל לא עשו.

מירי רגב: לא עשו, ידידי אילן.

מירי רגב: הלוואי שהיו עושים, אז הייתי משיגה עוד כסף.

מירי רגב: ומעולם בחוק תכנוני לא באו ועשו משא-ומתן על דיור ציבורי.

מירי רגב: הלוואי שיכולתי לעשות יותר, הלוואי.

מירי רגב: אבל הבאנו 1.5 מיליארד.

מירי רגב: זה אושר בוועדת הכספים, והשאר אושר בוועדת הפנים עם סעיף תקציבי צבוע.

מירי רגב: ושאלתי את היועץ המשפטי – – –

אילן גילאון: – – – תגידי איפה הכסף?

אילן גילאון: – – –

מירי רגב: לא, אתה עשית את שלך.

מירי רגב: את הסיבוב שלך עשית על הדיור הציבורי.

מירי רגב: עכשיו תן לי לענות.

אילן גילאון: איפה הכסף?

אילן גילאון: – – –

מירי רגב: ושאלתי את היועץ המשפטי של הוועדה: הם לא עובדים עלי, אם יהיה סעיף תקציבי?

מירי רגב: אז הוא אמר לי: סעיף תקציבי הוא יותר חזק מחוק.

מירי רגב: אז אם אמר לי את זה היועץ המשפטי של הוועדה, אני הולכת לישון בשקט.

מירי רגב: 1.5 מיליארד יעברו לדיור הציבורי.

מירי רגב: הלוואי שיכולתי להביא יותר.

מירי רגב: קביעת מועדים: מכיוון שמדובר בוועדה בעלת סמכויות רחבות היקף ובהצעת חוק חריגה אשר באה לתת מענה למשבר דיור קשה, הבהרנו כי אין בכוונתנו לאשר חוק אשר ייתן מענה לבניית דירות בעוד 20 שנה, אלא ייתן מענה לבניית דיור בטווח הזמן הקרוב, כדי להגדיל את מלאי הדירות ולהוזיל את מחירן בשוק.

מירי רגב: הצעת החוק כוללת שני שינויים משמעותיים בהיבט זה.

מירי רגב: 1.

מירי רגב: קביעת מועדים לביצוע התוכנית: תוכנית שלא יתחילו בביצועה בתוך ארבע שנים מיום אישורה תחזור לדיון במועצה הארצית, אשר תהיה רשאית לעשות כל מה שבסמכותה על מנת לוודא ולהבטיח כי תוכניות אלו באמת משיגות את מטרתן ולא סתם יושבות על מדף התכנון.

מירי רגב: 2.

מירי רגב: קביעת מועדים לאישורה של תוכנית: קבענו כי תוכנית תצטרך להיות מאושרת תוך 24 חודשים ממועד הגשתה.

מירי רגב: אומנם מדובר בפרק זמן לא קצר, אך מכיוון שמדובר בתוכניות מורכבות, סברנו שיש לתת לוועדה, מצד אחד זמן מספיק לדון בהן, ומצד שני לקצוב זמן, על מנת שהליכי התכנון לא יימשכו עד אין-סוף.

מירי רגב: והדבר הנוסף שהוועדה עמדה עליו, והכניסה שינויים, זה רשויות מקומיות.

מירי רגב: מכיוון שלתוכניות אלו יש השפעה גדולה על רשויות מקומיות שבתחומן הן חלות ואף על רשויות סמוכות, הוועדה עמדה על כך שיש להבטיח את ייצוגן של הרשויות המקומיות בוועדה ולהגדיל את ייצוגן של הרשויות המקומיות בה, ולכן הוגדל מספרם של נציגי השלטון המקומי משלושה חברים לארבעה חברים.

מירי רגב: יצוין כי הצעת החוק, כשעברה קריאה ראשונה, כללה גם את החלק הקנייני, שכלל הוראות הקובעות הליך מזורז לעניין השבת קרקעות מדינה אל המדינה.

מירי רגב: אני אמרתי גם בוועדה ובתחילת דברי, כשהבאנו את החוק הזה לאישור: אין לי בעיה עם הלאמת קרקע.

מירי רגב: מותר למדינה להחזיר את הקרקע שלה אליה, אבל בתנאי שתהיה לזה מטרה חברתית אמיתית.

מירי רגב: משום שסוגיית הקניין היא סוגיה מורכבת והיא לא הייתה בשלה, ביקשתי לעשות פיצול – להביא את הקטע התכנוני, כדי שיתחילו כבר לעבוד על הוועדה, על הוותמ"ל, להכין את מוסדות התכנון; ובאשר לקטע הקנייני, אני אביא אותו לדיון במושב החורף, וכשהוא יהיה בשל נביא אותו גם לאישור המליאה.

מירי רגב: לסיום דברי אני רוצה להדגיש כי כמו בכל חוק-יסוד, חוק-היסוד היכולת שלו היא בפרטים הקטנים וביישום.

מירי רגב: אם הכנסת תאשר את ההצעה שלפנינו, והיא תאשר את ההצעה, הכדור יעבור לממשלה ולוותמ"ל, ואני מקווה מאוד שהן ידעו לנצל את ההזדמנות הגדולה הזאת שהכנסת נותנת בידיהן.

מירי רגב: בידיהן יונחו הכוח והזכות להשתמש בכלים של הצעת החוק הזאת כדי לזרז את אישורן של תוכניות, כדי לתת פתרון אמיתי בהיבטים חברתיים, כדי לתת מענה אמיתי לכלל אוכלוסיית מדינת ישראל וכדי לזרז את הבנייה בפועל; כדי לא רק לדבר על תכנון אלא להביא עוד דירות ועוד דירות ועוד דירות קטנות, בינוניות, להשכרה, כדי שיהיו כאן דירות למעמד הביניים, לחלשים, לרווקים, לאלמנים, לאלמנות, כדי שלאנשים תהיה קורת גג.

מירי רגב: אסור למדינת ישראל להיכשל במשימה הזאת.

מירי רגב: ואני מקווה שהממשלה, הקבינט לדיור והוותמ"ל יעשו את השינויים במהרה כדי להגדיל את היצע הדירות.

מירי רגב: הצעת החוק שמוגשת לכם היום, יש לה הסתייגויות.

מירי רגב: אני מבקשת מהכנסת לדחות את ההסתייגויות ולתמוך בהצעת החוק החשובה הזאת.

מירי רגב: תודה רבה לכם.

גילה גמליאל: תודה רבה ליושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה מירי רגב.

גילה גמליאל: אנחנו נתחיל עם רשימת הדוברים הארוכה.

גילה גמליאל: ראשונת הדוברות – חברת הכנסת תמר זנדברג ממרצ.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך 20 דקות ועם פוטנציאל של עשר דקות נוספות.

תמר זנדברג: זה מבצע מתגלגל?

מירי רגב: כבוד היושבת-ראש, יסלחו לי חברי המסתייגים, שמעתי אתכם מספיק שעות בוועדת הפנים, לכן אני יוצאת החוצה.

קריאות: – – – גם אנחנו – – – אנחנו שמענו אותך – – –

תמר זנדברג: חברות וחברים, ביום הקשה הזה ובימים הקשים ובשבועות הקשים האלה, הכנסת ממשיכה לעבוד בכמה נושאים.

תמר זנדברג: ואני חייבת לומר שבימים האחרונים, מכמה ועדות מוועדות הכנסת, מגיע אלינו איזשהו חיבוק תמנון של כמה זרועות שונות, שכולן פרי הולדתו של קבינט הדיור, וכולן יש להן מטרה, מטרת-על, שהיא אולי מטרה חשובה מכול, והיא פתרונו של משבר הדיור החריף שישראל נתונה בו.

תמר זנדברג: וישראל נתונה בו כבר כמה שנים, זה לא סוד.

תמר זנדברג: משבר הדיור עמד במוקד המחאה החברתית משנת 2011 עד היום.

תמר זנדברג: משבר הדיור במידה רבה מאוד עמד במוקד הבחירות האחרונות, ובמידה רבה מאוד הממשלה הנוכחית נבחרה כשברקע שלה משבר הדיור והניסיונות השונים לפתור אותו.

תמר זנדברג: אפילו אנחנו בוועדת הפנים עסקנו מכמה וכמה זוויות שונות במשבר הזה, בעיקר מההיבט התכנוני, ובניסיונות לפתור אותו, והצעת החוק הזאת שמונחת לפנינו היא חלק מאותו ניסיון, והיא מגיעה אלינו מקבינט הדיור, מניסיונו של השר לפיד להשתתף גם הוא באותה תוכנית ריאליטי הקרויה: כל שר צריך ועדה.

תמר זנדברג: ואנחנו בדיוק כרגע סיימנו את הדיון – עדיין לא את ההצבעות – בחוק רשות השידור.

תמר זנדברג: יש תוכנית ריאליטי אחת שנקראת: כל שר צריך רפורמה, ותוכנית שנייה: כל שר צריך ועדה.

תמר זנדברג: אנחנו בדיוק לפני שבועות ספורים סיימנו בוועדת הפנים את הוועדה הקודמת של השר הקודם – הווד"ל, גם היא בניסיון להתמודד עם משבר הדיור.

תמר זנדברג: עוד לא סיימנו את הדיונים האלה, עדיין אנחנו לא יודעים אם התוצאות של אותה ועדה של אותו שר יצליחו ויפתרו באמת את משבר הדיור, והנה הונחה על שולחננו הוועדה הבאה של השר הבא, והפעם מדובר בשר לפיד עם ועדת הוותמ"ל.

תמר זנדברג: נהדר, התחלנו לדון.

תמר זנדברג: אצנו רצנו לדון בוועדה הזאת.

תמר זנדברג: ואז הגענו למסקנה, שכמו ההגדרה הידועה על שיגעון, שמדובר בניסיונות חוזרים ונשנים להשתמש באותו אמצעי כדי לפתור בעיה למרות שזה לא מצליח, גם כאן הוועדה הזו בעצם מספקת לנו עוד מאותו דבר.

תמר זנדברג: ואני קודם כול רוצה להתחיל בבסיס, ברציונל, למה הוועדה הזאת, הרציונל שהיא מונעת ממנו הוא שגוי, ולכן היא גם לא תצליח.

תמר זנדברג: הוועדה הזו מונעת מרעיון אחד ויחיד, כאילו משבר הדיור כולו טמון אך ורק בביקוש ובהיצע; משל הדירות, הבתים שלנו, המקומות שבהם כולנו, כל אזרחיות ואזרחי ישראל גרים, הם איזשהן סוכריות עם תג מחיר, וכאשר כמות הסוכריות עומדת לאזול, הן נהיות יותר נדירות ולכן מחירן עולה, ואם נציף את שוק הסוכריות המדומיין בכמות גדולה מאוד של סוכריות, מחירן ירד.

תמר זנדברג: אני קודם כול רוצה להביע כפירה ברעיון הזה, כאשר אנחנו מדברים, מתייחסים ל"שוק" הדירות.

תמר זנדברג: דירות זה לא מוצר רגיל, שמחירו בשוק נקבע בכל רגע נתון על-פי הביקוש וההיצע שלו; דירות זה קודם כול "מוצר", אם אפשר לכנות אותן כך, מאוד מאוד קשיח, מאוד מאוד יקר.

תמר זנדברג: זה בעצם ההוצאה המרכזית – סליחה, בבקשה.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך את חברי הפרלמנט מקנדה שהגיעו לכאן בימים אלה לביקור.

גילה גמליאל: Welcome, the Parliament members from Canada.

גילה גמליאל: Welcome to Jerusalem.

גילה גמליאל: Welcome to the Parliament of Israel.

גילה גמליאל: Thank you, especially in these days.

תמר זנדברג: תודה, גברתי.

תמר זנדברג: אני קודם כול, כאמור, רוצה להביע כפירה ברעיון הזה שדירות זה מוצר שמחירו נקוב, והוא תוצאה של איזשהו שוק, של איזושהי בורסה, שהמחיר שלה משתנה או נקבע כל הזמן על-פי כללי ביקוש והיצע בלבד.

תמר זנדברג: דירות, יחידות דיור למגורים, זה מוצר קשיח, יקר מאוד.

תמר זנדברג: זה בעצם מהווה את ההכנסה המרכזית של כל משק-בית, של כל אחד ואחד מאתנו, גם באופן שוטף, מדי חודש בחודשו, וגם אם נסתכל לאורך כל החיים שלנו.

תמר זנדברג: לצורך העניין, כאשר ערך הדירה שלנו יורד ועולה, אנחנו לא רצים לקנות ולמכור את הדירות שלנו כל הזמן ולהרוויח ולהפסיד.

תמר זנדברג: זה לא שוק ספקולטיבי.

תמר זנדברג: דירה זה בית.

תמר זנדברג: זה קודם כול ארבעה קירות.

תמר זנדברג: דירה זה הירושה שנוריש לילדים שלנו, דירה זה המאפיין שקובע איזו איכות חיים תהיה לנו, איפה נגור, איפה ילדינו ילמדו, כמה זמן נבלה בהליכה, בנסיעה למקום העבודה, אילו שירותי בריאות נוכל להרשות לעצמנו.

תמר זנדברג: יש הרבה מאוד דוחות שמצביעים על קשר בין מקום המגורים לבין שורה ארוכה של מאפיינים חברתיים, כלכליים וציבוריים שמלווים אותנו.

תמר זנדברג: ובעיקר, הדירה זה היכולת שלנו להעניק בית למשפחה שלנו, לרדת לשחק בגן המשחקים, לצעוד ברגל, בתקווה, למרכז המסחרי וכו'.

תמר זנדברג: כך שלא מדובר בסחורה בלבד אלא מדובר בעוגן משפחתי, קהילתי, עם אופק כלכלי, יכולתנו להוריש לילדינו וכו'.

תמר זנדברג: הרהור כפירה שני שאני רוצה להביע בקשר לרעיון הביקוש וההיצע הזה – לא רק שמחירה של דירה אינו נקבע אך ורק לפי ביקוש והיצע, אני גם רוצה להביע כפירה בטענה שאך ורק על-ידי הצפת השוק במספר ענק של יחידות דיור מתוכננות ייפתר משבר הדיור.

תמר זנדברג: אני רוצה להפנות את תשומת לבכם, חברות וחברי הכנסת, לשורה די ארוכה של ניתוחים, מאמרים, מחקרים ודוחות שהתפרסמו בשבועות האחרונים בעיתונות הכלכלית – לא אמנה כאן את כולם, אבל הם קיימים – על-ידי שורה של ארגונים מקצועיים, אנשי אקדמיה וכו', שהצביעו על כך שבכלל לא חסרות יחידות דיור מתוכננות, בפרט לא באזורי הביקוש.

תמר זנדברג: למעשה, ברגעים אלה ממש מונחות על שולחן ועדות התכנון מאות אלפי יחידות דיור מתוכננות שכבר קיימות וניתן להוציא אותן לפועל, והסיבה היחידה שהן לא יוצאות לפועל היא אך ורק חסמים, ולא מחסור, צורך ביחידות דיור מתוכננות נוספות.

תמר זנדברג: והנה החוק שעומד כאן בפנינו, זה בדיוק מה שהוא עושה: כביכול מציף את השוק במספר גדול מאוד של יחידות דיור מתוכננות, כאשר, כפי שציינתי עד עכשיו, בכלל לא בטוח, או למעשה יש סימנים רבים שמעידים על כך שזה לא מה שנדרש כרגע בשוק הדיור.

תמר זנדברג: וכאן אני מגיעה לדבר על המחיר, כי תמיד לכל דבר יש שני צדדים, ובואו נשאל את עצמנו, באיזה מחיר הוותמ"ל הזה יעלה לנו כחברה, ככלכלה, כסביבה וכציבור באופן כללי.

תמר זנדברג: קודם כול, כבר אמרתי שמדובר כאן בניסיון להוסיף יחידות דיור מתוכננות במתחמים גדולים, מתחמים – ובעצם אפשר לשנות את השם של הצעת החוק הזו, במקום הוועדה להקמת מתחמי דיור מיוחדים, או מיועדים, איני זוכרת מה השם המדויק, זה בעצם הוועדה להקמת שכונות פרבריות גדולות על חשבון השטחים הפתוחים ובמקום חיזוק מרכזי הערים.

תמר זנדברג: זה יהיה שם הרבה יותר קולע.

תמר זנדברג: יש לנו כאן, שוב, עוד מאותו דבר: ניסיון לבנות עוד שכונות, מה שנקרא מגה-מבננים על מתחמים גדולים; שכונות שיציגו יחידות דיור, שיהוו בדיוק עוד מאותו דבר עבור המעמד הבינוני, שהוא בעצמו מעמד בינוני שמתרושש והולך ונהיה עני יותר, נשחק ומצטמצם, כלומר הוא מעמד שלא יוכל להרשות לעצמו את אותן יחידות דיור חדשות, וייקח על עצמו משכנתאות שהוא לא יוכל לעמוד בהן במחירים שלא ירדו, והם לא ירדו, מכיוון ששוב, אנחנו מתכננים עוד מאותו דבר.

תמר זנדברג: פוספסה פה, כפי שציינו אתמול, בדיון על הפיצול בחוק הזה, פוספסה כאן ההזדמנות לכלול בחוק הזה, כחלק אינטגרלי ממנו, דיור ציבורי לראשונה בתולדות מדינת ישראל.

תמר זנדברג: אני רוצה לומר כאן בסוגריים, לנצל את ההזדמנות, וקצת, בניגוד לדברים שהצטערתי לשמוע, של יושבת-ראש הוועדה מירי רגב, אני רוצה לברך אותה באופן אישי על כך שהיא הלכה לוועדת הכספים והשיגה 1.5 מיליארד שקל.

אילן גילאון: יש לה יום-הולדת.

תמר זנדברג: היא באמת השיגה 1.5 מיליארד שקל.

תמר זנדברג: חבר הכנסת אילן גילאון, אנחנו שנינו ליווינו מקרוב את החוק של רן כהן, חוק הדיור הציבורי, שבעצם במהלך של הפרטה חברתית, מהחשובים שנעשו כאן, מכר דירות דיור ציבורי לדיירים, והצד השני שלו היה הקמת קרן מהכסף שייכנס, לבנייה של דיור ציבורי חדש.

תמר זנדברג: אז אני חושבת שכדאי לברך את חברת הכנסת מירי רגב, שלראשונה, אחרי כמעט 20 שנה שהחוק בתוקף, השיגה את הכסף שהובטח לפני 20 שנה לאותה קרן.

תמר זנדברג: אבל זה רחוק מלהספיק, רחוק רחוק מלהספיק.

תמר זנדברג: קודם כול, כי איפה אותם כספים אבודים של הדירות שנמכרו במשך כל אותן שנים וחזרו – בדיוק, איפה הכסף?

תמר זנדברג: – חזרו לאוצר והלכו להסכמי סוכנות שערורייתיים למיניהם.

תמר זנדברג: אבל יותר מזה, בגלל שפוספסה כאן הזדמנות למה שנקרא בשפה המקצועית "התמהיל", או במילים הפשוטות שלנו, ההזדמנות לעשיר לגור עם עני, וההזדמנות לבת של השוטר לעשות בייביסיטר לילדים של השכנה שעובדת בהיי-טק, מה קרה?

תמר זנדברג: כשאנחנו דרשנו להכניס דיור ציבורי כחלק אינטגרלי מכל בנייה חדשה, שמענו את נציגי האוצר מסבירים שלנו שזה יוריד את ערך הדירות.

תמר זנדברג: באמת?

תמר זנדברג: לשם הגענו?

תמר זנדברג: אז באמת כל הכבוד על ה-1.5 מיליארד, שהיו צריכים להיכנס מזמן, אבל הייתה כאן הזדמנות היסטורית, בהסתייגות שעברה בגיבוי של חברי כנסת מהקואליציה – שברגע האחרון התקפלו וברחו ותמורת פירורים עלובים ויתרו על הדרישה הזאת.

תמר זנדברג: וכאן, זה היה יכול אולי להציל במשהו את הכוונה המקורית של החוק הזה, שהיא רעה ודורסנית ובעייתית, להשיג ממנו איזושהי עשיית צדק מינימלית לאוכלוסייה החלשה ביותר בישראל ולכלול אותה תחת המטרייה של פתרונות הדיור שישראל כל כך משוועת להם, ותמיד כשיש פתרון שאנחנו כל כך משוועים לו, זה מתחיל מלמטה.

תמר זנדברג: אני רוצה לסקור בקצרה מדוע, בנוסף לעובדה שהוותמ"ל הזה מקים מתחמי דיור פרבריים ולא מקיימים, ומדוע בנוסף לעוול ולפשע שלא הוכלל כאן דיור ציבורי – עוד כמה נזקים שוועדת התכנון הזו, הוותמ"ל, עושה.

תמר זנדברג: במדינת ישראל יש מערכת תכנון.

תמר זנדברג: היא לא מושלמת, אבל היא מבוססת על עקרונות שבסך הכול מקיימים איזונים ובלמים מאוד טובים, גם מבחינת ההייררכיה התכנונית שלה, גם מבחינת היכולת לאזן בין האינטרסים השונים – אינטרסי הפיתוח, כמובן, הבנייה, יחד עם אינטרסים סביבתיים, חברתיים, להגן על השטחים הפתוחים, לדאוג לכך שהשירותים הציבורים ושטחי הציבור ומבני הציבור יסופקו במסגרת כל תוכנית בנייה.

תמר זנדברג: אני חייבת אפילו לומר שמה שהיה קצת משובש או לא מספיק טוב במערכת התכנון הזאת – היו שיפורים שחלו במסגרת תיקון לחוק התכנון והבנייה וחוקים אחרים שוועדת הפנים דנה בהם מאוד מאוד באריכות בחודשים האחרונים.

תמר זנדברג: הוועדה הזאת, הוותמ"ל, שאנחנו דנים בה כרגע, זה כמו שיש עץ שבנוי לתלפיות, השורשים שלו נטועים בקרקע, הגזע שלו עומד, הענפים והעלים שלו מספקים צל ופירות, והוא פחות או יותר מקיים היגיון, גם אם הוא לא מושלם וגם אם הפירות לא תמיד הכי הכי מתוקים, אבל הוא בסך הכול מקיים איזשהו היגיון, ואז בא מעליו דחפור גדול, ופשוט מוריד לו על הראש איזו לבנת בטון ענקית ופשוט מוחץ אותו ודורס אותו תחת גלגליו ובזאת נפטר ממנו.

תמר זנדברג: זה מה שהוותמ"ל עושה למערכת התכנון הקיימת.

תמר זנדברג: מדובר כאן במהלך לא סתם עוקף אלא דורסני, ששם ללעג ולקלס את כל האיזונים והבלמים שקיימים במערכת התכנון.

תמר זנדברג: מדובר כאן בוועדת תכנון שלא מתחשבת בשום אינטרס סביבתי, חברתי או אחר, ומקימים ועדה – ועדת התכנון החדשה הזאת, הוותמ"ל, שמוקמת מתוקף החוק הזה, יש בה רוב מוחץ ומוחלט לנציגי הממשלה והיזמים, עם נציג סביבתי/אזרחי אחד.

תמר זנדברג: נעדרים מהוועדה הזאת נציגי משרדי הבריאות והרווחה ונציגי הארגונים הסביבתיים והחברתיים.

תמר זנדברג: אין יכולת לערער על החלטות הוועדה.

תמר זנדברג: הוועדה הזו יכולה להתערב ברגל גסה בהחלטות ובתוכניות שמקודמות מתוקף ועדות קודמות לה בהייררכיה התכנונית, שהן בעצם חלק הארי, הן הבשר של מערכת התכנון, כמו הוועדות המחוזיות, כמובן המקומיות, כמובן הוועדות לנושאים מקצועיים כמו הוולחו"ף, הוועדה לשמירה על החופים וכו'.

תמר זנדברג: וכל הדבר הזה מתוך המחשבה הזאת שמה שלא הלך עד עכשיו בדורסנות אולי ילך בעוד יותר דורסנות.

תמר זנדברג: אני רוצה להסב את תשומת לבכם לשני ניסיונות קודמים לעשות בדיוק אותו דבר, שלא צלחו; אחד מוגדר כבר היום ככישלון, והשני עוד קצת מקרטע אבל לדעתי עומד גם כן להיות מוגדר ככישלון.

תמר זנדברג: מי שזוכר כאן, החברים הוותיקים יותר, את מה שנקרא בתחילת-אמצע שנות ה-90 הוול"ל – אותו דבר, אותן ועדות שהוקמו בצורך מאוד מאוד דחוף לפתור משבר דיור בעקבות העלייה מברית-המועצות לשעבר.

אריה מכלוף דרעי: תהיי זהירה, כי אני עשיתי את זה.

גילה גמליאל: אבל אז היה פתרון לבעיה.

תמר זנדברג: אוקיי.

תמר זנדברג: אז אני בטוחה שתוכל לשתף את הוועדה, האם לדעתך, בטווח הארוך, כאשר אנחנו בעצם מקימים יחידות דיור שנשארות אתנו לעשרות שנים, אם לא מאות שנים, האם נכון, א.

תמר זנדברג: להקים ועדה שבונה בנייה למגורים, כאשר שאר האיזונים, כמו מוסדות ציבור, שטחים פתוחים, תשתיות, קרבה למפגעים סביבתיים, כל אותם איזונים שבאים לידי ביטוי במערכת התכנון הקיימת מוזזים הצדה, והצורך לבנות למגורים באופן מאוד מאוד קצר-מועד על מנת לדאוג להיצע בלבד – האם זו שיטה שהוכיחה את עצמה.

תמר זנדברג: הרי מה שקרה בסופו של דבר עם הוול"לים זה קודם כול שקיבלנו פתרונות מגורים שהם פחותים באיכות החיים שהם מספקים לתושבים, כי הם לא לוקחים בחשבון את האיזונים שציינתי כרגע – כאמור, מוסדות ציבור, בתי-ספר, נגישות נאותה לתחבורה וכו'; ודבר שני, הרי מה קרה גם למחירי הדיור בעקבות אותה, הייתי אומרת, אפילו הצפה של השוק?

תמר זנדברג: אנשים קנו דירות.

תמר זנדברג: מה קרה להם אחרי כמה שנים?

תמר זנדברג: המחירים צנחו, הם נשארו עם משכנתאות שהם לא יכלו לעמוד בהן, כי הן היו תקפות למקודם, וגם זה לא סיפק פתרון ארוך טווח.

אריה מכלוף דרעי: זה לא יוזמה שאנחנו יזמנו.

אריה מכלוף דרעי: ברוך השם, היו מיליון איש.

אריה מכלוף דרעי: לא היה איפה לשים אותם.

אריה מכלוף דרעי: היו שתי אפשרויות.

אריה מכלוף דרעי: אריק שרון, זיכרונו לברכה, רצה לבטל את חוק התכנון, להוציא צווי חירום.

אריה מכלוף דרעי: אני כפשרה עשיתי – – –

תמר זנדברג: אז אתה אומר: תמיד יש רע במיעוטו.

אריה מכלוף דרעי: אין ספק.

תמר זנדברג: אצטט את יושב-ראש מרצ לשעבר, חבר הכנסת לשעבר יוסי שריד, שאמר: תמיד כשנראה שלא יכול להיות יותר גרוע, אז דברים מידרדרים.

תמר זנדברג: כלומר אתה אומר: יכול להיות יותר גרוע.

אריה מכלוף דרעי: מיליון איש בתקופה קצרה.

אריה מכלוף דרעי: מה היה אפשר לעשות?

תמר זנדברג: כדי לסיים את דברי, אני חושבת שבמהלך הדברים שלי כאן

תמר זנדברג: הצבעתי על כך שמדובר במהלך דורסני מדי, שמפר את האיזונים והבלמים במערכת התכנון, פוגע בסביבה, פוגע ביכולת לתכנן נכון למגורים, ואחרי כל זה, חבר הכנסת דרעי, הוא גם מיותר.

תמר זנדברג: הוא אפילו לא עונה על צורך שאתה ציינת אותו כרגע – לא נוספו לנו כרגע מיליון איש, אלא יש משבר דיור שנובע מתכנון לא נכון של מערכת התכנון והפיקוח והרגולציה על שוק הדיור.

תמר זנדברג: ולצערי, סדרת המהלכים שאנחנו רואים כרגע – שכולם, כפי שציינתי בהתחלה, כמו זרועות תמנון באים אלינו מקבינט הדיור – לא רק שהם עוד מאותו דבר, ובדיוק מצביעים על הדבר שלא יביא לפתרון הבעיה, אלא מהווים, לצערי, את הדבר ההפוך ממה שצריך לעשות.

תמר זנדברג: לכן, אני צופה שלא רק שהם לא יורידו את מחירי הדיור, אלא יש להם אפילו פוטנציאל להעלות אותם, וכל זאת במחיר סביבתי, חברתי וכלכלי שכולנו נשלם אותו לעוד שנים, אם לא עשורים.

תמר זנדברג: לכן אנחנו, סיעת מרצ, נתנגד לחוק.

תמר זנדברג: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

גילה גמליאל: חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חבר הכנסת דוד אזולאי – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך חמש דקות.

גילה גמליאל: יש פוטנציאל של הסיעה שלך להמשיך לדבר על חשבון הזמן שלהם.

גילה גמליאל: נתחיל בחמש דקות.

אברהם מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ראשית, אנחנו מברכים על יוזמות טובות.

אברהם מיכאלי: כשיש יוזמות טובות, משנים דברים, ובשינוי תמיד אנחנו מקווים שבאים לתקן ולא לקלקל.

אברהם מיכאלי: השאלה היא אם בחוק הזה, שהכנסת כבר עמלה ודנה בו מספר רב של ישיבות, אנחנו מגיעים לאותה תוצאה רצויה: להקל את מצוקת הדיור ולגרום לכך שדירות יוכנו ויהיו זמינות לבנייה ולמגורים של זוגות צעירים רבים, חסרי דיור רבים, שלצערנו כבר סובלים מהבעיה.

אברהם מיכאלי: ואנחנו מנסים לדבר, בדיבורים, אבל במעשים עוד לא מצליחים לפתור את המחסור.

אברהם מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה להתייחס לפן אחד של דוח שהוגש על-ידי מומחים, והם הצביעו פה על הבעיה של החסר בפתרון לחיסרון בדירות המגורים.

אברהם מיכאלי: היא לא מתחילה מכך שחסרות דירות לתכנון, אלא יש דירות מאושרות, מעל 40,000 דירות מאושרות במרכז, שמחכות שיבנו אותן, ולצערנו לא בונים אותן.

אברהם מיכאלי: הדוח הזה הונח גם לפני ועדת הפנים והגנת הסביבה בדיוק בדיון שהתקיים בחוק הזה.

אברהם מיכאלי: ולצערנו, הדוח טוען שהתוכניות הרבות שכבר הוכנו תקועות לא רק בשל התנהלות רשויות מקומיות אלא גם בשל התנהלות גורמים יזמיים, שלעתים מחזיקים תוכניות מאושרות לבנייה ומעדיפים להמתין וליהנות מעליית המחירים.

אברהם מיכאלי: "יש לא מעט קרקעות מתוכננות שלא נבנות מאחר שהיזמים שואפים להגדיל את אחוזי הרווח – – – מיסוי מוגבר על קרקע שאינה מנוצלת – – – וכן של דירות רפאים, עשוי להזרים יחידות דיור נוספות בשוק", כך נאמר בדוח.

אברהם מיכאלי: אז בעצם אנחנו יודעים היום שיש לנו באזור המרכז, ובאזור תל-אביב, וגם בפריפריה, תוכניות מאושרות לבנייה מיידית, אבל הדירות לא נבנות בגלל ביורוקרטיה, בגלל חסמים, שהם בעצם מונעים לבנות את הדירות האלה.

אברהם מיכאלי: פה, במקום לבוא ולדבר על עוד הפשרות, על עוד בנייה – שהיא רק תתחיל, אף אחד לא יודע כמה שנים – במקום זה אנחנו צריכים להתמקד בנושא של לשחרר את אותם חסמים שקיימים על תוכניות בנייה מאושרות, כדי שהאזרחים שמצפים לדיור – לפי הדוח הם יכולים בעצם לקבל דירות בתוך זמן סביר, ויוכלו גם להיכנס לדור בהן.

אברהם מיכאלי: משום מה, הרשויות לא מתייחסות לזה.

אברהם מיכאלי: בזמנו כשעשינו כל מיני תוכניות לשחרר את החסמים האלה, לצערנו הן לא צלחו.

אברהם מיכאלי: התוכניות האלה עדיין תקועות, ויש פה פירוט בדוח לגבי ערים מסוימות במרכז, אפילו באזור תל-אביב ורמת-גן, שזה האזור הכי מבוקש, האזור הכי יקר היום שאפשר להעלות על הדעת; אושרו שם תוכניות לבנייה, והתוכניות לא יוצאות לדרך בגלל החסמים ובגלל הביורוקרטיה המיותרת.

אברהם מיכאלי: אכן, כשאנחנו מנסים להביא פה רפורמה, מנסים פה להביא מהפכה, והציבור שומע את זה, הוא באמת חושב שמחר בבוקר אנחנו מתחילים לראות פה דירות מיידיות, וזוגות צעירים יכולים לחגוג, והרבה מאוד אנשים הרבה פעמים דוחים, לצערנו, את הקנייה, אם בכלל מתאפשר להם לקנות, בגלל שמצפים לקבל איזושהי ישועה, שלצערנו היא לא תגיע.

אברהם מיכאלי: לכן, אנחנו מברכים על יוזמות, אבל יוזמות שהן וירטואליות, או יוזמות שהן חלומות באספמיה, לצערנו יביאו רק לאכזבה נוספת ולתסכול נוסף.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

גילה גמליאל: חבר הכנסת דב חנין, מחד"ש, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך 30 דקות תמימות מרגע זה.

גילה גמליאל: בבקשה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, יש לנו שר במליאה?

דב חנין: יש לנו שר במליאה.

גילה גמליאל: כן, השר לנדאו.

דב חנין: כן, בהחלט.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה הוא חוק גרוע במיוחד.

דב חנין: הוא חוק גרוע גם בהנחות היסוד שלו וגם בתוצאות ובמסקנות שלו.

דב חנין: אני אנסה, במהלך הזמן שיש ברשותי, בחצי השעה הקרובה, להציג בפניכם, בצורה תמציתית וברורה, את הכשלים ואת המשגים היסודיים שיש בהצעת החוק הזאת.

דב חנין: הצעת החוק מתיימרת לטפל באחת הבעיות הגדולות שיש לנו, הבעיה של מחירי הדיור בישראל.

דב חנין: אבל כמו תמיד בממשלה הזאת – נקודת המוצא התיאורטית של הממשלה בטיפול היא שהבעיה נמצאת בצד ההיצע.

דב חנין: זה אותו דפוס כלכלה קפיטליסטית פונדמנטליסטית ישן, מנותק מהמציאות, שמסתכל רק על צד אחד של המשוואה הכלכלית, לא יודע להבין, לא יודע לנתח ולא יודע להתייחס לצד השני בצורה ראויה.

דב חנין: משבר הדיור בישראל מתחיל בשאלות של ביקושים, ושאלות הביקושים מחייבות אותנו להסתכלות חברתית על תמונה שהיא תמונה חברתית.

דב חנין: יש סוגים שונים של ביקושים לדירות.

דב חנין: בתחתית נמצאים אנשים שצריכים דיור ציבורי, שאין להם שום אפשרות להשיג דירה בשכירות, בוודאי לרכוש דירה.

דב חנין: מעליהם ישנם אלה שרוצים לשכור דירה, ואולי אפילו יכולים היו לשכור דירה, אבל קשה להם לשכור דירה במחירים המופרכים והבלתי-אפשריים של השכירות בישראל היום.

דב חנין: מעליהם ישנם אלה שרוצים לקנות דירה, וכאן יש כאלה שרוצים לקנות דירה לעצמם ויש כאלה שרוצים לקנות דירה כדרך של השקעה.

דב חנין: אם אנחנו מדברים על אנשים שרוצים לקנות דירה כדרך של השקעה אנחנו צריכים להבין שבישראל אכן אין מסלול אפשרי לחיסכון לטווח בינוני וארוך.

דב חנין: ולכן, מי שיש לו כסף יעדיף להשקיע את הכסף הזה בנדל"ן, במקרקעין, במקום שהכסף יישחק וילך לאיבוד, כי אין דרך לחסוך באמת בישראל.

דב חנין: לא הצלחנו לשמור, לשמר את מסלולי החיסכון לטווח ארוך שהיו קיימים בחברה הישראלית לאורך הרבה שנים.

דב חנין: היום אין מסלולים כאלה.

דב חנין: את תמונת הביקושים הזאת הממשלה מסרבת לראות, והיא מסרבת לתת מענה דיפרנציאלי לתמונה הדיפרנציאלית הזאת של הביקושים.

דב חנין: אבל גם כאשר אנחנו מגיעים להיצע, עמיתי חברי הכנסת, הממשלה מתעלמת מהנתונים, כי בניגוד להנחת היסוד של החוק הזה, כמו כל החוקים הקודמים בסדרה – אתם זוכרים את תיקון 100, ואת תיקון 101, ואת הווד"לים הראשונים, ואת הווד"לים השניים, ועכשיו חוק הוותמ"ל – בניגוד לטענות של כל סדרת החוקים האלה, יש בישראל מלאי גדול מאוד של דירות, יחידות דיור מתוכננות, מאושרות, שברמה התכנונית ניתן לבנות אותן.

דב חנין: במחוז המרכז, למשל, עמיתי חברי הכנסת, יש היום לפי תוכנית המתאר המחוזית המאושרת מלאי של 210,000 יחידות דיור עד שנת 2030.

דב חנין: אם אנחנו מסתכלים על עבודה שנערכה על-ידי צוות המעקב והבקרה של תמ"א 35, ושהוצגה במועצה הארצית לתכנון ובנייה, בכלל תוכניות המתאר המחוזיות יש מלאי תכנוני מאושר לבנייה בהיקף שהוא יותר גדול, שימו לב, מהיקף השטח הבנוי בפועל בישראל היום.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הרי זה המימוש המהיר ביותר, הנוח ביותר, המיידי ביותר, עם הפגיעה הסביבתית הפחותה ביותר, עם העלות הנמוכה ביותר, לממש את מלאי יחידות הדיור המאושרות מבחינה תכנונית.

דב חנין: למה לא עושים את זה?

דב חנין: למה לא מטפלים בחסמים האמיתיים?

דב חנין: למה לא מטפלים בתוכניות שהן מאושרות אבל לא נבנות מכיוון שזה לא כדאי ליזם כרגע לבנות, הוא מחכה אולי לעליית מחירים נוספת?

דב חנין: למה לא מטפלים בחסמים של, למשל, היעדר פתרונות תחבורתיים, או היעדר פתרונות ביוב, שמונעים בנייה של שכונות מגורים?

דב חנין: למה פעם אחר פעם מתקיפים את המטרה שסומנה מראש, את מערכת התכנון של מדינת ישראל?

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, יש מה לשנות ויש מה לשפר במערכת התכנון.

דב חנין: אבל מערכת התכנון איננה הבעיה; מערכת תכנון מודרנית, מתקדמת וחזקה היא חלק מהפתרון.

דב חנין: ישראל כבר היום, צפונית לבאר-שבע, צפופה פי-שניים מהולנד, שהיא המדינה הצפופה באירופה.

דב חנין: לכן, יש פה צורך בתכנון קפדני, שישמור לנו גם מקומות לבנייה, וגם אתרים ירוקים, ושטחים לפנאי, ומרחבים ציבוריים, ותעשייה, ואת כל הדברים האלה בשטח קטן וצפוף מאוד.

דב חנין: אז צריך פה מערכת תכנון חזקה יותר, ולא מערכת תכנון שכל פעם חוזרים ומחלישים אותה על-ידי יצירת עוד מסלול ועוד מסלול שהוא עוקף תכנון.

דב חנין: מה יש לנו בהצעת החוק הזאת?

דב חנין: הרי אתם זוכרים שכבר הקמנו וד"לים כדי לעקוף את מערכת התכנון.

דב חנין: אחר כך הרחבנו את סמכויותיהם של הווד"לים בחוק הווד"לים השני, ואת זה עשינו אחרי שבתוך מערכת התכנון עצמה עשינו מסלולים עוקפי תכנון בתיקון 100 ו-101 לחוק התכנון והבנייה.

דב חנין: בנו פה מערכת שמאפשרת ליצור הסדרים מיוחדים שמאוד מאוד יקצרו, עוד יותר יקצרו את זמן התכנון.

דב חנין: הממשלה בעצם אומרת לנו שכל הרפורמות האלה שמכרו לנו בעבר – תיקון 100, תיקון 101, הווד"לים הראשונים, הווד"לים השניים – כל אלה לא הספיקו.

דב חנין: צריך מסלול עוקף וד"לים כדי באמת לקדם את מה שצריך לעשות כאן.

דב חנין: והמערכת החדשה היא מערכת שצריכה לאשר תוכניות למגורים בהיקפים גדולים בהליך מאוד מאוד מזורז.

דב חנין: בעצם, עמיתי חברי הכנסת, מה שעושים כאן – מייצרים פה מערכת תכנון רביעית, מקבילה, נוסף על הווד"לים שאושרו רק לאחרונה.

דב חנין: יש בכך בזבוז של משאבים ציבוריים, יצירה של כפילות, יצירה של בלבול, פגיעה בתכנון הכוללני, הגברה של הביורוקרטיה, צמצום של זכויות האזרח הבסיסיות שמגולמות באותה מערכת של איזונים ובלמים שמתקיימים במערכת התכנון הנוכחית, ריקון מתוכן של גופי התכנון הקיימים – כי בעצם בונים פה מערכת תכנון חלופית, שמציבה את יוזמות הבנייה של הממשלה בראש סדר העדיפויות על חשבון ובמקום כל הערכים החברתיים האחרים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, על הוותמ"ל הוטלו משימות עצומות, מורכבות ביותר.

דב חנין: אבל בין המשימות המורכבות האלה לבין משכי הזמן שמאפשרים לוותמ"ל לעבוד יש מתח בלתי נסבל.

דב חנין: הם אמורים לעשות משימה מורכבת במיוחד בזמן קצר עד בלתי אפשרי.

דב חנין: הוועדה החדשה הזאת, הוותמ"ל, תוכל לקדם תוכניות ענק מפורטות עד לשלב הביצוע, ואת זה גם בניגוד לכל התוכניות המקומיות והארציות, ללא בקרה תכנונית ראויה וללא האיזונים הנדרשים.

דב חנין: הכלי הזה, שמאפשר לוועדה החדשה לדרוס את כל תוכניות המתאר הקיימות, הוא זריקה לפח של המון המון ידע מקצועי מצטבר.

דב חנין: הרי תוכניות המתאר המחוזיות הן סך הכול של עבודה מקצועית רצינית שנעשתה לאורך שנים רבות על-ידי גורמי מקצוע, ששיקפה אינטרסים ציבוריים שונים ומגוונים.

דב חנין: את כל הידע המקצועי הזה, שנצבר בכל כך הרבה שנים של עבודות התכנון ומערכות התכנון, בעצם זורקים לפח כאשר מאפשרים לוותמ"ל לקדם תוכניות ענק מפורטות, תוך התעלמות – בניגוד לכל התוכניות המחוזיות והארציות הקיימות.

דב חנין: אנחנו בצורה הזאת נפגע בהרבה מאוד ערכים.

דב חנין: לא רק נדרוס את הסביבה ושטחים פתוחים וירוקים ושימושים ציבוריים; אנחנו נפגע גם בתוכניות ארציות לפיתוח שנעשות על בסיס מאוזן ושקול יותר.

דב חנין: המוקד של הרעיון הוותמ"לי זה מקבצי דיור פרבריים מחוץ לערים ובשולי הערים.

דב חנין: זה בוודאי לא הפתרון.

דב חנין: זה פתרון יקר יותר, שמצריך פריסת תשתיות נוספות לשולי המרחב העירוני הבנוי.

דב חנין: זה יבוא על חשבון המאמצים לחיזוק ולעיבוי של הערים הקיימות; זה ייצר פיתוח על חשבון השטחים הפתוחים בקרקעות חקלאיות, בשטחי נופש מטרופוליניים, וזה יהפוך בעצם את מרכז הארץ כולו לחסר ריאות ירוקות ובעל איכות חיים מאוד מאוד ירודה.

דב חנין: הגוף החדש הזה, הגוף הכוחני הזה, הוא גם גוף לא מאוזן לחלוטין.

דב חנין: ההרכב של הוועדה מבטיח רוב מוחלט בכל מקרה שהוא לכל יוזמה ממשלתית, ואין על הגוף הזה שום בקרה תכנונית מקצועית אמיתית.

דב חנין: אין שם ייצוג קבוע של משרדים מקצועיים חשובים.

דב חנין: האינטרסים הסביבתיים, הבריאותיים, של הציבור – כולם מוסטים הצדה.

דב חנין: הוועדה החדשה גם לא תשמע את ההתנגדויות בעצמה, היא לא תקיים שיג ושיח עם המתנגדים לתוכנית.

דב חנין: יש כאן לא רק פגיעה בסביבה ובחברה, יש כאן גם פגיעה בדמוקרטיה, כי זו הדרה נוספת של הציבור מתהליכי תכנון מאוד משמעותיים שמשפיעים עליו.

דב חנין: הוועדה דורסת את הדמוקרטיה לא רק במובן של ההתעלמות מהציבור, אלא גם של ההתעלמות מהשלטון המקומי.

דב חנין: הוועדה מוסמכת לקדם תוכניות ולכפות אותן גם על רשויות מקומיות, למרות התנגדותן.

דב חנין: אז כבר אין דמוקרטיה גם במישור של הרשויות המקומיות.

דב חנין: את כל הדברים האלה הוותמ"ל עושה בהסתייעות ביועצים שאינם עובדי מדינה – יועץ סביבתי, תחבורתי, כלכלי, משפטי וכדומה.

דב חנין: זו הרחבה של דגם עבודה שנוסה בוות"ל קודם, שבוקר קשות על-ידי מבקר המדינה לפני כמה שנים, ובצדק.

דב חנין: הגורמים המקצועיים של מוסדות התכנון חייבים להיות גורמים שהם עובדי מדינה, אחרת זה פתח לניגוד אינטרסים מכל הסוגים ומכל הצורות.

דב חנין: אני חושב, לכן, עמיתי חברי הכנסת, שהחוק הזה הוא לא רק חוק מיותר שאין בו צורך, אלא הוא חוק שעושה דברים אחרים במקום מה שכן צריך היה לעשות.

דב חנין: למה לא להשקיע בכוח-אדם מקצועי?

דב חנין: בחיזוק מערכת התכנון?

דב חנין: בפתרון כשלי התיאום בין משרדי הממשלה השונים, שהם אלה שיוצרים את החסמים העיקריים בפני קידום תוכניות בנייה בישראל?

דב חנין: למה לא לקדם פתרונות תחבורתיים ותשתיתיים, שהם חסרים והם מעכבים בנייה במקומות שאפשר לבנות מתחמים?

דב חנין: חייבים לשמור על מערכת תכנון יעילה ודמוקרטית.

דב חנין: במקום להקים עוד ועוד מוסדות ותהליכי תכנון חדשים, צריך להפנות את המשאבים לגופים הקיימים.

דב חנין: צריך לשמור על העקרונות המנחים את התכנון המחוזי והארצי ולהכווין את הפיתוח לשטחי הבינוי העירוניים.

דב חנין: אין צורך ואין הצדקה לחרוג מתוכניות המתאר המחוזיות והארציות.

דב חנין: בנייה של יחידות דיור חדשות צריכה להיעשות קודם כול בדרך של התחדשות עירונית, ולא מחוץ לערים ובמקומן.

דב חנין: ועמיתי חברי הכנסת, אחרי שאמרנו את כל הדברים האלה, הבלוף הגדול בהצעת החוק הזאת נמצא בכך שבפועל, אחרי כל הדברים האלה, אחרי הפגיעה הקשה הזאת בכל מנגנוני התכנון, אין בעצם בחוק הזה שום חיוב לבנות את הדירות בפועל.

דב חנין: אני רוצה, גברתי היושבת-ראש, להקריא לך את סעיף 26 בחוק.

דב חנין: אחרי שעשו כבר את הכול, מה צריך לעשות?

דב חנין: צריך להתחיל את הבנייה בתוך ארבע שנים מיום אישורה.

דב חנין: מה זה להתחיל את הבנייה?

דב חנין: זה אומר לעשות 25% מעבודות התשתית.

דב חנין: אפילו לא צריך לבנות 25% מהדירות, צריך רק 25% מעבודות התשתיות, ואז אתה ביצעת את מה שאתה צריך, הקבלן עשה את מה שהוא צריך.

דב חנין: מה קורה אם הקבלן לא עשה בארבע שנים 25% מעבודות התשתיות?

דב חנין: מה קורה לו?

דב חנין: לא קורה לו כלום.

דב חנין: התוכנית חוזרת למועצה הארצית עוד פעם.

דב חנין: היא לא מתבטלת.

דב חנין: הקבלן לא מקבל שום עונש.

דב חנין: אנחנו לא נבנה במודל הזה דירות.

דב חנין: אנחנו נייצר המון תוכניות שיהיו עוד רזרבה בידי הקבלנים לבנות דירות כאשר הם ירצו, כאשר יהיה להם כדאי, אבל אנחנו במשך שנים עוד נישאר תקועים עם התוכניות הקלוקלות האלה שתצאנה מהוותמ"ל.

דב חנין: אני רוצה להזכיר לכם, עמיתי חברי הכנסת.

דב חנין: הרי היה לנו ניסיון בוול"לים בזמנו.

דב חנין: הניסיון יקרה גם כאן.

דב חנין: מאשרים כאן תוכניות בצורה מאוד מהירה; לא בונים, אומנם, כי לא חייבים לבנות שום דבר לפי החוק הזה, אבל התכנון המהיר הזה והלא-מקצועי, כמו שראינו בוול"לים בשנות ה-90, ייצור לנו שכונות מגורים ללא שטחי ציבור בכמות מינימלית, ללא חיבור תחבורתי מספיק, ללא פתרונות ביוב, בסמיכות למפגעים סביבתיים, תוך פגיעה בשטחים בעלי רגישות סביבתית גבוהה.

דב חנין: את כל זה, עמיתי חברי הכנסת, כבר ראינו; זה כבר קרה בניסיון של הוול"לים.

דב חנין: אבל במקום ללמוד מהניסיון אנחנו חוזרים אליו, ובמהדורת טורבו מאוד מאוד רצינית.

דב חנין: מה צריך לעשות כדי להגדיל את מלאי יחידות הדיור בישראל?

דב חנין: קודם כול, צריך להגדיל את המשאבים של ועדות התכנון הקיימות; צריך להסיר את החסמים שמעכבים את מימושן של התוכניות המאושרות, למשל להקים מחלפים, מתקני טיהור שפכים וכדומה – רק החסמים האלה, עמיתי חברי הכנסת, מעכבים היום הקמה של למעלה מ-100,000 יחידות דיור חדשות בישראל.

דב חנין: צריך לשפר ולייעל את הליכי הרישוי; צריך לחזק את השקיפות ואת הנגישות של אזרחי ישראל למידע; צריך לקדם שיתוף ציבור; צריך לשפר את רמת ההגשה של התוכניות; צריך לקדם באופן מיידי תוכניות כוללות ליישובים – יישובים רבים עדיין חסרים תוכנית כוללת, וזה גורם לכך שיש אישור נקודתי של תוכניות, ולפגיעה באיכות התכנון ובמרקם העירוני.

דב חנין: צריך לחזק את המעמד של הוועדות המקומיות ואת המקצועיות שלהן; צריך לשפר ולחזק את תהליך הבחינה הסביבתית של תוכניות; צריך לחזק את תהליך הבחינה הבריאותית של תוכניות; צריך לחזק את הבחינה החברתית של תוכניות תכנון.

דב חנין: את כל הדברים האלה, עמיתי חברי הכנסת, צריך היה לעשות, אבל אף אחד מהדברים האלה לא נעשה בהצעת החוק שלפנינו.

דב חנין: בדיוק ההפך הוא הנכון.

דב חנין: ואחרי כל הדברים האלה, אחרי שאנחנו מדברים על כל הרעות האלה, הרי מה הבטיחו לנו בהצעת החוק הזאת?

דב חנין: אמרו לנו: אוקיי, אתם תפגעו בסביבה ותפגעו בחברה, ולפחות בסוף יהיה כאן דיור ציבורי, לפחות העניים ביותר יקבלו איזשהו פתרון כתוצאה מהחוק הזה.

דב חנין: התוצאה, עמיתי חברי הכנסת, היא אכזבה מוחלטת.

דב חנין: אין כאן דיור ציבורי.

דב חנין: אין אפילו דירה אחת של דיור ציבורי שתיבנה מכוח חוק הוותמ"ל, למרות שכל כך הרבה דירות חסרות היום במלאי הדיור הציבורי, למרות שהמחסור הקיצוני של הדירות במלאי הדיור הציבורי גורם לכך שהקריטריונים מאוד הוקשחו, וגם מי שעומד בקריטריונים המוקשחים האלה צריך להמתין שנים בתור כדי לקבל בסופו של דבר את הדירה הציבורית.

דב חנין: אפס דירות של דיור ציבורי.

דב חנין: אמרו לנו שלפחות יהיה כאן דיור להשכרה לטווח ארוך ודיור בר-השגה – חבר הכנסת שמולי וחברת הכנסת שפיר, באופן מקרי שניים ממנהיגי המחאה החברתית יושבים פה באולם הזה, ומחאת הדיור עסקה בין היתר גם בסוגיות האלה, של המחסור בדיור והצורך בפתרונות דיור בר-השגה.

דב חנין: איפה?

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, גם ה-15% של דירות להשכרה לטווח ארוך וגם ה-15% של דיור להשכרה במחיר מפוקח – שני המספרים האלה נתונים בידי הממשלה.

דב חנין: הממשלה יכולה בהחלטה, בלי לחזור אפילו לכנסת, אפילו בלי לכנס את ועדת הפנים של הכנסת, להוריד את האחוז הזה מ-15% פלוס 15% לאפס פלוס אפס.

דב חנין: וכיוון שאנחנו כבר יודעים, מכל הדיונים שהיו לנו, שהממשלה טוענת שלא צריך לתת דירות בשכר דירה מופחת, כי זה פוגע בכדאיות של התוכנית – זו הייתה עמדתם, הרי הם לא הסתירו את העמדה הזאת – הם ינצלו את ההזדמנות הראשונה ויורידו את שיעורי הדיור הבר-השגה והדיור להשכרה לטווח ארוך לממדים אפסיים.

דב חנין: אני מסכם, עמיתי חברי הכנסת, ואומר: החוק הזה הוא חוק רע, הוא חוק שהורס לנו את מערכת התכנון, הוא חוק שפוגע קשות בסביבה, הוא חוק שפוגע קשות בחברה.

דב חנין: הוא לא ייתן פתרונות לעניים, הוא לא ייתן פתרונות לחסרי הדיור, הוא לא ייתן פתרונות לזוגות צעירים שמחפשים דיור להשכרה.

דב חנין: הוא יהרוס ויחריב וייצר פה מתחמים שיהיו בכייה לדורות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, איך אומר השיר?

דב חנין: אין לנו ארץ אחרת.

דב חנין: את הארץ הזאת החוק הזה הולך להרוס.

דב חנין: לכן אני פונה אליכם, אליכן, עמיתי חברי הכנסת, בהצעה להתנגד לחוק הזה, להכשיל אותו, ולמנוע גם את הפגיעה החברתית, גם את הפגיעה בדמוקרטיה, גם את הפגיעה במערכת התכנון וגם את הפגיעה בסביבה.

דב חנין: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: חבר הכנסת דוד אזולאי, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך 15 דקות.

גילה גמליאל: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: לא, אני ביקשתי לרדת למטה.

גילה גמליאל: בסוף הרשימה?

גילה גמליאל: אוקיי.

גילה גמליאל: אחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

גילה גמליאל: חבר הכנסת איתן כבל, אתה אחריו.

דוד אזולאי: גברתי היושבת בראש, אדוני השר – הוא נמצא פה?

דוד אזולאי: טוב, כנראה עסוקים.

דוד אזולאי: לא משנה, אני אמשיך.

דוד אזולאי: קודם כול, אני רוצה להודות לך, גברתי היושבת בראש, שאת מאשרת לי למרות שתורי עבר, ואני מודה לך על כך.

דוד אזולאי: האמת צריכה להיאמר, שביום כזה, בימים כאלה, מן הראוי היה שהחוק הזה לא יעלה בכלל.

דוד אזולאי: זה חוק רע, זה חוק לא טוב לאזרחי מדינת ישראל, זה חוק שנוי במחלוקת, זה חוק שפוגע בכל חוקי התכנון והבנייה – ובמשך שנים נאבקנו על עוד סעיף, על עוד פסקה בחוק הזה.

דוד אזולאי: בעצם החוק הזה בא ועושה דבר שעוד לא היה כדוגמתו.

דוד אזולאי: גם כשהיו הוול"לים, באותה תקופה הייתה סיבה.

דוד אזולאי: הסיבה אז הייתה מאסה גדולה של עולים חדשים שהגיעו למדינת ישראל, ואז הקימו את הוול"לים כדי לתת מענה זמני.

דוד אזולאי: פה אנחנו הולכים לעשות, מה שנקרא, בכייה לדורות, בחוק הזה.

דוד אזולאי: אולי קצת היסטוריה לחברי הכנסת ולאזרחים שכרגע נמצאים אתנו ושומעים את הדיון הזה: החוק הזה הוגש והוצבע ב-10 בפברואר 2014.

דוד אזולאי: תאמינו לי, אני מכיר את החוק.

דוד אזולאי: זה חוק שתוך שבוע, שבועיים, חודש ימים, היה אפשר לגמור את החקיקה שלו.

דוד אזולאי: מה קרה?

דוד אזולאי: מה קרה?

דוד אזולאי: למעלה מחצי שנה, איפה היינו?

דוד אזולאי: אז אני אגיד לכם.

דוד אזולאי: קודם כול, חברת הכנסת מירי רגב, באמת, במלוא המרץ, לקחה את החוק הזה ברצינות, והיא באמת החליטה לקדם אותו ולעשות את המיטב מהחוק הזה.

דוד אזולאי: ואז, כשהיא נכנסה לעומקם של דברים, הבינה שהיא הולכת בעצם לעשות פה מעשה שיירשם לרעתה בהיסטוריה.

דוד אזולאי: ואז היא עצרה את הרכבת.

דוד אזולאי: שר האוצר הופיע במלוא הדרו אצלנו בוועדת הפנים, והסביר ודיבר, ובא עוד פעם והסביר כמה החוק הזה חשוב, כמה צריך לעשות, זה ייתן לנו מענה לכל מצוקת הדיור במדינת ישראל.

דוד אזולאי: ואז – פה ייאמר לזכותה של חברת הכנסת מירי רגב, יושבת-ראש ועדת הפנים, שהיא הודיעה חד-משמעית – ופה באמת אני מפרגן לה ואני מעריך את מה שהיא עשתה – הודיעה לשר האוצר חד-משמעית: אם לא יימצא פתרון לדיור הציבורי בחוק הזה, למרות שזה לא על סדר-היום של החוק הזה, הרי אני מודיעה לכם שהחוק הזה לא יקודם.

דוד אזולאי: והיא אמרה את הדברים באומץ, ועל כך באמת מגיע לה כל הכבוד, יישר כוח.

דוד אזולאי: כי – אני מודה, הייתי פעם יושב-ראש ועדת הפנים, לא בטוח שהייתי מסוגל לעשות מעשה כזה, לטרפד חוק ממשלתי ולהגיד: לא מתקדמים עד שפותרים בעיה.

דוד אזולאי: והיא עשתה את זה.

דוד אזולאי: ואז התחיל להתנהל משא-ומתן, והתברר שבסופו של יום העסק נתקע.

דוד אזולאי: אחרי דין ודברים, חברת הכנסת מירי רגב השיגה באמת הישג נאה, ואני לא מקל ראש, ואני אומר את זה בשיא הרצינות; אני אומר את זה במלוא ההערכה.

דוד אזולאי: היא השיגה הישג, הישג לדיור הציבורי.

דוד אזולאי: אבל ההישג הזה הוא הישג שלא בטוח שאפשר ליישם אותו.

דוד אזולאי: 1.1 מיליארד ש"ח לטובת הדיור הציבורי, שלא נמצא בקופה, וכדי שהוא יהיה בקופה צריך למצוא לו סעיף תקציבי.

דוד אזולאי: יש הבטחה תקציבית ויש לה מסמך ביד, אבל אני יודע, ומניסיוני אני אומר את זה, לא תמיד אפשר ליישם את הדברים האלה.

דוד אזולאי: כזה תקציב גדול, של 1.1 מיליארד ש"ח, לא בטוח שהיא תשיג אותו.

דוד אזולאי: ופה, לדעתי, חברת הכנסת מירי רגב נכשלה בנושא הזה, למרות הרצון הטוב שלה באמת להגיע להישג.

דוד אזולאי: והיא עשתה מלחמה לא קלה.

דוד אזולאי: אחר כך, אחרי המתנה של כל כך הרבה זמן, אנחנו סוף כל סוף התחלנו לקיים דיונים.

דוד אזולאי: והנה, לשמחתי הרבה, אנחנו מגיעים לוועדה, מגיעים להסתייגויות, ועבדכם הנאמן עושה ספירת מלאי.

דוד אזולאי: ואני מגלה ששני חברים מהקואליציה לא תומכים בחוק הזה.

דוד אזולאי: ואם הם לא תומכים, אין רוב.

דוד אזולאי: ואחד, יש לי אתו ניסיון מר, אחד מחברי הכנסת של הבית היהודי, שסיכמנו ודיברנו והוא הגיש הסתייגויות ותמכנו בהסתייגויות שלו.

דוד אזולאי: וכשהגענו לרגע האמת אני מסתכל אחורה, פשוט הבחור לא נמצא.

דוד אזולאי: נעלם.

דוד אזולאי: זה לא פעם ראשונה, לצערי הרב.

דוד אזולאי: אני מגיע למסקנה – צר לי, אני אומר – – –

אברהם מיכאלי: הוא היה טרוד בחקלאות.

דוד אזולאי: תראה, אני אומר לך שאני למדתי שעם הבית היהודי, לצערי הרב, אי-אפשר להגיע לשום סיכומים.

דוד אזולאי: גם כשהם יודעים שהסיכומים הם צודקים, ברגע של אמת הם בורחים מהספינה, נוטשים אותה ונותנים לה להתקדם לאט.

דוד אזולאי: עכשיו, הגדילה לעשות הממשלה, כאשר אחרי כל כך הרבה חודשים ובמשך שבוע של דיונים אינטנסיביים, יום אחרי יום, עד שעות הלילה, אתמול החליטו סוף כל סוף לקחת את הצעת החוק הזו ולפצל אותה לחלק התכנוני ולחלק הכלכלי.

דוד אזולאי: מה קרה?

דוד אזולאי: הממשלה מגישה חוק, ממשלה מסודרת, פתאום באמצע מחליטה לפצל את החוק?

דוד אזולאי: יום לפני אישורו מפצלים את החוק.

דוד אזולאי: שר האוצר, רבותי, מוטרד ועסוק בדברים לא חשובים.

דוד אזולאי: והעיקר כותרות.

דוד אזולאי: פייסבוק.

דוד אזולאי: העיקר כותרת.

דוד אזולאי: אבל כשהוא הבין שאין סיכוי שהחוק הזה יעבור, הוא הגיע למסקנה שאולי עדיף לפצל את החוק על מנת לפחות לקבל חלק אחד.

דוד אזולאי: ומה השאירו?

דוד אזולאי: את החלק של התקציב הורידו.

דוד אזולאי: השאירו את החלק התכנוני, שזה בעצם מכה קשה למערכת התכנון במדינת ישראל.

דוד אזולאי: אני רוצה להסביר לאלה שלא מכירים: רבותי, המשמעות של החוק הזה זה עקיפת כל מוסדות התכנון במדינת ישראל.

דוד אזולאי: אין ועדה מקומית, אין ועדה מרחבית, אין ועדה אזורית, אין ועדה ארצית.

דוד אזולאי: שום דבר.

דוד אזולאי: כל הוועדות לתכנון ובנייה לא קיימות.

דוד אזולאי: הולכים למתחמים ריקים, הולכים להקים שכונות שלמות של מאות יחידות דיור, שאני עדיין לא רואה אותן, אני עדיין לא רואה את הקרקעות.

דוד אזולאי: ומדובר על קרקעות מדינה ולא על קרקעות פרטיות.

דוד אזולאי: והולכים להקים שמה – זה יהיה, רבותי, אם זה יצא לפועל וזה יצליח, זה יהיה המעברות של שנות האלפיים ושנות ה-90, שעוד לא עשינו אותן, והולכים עכשיו לעשות אותן.

דוד אזולאי: להקים שטחים, להקים מגדלים של דירות.

דוד אזולאי: פה שאלתי, בדיונים האלה, האם לא היה כדאי לחשוב על איזשהו תמהיל של דירות גדולות וקטנות, על מנת לשלב אותן בתוך הדיור הציבורי?

דוד אזולאי: אתם יודעים מה אמרו לי? – הס מלהזכיר.

דוד אזולאי: למה?

דוד אזולאי: כי אם, חס וחלילה, בתוך אותם בניינים יעשו תמהיל, יכניסו דיור ציבורי של דירות שני חדרים ושלושה חדרים, אנשים בעלי יכולת יגידו: מה, יש פה דירות של דיור ציבורי?

דוד אזולאי: אנשים לא יקנו.

דוד אזולאי: אז גם את זה הורידו מהפרק ולא אפשרו את אותו תמהיל חשוב.

דוד אזולאי: יתרה מכך, באתי ואמרתי, הצעתי הצעה: בואו לפחות נגיע לאיזשהן הבנות.

דוד אזולאי: אנחנו בתקופת חירום, בתקופה קשה שעוברת על עם ישראל.

דוד אזולאי: אולי, אולי בכל זאת הלב הרחמן ייפתח ברגעים האלו.

דוד אזולאי: ואמרתי, בואו נעשה.

דוד אזולאי: באו, אמרו: בואו נוריד הסתייגויות, בואו נגיע להבנות.

דוד אזולאי: אני לא רוצה כאן להרחיב את היריעה על המשא-ומתן.

דוד אזולאי: תסלחו לי, סוחרי סוסים וסוחרים בבסטות מתנהגים בצורה יותר ראויה ומכובדת מאשר מפלגת יש עתיד – עם כל המנגנון שלה.

דוד אזולאי: זה היה פשוט ביזיון.

דוד אזולאי: אני לא זוכר, גברתי היושבת בראש, אני לא זוכר שבבית הזה אנשים התנהגו בצורה כל כך בזויה, כאלה רמות, של: כמה אתה רוצה, מה אתה רוצה, רק תהיה אתנו.

דוד אזולאי: פשוט אני לא מכיר דבר כזה.

דוד אזולאי: בושה, בושה, בושה וחרפה.

דוד אזולאי: אם אלה השותפים להם – לצערי הרב, הם גררו את הפקידות הבכירה במשרד האוצר.

דוד אזולאי: פקידות בכירה שותפה למשא-ומתן בלי בושה.

דוד אזולאי: יושב אתי נציג של משרד האוצר, פקיד בכיר יושב אתי ואומר לי: דוד, בוא תגיד מה אתה רוצה.

דוד אזולאי: לאיזה שפל של מדרגה?

דוד אזולאי: זה הפוליטיקה החדשה?

יעקב מרגי: שוחד חקיקתי.

דוד אזולאי: זה הפוליטיקה החדשה?

דוד אזולאי: להגיד לכם את האמת, אני נמצא בסערת רגשות ביום הזה; אחרי ניחום אבלים, אחרי לוויות וביקור פצועים.

דוד אזולאי: יושב פה השר עוזי לנדאו, הוא יכול להעיד באיזה ניחום קשה היינו היום שנינו.

דוד אזולאי: ולולא הניחומים האלה, לולא המצב הזה הייתי צריך להגיד דברים הרבה הרבה יותר קשים גם על הממשלה וגם על משרד האוצר והעומד בראשו.

דוד אזולאי: זהו פשוט ביזיון שאני לא זוכר כמותו.

דוד אזולאי: לרדת לכזה שפל?

דוד אזולאי: לא יאומן.

דוד אזולאי: לא הייתי מאמין שנגיע לכך.

דוד אזולאי: אני חוזר להצעת החוק.

דוד אזולאי: רבותי, הולכים להקים מגדלים, מגדלים גבוהים.

דוד אזולאי: ראש העיר, שהוא בעל-הבית של העיר הזאת, הוא עוד אחד.

דוד אזולאי: הוא לא האיש הקובע מה הוא רוצה.

דוד אזולאי: ואנחנו מכירים ראשי ערים, כמה חשוב להם לבנות, כמה חשוב להם איך העיר תיראה.

דוד אזולאי: ראש העיר הוא פסיק קטן בכל העסק הזה.

דוד אזולאי: נתנו איזשהו ייצוג שמה, של שניים-שלושה ראשי ערים בחוק שיאפשרו להם להיות, אבל אין להם שום עמידה, שום זכות וטו בעיר שלהם, כשהולכים לבנות מאות יחידות דיור.

דוד אזולאי: אין להם שום זכות.

דוד אזולאי: אבל מה, אותו ראש העיר יצטרך לתת מענה לאותם אזרחים שיבואו לקנות את הדירות.

דוד אזולאי: אותו ראש העיר יצטרך לתת להם פתרונות לביוב, לחניה, לתחבורה, למבנים הציבוריים, בתי-ספר, בתי-כנסת.

דוד אזולאי: הכול.

דוד אזולאי: אין.

דוד אזולאי: בונים, בונים, בונים.

דוד אזולאי: ועוד דבר אחד גרוע מבחינתי בחוק הזה: מה קורה עם אותו יזם שמרים בניין ובאיזשהו שלב הוא נתקע, הצליח לבנות רק 25%.

דוד אזולאי: חברי חבר הכנסת דב חנין ואנוכי ביקשנו דבר שהוא הגיוני מאוד: אם אותו יזם לא יעמוד בתנאים ואחרי 25% הוא נעצר, בואו ננקוט איזושהי סנקציה, בואו נקבע איזשהו מדרג לסנקציות לאותו אדם.

דוד אזולאי: שום דבר.

דוד אזולאי: כלומר, רבותי, מה שיקרה, דבר פשוט: אותו יזם יבנה, ישים את היסודות, יקבל קרקע מהמדינה, יחכה לשעת כושר – חבר הכנסת חנא סוייד, אתה מכיר, אתה בקי בתוכניות האלה, אתה יודע על מה אני מדבר – ואז מה יקרה?

דוד אזולאי: אתה תמצא כמה מבנים בכמה מקומות שעשו להם יסודות, בנו עליהם קומה, והנה לך, פתרת את בעיות הדיור בכמה פילים לבנים שיעמדו לך בכל עיר ועיר.

דוד אזולאי: ואז יבוא אלינו שר האוצר ויגיד: הנה, השגתי, הבאתי, עשיתי.

דוד אזולאי: זה מה שהוא יגיד.

דוד אזולאי: רבותי, הגיע הזמן שנגיד לשר האוצר: אתה נציג בממשלת ישראל, אתה אמור לייצג אזרחים.

דוד אזולאי: אתה לא שחקן טלוויזיה.

דוד אזולאי: שם אולי הצלחת; פה, במילים פשוטות, נכשלת.

דוד אזולאי: אבל זה שנכשלת לא מפריע לי.

דוד אזולאי: הבעיה היא שאתה גורר מדינה שלמה לגירעונות שהנכדים שלנו ישלמו, בגלל השטויות שעושה שר האוצר.

דוד אזולאי: לא מבין דבר וחצי דבר, לא בתכנון ולא בתקציב, והוא מביא את המדינה הזאת לאחד האסונות הכלכליים שיהיו במדינת ישראל.

דוד אזולאי: רבותי, הדברים רשומים בפרוטוקול, ואני מקווה שיבוא יום ויגידו לי: דוד, טעית.

דוד אזולאי: אבל לא כלכלן אנוכי, אזרח מן השורה אנוכי במדינה הזאת.

דוד אזולאי: מה שעושה לפיד – לפיד ייזכר בהיסטוריה של מדינת ישראל כאחד האסונות הכלכליים הגדולים ביותר במדינת ישראל.

דוד אזולאי: ואני מקווה שיבוא יום שהאיש הזה ילך הביתה; יעשה טוב, לא לממשלת ישראל אלא לעם ישראל ולמדינת ישראל.

דוד אזולאי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דוד אזולאי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, שרים אין כמובן – איפה הם?

איתן כבל: יש פה?

יצחק וקנין: היה.

יצחק וקנין: השר עוזי לנדאו היה פה – –

איתן כבל: בסדר, הנה השר לנדאו פה.

יצחק וקנין: – – יצא.

איתן כבל: הוא פה, הוא פה, הוא לא יצא.

קריאות: – – –

איתן כבל: הוא פה.

איתן כבל: גברתי הרשמת הפרלמנטרית.

איתן כבל: ושוב, אנחנו עוסקים בנושא התכנון והבנייה לסוגיו.

איתן כבל: עכשיו זו מילה חדשה, ותמ"לים.

איתן כבל: כל פעם אנחנו רק ממציאים שמות, בונים מילים, ובתים – אַין.

איתן כבל: אם הייתי יכול, אדוני היושב-ראש, לקחת את כל הדיונים שקיימנו בשנים האחרונות סביב האו-טו-טו, חבר הכנסת מרגי: רק אנחנו נעביר – גם כשהייתם בקואליציה, אתה זוכר?

איתן כבל: אז גם הייתם לוחמים דגולים עבור זה – רק אנחנו נעביר את הסעיפים האלה והאלה, רק נקים את הוועדה הזאת והזאת – –

יעקב מרגי: הכול יעבור.

איתן כבל: – – הכול יבוא על מקומו בשלום, והבתים ייבנו, והכול יהיה פה מדהים.

איתן כבל: בסופו של עניין, שום דבר לא משתנה.

איתן כבל: הבעיות אותן בעיות, הסיפורים אותם סיפורים – חבר הכנסת מרגי, כשאני מדבר אליך תסתכל אלי – – –

יעקב מרגי: – – –

איתן כבל: אתה יכול להסביר לי – לפחות כשהיית בקואליציה, היית שר – מה קרה אז?

איתן כבל: מה אמרו לכם, חבר הכנסת מרגי, רק נעביר – אז, איך קראו לזה, חוק מה?

איתן כבל: חוק המרפסות?

יעקב מרגי: וד"לים, וד"לים.

איתן כבל: הווד"לים?

יעקב מרגי: מרפסות, וד"לים – – –

איתן כבל: הווד"לים, מרפסות, מדלים, פדלים, מה עוד היה?

יעקב מרגי: רבותי, ההיסטוריה חוזרת.

איתן כבל: רבותי, ההיסטוריה חוזרת.

איתן כבל: זאת אומרת, בסופו של עניין, אני מנסה להבין מה באמת יכול לגרום, להניע את השוק שיתחיל להתייחס ברצינות לממשלה.

איתן כבל: ושוב, דרך אגב, כשמתחילים לדבר, אומרים: כן, בראש-העין עומדות להיבנות אלפי יחידות דיור.

איתן כבל: אתה הולך לשם – בראש-העין עוד תיבנינה אלפי יחידות דיור.

איתן כבל: ושוב, בראש-העין תיבנינה אלפי יחידות דיור.

יעקב מרגי: לא אמרו מתי, מה אתה רוצה.

איתן כבל: נכון, בונים – תסתכל – ובאמת, דרך אגב, הבנייה בראש-העין, חבר הכנסת מרגי, השר לשעבר מרגי, שר הדתות – – –

יעקב מרגי: התחילו לתכנן לפני עשור.

איתן כבל: עשור?

איתן כבל: למה לא לפני 20?

אברהם מיכאלי: כשהיית עוזר שר השיכון.

איתן כבל: כשהייתי עוד עוזר שר השיכון – –

אברהם מיכאלי: נכון, אני זוכר את זה.

איתן כבל: – – בשנות ה-90 – אמיתי.

איתן כבל: זה היה במסגרת – אמרו, יש שיטה חדשה, אז אמרו: קרקע בלתי מתוכננת.

איתן כבל: שים לב, אם תיקח את כל התיקונים, את כל החקיקה, את כל קיצורי המילים והמשפטים שעושים, זה הממשלה, המדינה עושה עבור עצמה.

איתן כבל: הרי בסופו של עניין, כל הוועדות – מיהן?

איתן כבל: מי הוועדות?

איתן כבל: מי השרים?

איתן כבל: מי האחראים?

איתן כבל: מי, למען השם, מפריע?

איתן כבל: אז יש ועדת משנה, ועושים לה עוד ועדה אחרת, ואולי זה, ושום דבר לא קורה.

איתן כבל: ולפעמים אתה אומר לעצמך: אולי אין לאף אחד באמת אינטרס שייבנו כאן בתים?

יעקב מרגי: – – – בוודאות.

איתן כבל: וחס וחלילה, אני לא מאמין שיש מישהו כאן שלא רוצה שמחירי הדירות ירדו.

איתן כבל: יש כאלה, אתה חושב, חבר הכנסת מרגי?

יעקב מרגי: להערכתי כן.

איתן כבל: זאת אומרת שלא רוצים שמחירי הדירות ירדו?

יעקב מרגי: טוב לאוצר, המצב הזה.

איתן כבל: זאת אומרת, אתה אומר, בכלל זה טוב.

יעקב מרגי: זה טוב לאוצר, המצב הזה.

איתן כבל: כי זה יכול לפגוע בבנקים – סיפור המשכנתאות; זה יכול בכלל להוריד מחירי דירות לאנשים שיש להם.

איתן כבל: זאת אומרת, זה לא פשוט.

איתן כבל: אז אני אומר לכם, למדתי בשנותי – ואני כבר לא כל כך צעיר – שכשממשלה מחליטה באמת שהיא רוצה משהו – –

קריאה: היא מצליחה.

איתן כבל: – – היא מצליחה בזה.

איתן כבל: ואומר לכם, ולא בפעם הראשונה: הייתי שם.

איתן כבל: בשנות ה-90, תחילת שנות ה-90, חבר הכנסת וקנין, אדוני היושב-ראש, הייתי שם.

איתן כבל: היה משבר לא פחות דרמטי ממה שיש היום – אתה יודע מה, אולי יותר.

איתן כבל: היה יותר.

איתן כבל: הגיעו לכאן מיליון עולים מחבר המדינות.

איתן כבל: אתם זוכרים את הקרוונים ואתם זוכרים את כל הסיפורים הגדולים, והמדינה הצליחה להשתלט.

איתן כבל: אומר לכם, בהן צדק – – –

יעקב מרגי: היא רצתה.

איתן כבל: היא רצתה.

איתן כבל: ואתה יודע מה זה מזכיר לי?

איתן כבל: בתחילת הדרך, הדיונים בממשלת רבין היו אותו דבר.

איתן כבל: לא הבינו.

איתן כבל: אמרו: נשנה תקנה, נעשה כך, נעשה ועדה, ואולי.

איתן כבל: אמרו להם: חבר'ה, בסוף זה נתקע בוועדה, כי המזכירה שאמורה להדפיס את הפרוטוקול לא הגיעה, לא באה, או כל מיני סיפורים שאנחנו מכירים.

איתן כבל: בסופו של תהליך, מה שאני מנסה לומר, שעד שראש הממשלה, זיכרונו לברכה, יצחק רבין, לא קיבל החלטה אסטרטגית, ואני זוכר אפילו כמעט את היום הזה – הוא קרא לשר הבינוי והשיכון דאז בנימין פואד בן-אליעזר, דפק על השולחן, והתחיל מהלך.

איתן כבל: וקמה ועדת מנכ"לים בראשות שמעון שבס בזמנו, ועשה אצלו ראש הממשלה אחת לשלושה שבועות פגישה, שהגיעו אליה השרים הרלוונטיים יחד עם כל המנכ"לים הרלוונטיים, והוא עבר תוכנית-תוכנית כמו אחרון הפקידים, מנהלים, ממש – לא ראש ממשלה, כי הוא הבין שאם באמת אתה רוצה שהשוק יתייחס אליך ברצינות, אתה צריך להתחיל להתנהג בצורה הזאת.

איתן כבל: וחל שינוי, שינוי דרמטי.

איתן כבל: והייתה תוכנית "בנה דירתך", ומחיר למשתכן, שקוראים לזה היום דירה בהישג – איך זה נקרא?

יעקב מרגי: בר-השגה.

איתן כבל: דירה בר-השגה – – –

יצחק וקנין: דיור בר-השגה.

איתן כבל: דיור בר-השגה.

איתן כבל: השמות קיבלו גוון יפה, אבל דיור – אַין.

איתן כבל: ואני באמת מנצל את ההזדמנות הזאת – לראש הממשלה, לשר האוצר, לכל העוסקים במלאכה: אם תתכוונו, זה גם יקרה.

איתן כבל: זה הרבה מעבר לשאלה של ועדות.

איתן כבל: הכול בידיים שלכם.

איתן כבל: זה בידיים שלכם.

איתן כבל: זה בידיים שלכם.

איתן כבל: וכל התוכניות שמביאים לכאן – אני יודע את זה שעכשיו, מהאוצר אמרו לי: חייבים להעביר את הוותמ"לים היום, בוודאי את החלק המפוצל הזה, כי זו הדרך היחידה להתחיל להניע את מכירת הקרקעות של תע"ש וקרקעות צה"ל וכל הדברים האלה.

איתן כבל: הלוואי, הלוואי.

איתן כבל: ממשלה מושלת, יש לה קואליציה, היא יודעת להעביר, נראה אותה, מה היא תעשה עכשיו.

יצחק וקנין: איתן, אני חושב שזה לא יעזור הרבה, ואני אגיד לך למה: כיוון שבמקומות שהמדינה מייעדת אותם, כמו תע"ש וכמו שדה התעופה – היום היה דיון בוועדת הכלכלה – שדה-דב וכל המקומות, שם לדעתי מחירי הדירות לא רק שלא ירדו, זה יהיה מקום שהדירות בו יהיו יקרות.

יצחק וקנין: זה לא בשביל הציבור – –

איתן כבל: ודאי, נו, בחייך.

יצחק וקנין: – – לצערי הרב.

יצחק וקנין: זה לא יוריד את המחירים.

יצחק וקנין: המקומות האלה – – –

איתן כבל: אתה אומר, זוג צעיר לא הולך לקנות חדר בבניין.

יצחק וקנין: ודאי.

איתן כבל: זה פחות או יותר המחיר שאתה תוכל לשלם עם המשכנתה שאתה תקבל עבור דירה בבניין בשדה-דב.

איתן כבל: זה ברור.

איתן כבל: ולכן, חברותי וחברי, אני באמת מקווה – ואני אומר את זה עכשיו מעבר לקואליציה, אופוזיציה, אדוני היושב-ראש – שאם באמת התהליכים האלה יתחילו לנוע, שייתנו את הפירות שלהם.

איתן כבל: אני פסימי.

איתן כבל: אני מקווה, ואשמח, להתבדות.

איתן כבל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איציק שמולי.

נסים זאב: עכשיו תסביר לנו על מה עשית הפגנה בזמנו.

איציק שמולי: צריך יותר מ-20 דקות בשביל זה.

איתן כבל: נסים, אני מבקש ממך לא לפנות שלא דרכי לחבר מהסיעה שלי.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת נסים זאב, יש לי 20 דקות, אשתדל לא למלא אותן ואתה תשתדל לא להצחיק אותי תוך כדי, כי אנחנו עוסקים בדיון חשוב מאוד.

נסים זאב: אני בקושי צוחק כשאני מדבר.

איציק שמולי: לא לא, אני אומר את זה כמובן בבדיחות, לא בביקורת.

איציק שמולי: אני רוצה להתחיל, ברשותכם, בנקודת המוצא, לדבר על הדבר המרכזי.

איציק שמולי: והדבר המרכזי הוא, שלפי הנתון שאומר שר האוצר מעל כל במה, מחירי הדיור עלו בחמש שנים האחרונות ב-65%.

איציק שמולי: אם אתם חושבים שיש לכם איזשהו מפלט בשוק השכירות, כאנשים צעירים או סתם כאנשים שאין להם אלטרנטיבות, אז גם בשוק השכירות המחירים עלו בחמש שנים האחרונות ב-49%.

איציק שמולי: אז נשאלת השאלה: במדינה מתוקנת, מה יכולים לעשות האנשים הצעירים?

איציק שמולי: מה יכולים לעשות האנשים בכלל?

איציק שמולי: וכל שנה, גם לפני המחאה, אומרים לנו: חכו, זה יגיע, זו התוכנית הבאה, זו הוועדה הבאה.

איציק שמולי: עמד ראש הממשלה ואמר: ה"סופר-טנקר" עומד להגיע.

איציק שמולי: ולא הגיע שום דבר.

איציק שמולי: מאז המחירים ממשיכים רק לעלות.

איציק שמולי: גם בתקופתה של הממשלה הזאת, בשנה האחרונה עלו המחירים בעוד 8%.

איציק שמולי: והרי זה אבסורד, כי מצד אחד יש מערכת בחירות, והמפלגה שגרפה את הקופה הגדולה ביותר נתנה הצהרות מאוד מאוד נחושות לגבי מה היא הולכת לעשות בתחום של הדיור.

איציק שמולי: מגדירים את הדיור, את בעיית הדיור, כמשבר לאומי, אבל מוצאים כל מיני פתרונות שהם "דרדלה".

איציק שמולי: בהכרזות ובמילים ובהצהרות, מה אגיד לכם, הכול בומבסטי וגרנדיוזי, אבל במעשים לא קורה שום דבר.

איציק שמולי: להפך, לא רק שלא קורה – אנחנו רק הולכים ונקלעים למצב יותר גרוע.

איציק שמולי: אני שומע גם את שר האוצר וגם את שר השיכון מתחילים לתת עצות לכל מיני ילדים – לילד של זה ולילדה של זה: כן תקנו דירה, אל תקנו דירה, כאילו מישהו פה עומד בנקודת החלטה.

איציק שמולי: מחירה של דירה בישראל היום הוא 1.3 מיליון שקל.

איציק שמולי: זה אומר שאתה צריך להביא חצי מיליון שקל הון עצמי מהבית, ולשלם כל חודש 4,000–4,500 שקל משכנתה.

איציק שמולי: אז עם כל הכבוד לעצות של שרים בממשלה לאנשים הצעירים מה לעשות מבחינת ההתנהלות הכלכלית, אנחנו בכלל לא במקום של רצון, אנחנו במקום של חוסר יכולת.

איציק שמולי: ואנחנו היינו מצפים מהממשלה שלנוכח הבעיה החברתית-כלכלית הדחופה ביותר שנקלענו אליה בשנים האחרונות, הפתרונות יהיו הרבה יותר נחושים, התוצאות יהיו הרבה יותר מוחשיות.

איציק שמולי: אבל הדבר הזה כמובן לא קורה.

איציק שמולי: אתם יודעים, אולי ברוח הימים הקשים האלה, קראתי, נתקלתי באיזה דימוי מעניין שמספר למה הממשלה הזאת כל כך נכשלת בתחום הזה של הדיור.

איציק שמולי: האינסטינקט הכי טבעי של לוחמים בקרב זה לרוץ – אגב, גם של שריונרים, אני אומר לכם מעדות אישית – לרוץ או לדהור כמה שיותר מהר קדימה ולייצר כמה שיותר אש לכל מיני כיוונים.

איציק שמולי: והריצה הזאת מייצרת הרבה התלהבות והרבה אנרגיות, ואת התחושה הזאת של הרעל בעיניים.

איציק שמולי: אבל בסופו של דבר, למרות התחושות הטובות, כשאתה בודק אם פגעת במטרה, מסתבר שאפילו לא פגעת פעם אחת.

איציק שמולי: וזה בעצם מה שעושה הממשלה הזאת גם בתחום של הדיור.

איציק שמולי: היא מייצרת הרבה מאוד רעש, הרבה מאוד כותרות, הרבה מאוד תוכניות, הרבה מאוד ועדות, אבל כשאתה רוצה לעצור רגע ולשאול את עצמך ולבדוק ביושר, במספרים, לא באמירות, האם תוכנית מחיר מטרה, האם תוכנית "נתיב לדירה", האם תוכנית הסכמי הגג, האם תוכנית מחיר למשתכן, האם תוכנית ותמ"לים, וד"לים, האם משהו מזה הצליח להוריד את המחירים, האם משהו מזה הצליח לפגוע במטרה?

איציק שמולי: בוודאי שלא.

איציק שמולי: והנחת המוצא הכי כואבת בכל הסיפור זה שיש פה איזו תחושה שיש פה דור שלם של אנשים שיכולים לחכות: לא פתרנו את זה השנה, נפתור את זה בשנה הבאה; לא פתרנו את זה בשנה הבאה – נפתור את זה בעוד שנתיים.

איציק שמולי: והמצב הוא ממש לא כזה.

איציק שמולי: המצב הוא כזה שיש פה כל כך הרבה אנשים צעירים שאוהבים את המדינה, משרתים את המדינה, רוצים לקשור את גורלם בגורל המדינה, ולא מסוגלים לבנות פה בית מסיבות כלכליות.

איציק שמולי: אתם יודעים, הייתי בדיון בוועדת הכספים, בדיון הראשון על המע"מ, והגיע אליו שר האוצר ופתח, באופן מתבקש הוא התייחס בהתחלה למצב הביטחוני.

איציק שמולי: והוא אמר משפט שנורא קומם אותי – מעבר לטיעונים המשפטיים והמקצועיים על הצעת החוק של המע"מ.

איציק שמולי: הוא אמר שבגלל שכל מי שמשרת צריך לקבל ובגלל שיש לנו עכשיו, בנקודת הזמן הזאת – מאז המספר הזה עלה – 40,000 חיילי מילואים שקראו להם והם באו, המדינה צריכה לדעת לתת להם את ההטבה הזאת בדיור.

איציק שמולי: ואני הלכתי ובדקתי:

איציק שמולי: האם יש באמת לתת את ההטבה הזאת ל-40,000 חיילי מילואים שגויסו?

איציק שמולי: והנתונים די הדהימו אותי.

איציק שמולי: כי מול האמירה הזאת של שר האוצר שכל מי שנותן מקבל, אתה הולך ובודק את הנתונים: כמה דירות כאלה יש?

איציק שמולי: כי אתם יודעים, יש עכשיו מצב מיוחד במדינה: כל מי שעשה צבא, כל מי שעשה צבא בטוח שיאיר לפיד, שר האוצר, הולך לתת לו הטבה של 150,000–200,000 שקל רק כי הוא עשה צבא.

איציק שמולי: אתם מסתכלים על מפת הביקושים, ואתם רואים שפחות או יותר 100,000 זוגות צעירים יושבים על הגדר.

איציק שמולי: מה לא מספרים לכם?

איציק שמולי: שאין 100,000 דירות לתת, יש פחות מ-10,000 דירות כאלה לתת.

איציק שמולי: מה יעשו עוד 90,000 זוגות צעירים?

איציק שמולי: מה הם יעשו?

איציק שמולי: הם לא יתנפלו על השוק?

איציק שמולי: הם לא יעלו את המחירים?

איציק שמולי: מה, הם ימשיכו לגור אצל ההורים עד גיל 35, 40, 45?

איציק שמולי: עד מתי?

נחמן שי: לא, אחר כך ההורים כבר יוצאים מהבית, אולי לא ידעת, ואז הם כבר נשארים לגור.

נחמן שי: נמצא פתרון.

איציק שמולי: כן, זה – – –

קריאה: – – –

איציק שמולי: זה המקיאווליזם של שוק הדיור, שחלק מהצעירים כבר חושבים מתי הם כבר יוכלו לקחת את הדירה של ההורים, לא נעים לומר.

איציק שמולי: אבל זו באמת הקטסטרופה שמתחוללת בשוק הזה.

איציק שמולי: ואז מגיעה הצעת החוק המהוללת הזו של הוותמ"לים, ויש פה הרבה מאוד פגמים ודברים לא טובים.

איציק שמולי: אני לא אמנה את כולם, אני אגע רק בכמה נקודות מרכזיות.

איציק שמולי: הדבר הראשון – מערכת התכנון.

איציק שמולי: אחרי שהקימו את ועדות התכנון הרגילות, שהן הן אמורות להיות המכשיר המרכזי שבאמצעותו מדינה מתכננת, מתכננת את המרחב האורבני שלה, מתכננת, תוך כדי זה שהיא מביאה בחשבון כל מיני שיקולים – סביבתיים, בריאותיים, חברתיים, כלכליים – מה עשו?

איציק שמולי: אמרו: מערכת התכנון הרגילה, היא לא עובדת.

איציק שמולי: למה היא לא עובדת?

איציק שמולי: לא משנה.

איציק שמולי: עזבו את זה שאת מערכת התכנון שלנו ייבשו במשך השנים האחרונות.

איציק שמולי: מי שאי-פעם ביקר במוסד תכנוני בוודאי נתקל במחזה הזה של פקידה שיושבת מאחורי שולחן עמוס בקלסרים ותוכניות והיא לא יודעת מאיפה להתחיל, והיא משוועת לעוד ידיים עובדות, ובמקום לבוא ולחזק ולתגבר את מערכת התכנון הרגילה, מה עושים?

איציק שמולי: מקימים וד"לים, ואחרי זה מקימים ותמ"לים.

איציק שמולי: דרך המסלול של הווד"לים, חברי חברי הכנסת, בשנת 2012, 2013, לבדה, אושרו קרוב ל-40,000 דירות.

איציק שמולי: אתם יודעים כמה דירות בנות-השגה אושרו במסלול של הווד"לים, למרות ההבטחות, וההתחייבויות?

איציק שמולי: אף לא דירה אחת.

איציק שמולי: אף לא דירה אחת.

איציק שמולי: ובמקום לבוא ולחזק את מערכת התכנון הרגילה משתמשים בטריק הזה פעם אחת נוספת.

איציק שמולי: אגב, גם תוך כדי זה מבטלים את זכותו של הציבור להשמיע התנגדויות, לערער, כל מיני הליכים שהם חיוניים מבחינה דמוקרטית.

איציק שמולי: אבל שלא נעשה חיים קלים לקואליציה וננסה ליצור את הרושם שיש פה מאבק בין ירוקים ודמוקרטים ובין אלה שפשוט רוצים לפתור בכל מצב את בעיית הדיור.

איציק שמולי: אז בוודאי שצריך להגיד את הדברים ביושר: הצעת החוק הזו לא תייצר עוד דירות.

איציק שמולי: הצעת החוק הזו תייצר עוד תוכניות.

איציק שמולי: זה בדיוק מה שקרה בווד"לים – הפינג-פונג האין-סופי בין היזמים והקבלנים ובין הווד"לים.

איציק שמולי: זה בדיוק מה שהולך לקרות גם בוותמ"לים.

איציק שמולי: נשאלת השאלה אם ההצעה הזו שמה את האצבע על המקום שהוא באמת הבעיה.

איציק שמולי: לדיונים בוועדת הפנים הגיעו גופים מאוד רציניים, שיצאו נגד ההנחה שיש מחסור במלאי תכנוני.

איציק שמולי: למעשה, הם הצביעו על כך שיש מלאי תכנוני מספק של 250,000–300,000 יחידות דיור.

איציק שמולי: הבעיה היא גם בעיה של ביקושים מלאכותיים, כפי שרמז קודם חברי דב חנין, וגם בעיה של חסמי היצע.

איציק שמולי: כלומר, יש תכנון בצד ההיצע; מאוד מאוד קשה לממש אותו בגלל כל מיני חסמים – בית-ספר פה ומערכת ביוב פה – והתוכנית הזאת בוודאי לא מתמודדת עם העניין הזה.

איציק שמולי: צריך להגיד גם שבתוכנית הזו יש בלוף אחד מאוד מאוד גדול.

איציק שמולי: הקבלן, היזם, לא מתחייב באמת לבנות דירות.

איציק שמולי: הממשלה, כדי להקל על חייו, יצרה לו נקודת יציאה מאוד מאוד נוחה.

איציק שמולי: הקבלן צריך לבנות תוך ארבע שנים 25% מהפרויקט.

איציק שמולי: אבל אותה הצעת חוק ממשלתית שותקת ולא אומרת מה קורה במקרה שכעבור ארבע שנים הקבלן פשוט לוקח את הרגליים והולך.

איציק שמולי: מה עושים אז?

איציק שמולי: מי מייצר את אותן דירות שהציבור כל כך משווע אליהן?

איציק שמולי: והבלוף אולי הכי גדול בהצעת החוק – אני מזכיר לכם את ההתחייבות המאוד-מאוד מפורשת של יש עתיד בבחירות האחרונות, שחלק ניכר מהפרויקט הזה, אני חושב שהמספר היה 20% ועוד 5% לדיור ציבורי, ילך לדיור בר-השגה.

איציק שמולי: כשאתה בא ומסת

איציק שמולי: כל על הצעת החוק הזו אתה רואה שההתחייבות המאוד-מאוד מפורשת הזו פשוט מתפוגגת.

איציק שמולי: כי מה אומרת הצעת החוק?

איציק שמולי: הצעת החוק אומרת ש-70% – אני אומר לכם, זה קסם שעוד לא ראיתי; ההצעה מדברת, ההתחייבות מדברת על 150,000 יחידות דיור להשכרה, אבל בכל פרויקט, לפי הצעת החוק הזו, רוב הדירות, 70% מהדירות, למעשה, הן בכלל למכירה, ובאותם 30%, רק 15% מהפרויקט זה דירות שיהיו במחיר מפוקח.

איציק שמולי: וגם זה, גם את זה יכולה הממשלה בכל רגע נתון לבטל, שזה דבר שאתה לא יכול שלא לתהות לגביו.

איציק שמולי: הרי בסוף המטרה היא לא רק להקים מגדלים עם דירות להשכרה או למכירה.

איציק שמולי: בגלל המצב שאליו נקלענו בשוק הדיור המטרה צריכה להיות הצבת רף מסוים של מחירים כדי שאנשים באמת יוכלו לשכור או לקנות את הדירות הללו.

איציק שמולי: מה יעזור אם תקימו בשנה הקרובה עוד מגדל של 50 דירות בתל-אביב או ברמת-גן במחירי שוק?

איציק שמולי: אני רוצה לסיים ולומר, לסיים ואולי לתת דוגמה אחת קטנה שתבהיר לכם מה האבסורד, אדוני, בפרויקט הזה.

איציק שמולי: קיבוץ גליל-ים בהרצלייה, נעשה שם מכרז.

איציק שמולי: במכרז ניתנו בערך 75 מיליון שקל עבור קרקע שניתן לבנות עליה 215 דירות; בערך מחיר קרקע של 350,000 שקל לדירה בפרויקט.

איציק שמולי: ערך הקרקע לדירה באותו אזור זה קרוב ל-1 מיליון שקל.

איציק שמולי: כלומר, במקום 200 מיליון שקל שיכולה הייתה המדינה לגבות מהקרקע באותו אזור, היא גבתה 75 מיליון.

איציק שמולי: עכשיו נשאלת השאלה: מה עושים באותם 125 מיליון שעליהם ויתרה על המדינה – וויתרה בצדק, המדינה צריכה לדעת לוותר על הכנסות.

איציק שמולי: ב-125 מיליון שקל, אדוני היושב-ראש, יהיו 54 משפחות בהרצלייה, 54 משפחות שייהנו מדירה שהשכירות שלה תהיה ב-20% פחות, נמוכה ממחיר השוק.

איציק שמולי: 125 מיליון שקל, 54 משפחות.

איציק שמולי: עכשיו, השאלה, אדוני היושב-ראש – ובזה אני מסכם – השאלה היא לא אם מדינה צריכה להוציא 125 מיליון שקל מהכיס או לוותר על הכנסות כדי שירדו המחירים.

איציק שמולי: המדינה צריכה לוותר על הרבה יותר.

איציק שמולי: השאלה היא מה יכולנו לעשות באותם 125 מיליון שקל, רק בהרצלייה, כדי לשפר את המצב של הרבה הרבה יותר משפחות צעירות בעיר הרצלייה, בכל מה שקשור לפתרון בעיית הדיור.

איציק שמולי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נחמן שי, ולאחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, גם לך – כן, הוא אחרון הדוברים – 20 דקות.

נחמן שי: אולי אני אחזיר לך משהו.

יצחק וקנין: אם תחזיר, אני אודה לך מאוד.

נחמן שי: למה?

יצחק וקנין: אמרת לי שאתה רוצה להחזיר, אמרתי שאני אודה לך.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, יש דמיון גדול בין שני החוקים שהגיעו היום לכנסת במסגרת מכירת החיסול שלנו לפני שיוצאים לפגרה – עניין בעייתי בפני עצמו – החוק של תאגיד השידור והחוק הזה: שניהם חוקים של ייאוש, שניהם חוקים שבאו לעולם מפני שמשרדים – פה שר האוצר, שם שר האוצר ושר התקשורת – לא הצליחו להתמודד עם מציאות קיימת, לא הצליחו לפעול במסגרת הכלים הקיימים, ואז המציאו כלים חדשים; שוברים את הכלים וכן משחקים, אבל משחקים משחק חדש.

נחמן שי: זה המשחק: בואו נזיז את כל מערכת התכנון הקיימת במדינת ישראל ונמציא איזה גוף על-תכנוני חדש – תכף נשחק עם כל הקיצורים האלה שדורשים גם איזה מפענח, לדעת מה כל קיצור וקיצור אומר, הוותמ"לים.

נחמן שי: וזה גם מה שעושים עם רשות השידור, שלא יכולים לרפא אותה.

נחמן שי: היא חולה, היא זקוקה לרופא, אז אומרים: בואו נזרוק את כולה, נפטר – החל מהערב יפטרו את כל עובדי רשות השידור, לידיעתם של השדרים שעומדים עכשיו מול הרקטות והפצמ"רים וכל מה שיורים עליהם, אתם הולכים – זורקים אותם, וממחר יקום עולם חדש על הריסות העולם הקיים.

נחמן שי: לא ידעתי שהשרים לפיד וארדן הם גם סוציאליסטים.

נחמן שי: אתה ידעת?

נחמן שי: לא ידעת.

נחמן שי: הם סוציאליסטים מאוד, כמו החלום הסוציאליסטי.

יצחק וקנין: הכול הולך לפי הסקרים בטלוויזיה.

נחמן שי: הבנתי.

נחמן שי: אתה יודע, יש ססמה כזאת: עולם חדש על פני עולם ישן נקימה, אז מקימים עולם חדש.

נחמן שי: אבל אני לפני כן רוצה להגיד משהו שעומד לי על קצה הלשון וכדאי שנשמיע אותו גם מעל במת הכנסת:

נחמן שי: האנשים הצעירים שנלחמים בשבועות האלה, בימים האלה, בשעות האלה ובדקות האלה בעזה – עשרות אלפי אנשים צעירים, דור שלם של בני 20–30, רובם הגדול בסדיר מקצתם אנשי מילואים צעירים – הם יחזרו, כמו שחוזרים מהמלחמות.

נחמן שי: הם יחזרו, ומחר מחרתיים הם ידפקו על הדלת של מדינת ישראל ויגידו: איך אתם מתייחסים אלינו?

נחמן שי: אנחנו רוצים לדעת.

נחמן שי: אם אנחנו טובים, טובים מאוד, כדי להילחם, וזה עתה חזרנו, ולשם שלחתם אותנו, למלחמה לא קלה – כל אחד כבר יודע את זה, לא צריך להוסיף – אז אנחנו ראויים וזכאים, בצדק, להתייחסות של המדינה הזאת יום אחרי שפשטנו את המדים שלנו, יום אחרי שאנחנו כבר לא חיילים בצבא ההגנה לישראל.

נחמן שי: ברגע הזה אנחנו רוצים לדעת איך מדינת ישראל מתייחסת אלינו, אם היא דואגת לנו – הופ, לפריט קטן: למגורים.

נחמן שי: כי זה אחד הדברים העיקריים שמעסיק אנשים צעירים, מגורים.

נחמן שי: והם יודעים שבמדינת ישראל, שעליה הם מגינים עכשיו בגופם – וזה לא פראזה מה שאני אומר – לא מתייחסים אליהם.

נחמן שי: שולחים אותם לעבוד 144 חודשים, 12 שנה – 12 שנה, כדי להגיע לדירה הראשונה שלהם.

נחמן שי: והם רשאים לתבוע ממדינת ישראל שתעשה אתם את החסד הקטן הזה, שהיא תקיים מולם מחויבות.

נחמן שי: הם, לא עושים להם טובה.

נחמן שי: נותנים להם דבר שהם ראויים לו, הוא מגיע להם, שהם יוכלו לרכוש דירה במדינת ישראל; ואם לא לרכוש דירה, לשכור דירה, שיהיה להם איפה לגור.

נחמן שי: עכשיו אני רוצה להזכיר לחברי חברי הכנסת שזיכרונם קצר או שהם לא היו שם בכלל באותה תקופה, שככה חוזרים תמיד חיילים ממלחמות.

נחמן שי: הם חוזרים הביתה – גם אם המלחמה היא קצרה, ודאי וודאי כשהיא ארוכה – והם הופכים לכוח חברתי, הם הופכים לתנועה חברתית, והם דורשים דרישות שמגיעות להם.

נחמן שי: ואם הממשלה לא נענית, הם מעיפים אותה.

נחמן שי: תראו מה קרה אחרי 1973, תראו מה קרה אחרי 1982.

נחמן שי: האנשים הללו, בצדק, בצדק, יגידו: אם היינו טובים לכם אתמול, אנחנו נהיה טובים לכם גם מחר.

נחמן שי: ואני אומר לחברי, חברי הבית הזה, לחברים וחברות פה, תזכרו את המסר הזה שיוצא ממבצע – קראו לו "מבצע", אני חושב שהוא כבר שינה את אופיו להרבה יותר מאשר מבצע – מ"צוק איתן" הזה: מחר הם יבואו חשבון עם ממשלת ישראל.

נחמן שי: אז עכשיו אנחנו דנים, אם כן, בחוק הוותמ"ל, שנועד לפתוח את השוק, נועד להריץ את התכנון, נועד לדלג מעל רשויות התכנון הקיימות ברמה המחוזית, ברמה הארצית, ליצור איזה גוף חדש, מעין קיצור דרך אולטימטיבי שיאפשר לתכנן דיור בקיצורי דרך במדינת ישראל.

נחמן שי: "לוותמ"ל" – אני עכשיו מצטט מנייר עמדה של החברה להגנת הטבע – "יהיו נתונות כל הסמכויות של כל מוסד תכנון שהוא, לרבות המועצה הארצית לתכנון ולבנייה, הוולנת"ע" – אתה יודע מה זה?

נחמן שי: "הוולקחש"פ" – אתה יודע מה זה?

נחמן שי: "הוולחו"ף" – אתה יודע מה זה?

נחמן שי: "הוולמ"ב" – אתה יודע מה זה?

נחמן שי: אתה לא יודע מה זה, גם אני לא יודע מה זה.

נחמן שי: זה כל מיני גופי תכנון, ועדות לתכנון במדינת ישראל.

נחמן שי: צריך לפענח את זה, אנחנו, הלוא מהספרים שאנחנו קוראים לפעמים, יש שם הרבה קיצורים.

נחמן שי: הקיצורים האלה – ולנת"ע, ולקחש"פ, וולחו"ף או ולמ"ב – אתה לא יודע מה זה.

נחמן שי: זה גופי תכנון.

נחמן שי: זה גופי תכנון של חופים, של שטחים פתוחים, כל מיני גופי תכנון במדינת ישראל.

נחמן שי: את כולם מזיזים הצדה ופותחים את הכול לשיגעון החדש שנפל עלינו, הוותמ"ל.

נחמן שי: אני רוצה להזכיר לך, אדוני היושב-ראש, ולחברי חברי הכנסת, שכבר היו ניסיונות כאלה; כבר היו הווד"לים, שהציגו אותם, עוד פעם איזה אופציה כזאת, וגם הווד"לים הוכיחו שהם לא מסייעים.

נחמן שי: כוחות השוק יותר חזקים מכל כוח אחר.

נחמן שי: יתכננו, יפשירו ויזיזו – תכף נדבר על כל הנזקים הסביבתיים שייגרמו כתוצאה מהמהירות הזאת – ואנחנו נחזור לנקודת המוצא, שהמדינה צריכה לקחת על עצמה את האחריות, לא באותן דרכים עקומות וערמומיות וקיצורי דרך וקיצורי מילים, אלא פשוט להקים בעצמה – מה שפוחדים פחד מוות, כמובן, במשרד האוצר – להקים בעצמה דירות, שיכונים חדשים, ולהעמיד אותם או לקנייה או להשכרה.

נחמן שי: כל הדרכים האחרות לא יצליחו לעורר את השוק הזה.

נחמן שי: אבל בינתיים נחזור רגע לחברה להגנת הטבע: "זהו מתכון לכאוס תכנוני, לקידום תוכניות ללא ראייה כוללת ולנטרולן של כל התוכניות המחוזיות והארציות בישראל", שמאמצים ומשאבים רבים הושקעו כבר בהכנתן.

נחמן שי: את כולן זורקים הצדה, ועכשיו יש אליל חדש, יש לנו פסל זהב חדש שאפשר לעבוד לו; כתוב עליו למעלה: ותמ"ל.

יצחק וקנין: יש לך זמן.

נחמן שי: יש לי זמן, אני יודע.

נחמן שי: אני רוצה להזכיר שהיה לנו גם את הוות"ל, שגם עליו מבקר המדינה למשל אמר דברים מאוד "טובים" בשעתו.

נחמן שי: זאת אומרת, כל דור ודור ממציא איזה המצאה חדשה, בטוח שההמצאה הזאת לא הייתה קודם, בטוח שזוהי פריצת דרך חדשה, ובינתיים ממלאים את האוויר – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, אני אגיד לך – אתה אמרת את הפתרון, אין פתרון אחר.

יצחק וקנין: הכול זה סתם המצאות של כל מיני פקידים.

יצחק וקנין: הפתרון היחידי – שהמדינה לוקחת את זה לידיים, היא בונה, היא משווקת לצעירים, קובעת מחיר גג.

יצחק וקנין: אני מודיע לך, בתוך שנתיים אנחנו מחסלים את הבעיה.

נחמן שי: בעזרת השם.

נחמן שי: אני מסכים אתך, כי רק למדינה יש כוח.

נחמן שי: היא מנסה לעורר פה את השוק, אבל השוק יותר חכם ממנה.

נחמן שי: הנה, למשל, עכשיו השוק קפא.

נחמן שי: השוק לא רוצה לזוז קדימה.

נחמן שי: למה?

נחמן שי: בין היתר, יש עכשיו את ההורדה של המע"מ למע"מ אפס, אז עכשיו אף אחד לא מוכר, אף אחד לא קונה, כולם קודם כול מחכים שהחוק יעבור ואחר כך הם יבדקו מה החוק אומר.

נחמן שי: אז השקיעו כבר את התחום הזה במיתון, בינתיים, באיזשהן ציפיות מוגזמות שאני לא יודע מה יצא מהן.

נחמן שי: דבר אחד אני יודע, קופת המדינה תפסיד הרבה כסף במצב שאין לה כסף, כי המבצע הצבאי הזה כבר עולה איזה 6, 7 מיליארד שקל ועלול לעלות יותר, ואולי יעלה יותר כסף.

נחמן שי: אז מאיפה יביאו את ה-1 מיליארד שקל למע"מ?

נחמן שי: זה עוד איזה מין כיוון ייאוש כזה.

נחמן שי: לדעתי יושבים שם באוצר כמה אנשים וכל יום בבוקר כשהם קמים, או לפני שהם הולכים לישון, הם ממציאים עוד איזה תוכנית חדשה שהם בטוחים שהיא תוכנית הקסמים החדשה שתבריא את שוק הדיור.

נחמן שי: וזה לא עוזר.

נחמן שי: וזה לא עוזר.

נחמן שי: אז החוק הזה נועד לסייע גם לדירות להשכרה.

נחמן שי: אמרו, אולי לא כל אחד יכול לקנות דירה – וזה נכון, מה לעשות, לא כל אחד יכול להיות בעלים של דירה – אז בואו ניתן להם אופציה של השכרה, נבנה להשכרה.

נחמן שי: אז כבר, כבר בתוך החוק עצמו – זה 30% מהדירות להשכרה לטווח ארוך, ומהם 15% במחיר מופחת; יפה, רעיון טוב.

נחמן שי: אבל כבר בחוק עצמו, מאחר שאנשי האוצר הבינו שהם מנסים פה להוליך שולל – אגב, ראש אגף התקציבים גם אמר, הודה שהוא בא ללחוץ על חברי הכנסת; אמירה, הייתי אומר בזהירות, מאוד לא מוצלחת, שהוא בא ללחוץ על חברי הכנסת: כי אנחנו זקוקים לזה, אז הפעלנו פה לחץ כבד.

נחמן שי: וגם, ככה שכנעו את יושבת-ראש הוועדה להיות – נתנו לה משהו על דיור ציבורי; אני מאמין מאוד בכנות כוונותיה, אני לא מאמין שיצא מזה משהו.

נחמן שי: זה היה טריק נחמד כזה, מכרו פה איזה חבילה עטופה יפה: 1.5 מיליארד שקל לדיור ציבורי.

נחמן שי: אף אחד באוצר לא מתכוון להוציא שקל אחד מקופת המדינה לדיור ציבורי.

נחמן שי: את האמת הזאת אני שם על השולחן הזה.

נחמן שי: יכול להיות שמהדירות שיימכרו, אם הן יימכרו, ינסו לבנות או לרכוש דירות חדשות.

נחמן שי: בואו נחכה ונראה, אנחנו מכירים את ההיסטוריה.

נחמן שי: אבל זה עזר מאוד להעביר את החוק הזה בוועדת הפנים, בוויכוחים שכולנו היינו עדים להם, בכל מיני הצגות יפות כאלה.

נחמן שי: בשורה התחתונה, לא יהיו יותר דירות בדיור ציבורי במדינת ישראל.

נחמן שי: אבל גם על אותם 30%, גם על אותם 30% היה ויכוח גדול, וברגע האחרון הוכנס סעיף המאפשר לממשלה להחליט כי במתחמים מסוימים יהיו פטורים גם מאותם 30%.

נחמן שי: אז באמת, מה הועילו חכמים בתקנתם אם אפילו את החוק שנועד להביא לדיור להשכרה, שזו מטרה יפה כשלעצמה, ויקדישו באותם מתחמים 30% לדיור להשכרה ו-15% למחיר מפוקח, אפילו, באותו מקום כבר פתחו פתח להבריח את החוק הזה החוצה, שתהיה לנו גם דרך להתחמק ממנו.

נחמן שי: זה פשוט לשקר את הציבור, אין לזה הגדרה אחרת.

נחמן שי: ואני לא אקרא עוד ועוד, כי יש בחוק הזה פגמים גדולים.

נחמן שי: המנוע של האוצר דחף, חברי הכנסת רצו קדימה, כמובן, שר האוצר הריץ אותם, כי הוא רואה בזה את אחת מגולות הכותרת העמומות של הקדנציה שלו, ויש לו עכשיו מטה, וקבינט דיור, וכל מיני אנשים באו מבחוץ, וכולם בטראומה של הדיור, כדי לא לעשות את הדבר שדיברנו עליו, שהוא הדבר הכי פשוט, הכי זמין, וזה שהמדינה תיקח על עצמה אחריות מלאה לדיור.

נחמן שי: אני חוזר, לקראת סיום, לדברים שאמרתי קודם, חברים, חברי חברי הכנסת: כשהמלחמה הזאת בעזרת השם תסתיים והחיילים יחזרו במהרה בימינו שלמים ובריאים, הם ידרשו את המעט שהמדינה חייבת לתת להם.

נחמן שי: הם ידרשו דיור, ואוי לנו ואבוי לנו אם כל אלה שידעו לתת להם את הפקודות ושלחו אותם לשם לא ידעו לתת להם את המעט שמגיע להם, וזה קורת גג ואפשרות למצוא פינה במדינת ישראל שהם כל כך אוהבים, שהם מוכנים אפילו להקריב את נפשם עליה.

נחמן שי: אז למות הם יכולים, ולחיות בה הם לא יכולים?

נחמן שי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: לרשותך, חבר הכנסת אייכלר, 15 דקות.

יצחק וקנין: אחריו – אורי מקלב.

יצחק וקנין: במידה שהוא לא יהיה – חבר הכנסת יעקב אשר, במידה שהוא לא יהיה – חבר הכנסת נסים זאב יחתום את הדיון.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא אחזור בפעם הרביעית והחמישית ביומיים האחרונים על הבקשה לדון יותר בנושאים הבוערים של המלחמה, של הסיוע הכלכלי ליושבי הדרום, של השיקום, של הממ"דים, השכונות השלמות שאין להן ממ"ד, החלטות כמו שהיו בשעתו בשדרות, שבנו ממ"דים.

ישראל אייכלר: אז אפילו המדינה סייעה, ופה לא ביקשנו אלא שהמדינה לא תיקח מסים על בניית ממ"ד.

ישראל אייכלר: אלה הדברים שצריך לדון בהם עכשיו.

ישראל אייכלר: דיברו עכשיו על סיוע לחיילים שנמצאים עכשיו בחזית, להכין איזה משהו שלאחר המלחמה, שבעזרת השם תסתיים במהרה ובשלום, איזה מענק לאלה שהיו שם, לסיוע.

ישראל אייכלר: במקום זאת אנחנו עוסקים בנושאים שבוודאי לא בוערים להיום ומחר.

ישראל אייכלר: אני מקווה מאוד שלא יביאו את החוק הנורא והגזעני של אפס מע"מ, שכל מטרתו, וכבר דיברנו עליו, היא רק להבעיר אש במחנה ועל-ידי זה לצבור גל של קולות בקרב אוכלוסייה שמאוד אוהבת לשנוא.

ישראל אייכלר: אבל אני מצפה ומייחל שבכל זאת התבונה תגבר ויושב-ראש הכנסת, ויושב-ראש הקואליציה, וחברי הכנסת ושרי הממשלה יבינו שזו לא העת, זה לא הזמן, אין בכלל 2.5 מיליארד שקל מיותרים לאחר מלחמה כזאת, וזה גם לא יביא כמובן – וזה עיקר העניין – להוזלת הדירות, שזו המטרה של כולנו, ואנחנו הראשונים שנלחמים למען הוזלת הדיור.

ישראל אייכלר: לפני שאגש לחוק עצמו אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שמדינת ישראל שרויה עכשיו במלחמה קשה ואכזרית.

ישראל אייכלר: יש כבר למעלה מ-50 הרוגים, השם ייקום דמם.

ישראל אייכלר: בינתיים מדשדשים בשערי עזה, וה' ייתן את העצה הנכונה לממשלה הזאת אם להיכנס או לא להיכנס.

ישראל אייכלר: המציאות היא מזעזעת, ואי-אפשר להתנחם בעובדה שבצד השני נהרגו הרבה יותר אנשים.

ישראל אייכלר: אף פעם עם ישראל לא שש ושמח או מתנחם בזה שאצל מישהו אחר יותר רע.

ישראל אייכלר: כן יש אווירה שברוך השם, בשבועות הראשונים, כשלא הייתה הכניסה הזאת, עד היום הזה רוב הטילים או כמעט כל הטילים לא הצליחו לפגוע.

ישראל אייכלר: ואל תחשבו שאלה ששלחו את הטילים רצו שזה יסתיים כך.

ישראל אייכלר: הם רצו שתהיה פה זעקה גדולה ומרה פי כמה, פי אלף מאשר עכשיו, וגם עכשיו מספיק קשה לנו.

ישראל אייכלר: ולכן אנחנו צריכים שני דברים: א.

ישראל אייכלר: לא לעסוק עכשיו בפרשנות של כל הפרשנים, שיודעים את הסיבה הצבאית, איך היו צריכים להיכנס – כל אחד נהיה אסטרטג – ומה לעשות ואיך לעשות.

ישראל אייכלר: אני מניח שאחרי המלחמה יהיו כבר הרבה שיגידו והרבה שידברו, ואני לא בטוח שהממשלה אפילו תחזיק מעמד לאחר תוצאות המלחמה.

ישראל אייכלר: אבל אנחנו צריכים להיות יותר קשובים, יותר רגישים לכאבו של העם.

ישראל אייכלר: אנחנו צריכים לדעת את מה שכתוב במדרש איכה: כשהנביא ירמיהו הלך אחר הגולים לאחר חורבן הבית הראשון, הוא נישק וחיבק את אצבעות הקורבנות ובכה על מה שקרה להם.

ישראל אייכלר: ירמיהו הנביא עמד במשך שנים והזהיר; אפילו מגילת איכה הרי נכתבה לפני החורבן.

ישראל אייכלר: אבל הוא לא שמח שהתקיימה נבואתו.

ישראל אייכלר: ההפך.

ישראל אייכלר: אלה שהשליכו אותו לחצר-המטרה והאשימו אותו בחוסר פטריוטיות – הוא לא שמח ולא שש לראותם בחורבנם.

ישראל אייכלר: ההפך, הוא בכה וקונן לפני כולם ויותר מכולם.

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: כי הוא היה נביא אמת, ונביא אמת מביא דברי תוכחה וגם נבואות נחמה, רק מה שהקדוש-ברוך-הוא אומר לו לומר, בלי שום רצון לצאת צודק או רצון עצמי לומר את מה שהוא היה רוצה שיהיה, כי כל רצונו של נביא אמת הוא בטובת ישראל, ולא חלילה בחורבנם, גם כאשר המצב קשה.

ישראל אייכלר: אחד הפסוקים, אדוני היושב-ראש, במגילת איכה שמאירים כפנס בחשכת הגלות הוא דווקא הפסוק הקשה: "טבעו בארץ שעריה אִבַּד וְשִׁבַּר בריחיה".

ישראל אייכלר: אתה זוכר את זה ממגילת איכה – ששערי בית-המקדש טבעו, והבריחים, והכול נשבר ונאבד.

ישראל אייכלר: אומר המדרש דבר מדהים, שיש הבדל בין הבריחים שנשברו לבין השערים עצמם, שרק טבעו, כי הם עשויים לעלות מחדש ולפאר את בית-המקדש השלישי.

ישראל אייכלר: וכך אומר המדרש: בגלל שהשערים חלקו כבוד לארון הברית, לתורה, לארון ה', לפיכך לא שלט בהם אויב, כמו שכתוב "שאו שערים ראשיכם והִנשאו פתחי עולם ויבוא מלך הכבוד"; לפיכך טבעו בארץ שעריה.

ישראל אייכלר: נשאלת השאלה: זה השכר על "שאו שערים ראשיכם"?

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: אלא מה שאומר המדרש: בשעה שהכניס שלמה את ארון הברית למקדש אמר: "שאו שערים ראשיכם – – – ויבוא מלך הכבוד" וכו' – כל מי שמכיר את המדרש שם, השערים כעסו כי הם חשבו שב"מלך הכבוד" הוא מתכוון לעצמו, ועד שהוא אמר להם ש"מלך הכבוד" זה הקדוש-ברוך-הוא, מייד חלקו לו כבוד ונשאו עצמם ונכנס הארון.

ישראל אייכלר: אמר להם הקדוש-ברוך-הוא: אתם חלקתם לי כבוד?

ישראל אייכלר: חייכם, כשאחריב את ביתי, אין אדם שולט בכם.

ישראל אייכלר: תדע שכל כלי המקדש גלו לבבל, אבל שערי בית-המקדש במקומם נגנזו.

ישראל אייכלר: כך כתוב במדרש רבה.

ישראל אייכלר: בפסיקתא כתוב שהשערים שטבעו בארץ עתידים לעלות ולהתחדש, כל אחד ואחד במקומו.

ישראל אייכלר: כל שער של שערי בית-המקדש שהיו אז יבוא לבית-המקדש השלישי ויכהנו פאר כשערים.

ישראל אייכלר: ואנחנו יכולים ללמוד מזה – השערים היו דבר דומם, כמו כל שאר אבני המקדש, כל שאר הבריחים במקדש, אבל בזכות הכבוד שהם נתנו לתורה וללומדיה ולארון הברית הם זכו לחיי נצח, שהם יהיו גם השערים שיהיו בעזרת השם כשיבנה בית-המקדש במהרה בימינו.

ישראל אייכלר: עכשיו אני רוצה לגעת בעצם החוק עצמו.

ישראל אייכלר: אני, בשעתי, כשדובר עוד בקדנציה הקודמת על תוכנית הווד"לים וכל מיני חוקים שבאו להיטיב בעניין בעיית הדיור, תמכנו, ולא רק תמכנו, אפילו הצעתי הצעת חוק והסכמתי שזה יהיה בפנים – אני לא רואה את זה בחוק הזה – שעד שיהיו הדירות החדשות, שזאת מטרת החוק – להציף את השוק בדירות.

ישראל אייכלר: וזה הדבר היחיד שיוזיל דירות בארץ הזאת.

ישראל אייכלר: לא יעזור שום דבר ושום טריק.

ישראל אייכלר: כל זמן שוועדות התכנון, כל זמן שהמתכננים במשרד הפנים, ומשרד השיכון, ומשרדי הממשלה, ובעיריות ובמועצות המקומיות, לא יתחילו להריץ תוכניות, אף אחד לא יוכל לבנות.

ישראל אייכלר: ואם אי-אפשר לבנות ויש דירה אחת לעשרה אנשים, המחיר הולך ומאמיר ומרחיק יותר ויותר אזרחים מהאפשרות לקבל דירה.

ישראל אייכלר: זו מתמטיקה כל כך פשוטה שלא צריך ללמוד ליבה בשביל להבין אותה.

ישראל אייכלר: והבעיה בחוק הזה שהוא לא מביא את הפתרון.

ישראל אייכלר: הצעתי שעד שיהיה פתרון, שיאפשרו פיצול דירות.

ישראל אייכלר: החוק אמר דבר פשוט: בתקופה של חמש שנים, כל דירה שעולה על 100 מ"ר – זה קורה, לאנשים יש דירה, אנשים מבוגרים, הילדים יוצאים מהבית, הם רוצים לקחת חצי דירה או רבע דירה, להשכיר אותה.

ישראל אייכלר: 35 מ"ר – זה המינימום שעשינו, מטבח נפרד, שירותים וכניסה נפרדים, כדי לא ליצור לחץ על הדירה, שלא יגורו פה בסלאמס.

ישראל אייכלר: דירה של למעלה מ-100 מטר, ברגע שאנחנו נתיר את פיצול הדירות, שאדם יעשה כבתוך שלו, אנחנו נוציא לשוק באופן מיידי עשרות-אלפי דירות בעיר, במושב, בכפר ובכל ערי ישראל, וזה כבר יביא את הורדת מחיר השכירות של הדירות באופן אוטומטי.

ישראל אייכלר: כל הסטודנטים, כל הזוגות הצעירים, גם אם אין להם דירה, אוטומטית להערכתי 50% ממחירי השכירות ירדו, גם בערים הגדולות וודאי במקומות האחרים, שיש שם לאנשים דירות גדולות והם יכולים לעשות אפילו שתי דירות.

ישראל אייכלר: וזו גם הכנסה טובה לאנשים מבוגרים יותר שכבר יצאו לפנסיה.

ישראל אייכלר: ואני לא מבין עד לרגע זה למה הממשלה התנגדה לחוק ולמה זה לא הוכנס בחוק הזה.

ישראל אייכלר: יש בחוק הזה דבר חשוב שעשתה יושבת-ראש ועדת הפנים, שדיברה עליו, ואם זה יבוצע – אני לא כל כך אופטימי כמוה שאנשי האוצר ייתנו לה את זה – 1.5 מיליארד שקל לדיור בר-השגה.

ישראל אייכלר: זה דבר חשוב מאוד.

ישראל אייכלר: לא נראה לי שכל כך מהר הממשלה תיתן לה 1.5 מיליארד שקל.

ישראל אייכלר: אבל, מי זכאי לדיור בר-השגה?

ישראל אייכלר: מי הם הזכאים לדבר הזה?

ישראל אייכלר: העניין של השכירות, ההצעה שלי – למה אמרתי שזה יהיה הוראת שעה?

ישראל אייכלר: כי טענו פה ראשי הערים לשעבר: זה מכביד על התשתית, כי אם אתה מכניס עוד דיירים לבניינים אז יצטרכו עוד איסוף זבל, ועוד מועדונים, ועוד כבישים, ועוד חניונים וכל מיני דברים.

ישראל אייכלר: רבותי, במצב משברי שכזה, כשאין דירות, אני יודע שיש בעיה.

ישראל אייכלר: אני, ברוך השם, בא ממשפחה ברוכת ילדים.

ישראל אייכלר: כשיש יותר ילדים, יותר צפיפות, יותר שמחה בבית.

ישראל אייכלר: אני יודע על הרבה אנשים שמסתובבים בבתים ריקים – הייתי בארצות-הברית אצל קרובת משפחה לפני 20 שנה והיו לה שלושה ילדים.

ישראל אייכלר: כשהילדה השלישית התחתנה, היינו בחתונה, למחרת היא הסתובבה: it's bad, it's bad, it's bad.

ישראל אייכלר: אמרתי: מה bad?

ישראל אייכלר: מה כל כך נורא?

ישראל אייכלר: מה רע לך?

ישראל אייכלר: אז היא אמרה: הבית ריק.

ישראל אייכלר: בלי עין הרע, בבתים אחרים, עד שהבית מתרוקן האבא והאימא כבר מזדקנים, אז כל הזמן שמחה בבית, אור בבית.

ישראל אייכלר: אז למה אי-אפשר להסכים שתהיה עוד משפחה?

ישראל אייכלר: אדרבה, אם האבא והאימא התבגרו, הילדה התחתנה, באה, נותנים לה 35 מטר דירה – או היא או מישהי אחרת, לא משנה – לשכירות.

ישראל אייכלר: הבית יותר חי, והאנשים המבוגרים לא יסתובבו מחדר לחדר וישתעממו.

ישראל אייכלר: אז אני מבקש – אם שייך עוד למישהו לבקש, אני לא מאמין שביום האחרון של המושב, אבל אולי בכנס החורף – להעביר את החוק כך שעד שכל פתרונות הדיור יעלו, ויבואו, ויישמעו, וייראו, ויגיעו, לאפשר לכל אדם לחלק את דירתו, אם יש לו דירה יותר גדולה, ולהשכיר אותה לאחרים.

ישראל אייכלר: זה יהיה טוב לו וזה ממש win-win situation, שניהם מרוויחים פה.

ישראל אייכלר: אני אומר עוד פעם, אדוני היושב-ראש, לדעתי ההתנגדות – ויש נימוקים להתנגדות – לא עומדת; אין הצר שווה בנזק המלך.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, הטענה הזאת שתהיה יותר צפיפות ויצטרכו יותר תשתית ולכן צריך לאסור את הדבר הזה ולגרום לכך שסטודנטים וזוגות צעירים יצטרכו לשכור חושות, מקלטים, מחסנים, בוידם – איך אומרים "בוידם" בעברית?

קריאה: מזווה.

ישראל אייכלר: מזווה זה לא בוידם, מזווה זה מחסן בקומה.

ישראל אייכלר: בוידם זה למעלה שם, איפה ששמים את המזוודות.

ישראל אייכלר: יש הרבה מילים באנגלית שהן מיוונית, אז יכולה להיות בעברית מילה מיידיש – בוידם.

ישראל אייכלר: לא משנה, זה בסדר.

ישראל אייכלר: אבל גרים ממש בכוכים ומשלמים הון עתק.

ישראל אייכלר: השבוע שמעתי מזוג צעיר שבא בעל הבית ואומר לו: אני לוקח 3,800 שקל בשביל חדר אחד במחסן.

ישראל אייכלר: הוא אומר: אני מצטער מאוד, אבל אנשים רוצים את החדר.

יצחק וקנין: עליית גג.

ישראל אייכלר: עליית גג זה בוידם, יכול להיות, כן.

ישראל אייכלר: עליית גג זה לא בדיוק בוידם, עליית גג זה עוד קומה.

ישראל אייכלר: אצל אלישע הנביא – היא עשתה לו עליית גג, למעלה, אז יכול להיות שזו בדיוק הכוונה.

ישראל אייכלר: בכל אופן, אני מצטער מאוד לומר שהחוק הזה, כמו החוקים הקודמים, לא מביא את הפתרון, ולכן צריך לשבת עוד פעם ולדון ולראות איך אפשר לזרז את ועדות התכנון, לשחרר כמה שיותר ביורוקרטיות.

ישראל אייכלר: שכחתי עוד נקודה אחת, אדוני היושב-ראש, שהיא מאוד חשובה.

ישראל אייכלר: הרבה ראשי ערים אמרו לי: אנחנו מסכימים לחלוקת דירות, פיצול דירות, אבל בתנאי שהשכנים יסכימו.

ישראל אייכלר: זה מתכון למחלוקות, לשנאות, וגם לאי-פיצול דירות.

ישראל אייכלר: יש תקנה שעשה שר הפנים לשעבר, הרב אלי ישי, שמאפשרת לעיריות לפצל דירות, ואף אחד לא עשה את זה, כי פשוט – סכסוכי שכנים מכאן ועד להודעה חדשה.

ישראל אייכלר: זה מתכון למחלוקות.

ישראל אייכלר: צריך להיות: האדם זכאי, ברכושו, לחלק אותו ולהשכיר חלק ממנו, אם כמובן הוא נותן לפחות 35 מטר, מטבח, שירותים וכניסה נפרדים ומשאיר לעצמו לפחות את השאר, והדירה היא למעלה מ-100 מטר.

ישראל אייכלר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ובהצלחה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אורי מקלב, ואחריו – חבר הכנסת יעקב אשר.

יצחק וקנין: שבע דקות לרשותך.

יצחק וקנין: אוסיף פה חמש.

אורי מקלב: את הדקה של אייכלר.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, אגיד בשקיפות, קודם הדברים, שאני אתמוך בחוק, אף שאני אתמוך גם בהסתייגויות, אבל אנחנו נתמוך גם בחוק.

אורי מקלב: ואני אתמוך בחוק, ראשית, לו רק בגלל שהחוק הזה לא מפלה.

אורי מקלב: אנחנו לאחרונה עדים לניסיונות לחוקק חוקים למציאת פתרון למצוקת הדיור, לבעיה הלאומית החריפה כל כך של מצוקת הדיור, על-ידי חוקים שבעצם לא באמת פותרים את הבעיה, חוקים שבמהותם הם חוקים מפלים ופופוליסטיים ולא מקצועיים, כשהאנשים המקצועיים ביותר יוצאים נגד התוכנית.

אורי מקלב: והממשלה והמדינה, ובמיוחד משרד האוצר, מקדמים חוק כזה בעלות מאוד מאוד גדולה, של מיליארדי שקלים, ובוודאי את כל המשאבים, אם יש בכלל רצון לתת משאבים – את הכול משקיעים רק בחוק הזה, כשהתוצאות ידועות מראש, שלא יצליחו, ואם הם יצליחו זה יהיה רק לציבור מאוד מאוד מסוים.

אורי מקלב: והכול בגלל, באמת, בעיקר להיצמד ולהיות דווקני, בצורה פופוליסטית, בחוק שיעלה הרבה כסף, ישפיע בעליית מחירים בכיוון השני ולא יועיל ויחטא למטרה.

אורי מקלב: אבל החוק הזה, אפשר להגיד, הוא לא חוק מפלה.

אורי מקלב: הוא חוק שבא ובעצם מבקש למהר את ועדות התכנון כדי שיהיה מצב שיהיו תוכניות לבנייה; להגדיל את ההיצע ואת האפשרות, ולהביא למצב שיהיו תוכניות בנייה זמינות.

אורי מקלב: ובאמת, אנחנו שואלים כאן באופן אמיתי: האם היום הבעיה היא החוסר בתוכניות?

אורי מקלב: האם באמת יש היום מחסור?

אורי מקלב: יכול להיות שיש מחסור, אבל יש עשרות-אלפי דירות שהן כבר אחרי תוכניות בנייה מאושרות ולא בנויות, ולא מוציאים היתרים מעוד הרבה סיבות.

אורי מקלב: אז אי-אפשר לבוא לחוק הזה ולהגיד שהוא יפתור את הבעיה.

אורי מקלב: אני לא חושב שיש מישהו אחד שחושב שהחוק הזה ייתן מענה ויפתור ויקדם את בעיית מצוקת הדיור.

אורי מקלב: אבל אם באמת יבוא השואל וישאל, אולי הוא לא יועיל, אבל הוא לא יזיק.

אורי מקלב: בתפיסה המקצועית והאמיתית והפרקטית, וגם במבחן התוצאה, הוכח שכל תוכנית שלא נעשית במשולב – הן נעשות פרוסות-פרוסות, עוד תוכנית ועוד תוכנית ועוד רפורמה ועוד חוק, ואין שום קשר בין החוקים, הם לא מגיעים ביחד, הם לא באים כתוכנית כוללת – היא לא מועילה, אבל היא גם מזיקה, היא גורמת גם לציפיות, היא גורמת לסחרור בשוק הדיור, היא עצמה גורמת להקפאה בשוק הדיור, לעליית מחירים.

אורי מקלב: לא צריך ללכת רחוק.

אורי מקלב: לא ניכנס לוויכוח אם אפס אחוז מע"מ הוא טוב או לא טוב, לא נחליט לגביו, לא ניגע בעניין הזה.

אורי מקלב: אבל ברור שלאורך חודשים רבים הוא גורם נזק ישיר למחירי הדירות, הוא גורם לעליית מחירים, הוא גורם להקפאה בבניית דירות, הוא גורם לכך שאנשים יושבים על הגדר ולא קונים, הוא גורם לעליות מחירים, ויצטרכו עוד הרבה הרבה הרבה זמן כדי להדביק את הפער; חודשים אם לא שנים עד שידביקו את הפער שהוא גרם, רק הדיבורים עליו וחוסר הוודאות.

אורי מקלב: וכל היזמים מצד אחד, הקבלנים מצד אחד, הקונים מצד אחר לא יודעים איפה זה יחול ומה יחול, מה קורה.

אורי מקלב: אז גם לדבר הזה – אנחנו באים ואומרים שיש תוכניות.

אורי מקלב: התוכניות, מה זה, מה יועילו התוכניות כשאנחנו אומרים – לטווח ארוך, כשהיום יש חסמים מאוד גדולים בתוך הוועדות הקיימות, בתוך ההיתרים, אנשים היום מחכים להיתר שנים רבות.

אורי מקלב: נפגשתי עם יזם משיקגו שהשקיע ורצה, גם בגלל חשיבה על בנייה בארץ, וגם הוא חשב, כפי שהרבה – אולי מצפונו ייסר אותו כי הוא בונה בכל העולם.

אורי מקלב: כשהוא מגיש בארצות-הברית תוכניות, אחרי שישה חודשים יש לו היתר בנייה, והוא אמר: אני אשקיע גם בארץ ואנסה.

אורי מקלב: הוא נמצא בשנה ה-12 שלו אחרי השקעה רבה ואחרי הוצאות גדולות ואחרי ריביות בבנק, ועדיין לא הוציא את ההיתר.

אורי מקלב: והוא סיפר לי סיפור – מה גורם, איזה דברים יכולים לעכב.

אורי מקלב: מחלקה אחת בעירייה, מחלקת איכות הסביבה למשל – שנה שלמה הוא בנה בניין על-יד איזה מוסך, שכבר מראש ידוע שמוסך הזה לא יהיה קיים לאורך זמן באזור תעשייה שנהפך לאזור מגורים.

אורי מקלב: והנה, היום, הוא אומר: אני עוד לא הוצאתי את ההיתר; המוסך הזה כבר מזמן לא קיים, הוא כבר פתח מקום אחר, מוסך גדול.

אורי מקלב: הוא התעכב רק בגלל העניין הזה, אישור, הוא התעכב שנה שלמה, והתברר לו בסוף שפקיד אחד החליט שהיועץ שלו שהוא לקח לא מוצא חן בעיניו.

אורי מקלב: הוא אפילו לא נתן חוות דעת, הוא לא ידע גם למה.

אורי מקלב: זו דוגמה אחת מני רבות.

אורי מקלב: ואם עכשיו נדון בדבר הזה, האם אנחנו לא משלים את הציבור שתוכנית כזאת או אחרת היא תפתור את הבעיה?

אורי מקלב: מותר לקדם תוכניות, מותר לעשות תוכניות וגם לתמוך, מכיוון שכפי שגם אמר לי חברי חבר הכנסת יעקב אשר, שליווה את החוק הזה, והתקבלו הסתייגויות מסוימות, יש כוונה שבאמת – תוכניות זמינות, אבל אנחנו צריכים להסתכל על התמונה הכוללת.

אורי מקלב: ובסופו של דבר, אם המדינה תשקיע עכשיו מיליארדים בחוק 0% מס ערך מוסף, הממשלה, האוצר, לא ייתנו שמחירי הדירות ירדו.

אורי מקלב: בסופו של דבר, תקציב המדינה בנוי על כך שיהיו הכנסות ממחירי הדירות, ממס ערך מוסף על דירות, שיהיו ממסים על דירות, וככל שהמחיר גבוה כך ההכנסה היא בהתאם; היא אחוז מהמחיר.

אורי מקלב: אם זה לא יקרה, הם לא יוכלו לעשות תקציב, ולכן יעשו כל מאמץ שזה לא יצליח.

אורי מקלב: ואנחנו לא רק רואים שחורות, אנחנו רוצים באמת שזה יצליח, עם כוונה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים את המצוקה.

אורי מקלב: אין לנו שום עניין, אנחנו לא מנבאים שחורות.

אורי מקלב: אבל אנחנו יודעים שבמבחן התוצאה כבר כמה שנים שום דבר לא מצליח, וזה לא בכדי, ואלו דברים שצעקנו פה והם התממשו, ממש.

אורי מקלב: הדבר הבולט ביותר – מה קרה עם תמ"א 38?

אורי מקלב: אמרנו כאן שזה לא יצליח בצורה – ואנחנו לאורך שנים מנסים לשנות, וכל פעם מנסים ואומרים להם: אי-אפשר לממש אותן, והן לא התממשו באמת.

אורי מקלב: והנה, עובדה שבאמת קשה מאוד ליישם את זה.

אורי מקלב: ניקח דוגמה שהאוצר קבע: אני, יש לי את הפטנט, כל הדירות השניות שהיו – – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

אורי מקלב: אני מסיים.

אורי מקלב: ידעו שבדירות השניות יש פטור אחרי ארבע שנים ממס רכוש, ממס שבח.

אורי מקלב: מה התברר?

אורי מקלב: המדינה אמרה להם ב-2014, מ-2014, שלא יהיה פטור.

אורי מקלב: למה?

אורי מקלב: אנחנו רוצים להציף.

אורי מקלב: נותנים לנו שלושת-רבעי שנה למכור את הדירות.

אורי מקלב: שיגידו לי עכשיו, אנחנו אוחזים כבר באמצע 2014:

אורי מקלב: כל הבדיקות והתוצאות הן שלא הביאו דירות אלא ההפך: אנשים לא מכרו בגלל שהתבטל להם הפטור ממס רכישה.

אורי מקלב: לא קרה שום דבר עם העניין.

אורי מקלב: אנשים השאירו את זה, אנשים רק העלו את המחירים, עשו חשבון כמה הם צריכים לשלם.

אורי מקלב: אנחנו לא סתם אומרים.

אורי מקלב: עובדה היא שלא הווד"לים ולא הוות"לים ולא הוולת"תים – כל כך הרבה ות"לים וולת"תים יש, ובסופו של דבר, ביחד, אם לא עושים סנכרון גם על המחירים, גם על ההיצף מצד אחד, גם על המחירים של שיווקי הקרקעות בצורה אחרת, ועל המסים שיש, והדבר האחרון, הביורוקרטיה – אם לא נעשה את שלושתם ביחד, לא נצליח, לדאבוני, להוריד את מחירי הדירות.

אורי מקלב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב אשר.

יצחק וקנין: אחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב.

אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כרגיל במה שאנחנו רואים בתקופה האחרונה – אנחנו רואים הרבה דברים פשוט לא מובנים.

אבל יש דברים שבהם הכיוון הוא נכון אבל הביצוע צולע.

בחוק הזה שאנחנו מדברים עליו, ואני חושב שהייתי, השתתפתי בכל הישיבות של ועדת הפנים בנושא הזה, אני חושב שהכיוון שצריך היה לעשות משהו בנוגע להאצת תכנון והוצאת דברים בעצם משולחן הסרטוט להיתרי בנייה ולשוק, הוא נכון, אבל לא כמו שהחוק הזה בא עכשיו, בסופו של דבר, עם כל האילוצים שלו וכל הדברים, שחלקם לא השתנו בו, וגם כמה דברים עקרוניים.

קודם כול, היינו צריכים לבדוק מה הסיבות לחוסר במלאים של יחידות דיור במדינת ישראל.

יש המון חסמים, אבל למרבה הפלא חלק גדול מהחסמים שהיו עד היום הם בעצם חסמים של המדינה עצמה.

התנהלות כושלת בשנים האחרונות, הרבה מאוד שנים.

התנהלות גמלונית וכבדה של מינהל מקרקעי ישראל, או התנהלות לא מסונכרנת של משרדי ממשלה אל מול תכנון.

אני מכיר כמה וכמה תוכניות ששנים שוכבות ומעלות אבק כי התנאים שלהן לקבלת ההיתר מחייבים סלילת כביש או קו תיעול או קו ניקוז, והקשר בין הממשלה לבין רשויות התכנון היה מקרי בלבד.

אז היום מדברים על הסכמי גג, והרעיון הוא, שוב, רעיון טוב.

אני מקווה שהוא גם יבוצע טוב.

אבל כדי לזעזע, כדי לעשות היום מהפכה, באים עם חוק, והחוק הזה הולך קצת יותר מדי רחוק.

כי מה שהיה צריך לעשות – היה צריך להגדיל את שיתוף הפעולה ואת הפיקוח ואת המעורבות של הממשלה בתכנון.

אבל מכאן – תעשה שם קצת שקט בזה – אבל מכאן עד – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת שטרן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת שטרן.

שטרן, אתה רוצה שאני אדבר על דיינים, רבנים?

אז אתה תקשיב?

אלעזר שטרן: לא, רוצה להגיד מיכאלי – – –

יצחק וקנין: אתה גורם גם לכל אלה שסביבך – – –

אני אגיד לך משהו על רבנות שתוכל לבוא, שיהיה לך מה לדבר, הרב שטרן שליט"א.

אברהם מיכאלי: תן לו את זה בכתב.

אלעזר שטרן: מעכשיו קבוע.

אתה יודע שאני מעריך אותך, במה שצריך.

אז במקום להדק את הקשר ואת הפיקוח בין הדרג הביצועי, בין הדרג שהוא בעלות על חלק גדול ממקרקעי ישראל, בין החלק שיכול לתת את הכבישים ואת המדרכות ואת בתי-הספר ואת מבני הציבור לבין החלק התכנוני, מה עשו?

החליפו את הדרג המקצועי התכנוני ונתנו את זה כביכול לאיזושהי ועדה שהיא בעצם ממשלה.

ועם כל הכבוד, יש פה סכנות גדולות מאוד.

יש כאן סכנות גדולות מאוד, ואני אפרט אותן.

אבל לא יכול להיות שגוף ממשלתי, שמורכב מאותה ועדה שהוותמ"ל הזה הציע בתוכו, יהיו לו סמכויות תכנוניות.

אני אתן דוגמה: יש תמ"א 35.

תמ"א 35 זו תוכנית שעבדו עליה שנים רבות, שנותנת באופן מתארי וכולל את הגושים ואת הייעודים של קרקעות ומספרים של צפיפות ודברים מהסוג הזה; עבודה מקצועית רבת-שנים.

אי-אפשר לבוא ולקחת לאותה תוכנית חלק מהסמכויות – מה שיש באחד הסעיפים בתוך הוותמ"ל – ולתת לאותה ועדה ממשלתית, אולי אפילו קצת פוליטית, את האפשרות לשנות דבר כזה.

זוהי סכנה.

כי אם אנחנו מערבים עירוב רשויות כזה, זוהי סכנה.

הרעיון צריך להיות שילוב בין הדברים, לא לקיחת סמכויות.

נושא נוסף: התוכנית הזאת, אדוני היושב-ראש, מדברת רק על קרקע של המינהל, רק על קרקע ציבורית, ולא על קרקעות פרטיות – רק במקרים מאוד מיוחדים של 80% ו-20% קרקע פרטית.

עכשיו, מה עושים פה?

לוקחים כלי והופכים אותו לכלי כביכול מהיר יותר, ומחילים את זה רק על קרקע ציבורית.

זה אומר שהרבה מאוד קרקעות פרטיות, אם הן היו נכנסות למסלול המהיר הזה – הרי אנחנו רוצים להביא הרבה דירות למדינה – אם הן היו נכנסות למסלול הזה, היו יכולים להנפיק עוד כמה עשרות-אלפי דירות כאלה.

נקודה נוספת, שמתחברת גם לחוסר הראייה העתידית: קרקעות פרטיות נמצאות הרבה יותר באזורי ביקוש.

באזורי הפריפריה הרחוקים זה קרקע מדינה.

באזורי המרכז, אזורי הביקוש בעיקר, שם יש כמות יותר גדולה של קרקע פרטית.

ברגע שאתה מדלג על זה ונותן עדיפות לקרקע ציבורית בלבד, אתה הופך כתמים שלמים, דווקא באזורי הביקוש – והצפה של דירות באזורי הביקוש תביא להורדת מחירים, שם היא תביא; הורדת המחירים תתחיל משם, לא מהפריפריה.

ודווקא את זה, למרות שדעת משרד הפנים ודעת המתכננת של משרד הפנים – אני שמעתי את זה גם משר השיכון וממנכ"ל משרד השיכון, שמעתי את זה מפקידי האוצר, שטוענים: אתה צודק.

אני נתתי הסתייגות על הדבר הזה.

אלא מאי?

משרד המשפטים שם וטו.

אמר: אם זה יהיה בתוכו, קרקע פרטית – אין חוק.

אין היגיון בזה, אין שום דבר.

אבל מה?

כדי להעביר את החוק חייבים להתפשר, נכון?

אז מתפשרים על עוד עשרות-אלפי יחידות דיור.

אבל הדבר הגרוע מכול: אנחנו ישבנו בוועדה שניהלה יושבת-ראש הוועדה, חברת הכנסת מירי רגב, וביקשנו לדעת: מה התוכנית שלכם?

הנה, תקבלו עכשיו סמכויות, תקבלו עכשיו את הוותמ"ל, תהיה לכם דרך לרוץ קדימה.

מה התוכנית?

האם מישהו הכין איזושהי תוכנית איפה יהיו המתחמים הראשונים של הדיור?

אף אחד לא עשה את זה.

זה יהיה שליפות מהמותן.

יהיו לחצים פוליטיים, יהיו שיקולים זרים שייכנסו לעניין הזה.

כי כשאתה בא לתכנן, אתה חייב לתכנן דברים במקומות שבהם אתה מעבה עיר, ולא לבנות עוד סתם פרברים כאלה מתים, שכדי לתחזק אותם ולהחזיק אותם אתה תצטרך עוד מענקי איזון.

יש איזושהי חוכמה, הסתכלות כוללת, תכנון כולל.

ביקשנו את זה בוועדה, לא קיבלנו.

אבל מה?

חייבים שיהיו ססמאות יפות: ותמ"ל, מע"מ אפס.

ססמאות יפות, אבל בסופו של דבר, כמו שאמרתי, הכיוון הוא נכון – הביצוע צולע.

ובחוק הצולע הזה, אחד הדברים שנעשו בחוק הזה, גברתי יושבת-ראש הוועדה, זה הפיצול של החלק הכלכלי.

עכשיו, זה נכון.

זה מנע הרבה בעיות של כל מיני גורמים כאלה ואחרים.

אבל מצד שני זה גם הוריד את היכולת של המדינה לקדם במהירות תוכנית – כל עוד אין את החלק הכלכלי.

והחלק הכלכלי – אדוני היושב-ראש, תרשה לי לנחש שהוא לא יגיע לפה; לא במושב הזה, ודאי שלא, וגם לא במושב הבא או במושב הבא אחר כך.

כי הייתה שם התנגדות כזאת או אחרת, שלא היו מגיעים לרוב המיוחל והדורסני.

אבל בלי החלק הכלכלי המדינה לא תוכל.

מספיק אדם אחד או בעל קרקע אחד בתוך תוכנית מסוימת, שיכול להתנגד לתוכנית כזאת, כדי לתקוע אותה לעדי עד.

אבל גם את זה עשו.

אדוני היושב-ראש, אנחנו רואים תופעה: הרבה רצון טוב, הרבה רצון טוב לעשות, לתקן את העוולה שקיימת היום בנושא הדיור, אבל הביצוע, הסיומת – זה הכול יישאר בכתב.

קחו לדוגמה רק את המע"מ אפס הזה, כמה מיליארדים הוא הולך לעלות ומה אפשר היה לעשות במיליארדים הללו, מה אפשר היה לעשות במיליארדים הללו בנושא הדיור, בדיור הציבורי.

נכון, אחרי לחץ של יושב-ראש הוועדה הסכימו במשרד האוצר להפסיק את השוד הזה של הכספים של הדיור הציבורי שהלכו למטרות אחרות ולא לדיירי הדיור הציבורי, לא לשיפוץ הבתים ולא לרכישת בתים נוספים; אז הצליחו, הצליחה יושבת-ראש הוועדה לחלץ איזה מיליון, מיליארד שקל, שאני מקווה שהוא לא יהיה תלוי הכנסה.

יצחק וקנין: זה על הנייר.

אבל זה על הנייר, אדוני היושב-ראש.

אבל תחשבו, המע"מ אפס הזה, הגימיק החדש של איש התקשורת, 4–5 מיליארד שקל בשנתיים, בהליכה, וזה יפתור נקודתית כמה בעיות.

אבל מה אפשר היה לעשות עם הסכומים האלה, מה אפשר היה לקדם עם הסכומים האלה.

יצחק וקנין: נא לסיים.

יצחק וקנין: תודה.

אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים ולומר: יש חלקים בחוק הזה שאני תמכתי בהם במהלך הדיונים.

אבל שוב, חסרה פה הפלטפורמה המושלמת, חסרה הסיומת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב אשר.

יצחק וקנין: הכרזה למזכירת הכנסת – ויעלה חבר הכנסת נסים זאב.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 20), התשע"ד–2014; הצעת חוק השמות (תיקון מס' 6), התשע"ד–2014 – שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה; הצעת חוק הממשלה (תיקון מס' 9), התשע"ד–2014, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב, חמש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: אחריך תעלה יושבת-ראש הוועדה ותסכם את הדיון.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כל פעם אני שומע שם אחר, "שִשה משמֹתם על האבן האחת": ועדת וד"לים, פת"לים, פתמ"לים.

נסים זאב: אבל כל התוכניות האלה הן טובות – נשמעות, מצלצלות טוב – אבל בפועל, כאשר אתה בא לפרוט אותן, לממש אותן, אתה רואה שהן הבל ואין בן מועיל.

נסים זאב: בירושלים, אדוני היושב-ראש, יש למעלה מ-300 זכאים לדיור ציבורי.

נסים זאב: אני זוכר בזמנו, כאשר הביאו – לפני כשמונה, שבע שנים – את הנושא של הדיור הציבורי והביאו תשועה לכל אותן משפחות שגרו בביתן במשך עשרות שנים, אמרו להן: תיקחו עכשיו, במתנה גמורה, ב-20%, ב-15% – תלוי לפי השנים, "לפי רֹב השנים תרבה מקנתו".

נסים זאב: ומה שקרה בפועל, אותם המיליארדים, כ-2.5 מיליארד שקלים, הממשלה התחייבה לתת את הכספים האלה לאותן משפחות ברוכות ילדים, לאותם נכים, לאותם נזקקים, לאותן משפחות שהיו באותם קריטריונים שהיו זכאים לדיור – הנה בא האוצר ולקח את הכול.

נסים זאב: אני מבין למה הוא צריך את הכסף – כי עכשיו בעזה צריך חשמל.

נסים זאב: הם לא יכולים לשלם ואי-אפשר להפסיק את החשמל בעזה, כי אמרו לנו שזה מטעמי ביטחון.

נסים זאב: המל"ל – שמעתם את הבדיחה הזאת?

נסים זאב: המל"ל אומר שאפילו אסור לדבר על זה בוועדת כספים, כי זה נושא ביטחוני.

נסים זאב: מישהו יכול להגיד לי למה זה ביטחוני לשלם לתושבי עזה שמפציצים אותנו, שמפגיזים אותנו יום-יום?

נסים זאב: אסור לנו להוריד את השלטר ולא לתת להם חשמל, אתה מבין?

נסים זאב: אנחנו משלמים, מכים את עצמנו בראש.

נסים זאב: אז מה עכשיו מביאים תוכנית?

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, שום תוכנית מעשית רצינית לא תביא להוזלת הדירות אם לא הממשלה בעצמה, שהיא, יש לה כמעט 90% של הקרקעות; מינהל מקרקעי ישראל מחזיק את רוב הקרקעות במדינה.

נסים זאב: אספר לך סיפור קטן, אדוני היושב-ראש, סיפור מהיום.

נסים זאב: ברמות יש אדם עם שמונה ילדים, הם עשר נפשות במשפחה, ושלושה מהילדים יש להם בעיה גנטית ושלושתם בכיסא גלגלים, נכים 100%.

נסים זאב: נמצאים בצפיפות דיור.

נסים זאב: משרד השיכון אישר להם דירה חלופית.

נסים זאב: אני רוצה לדעת באיזו שנה, באיזה תאריך, אם בעולם הזה או בעולם הבא, תזכה אותה משפחה לקבל באמת דירה חלופית מתאימה וראויה.

נסים זאב: אין דבר כזה.

נסים זאב: אם הממשלה לא תיקח את הכספים שגנבה מאותן משפחות ותקנה בזה בתים, והיא בעצמה תלווה את הפרויקטים ותיתן את זה לקבלנים, שיעשו תוכניות על הגגות ומתחת למנהרות, לא נגיע לשום תוצאה אמיתית ורצינית.

נסים זאב: הפתרון הוא, קודם כול, שהשווקים, בכל מה שקשור להוזלת הקרקעות והפיקוח על אותן דירות – שיימכרו באמת במחירים סבירים וזולים.

נסים זאב: וכל עוד זה לא יקרה – מישהו יכול להסביר איך יכול להיות שדירה היום עולה כ-1.5 מיליון שקלים, דירה ממוצעת קטנה, כשרק לפני כמה שנים אותה דירה ששווה היום 1.5 מיליון הייתה שווה חצי מיליון?

נסים זאב: אז איך אפשר באמת להוזיל ולהוריד?

נסים זאב: למי יש היום מיליון שקלים לתת לבן שלו כדי לרכוש דירה?

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, כל עוד הנושא הזה לא יהיה רציני והפיתוח יעלה מאות-אלפי שקלים – סיפור קטן: במעלה-אדומים רק לאחרונה בא קבלן לקחת, זכה במכרז של הקרקע.

נסים זאב: אמרו לו: אדוני, הפיתוח עולה רבע מיליון, הקרקע חצי מיליון.

נסים זאב: אז הוא מגיע ל-750,000 שקל עוד לפני שהתחיל את הבנייה.

נסים זאב: איך אתה רוצה שאותו קבלן באמת יצליח לשווק את זה לאותם זוגות צעירים או למשפחות?

נסים זאב: ולכן, אני אומר לך – הוא עזב.

נסים זאב: הוא אמר: אני מרים ידיים.

נסים זאב: לא רוצה את הפרויקט הזה.

נסים זאב: אני רוצה רק להתמקד במשפט אחרון ולומר, אדוני היושב-ראש: צריך תוכנית חומש, או אפילו תוכנית לעשר שנים, להוריד באמת את מחירי הדירות.

נסים זאב: ובלי ששוק הקרקעות ירד באופן משמעותי והמדינה תסכים באמת לוותר, ושהיום דונם עולה בממוצע, כמעט, בין 2 ל-3 מיליון דולר, במרכז העיר פה – אם זה לא יגיע למחיר ריאלי אז לא נוכל באמת ליישם בנייה, לא לזוגות צעירים, וודאי לא לזקנים ולקשישים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן רשימת המסתייגים בחוק הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חברת הכנסת מירי רגב, אם ברצונה להשיב למשתתפים בדיון או לאלה שנימקו את ההסתייגויות שלהם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר לחברי הכנסת שמייד בתום דבריה של יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה אנחנו נצביע על חוק השידור הציבורי, ולאחר מכן – על החוק שאנחנו דנים בו עכשיו.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, תודה לך, ושוב, אתה נמצא פה, אז אני רוצה להגיד את זה כשאתה נמצא פה וכשאתה נוכח במליאה.

מירי רגב: אני רוצה לברך אותך על החלטתך בעניין חברת הכנסת זועבי.

מירי רגב: הגיע הזמן להעביר מסר ברור לחברי כנסת, כן לחופש הביטוי אבל לא להסתה, ואני מודה לך על כך.

מירי רגב: אני חושבת שההחלטה שלקחת היא החלטה חשובה, בנוסף להחלטה – – –

יולי יואל אדלשטיין: רק לדייק, לא קיבלתי שום החלטות בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: ועדת האתיקה קיבלה את ההחלטות.

מירי רגב: יושב-ראש ועדת האתיקה, כמובן.

מירי רגב: אתה הגשת את זה.

מירי רגב: יושב-ראש ועדת האתיקה – גם דיברתי אתו ואמרתי לו את עמדתי.

מירי רגב: יישר כוח גם לך וגם לחבר הכנסת איציק כהן.

מירי רגב: יישר כוח.

מירי רגב: חברי, אני הארכתי בדיבור והצגתי את החוק, אבל בכל זאת אני חייבת להגיד כמה דברים.

מירי רגב: יושבים פה חברי מש"ס, ובאמת אני מאוד מעריכה אותם.

מירי רגב: חברי, אני מעריכה אתכם, אבל אתם, כולם, דיבורים.

מירי רגב: שר השיכון לשעבר היה אטיאס, הוא ממפלגתכם.

מירי רגב: שר האוצר, לצערי, היה ממפלגתי.

מירי רגב: אף אחד לא שם כסף לדיור הציבורי, אף אחד, לא שטייניץ ולא אטיאס.

מירי רגב: הלוואי שיכולנו לפתור את בעיית הדיור הציבורי.

מירי רגב: אבל ועדת הפנים הביאה הישג.

מירי רגב: היא לא פתרה את בעיית הדיור הציבורי, היא לא יכלה לפתור אותה.

מירי רגב: 1.5 מיליארד שקלים, לא הולך ברגל.

מירי רגב: אז עם כל הכבוד לדיבורים, צריך בסוף לעשות מעשים, ואת המעשים עשתה ועדת הפנים.

מירי רגב: אז לכן זה לא הוגן לעמוד פה ורק להתלונן.

יעקב מרגי: מי?

יעקב מרגי: מי? – – –

מירי רגב: צריך היום להגיד גם תודה, וצריך להגיד תודה בהקשר הזה.

מירי רגב: נכון, לא פתרנו את בעיית הדיור הציבורי, אבל הבאנו הישג משמעותי.

מירי רגב: והדבר השני שאני רוצה להגיד, החוק הזה – – –

יצחק כהן: מה ההישג?

מירי רגב: 1.5 מיליארד שקלים שהאוצר מכניס היום יד לכיס ושם – 1.1 מיליארד לטובת קניית בתים ועוד 110 מיליון שקלים כל שנה לשיפוץ 12,000 יחידות דיור של דירות ציבורי.

יצחק כהן: זה לא הישג, זה לא פותר את הבעיה.

מירי רגב: לא שמת את זה.

מירי רגב: אתה היית סגן שר האוצר, וגם אתה לא עשית את זה.

מירי רגב: אז בוא נודה על האמת.

יצחק כהן: – – –

מירי רגב: על האמת נודה.

מירי רגב: הלוואי שאפשר היה לעשות יותר, אבל עשינו מעשה שאף אחד בעבר לא עשה.

מירי רגב: אז את האמת צריך להגיד.

יצחק כהן: זה לא הישג.

מירי רגב: זה הישג, וזה הישג גדול.

יצחק כהן: – – –

מירי רגב: הישג גדול, כולל 30% בדיור בר-השגה.

מירי רגב: אני רוצה לנצל את המעמד הזה ולהגיד תודה להרבה מאוד אנשים שעבדו על החוק המורכב הזה.

מירי רגב: ראשון – למשרד האוצר, לשר האוצר, לאמיר לוי, ראש אגף התקציבים, לערן ניצן, לצחי דוד, לאריאל יוצר, לאודי אדירי, לאלון מסר, לאמיר רשף ולאלדד; לצוות שר האוצר, לדנה כדורי ונעמה שולץ; למשרד המשפטים, למשנה ליועץ המשפטי לממשלה ארז קמיניץ, וכרמית יוליס; למשרד הפנים, לשר הפנים גדעון סער, לבינת שוורץ, לאריאל וכסלר ולאפרת ברנד; למשרד השיכון והבינוי, למנכ"ל שלמה בן אליהו; ליועצים החיצוניים של הוועדה, לשאול אדם, דוד ביטן ורן מלמד מעמותת "ידיד"; ליועצים המשפטיים של הוועדה, תומר רוזנר, גלעד קרן, רוני טיסר, ולנמרוד.

מירי רגב: תומר, בלעדיכם לא הייתי צולחת את החוק הזה.

מירי רגב: בלעדי הייעוץ המשפטי של הוועדה לא הייתי צולחת את החוק הזה, ואני מודה לכם על כל הרגישות שהפגנתם בכל הישיבות הארוכות של החוק הזה.

מירי רגב: ולסיום – לצוות הוועדה שעבד שעות רבות, ימים ולילות, עד שהגענו למעמד הזה, בראשותה של לאה, שוש, רחלי, תהילה ואיה.

מירי רגב: ולסיום אני רוצה להגיד מילת תודה חמה ליושב-ראש הקואליציה יריב לוין, שהלך אתי יד ביד.

מירי רגב: יריב, אני מודה לך.

מירי רגב: אני יודעת שזה לא פשוט, אני מודה לך על כך שהלכת אתי יד ביד בחוק הזה.

מירי רגב: תודה רבה לך.

מירי רגב: גם לך יש הישגים בחוק הזה.

מירי רגב: תודה לכולם ושיהיו בשורות טובות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת מירי רגב, יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

קריאה: זה לא הישג, זה – – –

מירי רגב: זה הישג – – –

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו סיימנו את הדיון.

מירי רגב: זה 1.5 מיליארד.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירי רגב, גם כשאת לא צועדת יד ביד עם מישהו, תצעדי נא לכיוון המקום שלך, ונא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: (קריאה שנייה ושלישית)

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי מרכז האופוזיציה, חבר הכנסת איתן כבל, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: זה מורכב קצת, לכן אני מבקש שקט.

יולי יואל אדלשטיין: יש גם חברי כנסת שעוקבים אחרי ההצבעות ורוצים לדעת על מה הם מצביעים באותו רגע, אז אני קודם כול אודיע שאנחנו נצביע על-פי הנוסח המקורי ולוח התיקונים שהונחו, בשינויים שהונחו היום.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, מי שעוקב, אז הנוסח המקורי של החוק ולוח התיקונים בשינויים שהונחו היום, קרי שלושה מסמכים צריכים להיות בפני אלה שרוצים לעקוב אחרי ההצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק השידור הציבורי, התשע"ד–2014 – לשם החוק, הסתייגות מס' 1 של חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, עיסאווי פריג', תמר זנדברג – להלן: קבוצת מרצ; חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי, באסל גטאס – להלן: קבוצת בל"ד; וחברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין, עפו אגבאריה – להלן: קבוצת חד"ש.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות לשם החוק, הסתייגות מס' 1?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד ההסתייגות – 21 נגד – 38 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת בל"ד וקבוצת סיעת חד"ש לשם החוק לא נתקבלה.

אראל מרגלית: סליחה, אין לי פה מסך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית קובל, ובצדק, על כך שאין לו מסך להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מה היה בכוונתך להצביע?

אראל מרגלית: בעד ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, בעד ההסתייגות – 22, כולל חבר הכנסת מרגלית, נגדה – 38, ויש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לשם החוק לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1, הסתייגות מס' 2, של קבוצת מרצ, קבוצת בל"ד, קבוצת חד"ש.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד ההסתייגות – 22 נגד – 41 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת בל"ד וקבוצת סיעת חד"ש לסעיף 1 לא נתקבלה.

אראל מרגלית: היושב-ראש, אני שוב פעם בעד.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 23, כולל חבר הכנסת מרגלית, נגד – 41, ויש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 לסעיף 1 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: גם למען הסר ספק אני מודיע ששם החוק הוא כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: זאת אומרת, לא התקבלו הסתייגויות לשם החוק.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3.

יולי יואל אדלשטיין: נצביע על שם החוק, עורכת-הדין בנדלר.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, אם כן, נצביע על שם החוק כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: תמיד יש דעות שונות בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד שם החוק כנוסח הוועדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדו?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד שם החוק, כהצעת הוועדה – 51 נגד – 8 נמנעים – 1 שם החוק, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד שם החוק – 51, נגד – 8, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי שם החוק התקבל כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2, לסעיף 1 – כבר הסרנו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אתה מרכז את ההצבעה?

עיסאווי פריג': כן, כן.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': הצבעה 3, אנחנו מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: מורידים את הסתייגות מס' 3.

עיסאווי פריג': מס' 4 אנחנו מורידים, לסעיף 2.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 2, הסתייגות מס' 4, מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: גם לחלופין אתם מורידים, כן, לסעיף 2?

עיסאווי פריג': כן, כן.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

עיסאווי פריג': סעיף 3, מורידים – הסתייגות מס' 5.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 3 אתם מסירים את הסתייגות מס' 5.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

עיסאווי פריג': לסעיף 4, מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 4, מורידים.

עיסאווי פריג': 6 ו-7.

יולי יואל אדלשטיין: 5?

עיסאווי פריג': 5, מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: ל-6 אין הסתייגויות ול-7 מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: את כל ההסתייגויות ל-7 מורידים?

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי, אז אנחנו נצביע כרגע – לסעיף 8 אין הסתייגויות.

עיסאווי פריג': לסעיף 7 אנחנו משאירים הסתייגויות.

עיסאווי פריג': עד סעיף 6 אנחנו מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: מצוין.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו, אם כן, כרגע נצביע, כנוסח הוועדה, סעיפים 1–6, כולל, ללא הסתייגויות, כי כל ההסתייגויות הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: 1–6 כולל, כנוסח הוועדה – בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–6, כהצעת הוועדה – 48 נגד – 12 נמנעים – 1 סעיפים 1–6, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 48, נגד – 12, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי סעיפים 1–6, כולל, התקבלו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 7, הסתייגות מס' 10.

עיסאווי פריג': מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: הלאה.

עיסאווי פריג': 11, מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 10 הסרנו, על-פי בקשת חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 11, של קבוצת מרצ, קבוצת בל"ד וקבוצת חד"ש – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד ההסתייגות – 24 נגד – 37 נמנעים – 1 ההסתייגות הראשונה של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת בל"ד וקבוצת סיעת חד"ש לסעיף 7 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת – יותר מדי רעש – 24 בעד, 37 נגד, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 11 לסעיף 7 לא התקבלה.

עיסאווי פריג': 12, מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 12 לסעיף מס' 7.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד ההסתייגות – 24 נגד – 36 נמנעים – 1 ההסתייגות של חברת הכנסת תמר זנדברג לסעיף 7 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 12 לסעיף 7 – 24 בעד, 36 נגד, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

עיסאווי פריג': 13, מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 13 לסעיף 7 – הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד ההסתייגות – 23 נגד – 37 נמנעים – 2 ההסתייגות של חברות הכנסת עליזה לביא וזהבה גלאון לסעיף 7 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 23, נגדה – 37, יש שני נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 13 לא התקבלה.

עיסאווי פריג': 14, 15, 16 מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: 14, חמד עמאר, מסירים?

יולי יואל אדלשטיין: 14, 15, 16 הורדנו.

יולי יואל אדלשטיין: 17?

עיסאווי פריג': 17, מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 17 לסעיף 7; מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 23 נגד – 36 נמנעים – 1 ההסתייגות השנייה של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת בל"ד וקבוצת סיעת חד"ש לסעיף 7 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 23, 36 מתנגדים, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 17 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 18?

עיסאווי פריג': 18, מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: הוא איננו בכל מקרה.

יולי יואל אדלשטיין: 18 יורד.

יולי יואל אדלשטיין: אז לסעיף 7 לא התקבלו הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 8 אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, ב-9 אתם מסירים, מורידים?

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 9, אדוני, יש לכם הסתייגויות שאתם רוצים להצביע עליהן?

איתן כבל: של אזולאי להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, סעיפים 7 ו-8 כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות כי לא התקבלו או לא היו.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 7 ו-8, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 7–8, כהצעת הוועדה – 46 נגד – 12 נמנעים – 2 סעיפים 7–8, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 46, 12 מתנגדים, שני נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי סעיפים 7 ו-8 התקבלו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 9, הסתייגות מס' 19 – דוד אזולאי, מצביעים?

דוד אזולאי: כן.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 9, הסתייגות מס' 19.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 22 נגד – 36 נמנעים – 1 ההסתייגות של חבר הכנסת דוד אזולאי לסעיף 9 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 22, אומנם נגד יש 36, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 19 לא התקבלה, לסעיף 9.

יולי יואל אדלשטיין: מה עם 20, חברים?

עיסאווי פריג': מבטלים.

יולי יואל אדלשטיין: 20, מבטלים.

יולי יואל אדלשטיין: הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: 21.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני נחמן שי?

נחמן שי: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 21 לסעיף 9 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 11 בעד ההסתייגות – 23 נגד – 37 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת נחמן שי לסעיף 9 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 23, נגד – 37, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות 21 לסעיף 9 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: עמרם מצנע – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: עליזה לביא, הסתייגות 23.

עליזה לביא: מסירה.

יולי יואל אדלשטיין: מסירה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, לסעיף 10 אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע כרגע על סעיפים 9 ו-10 כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: 9 ו-10 כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 12 בעד סעיפים 9–10, כהצעת הוועדה – 45 נגד – 16 נמנעים – אין סעיפים 9–10, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 45, 16 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיפים 9 ו-10 התקבלו ללא הסתייגויות בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 11 פלוס לוח תיקונים לפסקה (5), נוסח חדש.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', לסעיף 11, 24, נצביע?

עיסאווי פריג': מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: הלאה, 25.

יולי יואל אדלשטיין: על 25 מצביעים?

עיסאווי פריג': 25, מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: 25, מצביעים: סעיף 11, פלוס לוח תיקונים, פלוס, לפסקה (5), נוסח חדש שהניחה הוועדה – הסתייגות מס' 25.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 13 בעד ההסתייגות – 22 נגד – 38 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת בל"ד וקבוצת סיעת חד"ש לסעיף 11 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 22, 38 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 25 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, לסעיף 11 לא התקבלו הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מציין עוד פעם לפרוטוקול, סעיף 11, פלוס לוח תיקונים לפסקה (5), נוסח חדש, שהוועדה הניחה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיפים 12–18 לא היו מלכתחילה הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, סעיפים 11–18, כולל, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 14 בעד סעיפים 11–18, כהצעת הוועדה – 44 נגד – 17 נמנעים – אין סעיפים 11–18, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 44, 17 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי סעיפים 11–18 אושרו כנוסח הוועדה, בתוספות שציינתי.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 19, פלוס לוח התיקונים – ישראל אייכלר, מצביעים, 26?

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 26 לסעיף 19; מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 15 בעד ההסתייגות – 22 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות הראשונה של חבר הכנסת ישראל אייכלר לסעיף 19 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 22, 39 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 26 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 27 לסעיף 19; על 27 מצביעים, חבר הכנסת פריג'?

עיסאווי פריג': אייכלר יגיד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אייכלר, מצביעים 27?

ישראל אייכלר: כן.

יולי יואל אדלשטיין: כן, מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 27 לסעיף 19; מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 16 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות השנייה של חבר הכנסת ישראל אייכלר לסעיף 19 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 18 בעד, 39 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 27 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 28?

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על הסתייגות 28 לסעיף 19.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 15 נגד – 36 נמנעים – אין ההסתייגות השלישית של חבר הכנסת ישראל אייכלר לסעיף 19 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 15, נגדה – 36, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 28 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 29 – מבטלים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 30 – מבטלים.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, לא התקבלו הסתייגויות לסעיף 19, מלכתחילה לא היו הסתייגויות ל-20 ו-21, לכן נצביע על 19, 20, 21 בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה, כולל לוח התיקונים לסעיף 19.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה – סעיפים 19, 20 ו-21.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 18 בעד סעיפים 19–21, כהצעת הוועדה – 45 נגד – 15 נמנעים – אין סעיפים 19–21, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 45 בעד, 15 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי סעיף 19 פלוס לוח התיקונים, כמו 20 ו-21, אושרו בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 22, פלוס לוח התיקונים.

עיסאווי פריג': סעיף 22 – – –

יולי יואל אדלשטיין: לפרוטוקול – גם חבר הכנסת יוגב רצה להצביע בעד.

עיסאווי פריג': 22–37, לא מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הודיע לי חבר הכנסת עיסאווי פריג' שלסעיפים 22–37 הוסרו כל ההסתייגויות, ובחלק מהסעיפים אפילו לא היו.

יולי יואל אדלשטיין: 22 פלוס לוח התיקונים עד 37, כולל, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה; מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 19 בעד סעיפים 22–37 – 46 נגד – 14 נמנעים – 1 סעיפים 22–37 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: את סעיפים 22–37 כולל לוח התיקונים אנחנו אישרנו בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה, ב-46 קולות בעד, 14 נגד ואחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לסעיף 38.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 36?

עיסאווי פריג': לא מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: על הסתייגות 37 מצביעים.

עיסאווי פריג': כן.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 37 לסעיף 38 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 20 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 39 נמנעים – 1 ההסתייגות הראשונה של חברות הכנסת עליזה לביא וזהבה גלאון לסעיף 38 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 18, נגדה – 39, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 37 לסעיף 38 לא נתקבלה.

משולם נהרי: 36 – – –

יולי יואל אדלשטיין: מאוחר מדי, היא כבר הוסרה.

קריאה: – – – לא הוא.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: אתה רוצה להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, למען הסר ספק, אנחנו נצביע; אין בעיה, אנחנו נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אבל זה לא יכול להיות ששאלתי פעמיים אם חבר הכנסת עיסאווי פריג' הוא מרכז את ההצבעה, אמרתם לי "כן", ועכשיו מתחילים עניינים פנימיים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 36 לסעיף 38, של חבר הכנסת נסים זאב – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 21 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 38 נמנעים – 1 ההסתייגות של חבר הכנסת נסים זאב לסעיף 38 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 18, 38 נגד, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 36 לסעיף 38 גם כן לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, 36 לא נתקבלה, 37 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 38 – להצביע, חבר הכנסת פריג'?

יולי יואל אדלשטיין: כן, להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 38, שימו לב, זה לא משחק מילים, הסתייגות 38 לסעיף 38 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 22 בעד ההסתייגות – 22 נגד – 36 נמנעים – 2 ההסתייגות השנייה של חברות הכנסת עליזה לביא וזהבה גלאון לסעיף 38 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 22 בעד ההסתייגות, 36 נגדה, שני נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות 38 לסעיף 38 לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, הוסרו כל ההסתייגויות ל-38.

יולי יואל אדלשטיין: ל-39 אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע, 38 ו-39, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 23 בעד סעיפים 38–39, כהצעת הוועדה – 44 נגד – 14 נמנעים – 1 סעיפים 38–39, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 44, נגד – 14, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: 38 ו-39 נתקבלו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 40.

עיסאווי פריג': 40–42, מורידים.

עיסאווי פריג': על 43 מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: כן, ברור.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, סעיף 40, אם כן, אין הסתייגויות, כי הוועדה הניחה נוסח חדש לפסקאות (7) ו-(8) ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: 41, 42 – גם כן אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 43 יש הסתייגות מס' 40, להצביע או לא?

עיסאווי פריג': להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו קודם נצביע, ברשותכם, על סעיפים 40, 41, 42, ואין פה הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: 40, 41, 42, שימו לב ש-40 זה עם נוסח חדש של הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: 40, 41, 42 כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 24 בעד סעיפים 40–42 – 41 נגד – 16 נמנעים – אין סעיפים 40–42 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, סעיפים 40, 41, 42, בעד נוסח הוועדה – 41, נגד – 16, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אושרו בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי: נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 43, הסתייגות מס' 40, להצביע?

עיסאווי פריג': כן.

יולי יואל אדלשטיין: כן להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 40 לסעיף 43 – מי בעדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 25 בעד ההסתייגות – 22 נגד – 36 נמנעים – 1 ההסתייגות של חבר הכנסת נסים זאב לסעיף 43 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 22, נגד – 36, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 40 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיפים 44–51 אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: יש פה לוח תיקונים לסעיף 49.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, 43–51 כולל, פלוס לוח התיקונים לסעיף 49, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 26 בעד סעיפים 43–51, כהצעת הוועדה – 44 נגד – 16 נמנעים – 1 סעיפים 43–51, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 44 חברי כנסת שהצביעו בעד, כנגד 16 מתנגדים ונמנע אחד, אישרו את הסעיפים 43–51 בקריאה שנייה פלוס לוח התיקונים לסעיף 49, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממשיכים לסעיף 52.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 41 – לא יכולים להצביע כי קבוצת בל"ד איננה.

יולי יואל אדלשטיין: 42?

עיסאווי פריג': מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: את 42 מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: 43?

עיסאווי פריג': מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: את 43 מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: 44?

עיסאווי פריג': כל סעיף 52.

יולי יואל אדלשטיין: מורידים את הכול בסעיף 52.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיפים 53, 54 אין הסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 55, עליזה לביא – מסירה?

קריאות: עליזה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא מסירה את ההסתייגות?

עליזה לביא: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מסירה את ההסתייגות.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 52–62 – אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, 52–62, כולל, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה – ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 27 בעד סעיפים 52–62 – 43 נגד – 16 נמנעים – 1 סעיפים 52–62 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 43, 16 נגד, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי סעיפים 52–62 אושרו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 48, לסעיף 63 – חבר הכנסת נחמן שי, להצביע?

נחמן שי: ברור שלהצביע.

יולי יואל אדלשטיין: ברור שלהצביע.

יולי יואל אדלשטיין: נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: 48, לסעיף 63; מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 28 בעד ההסתייגות – 20 נגד – 37 נמנעים – 1 ההסתייגות של חבר הכנסת נחמן שי לסעיף 63 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 20, נגדה – 37, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 48 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 49, להצביע?

עיסאווי פריג': לסעיפים 49, 50 ועד 82 – מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: מסירים את הכול עד 82.

יולי יואל אדלשטיין: כולל 82?

עיסאווי פריג': כולל.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, לסעיפים 63–82, כולל, אין יותר הסתייגויות, אבל יש פה לוח תיקונים לסעיף 64 ויש נוסח חדש לסעיף 81; שימו לב.

יולי יואל אדלשטיין: אז 63–82 כולל, ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה – ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 29 בעד סעיפים 63–82 – 42 נגד – 16 נמנעים – 1 סעיפים 63–82 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 42, נגד – 16, ויש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסעיפים 63–82, כולל, אושרו בקריאה שנייה ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה, כולל לוח התיקונים וכולל נוסח חדש שהונח.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 83.

עיסאווי פריג': מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על הסתייגות מס' 52 לסעיף 83.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 30 בעד ההסתייגות – 55 נגד – 6 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת בל"ד וקבוצת סיעת חד"ש לסעיף 83 נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 55 בעד, יש שישה מתנגדים, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי התקבלה לסעיף 83 הסתייגות מס' 52.

יולי יואל אדלשטיין: על לחלופין להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני רוצה לשמוע את זה מחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: מסירים לחלופין?

עיסאווי פריג': כן.

יולי יואל אדלשטיין: מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, לסעיף 83 התקבלה הסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על סעיף 83 כולל ההסתייגות שהתקבלה, שמספרה 52.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע על הסעיף כולל ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 31 בעד סעיף 83, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה – 50 נגד – 10 נמנעים – 1 סעיף 83, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, סעיף 83, כולל ההסתייגות: בעד – 50, יש עשרה מתנגדים ויש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי סעיף 83 אושר, כולל ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: 84–86 – אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: ב-87, להצביע על הסתייגות מס' 53?

עיסאווי פריג': לבטל.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיפים 88–91 – אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אנחנו נצביע – – –

עיסאווי פריג': גם 92 להוריד.

יולי יואל אדלשטיין: גם להוריד.

יולי יואל אדלשטיין: ל-93 אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: תשמעו טוב, חברי הכנסת: מ-84 עד 93 אין הסתייגויות, יש לוח תיקונים לסעיף 92, ואנחנו נצביע על 84–93, כולל, כנוסח הוועדה, כולל לוח תיקונים, בקריאה השנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 32 בעד סעיפים 84–93 – 47 נגד – 15 נמנעים – אין סעיפים 84–93 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 47, 15 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 84–93 התקבלו בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה, כולל לוח התיקונים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לא להישבר, לא להתייאש, אנחנו מתקדמים יפה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 94.

קריאה: אין ייאוש בעולם – – –

עיסאווי פריג': מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 56 הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 95 אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 96?

עיסאווי פריג': ל-96 מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו קודם נצביע, למען הסר ספק – 94 ו-95, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 33 בעד סעיפים 94–95 – 46 נגד – 15 נמנעים – 1 סעיפים 94–95 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 46 בעד, 15 מתנגדים, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: 94 ו-95 התקבלו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 96 יש הסתייגות של עיסאווי פריג' שמספרה 57.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע עליה?

עיסאווי פריג': כן, כן.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 57 – נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 34 בעד ההסתייגות – 20 נגד – 37 נמנעים – 1 ההסתייגות של חבר הכנסת עיסאווי פריג' לסעיף 96 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 20, 37 מתנגדים, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות שמספרה 57 לסעיף 96 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 58?

עיסאווי פריג': להוריד עד מיקי רוזנטל לאחרי סעיף 96.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו כרגע עדיין עם סעיף 96.

יולי יואל אדלשטיין: הסרנו את ההסתייגויות שהמספרים שלהן מ-58 עד 77.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על הסתייגות שמספרה 78 לסעיף 96.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יריב לוין: לא, זה לאחרי סעיף 96.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו יכולים להצביע על 96.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלו הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: 96 כנוסח הוועדה בקריאה שנייה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 35 בעד סעיף 96, כהצעת הוועדה – 45 נגד – 14 נמנעים – 1 סעיף 96, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 45, יש 14 מתנגדים, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי סעיף 96 התקבל בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחרי סעיף 96 יש הסתייגות של חבר הכנסת מיקי רוזנטל שמספרה 78 – להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 36 בעד ההסתייגות – 23 נגד – 35 נמנעים – 2 ההסתייגות של חבר הכנסת מיקי רוזנטל לאחרי סעיף 96 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 23, 35 מתנגדים, שני נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הסתייגות מס' 78 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיפים 97 ו-98 אין הסתייגויות; בואו נצביע, כי הלאה זה משהו אחר.

יולי יואל אדלשטיין: אז – סעיפים 97 ו-98, כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 37 בעד סעיפים 97–98 – 47 נגד – 13 נמנעים – 1 סעיפים 97–98 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 47 בעד, 13 נגד, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 97 ו-98 התקבלו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לכותרת פרק ט"ז יש הסתייגות מס' 79.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פריג', נצביע?

עיסאווי פריג': למחוק.

עיסאווי פריג': 80, להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אז 79 מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לסעיף 99.

יולי יואל אדלשטיין: על 80 להצביע?

עיסאווי פריג': כן.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 80.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 38 בעד ההסתייגות – 23 נגד – 37 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת בל"ד וקבוצת סיעת חד"ש לסעיף 99 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, הסתייגות מס' 80: בעד – 23, 37 נגד, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הסתייגות מס' 80 לא התקבלה.

עיסאווי פריג': להוריד עד 119.

יולי יואל אדלשטיין: עד סעיף 119 מסירים את הכול.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, מ-99 עד 119, כולל לוח התיקונים לסעיף 101, פלוס נוסח חדש לסעיף 106, אנחנו נצביע כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: יש גם לוח תיקונים לסעיף 115.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים בקריאה שנייה – כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מה אמרנו?

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 99–118.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 39 בעד סעיפים 99–118, כהצעת הוועדה – 44 נגד – 14 נמנעים – 1 סעיפים 99–118, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 44, 14 מתנגדים, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסעיפים 99–118 – נכון?

יולי יואל אדלשטיין: אני מדייק?

יולי יואל אדלשטיין: – התקבלו כנוסח הוועדה, כולל לוח התיקונים וכולל נוסח חדש.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 119, הסתייגות מס' 87 – להצביע?

קריאה: לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: 87 – להצביע?

עיסאווי פריג': לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אז לסעיף 119 אין הסתייגויות, ל-120–147 אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אז בואו נצביע, 119–147, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: 119–147 – קריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 40 בעד סעיפים 119–147 – 44 נגד – 16 נמנעים – 1 סעיפים 119–147 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 44, 16 מתנגדים, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי סעיפים 119–147 התקבלו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יעקב מרגי: – – – עסקים.

עיסאווי פריג': ניסן – – –

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': אדוני, סיכמנו שאנחנו מריצים את ההצבעה ולא מעכבים אותה בעוד שעתיים כי אין ועדת כספים.

עיסאווי פריג': עכשיו – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה קרה?

יולי יואל אדלשטיין: מה קרה?

יולי יואל אדלשטיין: מה קורה?

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מבין.

יולי יואל אדלשטיין: איזו ועדת כספים?

יולי יואל אדלשטיין: ועדת הכספים חיה וקיימת ובועטת, אבל לא בזמן המליאה.

עיסאווי פריג': עכשיו יש מליאה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, באמצע ההצבעה לא כל כך מקובל להפריע.

יולי יואל אדלשטיין: לתוספת פלוס לוח התיקונים – חבר הכנסת עיסאווי פריג', תתרכז בי כרגע ולא ביושב-ראש ועדת הכספים.

יולי יואל אדלשטיין: 88 – נצביע?

עיסאווי פריג': – – – 91 – מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: 88 מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: 89 ו-90 מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: 91 – נצביע.

יריב לוין: היושב-ראש, רגע, ההסתייגויות מס' 89 ו-90 הן של חברי הכנסת שטרן ומצנע.

יריב לוין: הם צריכים לאשר, הם צריכים לאשר.

יולי יואל אדלשטיין: לא, קודם כול, יש גם קבוצת מרצ באחת מהן.

יריב לוין: לא, הם אמרו שהם מסירים, אבל הם צריכים גם לאשר.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, למען הסר ספק, מצנע ושטרן מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: 91, של חבר הכנסת נחמן שי, אנחנו כן נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 41 בעד ההסתייגות – 20 נגד – 34 נמנעים – 2 ההסתייגות הראשונה של חבר הכנסת נחמן שי לתוספת לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 20, 34 נגד, שני נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 91 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 92, נצביע, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: 92?

עיסאווי פריג': כן, להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 92.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: 92 – מי בעדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 42 בעד ההסתייגות – 20 נגד – 35 נמנעים – 1 ההסתייגות השנייה של חבר הכנסת נחמן שי לתוספת לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 20, 35 נגד, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הסתייגות מס' 92 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: סיימנו עם ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע – שימו לב, הסרנו את כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו מצביעים על התוספת פלוס לוח התיקונים כנוסח הוועדה; תוספת פלוס לוח התיקונים כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הוסרו כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 43 בעד התוספת ולוח התיקונים, כהצעת הוועדה – 45 נגד – 16 נמנעים – 1 התוספת ולוח התיקונים, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 45 בעד, 16 נגד, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו קיבלנו את התוספת פלוס לוח התיקונים כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, אנחנו נצביע בקריאה שנייה, כולל לוח התיקונים, כולל נוסח חדש, כולל ההסתייגות שהתקבלה על-ידי המליאה, שמספרה – נכון, נכון, טעות שלי.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אנחנו לא נוכל להצביע בקריאה שלישית בלי שאני אשאל את חברת הכנסת קארין אלהרר אם היא מסכימה – כי התקבלה כאן הסתייגות – שנעבור לקריאה שלישית.

קארין אלהרר: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו נעבור, אם כן, לקריאה שלישית, כמו שציינתי, כולל לוח התיקונים, כולל נוסח חדש, כולל ההסתייגות שהתקבלה, שמספרה 83.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שלישית: חוק השידור הציבורי, התשע"ד–2014.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות לסעיף 83, אכן.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 44 בעד החוק – 45 נגד – 11 נמנעים – 1 חוק השידור הציבורי, התשע"ד–2014, נתקבל.

נסים זאב: בושה, בושה לדמוקרטיה, הממשלה הזאת – – –

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 45, נגד – 11 – –

נסים זאב: שודדים לאור היום.

יולי יואל אדלשטיין: – – יש נמנע אחד.

נסים זאב: שודדים לאור היום.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי חוק השידור הציבורי, התשע"ד–2014, התקבל כנדרש בשלוש קריאות, כולל לוח התיקונים, כולל נוסח חדש שהונח, כולל ההסתייגות לסעיף 83.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו עוברים – אני מתכבד להזמין את שר התקשורת חבר הכנסת גלעד ארדן, הממונה על רשות השידור, לומר מילות סיכום ומילות תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חייב לומר שאני מאוד מאוד נרגש.

גלעד ארדן: עם ישראל עובר ימים לא קלים, יום-יום אנחנו קוברים את ילדינו, בנינו, הלוחמים והגיבורים, ומשפחות רבות יושבות עכשיו ליד מיטת הבן בבית-החולים, מתפללות שיחלים במהרה, ואנחנו כולנו כאן מתפללים יחד אתן.

גלעד ארדן: אנחנו אחרי יום קשה – אתמול – בדרום.

גלעד ארדן: איבדנו עוד עשרה מלוחמינו אתמול.

גלעד ארדן: ולפני שאני אדבר על החוק, עם כל החשיבות שלו, אני שולח מכאן את תנחומי מעומק הלב למשפחות הנופלים.

גלעד ארדן: אויבינו הרצחניים משגרים טילים לעבר אזרחי ישראל בכוונה לפגוע בילדים, בקשישים ובחפים מפשע.

גלעד ארדן: אני רוצה לנצל את הבמה כדי לשלוח חיזוק וחיבוק לכל חיילי צה"ל הנפלאים ולמשפחותיהם, לתושבי הדרום והארץ כולה – כולם הפכו לחזית סופגת בגבורה, ואני מלא כבוד וגאווה להיות חלק מהעם שלנו.

גלעד ארדן: השבועות האחרונים מוכיחים שיש לנו עם חזק, מלוכד, ערכי ומוסרי, עם שמגיע לו לקבל בחזרה.

גלעד ארדן: יש לנו עם שראוי לעשייה ציבורית נמרצת, לתיקון המעוות; עם שראוי שנניח בעבורו את המחלוקות הפוליטיות בצד ונעשה את הדברים הנכונים.

גלעד ארדן: וזה בדיוק, חברי חברי הכנסת, מה שעשיתם כאן היום: תיקנו את המעוות, החזרנו לעם ישראל את מה ששייך לו, וגם, לא פחות חשוב, הבאנו בימים לא פשוטים בשורה טובה לאזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: לעם שלנו מגיע שידור ציבורי איכותי ומושקע.

גלעד ארדן: מגיע לו גוף שידור אחראי שמנוהל כמו שצריך, שלא גובה ממנו אגרה בלי תמורה מספקת, וזה מה שעשינו כאן היום, חברי היקרים.

גלעד ארדן: היום הענקתם גב למהלך היסטורי שיחזיר לעם שלנו את מה שמגיע לו – את השידור הציבורי.

גלעד ארדן: חוק השידור הציבורי שאישרנו כאן היום מרחיב ומתאים את תפקידי השידור הציבורי למציאות שאנו חיים בה ונותן לו כלי ניהול שגם יאפשרו לו, בעזרת השם, לעמוד במשימות.

גלעד ארדן: זו לא חוכמה לכתוב חוק – גם לעמוד במשימות החשובות שהחוק מגדיר.

גלעד ארדן: החוק הזה יביא להקמת שלושה ערוצי טלוויזיה חזקים, שידורי רדיו מובטחים ואיכותיים ושידורי אינטרנט ברמה הגבוהה ביותר; החוק הזה מעגן את ערכי מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית ונותן ביטוי למורשת ישראל ולקידום השפה העברית; החוק הזה נותן דגש מיוחד לשוק היצירה והתוכן, ומקים סוף-סוף, סוף-סוף, ערוצים ציבוריים ראויים גם לאוכלוסייה דוברת הערבית במדינת ישראל – ותודה, שוב, לחבר הכנסת עיסאווי פריג' – וגם לילדי ישראל כולם.

גלעד ארדן: חוק השידור הציבורי, חברי חברי הכנסת, מפסיק לקחת ומתחיל לתת.

גלעד ארדן: וכן, החוק הזה מבטל סוף-סוף את אגרת הטלוויזיה, שהיא מס רגרסיבי, בלתי יעיל ובלתי צודק.

גלעד ארדן: זוהי בשורה חשובה, שתהפוך את הגוף החדש לכזה שלא יהיה מול הציבור אלא ייהנה מאמון ומתמיכה של הציבור; לתת לצופים, לתת ליוצרים, לתת לאנשי הרוח, לעיתונאים, לילדים, למיעוטים, לחלשים, לעם ישראל כולו תוכן איכותי ומקיף בכל פלטפורמות השידור הרלוונטיות לימינו.

גלעד ארדן: הצורך בערוץ ציבורי שמשדר תכנים עם ערכים מוספים ולא רק תכנים המקדשים את תרבות הרייטינג, הוא חשוב מאוד.

גלעד ארדן: בחוק הזה יש תקדימים רבים, ואני לא אחזור עליהם; מנתה אותם יושבת-ראש הוועדה חברת הכנסת אלהרר.

גלעד ארדן: אני אזכיר חלק מהם: לפחות שש מ-12 חברי המועצה יהיו נשים; הוועדה עיגנה את חובת הייצוג למיעוטים.

גלעד ארדן: אני חושב שאלו תקדימים שכולנו יכולים להיות גאים בהם וגם להשתמש בהם בחוקים אחרים.

גלעד ארדן: דיברנו רבות על הניתוק בין הפוליטיקה לגוף המשדר, ואני חושב שנקבעו שם סעיפי איסור זיקה רבים מאוד, גם על חברי המועצה, על חברי ועדת האיתור, על המנכ"ל, על מנהל חטיבת החדשות.

גלעד ארדן: לראשונה אי-פעם מנכ"ל תאגיד השידור הציבורי הזה לא ימונה על-ידי הממשלה ולא ניתן יהיה לפטר אותו באמצעות החלטה של גורם פוליטי, וכך סוף-סוף דירקטוריון מועצת הרשות יישא באחריות המלאה לתוצאות של התאגיד.

גלעד ארדן: אני חושב שכולנו כאן

גלעד ארדן: מבינים ויודעים כמה בעייתיים התכנים שאליהם חשופים ילדינו היום, בשלל המדיות.

גלעד ארדן: גם כאן הוועדה הקדישה המון מחשבה לנושא, והחוק הזה קבע גם שלא יהיו כלל פרסומות בערוץ הילדים, וגם בקרה הדוקה על הפרסום בתוכניות ילדים ברדיו, גם מניעת פרסומות בכלל באתר האינטרנט שיוקם, ובאמת סוף-סוף עם ישראל גם יוכל ליהנות מתוכן ראוי בלי להיאבק בבאנרים פרסומיים בדרך לצפייה בתוכן אינטרנטי.

גלעד ארדן: להגיד לכם שהדרך למעמד הזה, שאני באמת כל כך נרגש בו, הייתה קלה?

גלעד ארדן: ממש לא.

גלעד ארדן: אבל אני מאמין בכל לבי שיש לכולנו מה להתגאות בחוק הזה.

גלעד ארדן: אני חושב ש-8 מיליון אזרחי המדינה, שעוברים ימים לא קלים, ראויים לקבל מאתנו, בזכות החוק הזה, שידור ציבורי ראוי.

גלעד ארדן: ודווקא הימים הללו שאנחנו חווים ממחישים אולי יותר מכול מדוע במדינת ישראל שידור ציבורי הוא נכס שחיוני לנו והצלחתו עשויה לחזק אותנו כחברה.

גלעד ארדן: אני חייב להתייחס גם לעובדי רשות השידור, שאמרתי במספר רב של מקומות והזדמנויות שלבי, לבי באמת יוצא אליהם.

גלעד ארדן: אבל חובתי וחובתנו הראשונה היא כלפי כלל אזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: ואין ספק שרבים מהם מסורים וטובים ומקצועיים, והם לא אשמים בהידרדרות ובמצב שאליו הגיעה רשות השידור.

גלעד ארדן: אבל דעו לכם שלמרות שמרבים להשוות את הרפורמה הזאת לרפורמות אחרות שנעשו במשק, ואומרים "אף פעם לא היה" ו"אף פעם כן היה", אני אומר לכם, ואני עומד מאחורי כל מילה: זאת אחת הרפורמות שהכי דאגו ולקחו בחשבון את אותה פרישה הוגנת של עובדים, שחייבת להיות הוגנת יותר מאשר בהרבה מאוד רפורמות אחרות שהיו בעבר.

גלעד ארדן: אני הבנתי ואני עדיין מבין את האחריות הכבדה שמוטלת על כתפי, ולכן – עוד שלוש דקות, סליחה – ולכן ליוויתי באופן אישי את ישיבות המשא-ומתן.

גלעד ארדן: ואני שמח שהגענו להסכמות עקרוניות חשובות עם ההסתדרות הכללית על תנאי הפרישה, שכפי שאמרתי הם מאוד מאוד הוגנים ונדיבים, וגם על סעיפים נוספים בחוק שהיו במחלוקת.

גלעד ארדן: היום בצהריים חתמתי יחד עם שר האוצר על הסכמי הפרישה שהושגו עם ההסתדרות, ולגביהם אני רוצה להבהיר, במסגרת ההתחייבות שלי כלפי ההסתדרות הכללית, שמעבר לפיצויי הפרישה והדברים שהוסכמו, הסעיף שעוסק במספר הנקלטים בגוף החדש לא הוסדר; לא הוסדר עדיין בינינו להסתדרות.

גלעד ארדן: הרף של 25% שקבוע בסעיף 96(א) הוא רף מינימום, והוא לא מונע, כמובן, מהצדדים גם לנסות ולהגיע להסכמה על מספר נקלטים גבוה יותר.

גלעד ארדן: אני חייב לומר שהתרגשתי מאוד לאורך כל הדרך לראות את ההתגייסות של כל מי שלקח חלק בהפיכת החוק הזה למציאות.

גלעד ארדן: הייתה כאן בכנסת חבורה של אנשים יקרים, עובדי מדינה, עובדי הכנסת, חברי כנסת מהאופוזיציה, חברי כנסת מהקואליציה, שהשידור הציבורי באמת הוא בדם לבם; אנשים שישבו לילות כימים, עברו על כל סעיף וסעיף, נכנסו בעובי הקורה, נלחמו על כל פסיק ועל כל אות.

גלעד ארדן: ואני מלא יראת כבוד כלפיהם ורואה בהם שותפים לדרך.

גלעד ארדן: אני שוב רוצה להודות לראש הממשלה בנימין נתניהו ולשר האוצר יאיר לפיד על הגיבוי, התמיכה והשותפות בקידום הרפורמה החשובה הזאת; תודה לשר החינוך שי פירון על הירתמותו לעשות כאן את הדבר הנכון ולאחד לתוך המהלך את הטלוויזיה החינוכית; תודה לרם לנדס ולכל חברי ועדת לנדס על עבודתם המקצועית והמסורה, ולאנשי משרד האוצר והמשפטים – תכף אתייחס אליהם.

גלעד ארדן: תודה, אולי באמת הגדולה והעצומה מכולן, על התהליך שעברתי בכנסת, ליושבת-ראש הוועדה המיוחדת חברת הכנסת קארין אלהרר.

גלעד ארדן: אני חושב, באמת, כחברת כנסת שזו הקדנציה הראשונה שלך, אני חושב שהפתעת, הדהמת את כולנו ביכולת, בסבלנות, במקצועיות, ביכולת שלך באמת לשכנע ולשנות ובאמת ללוות את החוק הזה ולהוביל אותו ברגישות ובמקצועיות.

גלעד ארדן: ובאמת, בלעדייך זה לא היה קורה, וכך יעידו, אני חושב, כל מי שהיו בוועדה, אפילו עובדי רשות השידור.

גלעד ארדן: אני רוצה להודות לצוות הוועדה המיוחדת, למנכ"לית הוועדה עידית חנוכה, ד"ר עידית חנוכה, שקיבלה הזדמנות ראשונה, אני חושב – אני מכיר אותה שנים רבות מפעילותי בוועדת הכלכלה, והיא והוכיחה באמת מעל ומעבר שהיא ראויה לכל אמון ועשתה את זה בצורה המקצועית ביותר; למי שגידלה אותי שנים רבות כבר בוועדה, היועצת המשפטית, עורכת-הדין, המשנה ליועץ המשפטי לכנסת אתי בנדלר, שעל מקצועיותה אי-אפשר להפריז במילים ולהגזים.

גלעד ארדן: היא באמת עשתה פה הכול, לילות כימים, בזמן הקצר מאוד של חקיקת החוק הזה, אבל לא ויתרה לאף אחד מאתנו על שום ניסוח או אי-בהירות שהיו או שהיו בהתחלה, בתחילת הדרך.

גלעד ארדן: היא לוותה בשתי עורכות-דין, גם כן מקצועיות מעל ומעבר, אביטל סומפולינסקי ומירב תורג'מן.

גלעד ארדן: אני באמת מודה לכן מעומק הלב על התמיכה ועל העבודה המקצועית.

גלעד ארדן: תודה לחברי הוועדה, שהשתתפו בדיונים ותרמו רבות: חברת הכנסת איילת שקד, חברת הכנסת רינה פרנקל, חבר הכנסת דוד צור, חבר הכנסת חמד עמאר וחבר הכנסת יואב בן צור.

מיקי רוזנטל: מה, אני לא מגיע לי?

גלעד ארדן: רגע, חכה רגע.

גלעד ארדן: אני רואה שחסר לי, כי היו לי חמישה מהקואליציה, אבל הם שכחו לי מישהו בנאום.

גלעד ארדן: מי חסר?

גלעד ארדן: לא, מהקואליציה.

גלעד ארדן: איילת, רינה, דוד צור, חמד עמאר.

איתן כבל: ממילא הם לא היו.

איתן כבל: זה לא משנה.

עיסאווי פריג': אתה לא היית צריך אותם, את ארבעתם.

גלעד ארדן: אה, היושבת-ראש.

גלעד ארדן: נבהלתי.

גלעד ארדן: תודה מיוחדת לידידי ורעי, השר לשעבר הממונה על רשות השידור איתן כבל.

גלעד ארדן: דיברתי על כך ששיקולים פוליטיים לא מנחים נבחרי ציבור ראויים – אז אני חושב שהוא הוכיח מעל לכולנו, כולל מעלי, שבעניין הזה אין אצלו קואליציה ואופוזיציה, והוא עושה בדיוק את מה שהוא מאמין שנכון כלפי אזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: ואני באמת מודה לך מעומק הלב, איתן.

גלעד ארדן: תרמת תרומה אדירה להעברת החוק; אי-אפשר היה להעביר את החוק הזה, למעשה, בלעדיך.

גלעד ארדן: לידידי, חבר הכנסת עיסאווי פריג' – עם הזמן הוא הפך לידידי.

גלעד ארדן: בהתחלה סבלתי, אבל כפי שאמרתי – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני אפילו לא אספר לשר על השיחה שלנו בחדר שלי, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': כמה שיחות.

גלעד ארדן: בסדר.

גלעד ארדן: טוב.

גלעד ארדן: זאת עוצמתה של מדינת ישראל ושל הדמוקרטיה, ולא כל החוכמה, כמו שאמרתם, היא אצלי.

גלעד ארדן: אני מאמין, דרך אגב, ששרים כן צריכים ללוות חוקים בוועדות, אבל עדיין זה לא אומר שכל מה שכתוב בחוק שהגיע לכנסת הוא נכון ואין בו טעויות ועוולות.

אריה מכלוף דרעי: השר – – –

גלעד ארדן: כן, יושב-ראש סיעת ש"ס.

אריה מכלוף דרעי: – – – מגיע לי כיוון שהצבעתי בעד החוק.

אריה מכלוף דרעי: שאלה קטנה.

אריה מכלוף דרעי: אולי כבודו יודע איפה כל שרי הליכוד – – – בחוק הזה?

זהבה גלאון: – – –

גלעד ארדן: איפה שרי הליכוד?

גלעד ארדן: אדוני מוזמן לשאול את יושב-ראש סיעת הליכוד.

איתן כבל: – – – אקוניס – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: הם כרגע מתראיינים ברשת ב', בערוץ 1.

קריאה: – – –

גלעד ארדן: אני רוצה להודות לחברי כנסת נוספים שבאמת תרמו בוועדה: ליוני שטבון, לשמעון אוחיון, לנחמן שי, לעפר שלח, למיקי רוזנטל.

גלעד ארדן: באמת היו פה מספר רב של חברי כנסת מהאופוזיציה, שבעקבות הרקע והמקצועיות וההבנה שלהם את הנושא ואת חשיבותו, גם הם תרמו ממקצועיותם ומהידע שלהם והתעלו מעל השיקול הפוליטי, ואני באמת מודה להם מעומק הלב; לידידי יושב-ראש הקואליציה יריב לוין, שליווה את החוק הזה מתחילתו ועד סופו – לא תמיד גם הסכמנו, אבל בסוף הגענו להבנות; לך, ירדנה, מזכירת הכנסת, על הצוות הנפלא שהעמדת, יחד עם מנכ"ל הכנסת והיועץ המשפטי.

גלעד ארדן: תודה לאנשי הממשלה – דרך אגב, על אנשי הממשלה אני חייב לומר משהו, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: יש הרבה אנשים פה שנמצאים בפרונט, והם באים לסעיף שנראה להם נכון להיאבק עליו, הם מקבלים את התהילה והבולטות.

גלעד ארדן: אבל יש אנשים שנמצאים בממשלה והם מאחורי הקלעים, אבל את רוב העבודה – כי כל סעיף וסעיף כאן בחוק, הם אחראים לו, הם מנסחים אותו, הם שמסבירים לנו את המשמעויות שלו, ואני באמת מצדיע להם על כל העבודה.

גלעד ארדן: אני ראיתי באיזה שעות וכמה שעות הם משקיעים בנושא.

גלעד ארדן: זו לא מליצה – לילות כימים, זה עד 02:00 ועד 03:00, ואתמול עד 04:30.

גלעד ארדן: אנחנו לפעמים נוטים לקלל אותם ולכעוס עליהם, אבל אנשי משרד האוצר – מהממונה על התקציבים אמיר לוי, ויוני רגב ועופר מרגלית ועורכת-הדין אסי קליין, והממונה על השכר קובי אמסלם והצוות שלו, עורכי-הדין ארז אנצויג, אורי אפלבאום ועמית צור.

גלעד ארדן: לא הייתי מתחלף עם אף אחד מכם, לא היום ולא בעתיד.

גלעד ארדן: אני באמת מעריץ את היכולת שלכם לשבת על כל הסכמי השכר האלה והזכויות של העובדים מאות ואלפי שעות, כל הכבוד; מאגף החשבת הכללית – יהונתן רזניק; ממשרד המשפטים – המשנה ליועץ המשפטי לממשלה אבי ליכט ועורכות-הדין דפנה גלוק ודלית זמיר.

גלעד ארדן: תודה לכונס הרשמי דוד האן ולאוריה שילוני.

גלעד ארדן: כמובן כמובן, למנסחת העיקרית של חוקי רשות השידור בשנים האחרונות, ליועצת המשפטית של משרד התקשורת עורכת-הדין דנה נויפלד, על כל המאמץ הרב שהשקיעה בניסוח וכתיבה של הצעת החוק הזאת בעבר – ועוד חוקים רבים, אבל בעיקר זו – ולצוות שלה, המקצועי והמסור:

גלעד ארדן: עורכת-הדין חגית ברוק ועורכת-הדין יולי לסנובסקי, שעזרו לנו רבות; וכמובן, ליועצת שלי לכנסת ולממשלה, שרצה פה והשקיעה שעות רבות כדי שהחוק יעבור, עורכת-הדין שמרית צוברי.

גלעד ארדן: חברות וחברים, אני מסיים סוף-סוף.

גלעד ארדן: זה באמת לא היה פשוט, מה שנעשה כאן, ונעשה בהחלט בזמן די קצר והדוק, בלי לוותר על אף דיון באף סעיף ובאף סוגיה, כי יש כאן דברים שהם באמת גורליים לעובדים רבים ולאזרחים רבים.

גלעד ארדן: היו כאן דיונים לתוך הלילה, היו כאן שלל לחצים, הייתה כאן תוך כדי גם מציאות קשה וכואבת, וקבלת החלטות מורכבות בזמן קצר, וכל זה באמת כדי לתת לעם ישראל את השידור הציבורי שבאמת מגיע לו.

גלעד ארדן: אבל דעו לכם, חברותי וחברי, שהחוק הזה הוא באמת בשורה לכל מי שהתרבות הישראלית חשובה לו.

גלעד ארדן: החוק הזה יהיה בשורה, בעזרת השם, לכל מי שמאמין בנו, בחברה הישראלית, על כל גווניה ורבדיה; הוא בשורה לכל מי שיודע שהחוסן שלנו לא נמצא רק בצבא חזק אלא גם ביצירה, בהבעה, בהיסטוריה, בתרבות ובמורשת ישראל.

גלעד ארדן: ואני חושב שהחוק הזה והדרך שבה הוא קרם עור וגידים הם עוד הוכחה ניצחת לחוסנה של הדמוקרטיה הישראלית.

גלעד ארדן: אני גאה להכריז, מעל הבמה המכובדת הזאת, שהיום השידור הציבורי חוזר אל מקומו הטבעי, אל עם ישראל.

גלעד ארדן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר גלעד ארדן.

יולי יואל אדלשטיין: אני והסדרנים נעלבנו כי רק לנו לא אמרת תודה, אבל אנחנו מצטרפים לכל הברכות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת – – –

גלעד ארדן: אתה רואה מה זה?

גלעד ארדן: כשעושים לך נאום ברגע האחרון אז את הכי חשוב שוכחים.

גלעד ארדן: קודם כול – –

יולי יואל אדלשטיין: הסדרנים.

יולי יואל אדלשטיין: הסדרנים.

גלעד ארדן: – – יולי בעצמו היה השר הממונה, ובוא נגיד, בלי להרחיב מה נתנו לו ולא נתנו לו, גם הוא הלך שם ורצה לעשות את הדברים הכי נכונים והכי מקצועיים, ואני חושב שגם הידע שלו וההיכרות עם הנושא עזרו לי מאוד – לקבל את הגיבוי שלך לאורך כל הדרך, ובאמת אני מעריך ומוקיר – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: לא התכוונתי ברצינות, אדוני השר.

גלעד ארדן: לא, לא, אבל אתה – – –

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

גלעד ארדן: ומחילה, מחילה, מחילה.

גלעד ארדן: תודה, תודה על הכול.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר גלעד ארדן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו, חברי הכנסת, באמת מצטרפים לכל הברכות.

יולי יואל אדלשטיין: יצא לשר יופי של משפט: יושבת-ראש הוועדה המיוחדת, ולך תדע אם הוא התכוון לוועדה המיוחדת או ליושבת-ראש המיוחדת.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שהוא התכוון לשניהם; לשתיהן.

קריאה: לא, לא, ליושבת-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: ליושבת-ראש, כן.

יולי יואל אדלשטיין: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה.

יולי יואל אדלשטיין: כידוע, כבר סיימנו את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: יושבי-ראש ועדת החוץ וביטחון וועדת הכספים וכל המשתתפים בדיון, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה), התשע"ד.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, חברי הכנסת.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: יש הסתייגויות רבות, מי שרוצה לעקוב – נא לעקוב.

גלעד ארדן: – – – עכשיו סיבכת אותי, אני עולה בכוח.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, מה קרה?

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לא, השר.

יולי יואל אדלשטיין: מה קרה?

יולי יואל אדלשטיין: תגיד, אני אודיע.

יולי יואל אדלשטיין: מה רצית לומר?

גלעד ארדן: את עליזה בראשי ופרח ודנית – – –

יולי יואל אדלשטיין: המנהלת המיתולוגית של סיעת הליכוד עליזה בראשי, ויועצת ראש הממשלה פרח לרנר – –

גלעד ארדן: ודנית – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – ודנית, וכל הצוותים, והסדרנים שהשר לא הזכיר, ואנשי משמר הכנסת – –

גלעד ארדן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – וכל עובדי הכנסת – לכולם מגיעה תודה מהשר גלעד ארדן.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אני רואה שהקריאות שלי לא נענות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור להצבעות על הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, הבקשה שלך בתוקף?

דב חנין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא בתוקף.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, לשם החוק יש הסתייגות של זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, עיסאווי פריג' ותמר זנדברג, להלן: קבוצת סיעת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: מישהו מרכז מולי את – – –?

דב חנין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אתה, חבר הכנסת חנין.

דב חנין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: לשם החוק, הסתייגות של קבוצת סיעת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 1 לשם החוק.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 45 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 31 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ לשם החוק לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 18, מתנגדים – 31, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 1 לשם החוק לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 2, להצביע?

דב חנין: להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 של חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה, להלן: קבוצת סיעת חד"ש.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: לשם החוק.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 46 בעד ההסתייגות – 19 נגד – 29 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש לשם החוק לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 19, 29 נגד, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הסתייגות מס' 2 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע בקריאה שנייה על שם החוק, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד שם החוק, כנוסח הוועדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 47 בעד שם החוק, כהצעת הוועדה – 32 נגד – 20 נמנעים – 1 שם החוק, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 32, 20 נגד, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: שם החוק התקבל, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 3, לסעיף 1.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אנחנו עוברים להסתייגות 9 של קבוצת יהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: לאיזה סעיף זה, תזכיר לי רק?

דב חנין: זה לסעיף 2.

יולי יואל אדלשטיין: אז לסעיף 1 אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על סעיף 1, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 48 בעד סעיף 1 – 33 נגד – 21 נמנעים – 1 סעיף 1 נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 33, נגד – 21, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1 התקבל כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 2 אנחנו נצביע על הסתייגות מס' 9, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: 9, כן, צדקתי.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות של חברי הכנסת יעקב ליצמן, משה גפני, מאיר פרוש, אורי מקלב, מנחם אליעזר מוזס, ישראל אייכלר ויעקב אשר, להלן: קבוצת סיעת יהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: זאת אומרת הסתייגויות 5, 6, 7, 8 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 9 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 49 בעד ההסתייגות – 22 נגד – 32 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת סיעת יהדות התורה לסעיף 2 לא נתקבלה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לעבור – – –

יולי יואל אדלשטיין: שנייה, שנייה, אדוני, לא הכרזתי על תוצאות ההצבעה.

דב חנין: סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאוד מעריך את הזריזות.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 22, 32 נגד, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה, הסתייגות מס' 9 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אדוני.

דב חנין: אדוני, אני מבקש שההסתייגות הבאה שתוצבע תהיה הסתייגות מס' 15, שעוסקת בתמהיל של יחידות דיור ובשיעור של יחידות דיור קטנות ויחידות דיור בגדלים שונים.

דב חנין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: יפה.

יולי יואל אדלשטיין: אז לסעיף 2 הסרנו את ההסתייגות, או הוסרו הסתייגויות – אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 3 הוסרו כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 2 ו-3, כנוסח הוועדה, קריאה שנייה – נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: 2 ו-3 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 50 בעד סעיפים 2–3, כהצעת הוועדה – 33 נגד – 21 נמנעים – 1 סעיפים 2–3, כהצעת הוועדה נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 2 ו-3, כנוסח הוועדה, התקבלו על-ידי 33 חברי כנסת, ב-21 מתנגדים ונמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: בעצם, הוסרו הסתייגויות 13 ו-14 לסעיף 4, ועל הסתייגות מס' 15, לעומת זה, אנחנו מצביעים – הסתייגות מס' 15 לסעיף 4, של קבועת סיעת חד"ש; קבוצת סיעת מרצ; חברי הכנסת שלי יחימוביץ, יצחק הרצוג, איתן כבל, מרב מיכאלי, בנימין בן-אליעזר, יחיאל חיליק בר, עמר בר-לב, סתיו שפיר, אבישי ברוורמן, אראל מרגלית, איציק שמולי, מיקי רוזנטל, מיכל בירן, נחמן שי ומשה מזרחי, להלן: קבוצת סיעת העבודה; וחברי הכנסת אליהו ישי, אריה דרעי, יצחק כהן, משולם נהרי, אמנון כהן, יעקב מרגי, דוד אזולאי, יצחק וקנין, נסים זאב, אברהם מיכאלי ויואב בן צור, להלן: קבוצת סיעת ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 51 בעד ההסתייגות – 20 נגד – 33 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת העבודה וקבוצת סיעת ש"ס לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 20, נגד – 33, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 15 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מה עם 16, אדוני?

דב חנין: אנחנו, אדוני היושב-ראש, מבקשים לעבור ישירות להסתייגות מס' 20, של קבוצות חד"ש, מרצ וש"ס, שאומרת שבתוכנית מועדפת לדיור לא תאושר הקמת יחידות דיור צמודות קרקע.

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, אנחנו בהסתייגות מס' 20, עדיין לסעיף 4.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 52 בעד ההסתייגות – 22 נגד – 33 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת ש"ס לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 22 בעד, 33 נגד, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הסתייגות מס' 20 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מה עם שאר ההסתייגויות לסעיף 4, אדוני?

דב חנין: אדוני, אני מבקש שנצביע בסעיף הזה על הסתייגויות 25 ו-27, של חד"ש, מרצ, העבודה וחבר הכנסת דוד אזולאי – הסתייגויות שעוסקות בדיור ציבורי.

יולי יואל אדלשטיין: בהחלט.

יולי יואל אדלשטיין: אז נצביע על 25, של קבוצת חד"ש, קבוצת מרצ וקבוצת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 53 בעד ההסתייגות – 22 נגד – 34 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת העבודה לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק שאחד צועק.

יולי יואל אדלשטיין: אפילו אני שומע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 25 – בעדה הצביעו 22, נגדה הצביעו 34.

יולי יואל אדלשטיין: היא לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 27, עדיין לסעיף 4 – מי בעדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 54 בעד ההסתייגות – 23 נגד – 31 נמנעים – 1 ההסתייגות של חבר הכנסת דוד אזולאי לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יש לנו, בהסתייגות 27, 23 קולות בעד, 31 נגד, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 27, לסעיף 4, לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 4, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 55 בעד סעיף 4, כהצעת הוועדה – 32 נגד – 23 נמנעים – 1 סעיף 4, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 4 כנוסח הוועדה בקריאה שנייה – 32 קולות בעד, 23 נגד ואחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 4 התקבל כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני.

דב חנין: אנחנו מבקשים להצביע על הסתייגות 28, לסעיף 5, שעוסקת בהרכב מאוזן יותר של הוותמ"ל, כולל נציגים של הבריאות, הגנת הסביבה וכדומה.

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי.

יולי יואל אדלשטיין: אולי תודיע לי אם יש עוד הסתייגויות לסעיף הזה, שפשוט לא נטריח אותך עוד פעם למיקרופון?

יולי יואל אדלשטיין: אין הסתייגויות נוספות לסעיף 5.

יולי יואל אדלשטיין: אז אם כן, לסעיף – גם הלחלופין ודאי שהוסר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין מבין אותי היטב.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 28, לסעיף 5, מי בעדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 56 בעד ההסתייגות – 22 נגד – 33 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת ש"ס לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 22, 33 מתנגדים, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 28, לסעיף 5, לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: כל שאר ההסתייגויות, כולל לחלופין, לסעיף הזה, הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 6 אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 7 יהיו לך הסתייגויות?

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא יהיו הסתייגויות גם לסעיף 7.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 8?

דב חנין: אדוני, אנחנו נבקש להצביע על הסתייגות ראשית מס' 34, וגם על ההסתייגות החלופית ג'.

דב חנין: שתי ההסתייגויות האלה עוסקות בהגנה על תוכניות המתאר הקיימות.

יולי יואל אדלשטיין: הבנתי.

יולי יואל אדלשטיין: אז אם כן, סעיפים 5, 6 ו-7 הם ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע בקריאה שנייה על 5, 6 ו-7, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 57 בעד סעיפים 5–7, כהצעת הוועדה – 32 נגד – 21 נמנעים – 1 סעיפים 5–7, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 32, 21 נגד, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיפים 5, 6, 7 התקבלו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 8, כפי שהודיע לנו חבר הכנסת חנין, נצביע על הסתייגות 34 קודם.

יולי יואל אדלשטיין: קודם על 34.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 58 בעד ההסתייגות – 21 נגד – 32 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת העבודה לסעיף 8 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 21, 32 נגד, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 34 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: ולכן, כפי שביקש במקרה הזה חבר הכנסת דב חנין, נצביע מן ההצעות לחלופין על ג', לאותו סעיף, סעיף 8.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ג'?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 59 בעד ההסתייגות – 24 נגד – 32 נמנעים – 1 ההסתייגות לחלופין ג' של קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת העבודה לסעיף 8 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בלחלופין ג', לסעיף 8 – 24 תמכו, אבל 32 התנגדו ויש נמנע אחד, כך שגם לחלופין ג' לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: האם לאדוני יש הסתייגויות נוספות לסעיף 8?

דב חנין: אדוני יכול להצביע עד סעיף 19 ועד בכלל.

יולי יואל אדלשטיין: עד סעיף 19, כולל, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: עד סעיף 19, כולל, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר שהסרנו את ההסתייגויות לסעיף 8, וחבר הכנסת דב חנין הסיר בשם כל המסתייגים עד סעיף 19 כולל, אז 8–19, כנוסח הוועדה, קריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 60 בעד סעיפים 8–19, כהצעת הוועדה – 34 נגד – 24 נמנעים – 1 סעיפים 8–19, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, 34 בעד, 24 מתנגדים, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 8–19, כולל, התקבלו כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחרי סעיף 19, אדוני, 43, נצביע?

דב חנין: אני מבקש להצביע על הסתייגות 43, העוסקת בזכות לערר למועצה הארצית לתכנון ובנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו נצביע על הסתייגות 43 לאחרי סעיף 19.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 61 בעד ההסתייגות – 22 נגד – 32 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת ש"ס לאחרי סעיף 19 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 43, לאחרי סעיף 19 – 22 בעד, 32 נגד, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הסתייגות 43 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין – יש צורך להצביע?

דב חנין: אדוני יכול להצביע עד סעיף 25, כולל.

יולי יואל אדלשטיין: עד 25, כולל.

יולי יואל אדלשטיין: גם לחלופין לסעיף 19 הוסר על-ידי חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק לפרוטוקול מציין כי חבר הכנסת יוני שטבון בהצבעה הקודמת הצביע בטעות נגד במקום בעד.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו רושמים את זה בפרוטוקול.

יולי יואל אדלשטיין: אמרנו – 19–25, כולל.

יולי יואל אדלשטיין: 19 הצבענו, אז 20–25, כולל, ללא הסתייגויות, כי הן הוסרו על-ידי חבר הכנסת דב חנין, כנוסח הוועדה, בקריאה השנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 62 בעד סעיפים 20–25 – 34 נגד – 24 נמנעים – 1 סעיפים 20–25 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, 20–25 כולל, ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה – 34 בעד, 24 נגד, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיפים הללו אושרו בקריאה השנייה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אדוני.

דב חנין: ההסתייגות האחרונה של כולנו היא הסתייגות מס' 45, שמטרתה להבטיח שבסוף יבנו גם דירות, אחרי כל הסיפור הזה.

יולי יואל אדלשטיין: נו, אתה באמת, הדרישות שלך.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 45 לסעיף 26; מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 63 בעד ההסתייגות – 24 נגד – 32 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש, קבוצת סיעת ש"ס, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת העבודה לסעיף 26 לא נתקבלה.

קריאה: הקואליציה נגד בניית דירות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 24, נגד – 32, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות 45 לסעיף 26 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני מודיע לי בזה שהסרתם את כל שאר ההסתייגויות לכל הסעיפים.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, 26–35, כולל, ללא הסתייגויות, כי הן הוסרו על-ידי חבר הכנסת דב חנין או הוסרו על-ידי המליאה, כמו 45.

יולי יואל אדלשטיין: 26–35, כנוסח הוועדה, קריאה שנייה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 64 בעד סעיפים 26–35, כהצעת הוועדה – 34 נגד – 23 נמנעים – 1 סעיפים 26–35, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, להלן התוצאות: בעד – 34, נגד – 23, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי סעיפים 26–35 אושרו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: כל הסעיפים אושרו בקריאה שנייה ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן נעבור להצביע על הצעת חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה), התשע"ד–2014, בקריאה שלישית; כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות כי הן לא התקבלו, או הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 65 בעד החוק – 34 נגד – 23 נמנעים – 1 חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה), התשע"ד–2014, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי חברי הכנסת, בעד – 34, 23 נגד, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי החוק אושר כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: האם יש לנו פה פרק תודות או שהשר גלעד ארדן מסר את כל התודות בשם כולם עד סוף היום?

מירי רגב: נאמרו התודות – – –

יולי יואל אדלשטיין: נאמרו, נכון.

מירי רגב: – – – ואני מבטיחה לכם שגם יהיו דירות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מעיד על כך שפרק תודות כבר היה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' כ/567; "דברי הכנסת", חוב' זו, עמ' 12623; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב, שינוי בסדר-היום, על דעת האופוזיציה וגם הקואליציה: הצעת חוק הממשלה (תיקון מס' 9), התשע"ד–2014, לקריאה שנייה וקריאה שלישית; קיבלה גם פטור מחובת הנחה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת אלקין, ראשון היוזמים, להציג לנו את החוק לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

זאב אלקין: כרגע אני עושה את זה בכובעי כיושב-ראש ועדת החוץ והביטחון.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, רבותי השרים וחברי הכנסת, אני מתכבד להציג את הצעת חוק הממשלה (תיקון מס' 9), התשע"ד–2014.

זאב אלקין: מטרת הצעת החוק היא להסדיר את שחרורם של אסירים מטעמים של ניהול יחסי החוץ של המדינה או ביטחונה, כך שיתבצע באופן ישיר על-ידי הממשלה, ולקבוע הסדרים המאפשרים את החזרתם של האסירים לבתי-הסוהר להמשך ריצוי עונשם בנסיבות המפורטות בהצעת החוק.

זאב אלקין: לאורך השנים, יזמה הממשלה שחרור ממאסר של אלפי אסירים ביטחוניים בנסיבות מדיניות או ביטחוניות, כחלק מעסקאות לשחרור חטופים ישראלים או גופות חטופים ישראלים או במסגרת משא-ומתן מדיני.

זאב אלקין: המתווה המשפטי לביצוע השחרור נחלק לשניים: ראשית, הממשלה גיבשה את רשימת האסירים המיועדים לשחרור והעבירה אותה לגורמים שמוסמכים להורות על שחרור במקרה הקונקרטי.

זאב אלקין: סמכותה של הממשלה לעשות כן אף הוכרה בבג"ץ בעתירות "אלמגור" ומשל"ט.

זאב אלקין: שנית, ההוראה לשחרור האסירים התבצעה על-ידי שני גורמים נפרדים, וזאת בהתאם לנסיבות החזקת האסיר הספציפי במאסר.

זאב אלקין: לעניין אסירים שנשפטו בבית-משפט ישראלי, לנשיא המדינה מסורה הסמכות, על-פי סעיף 11(ב) לחוק-יסוד: נשיא המדינה, לחון עבריינים ולהקל בעונשים; לעניין אסירים שנשפטו בבית-משפט צבאי, מסורה סמכות זו למפקד הצבאי באזור יהודה ושומרון, וזאת מכוח תחיקת הביטחון.

זאב אלקין: עם זאת, מבחינה מעשית מדובר בהפעלת סמכויות נשיא המדינה או המפקד הצבאי באזור בנסיבות שבהן ההכרעה נתונה בפועל לממשלה.

זאב אלקין: הצעת החוק המונחת לפתחכם באה על רקע העובדה כי התכליות שבבסיס השחרור לצרכים מדיניים או ביטחוניים אינן זהות לתכליות שבבסיס החנינה או השחרור המוקדם.

זאב אלקין: בעוד מוסד החנינה נועד לבחון באופן פרטני את שיקומו של האסיר ונסיבותיו האישיות ולאזנם עם האינטרס של הציבור ושל נפגעי העבירה בהמשך ענישה, בשחרור מדיני, כאמור, המוקד הנו בממשלה וביעדים שברצונה להשיג במסגרת סמכויותיה.

זאב אלקין: השחרור לצרכים מדיניים או ביטחוניים דוחק מן הזירה שיקולים מהמישור הפלילי, ואף הפרט ששחרורו מתבקש מוסט במידה מסוימת מן המוקד.

זאב אלקין: משוני זה בין השחרור לצרכים מדיניים או ביטחוניים לבין מוסד החנינה עולים לא רק פערים עקרוניים אלא גם קשיים מעשיים: הפעלת סמכות החנינה בנסיבות כאמור אינה מאפשרת לכלוא מחדש אסירים ששוחררו כל עוד לא הפרו את תנאי השחרור הפרטניים שלהם, גם אם הנסיבות המדיניות או הביטחוניות השתנו באופן יסודי.

זאב אלקין: דוגמה מובהקת – מה שקרה עכשיו, בפרשת החטיפה של שלושת הנערים, כשרצתה הממשלה ורצה הקבינט להחזיר את כל משוחררי עסקת שליט לכלא, יכלו לעשות זאת רק לגבי אותם משוחררים שהפרו באופן אישי את תנאי השחרור, ולא לגבי כל השאר.

זאב אלקין: לפיכך, מוצע לקבוע כי הממשלה תהיה מוסמכת להורות על שחרור מותנה של אסירים, שניתן יהיה לבטלו בהתקיים נסיבות שאותן אפרט בהמשך.

זאב אלקין: למעשה, מדובר בעיגון משפטי של מצב קיים, שבו כאמור ההכרעה לשחרר אסירים – גם אם לא הסמכות – נתונה בפועל לממשלה כבר היום.

זאב אלקין: יחד עם זאת, יובהר כי לממשלה לא תוענק סמכות חנינה שתהיה מקבילה לסמכות הנשיא, אלא תוקנה לה סמכות ללכת בנתיב חדש בלבד, שונה במהותו – הוא השחרור המותנה.

זאב אלקין: לפי המוצע, לממשלה תקום סמכות לשחרור אסיר ממאסר רק בהתקיים שני תנאים מצטברים.

זאב אלקין: ראשית, על הממשלה לסבור כי שחרור האסיר מתחייב מטעמים של ניהול יחסי החוץ של המדינה או ביטחונה.

זאב אלקין: גם אם דרישה ראשונה זו תתקיים, תוכל הממשלה לשחרר אסיר רק במסגרת אחד מהשלושה: במסגרת שחרור שבויים או חטופים שהם אזרחים ישראלים או תושבי ישראל, לרבות השבת גופותיהם, או במסגרת קבלת מידע לגבי שבויים, חטופים או נעדרים שהם אזרחים ישראלים או תושבי ישראל; במסגרת מחווה מדינית; או במסגרת הסכם מדיני, לרבות הסדר ביניים או הסדר הבנות.

זאב אלקין: ללא התקיימות שתי דרישות מצטברות אלה, לא תוכל הממשלה לשחרר אסיר.

זאב אלקין: כמו כן, לאור העובדה כי הצעת חוק זו פותחת נתיב חדש לממשלה להביא לשחרור אסירים מהטעמים ובמסגרות האמורים, מוצע במסגרת תיקון זה לחייב את הממשלה – חבר ממשלה או מי שנתון למרותה או כפוף להנחיותיה – לפעול לשחרור כאמור בנסיבות המפורטות רק דרך הנתיב החדש.

זאב אלקין: במילים אחרות, במקרה עתידי שבו, לדוגמה, יקום צורך בשחרור אסירים במסגרת משא-ומתן מדיני, או חס וחלילה במסגרת של עסקת חטופים, ייאסר על הממשלה ועל שאר הגורמים האמורים לפנות אל הנשיא או אל מפקד האזור כדי שהם יפעילו את סמכות החנינה או ההקלה בעונש.

זאב אלקין: במסגרת איסור זה, ייאסר על כל הגורמים האמורים לפעול לשם כך או ליטול חלק בפעולות שנועדו לכך אלא רק דרך הנתיב החדש.

זאב אלקין: יחד עם זאת, יודגש כי אין בהצעת חוק זו כדי לגרוע מסמכותו החוקתית של הנשיא לחון ולהקל בעונשם של עבריינים.

זאב אלקין: כפי שנפסק על-ידי בג"ץ בעתירות של טיבי ו"אלמגור", סמכות זו כוללת הן חנינה לעבריין יחיד, העומד בפני עצמו, והן חנינה לעבריין יחיד המהווה חלק מקבוצה.

זאב אלקין: הנשיא יוכל להמשיך להפעיל את סמכותו זו לפי שיקול דעתו, והמגבלה המוטלת בחוק היא על הממשלה, שאם תרצה לשחרר אסירים בנסיבות המתוארות בחוק, יהיה עליה לעשות זאת בהתאם להוראות המוצעות במסלול החדש.

זאב אלקין: מכיוון שאין בהצעת חוק זו כדי לפגוע בסמכותו של הנשיא, מובהר בהצעת החוק כי הגורמים המסייעים להפעלת סמכות זו יוכלו להמשיך לעשות כן, גם בהתקיים הנסיבות המדיניות או הביטחוניות האמורות.

זאב אלקין: כך, לא תיאסר הפעלת סמכות חתימת הקיום, שנחוצה בכל כתב חנינה או כתב הקלה בעונש ושמתבצעת על-ידי ראש הממשלה או שר אחר שעליו החליטה הממשלה.

זאב אלקין: זאת, בהתאם לגישה שהותוותה על-ידי בג"ץ בפרשת ניר זוהר, ולפיה מעמדו של חותם חתימת הקיום איננו כשל בעל סמכות שוות ערך לזו של נשיא המדינה, אלא כשל רשות המסייעת לו.

זאב אלקין: שנית, אף גורמי המינהל – למעשה, המעטפת שמאפשרת את הגשמת סמכותו של הנשיא – יוכלו להמשיך ולפעול בפעולת הדרושות להשלמת הטיפול בחנינה או בהקלה בעונש וליטול חלק בפעולות האמורות.

זאב אלקין: אדגיש כי ההוראות המוצעות בעניין זה תואמו עם בית הנשיא.

זאב אלקין: החל מהנקודה שבה הממשלה תחליט על שחרורו של אסיר קונקרטי, מעמדו יהיה בהתאם לתנאים שקבעה הממשלה.

זאב אלקין: חלק אינהרנטי משחרור מותנה, וכאן החידוש העיקרי של החוק, הוא בנסיבות שבגינן ניתן לכלוא מחדש את אותו אסיר.

זאב אלקין: לפי המוצע, ניתן יהיה לבטל את השחרור המותנה של האסיר בכמה מקרים.

זאב אלקין: ראשית, הממשלה עצמה תהיה רשאית להחזירו למאסר, בהחלטת ממשלה הקובעת כי אין עוד עניין מדיני או ביטחוני בהמשך שחרורו.

זאב אלקין: הרציונל העומד בבסיסו של הסדר זה הוא כי הטעם לשחרורו של האסיר נעוץ בנסיבות מדיניות או ביטחוניות, ולא בשיקולים סובייקטיביים המצדיקים את השחרור.

זאב אלקין: על כן גם החזרתו לבית-הסוהר להמשך ריצוי עונשו תתאפשר מסיבות מדיניות או ביטחוניות שאינן קשורות בנסיבותיו האינדיבידואליות – בשונה ממה שקיים היום.

זאב אלקין: בנוסף, ניתן יהיה לכלוא מחדש אסיר ששוחרר גם בהתקיים נסיבות פרטניות של אותו אסיר:

זאב אלקין: אם האסיר עבר עבירה שהעונש הקבוע לצדה הוא לפחות שלושה חודשי מאסר, או אם הפר תנאי מתנאי השחרור שלו.

זאב אלקין: לצורך הקביעה אם התקיימו הנסיבות הפרטניות הללו תוקם ועדה של שלושה, שיעמוד בראשה שופט בדימוס שימונה על-ידי ראש הממשלה, ויהיו חברים בה נציג שר המשפטים ונציג שר הביטחון או השר לביטחון הפנים, לפי העניין.

זאב אלקין: הוועדה תהיה רשאית להורות על ביטול שחרורו ועל המשך ריצוי מאסרו, להמשיך את שחרורו בתנאים, או בתנאים נוספים, וכן להורות כי יחזור לרצות את עונש המאסר לתקופה קצרה יותר.

זאב אלקין: בכל מקרה, נקבע כי אסיר ששוחרר ונכלא מחדש לא ירצה עונש לאחר המועד שבו היה אמור להשתחרר ממאסר, בהתאם לתקופת המאסר שנגזרה עליו.

זאב אלקין: ההצעה כוללת הוראות בדבר סדרי הדיון בוועדה, לכן נקבע בה כי החלטות הוועדה יהיו נתונות לביקורת שיפוטית של בית-המשפט לעניינים מינהליים.

זאב אלקין: כפי שאמרתי בראשית דברי, הצעת החוק נועדה לאפשר לממשלה להסדיר את שחרורם של אסירים משיקולים מדיניים באופן הולם יותר מאשר הפרקטיקה הנהוגה היום ולהסדיר את החזרתם של האסירים לבתי-הסוהר במקרה הצורך.

זאב אלקין: אני סבור שיצרנו הסדר ראוי ומאוזן, וקורא לחברי הכנסת לתמוך בו.

זאב אלקין: כדאי להוסיף ולומר שלהצעת החוק ישנה תכלית נוספת, והיא תכלית הרתעתית, כי למעשה ברגע שהצעת החוק תהיה בפועל וברגע שיתבצע שחרור ראשון במסלול הזה, ידע כל ארגון טרור, שאם הוא חוזר לדרך החטיפה, הוא למעשה אוטומטית, במקום להשיג את התכלית של החטיפה – לשחרר את המחבלים מבתי-הסוהר – הוא למעשה יכניס קבוצה גדולה מאוד של מחבלים חזרה לבתי-הסוהר, ולמעשה זה הופך את החטיפה ללא משתלמת לחלוטין.

זאב אלקין: על כן, תקוותי היא שהצעת החוק הזאת תביא למעשה להקטנת השימוש בכלי הזה, ושלא נראה כאן את החטיפות הבאות.

זאב אלקין: יצוין שאם הצעת החוק הייתה עוברת – בזמנו, לפני השחרור, למשל, בעסקת שליט – כבר היום הממשלה הייתה הרבה יותר חופשית להפעיל לחצים על "חמאס" בהיבט הזה, וייתכן בכלל שהחטיפה של שלושת הנערים, הנוראה, לא הייתה מתבצעת, כי היו מבינים מארגני החטיפה הזאת שלמעשה הם מחזירים לכלא אוטומטית קבוצה גדולה מאוד של מחבלים, ובוודאי זה באופן מוחלט בניגוד לרצונם.

זאב אלקין: להצעת החוק הוגשו הסתייגויות והוגשו בקשות רשות דיבור.

זאב אלקין: אבקש מחברי הכנסת לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

זאב אלקין: כדי לא לעלות פעם נוספת, אני רוצה להודות לצוות של ועדת החוץ והביטחון, ובראש ובראשונה למנהל הוועדה וליועצת המשפטית של הוועדה, על העבודה המאומצת על החוק, ועל ההובלה בחוכמה רבה של מלאכת התיאום מול משרד המשפטים ומול בית הנשיא.

זאב אלקין: אני שמח מאוד שהצלחנו ליצור הצעת חוק שמצד אחד עונה על התכלית הנדרשת, ומצד שני, בסופו של דבר עומדת בסטנדרטים הגבוהים שהציבו לנו משרד המשפטים והייעוץ המשפטי של בית הנשיא.

זאב אלקין: אני גם מודה לחברים מסיעות שונות של הבית שהצטרפו אלי בהובלה של הצעת החוק הזאת, לחברי הכנסת יריב לוין, איילת שקד, אלעזר שטרן, אורית סטרוק, מרדכי יוגב, דוד צור, רוברט אילטוב, עמרם מצנע, דוד רותם, רונן הופמן, משה גפני, עליזה לביא ואיתן כבל.

זאב אלקין: אגב, יוזם נוסף שהיה אתי בראשית הדרך, ומאז עזב את הכנסת, הוא חבר הכנסת אריאל אטיאס.

זאב אלקין: כמו שאתם יכולים לראות לפי רשימת המציעים, נמצאים פה חברים מהרבה מאוד סיעות בבית, ולמעשה הצעת החוק הזאת משקפת את הקונסנזוס הרחב, גם במערכת הפוליטית וגם בחברה הישראלית, בניסיון להרתיע את ארגוני הטרור ולהתמודד עם האיום הזה של החטיפות.

זאב אלקין: אני קורא שוב לחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק, והלוואי שלא נזדקק להפעיל אותה בעתיד.

זאב אלקין: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת אלקין.

רות קלדרון: להסתייגויות אני מזמינה את חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ואחריו – את חברת הכנסת מרב מיכאלי.

ניצן הורוביץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אומר בבירור: הצעת החוק הזאת נועדה להכשיל משא-ומתן מדיני עתידי ולמנוע עסקאות של חילופי שבויים ושחרור שבויים ישראלים.

ניצן הורוביץ: אם הצעת החוק הזאת תאושר, יהיה קושי גדול לחתור ולסכם עסקאות והסכמים מדיניים בין מדינת ישראל לגורמים אחרים.

ניצן הורוביץ: אנחנו יודעים שסוגיית האסירים תהיה מרכזית בכל הסכם מדיני, תהיה חלק ממנו, כפי שהייתה בעבר, וגם, כמובן, כשיש שבוי ישראלי יש צורך לשחרר שבויים או אסירים שכלואים בארץ תמורתו.

ניצן הורוביץ: ההצעה הזאת, הצעת החוק הזאת בעצם גורמת לזה שכאשר ישוחררו אסירים בעסקה כזאת, הממשלה תוכל למחרת להחליט על כליאתם מחדש.

ניצן הורוביץ: בתנאים כאלה שום גורם לא יחתום עם ישראל על עסקה כזאת, משום שהעסקה היא על הקרח.

ניצן הורוביץ: אין משמעות להתחייבות הזאת, משום שהשחרור על-תנאי.

ניצן הורוביץ: ולכן מה שיקרה בפועל – ואמרתי את זה היום בוועדה, ולכן אנחנו גם הגשנו הסתייגויות – יעקפו את החוק.

ניצן הורוביץ: זאת אומרת, כשארגון, למשל, כשהרשות הפלסטינית תסכם סיכום עם ישראל שיכלול שחרור אסירים, היא תדרוש ערבויות נוספות, למשל מארצות-הברית, למשל מגורמים אחרים, שיבטיחו שממשלת ישראל תעמוד בהסכם, ולא אחרי שבוע תחליט – כמו שכתוב כאן בסעיף שהוא הבעייתי ביותר בהצעת החוק הזאת:

ניצן הורוביץ: שחרור אסיר יהיה מותנה וניתן יהיה לבטלו בהחלטת ממשלה שקובעת שאין עוד עניין מדיני או ביטחוני בהמשך שחרורו.

ניצן הורוביץ: כמו שאמר כאן חבר הכנסת אלקין, מסכמים על עסקה, יש שחרור הדדי, למשל, גלעד שליט חוזר הביתה, מדינת ישראל משחררת אסירים, ואחרי שבוע או שבועיים או חודש מדינת ישראל מחליטה, הממשלה, שאין עוד עניין מדיני בעניין ומחזירה את אסירי עסקת שליט לכלא.

ניצן הורוביץ: לו החוק הזה היה בתוקף, היה מאוד קשה להחזיר את גלעד שליט, וחשוב שתבינו את זה, שתבינו מה משמעות החוק הזה.

ניצן הורוביץ: החוק הזה מקשה, מסנדל, ולכן – זאת הכוונה.

ניצן הורוביץ: זה חוק פוליטי קיצוני, לכן הוא הוגש.

ניצן הורוביץ: הוא צופה פני עתיד – לסכל עסקאות של חילופי שבויים ולהכשיל משא-ומתן מדיני.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להגיד שכבר היום יש למדינת ישראל כלים להתמודד עם הבעייתיות שבשחרור אסירים – ואני גם לא מתכחש לבעייתיות הזאת, אני גם לא שמח ונלהב משחרור אסירים; זה דבר שנעשה בלית ברירה.

ניצן הורוביץ: אבל כבר היום יש כלים.

ניצן הורוביץ: למשל, בשחרור גלעד שליט, שנעשה בדרך המקובלת היום, של חנינה על-ידי הנשיא, הותנו תנאים, הותנו תנאים בשחרור, ולכן באמת עכשיו, כמו שראינו, הממשלה החליטה להפעיל את התנאים האלה והחזירה לכלא כמה ממשוחררי עסקת שליט – אגב, עניין בעייתי כשלעצמו, אבל יש את הכלים לעשות.

ניצן הורוביץ: החוק הזה מאוד מקשה על העניין.

ניצן הורוביץ: החוק הזה בעצם לא קובע תנאים אלא מאפשר לממשלה, בהחלטה גורפת, שהיא לא החלטה אינדיבידואלית לגבי אסיר מסוים – גם זה אפשרי – שהפר את התנאים, אלא הממשלה יכולה להגיד שאין לה עוד עניין מדיני לקיים את העסקה הזאת אחרי שהיא בוצעה, והיא מחליטה שכל האסירים ששוחררו חוזרים לכלא, גם אם האסירים הספציפיים עצמם לא הפרו שום תנאי, לא חזרו לדרך הטרור ולא ביצעו שום עבירה.

ניצן הורוביץ: אני חייב גם לומר שבדיוני הוועדה יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת אלקין, ואחרים ששותפים לו בעניין הזה, לא הסתירו את כוונתם הזאת – שהחוק הזה יקשה ויסכל ויכשיל בכל דרך עסקה עתידית.

ניצן הורוביץ: עכשיו, באילו עסקאות אנחנו – – –

זאב אלקין: – – –

ניצן הורוביץ: לא, אמרת.

ניצן הורוביץ: לזכותך ייאמר.

ניצן הורוביץ: אני, יש לי דעה – – –

זאב אלקין: לא הסתרתי.

ניצן הורוביץ: אני אומר, לא הסתרת.

ניצן הורוביץ: אתה מתנגד לעסקאות עתידיות, למשל עסקאות הסכמי שלום, למשל משא-ומתן.

ניצן הורוביץ: כמו שהיה במשא-ומתן עם הרשות הפלסטינית – שלוש פעימות בוצעו, הפעימה הרביעית לא בוצעה.

ניצן הורוביץ: אגב, אני חייב גם לומר כאן, וחשוב שנאמר את זה בימים האלה, שלדעתנו אי-ביצוע הפעימה הרביעית, הפסקת המשא-ומתן, פיצוץ השיחות מול הרשות הפלסטינית ואבו מאזן, קלעו אותנו – את ישראל, את תושבי ישראל – למצב קשה של קיפאון מדיני, שהוליד הסלמה, ואנחנו רואים את פירות ההסלמה בימים האלה, גם בעזה, גם בגדה וגם בחברה הישראלית.

ניצן הורוביץ: כשאין תהליך מדיני, כשאין אופק מדיני, אין ואקום, האלימות מרימה ראש, ולכן כולנו צריכים לחתור לאופק מדיני שיניב הסכמים – הסכמים מול הרשות הפלסטינית וגורמים אחרים, ואנחנו יודעים עד כמה סוגיית האסירים היא מרכזית בעניין הזה.

ניצן הורוביץ: ולכן החוק הזה, שמראה לצד השני, לצורך העניין לרשות הפלסטינית, שאין שום טעם לסכם עם ממשלת ישראל על שחרור אסירים, משום שההסכמות האלה הן על הקרח, הן באוויר, אין להן שום בסיס וממשלת ישראל יכולה להתנער מהן ביום שלמחרת – יקשה ויסבך.

ניצן הורוביץ: מה יקרה – ואני מדגיש זאת שוב, הרשות הפלסטינית או גורמים אחרים הם לא עיוורים ולא חירשים, הם גם כן רואים את החוק הזה; הם פשוט יעקפו אותו, על-ידי קבלת ערבויות מגורמים אחרים, כמו שציינתי, או שפשוט נמצא את עצמנו, אמרתי את זה היום בוועדה, אני לא יודע, אולי בעוד כמה חודשים, אולי בעוד שנה, כשתהיה עסקה כזאת על הפרק, תבוא הממשלה לכנסת ובהליך מזורז תבטל את החוק הזה או תשנה אותו כדי שיתאפשר לה לבצע עסקה כזאת מול גורם אחר וכדי שהגורם האחר יקבל את העניין.

ניצן הורוביץ: לכן, פה אני חושב שאנחנו בסך הכול פוגעים בעצמנו ובאינטרס שלנו, שלנו כמדינת ישראל, לקדם תהליכים שהם הסכמיים מול גורמים אחרים ותהליכים של שחרור שבויים.

ניצן הורוביץ: אני רוצה גם לומר שהדרך שבה הדברים האלה נעשו ביום הזה, המהירות שבה הם נעשים, האופן שבו הריצו את זה בוועדה, לא ראויים בעיני, בטח לא הולמים חוק בעל משמעות כמו החוק הזה.

ניצן הורוביץ: הוא יעבור, אני לא יודע עד כמה חברי הכנסת שיצביעו בעדו בקיאים בעניין – למשל, בחוק הזה יוצרים סוג של ערכאה משפטית חדשה, איזה מין בית-דין כזה, שיורכב משני עובדי מדינה ושופט בדימוס, שיהיה גם סוג של בית-משפט.

ניצן הורוביץ: בית-הדין הזה למעשה יוכל – לא רק הממשלה יכולה להחליט להחזיר משוחררים לכלא אלא גם הוועדה הזאת תוכל לבטל שחרור.

ניצן הורוביץ: זאת אומרת, אפילו אם הממשלה לא תמצא לנכון לעשות זאת, הוועדה תוכל לעשות זאת.

ניצן הורוביץ: ועדה שהיא לא בית-משפט, היא ועדה שיש בה רוב לאנשים שהם נציג שר המשפטים, עובד משרד הביטחון או עובד המשרד לביטחון פנים.

ניצן הורוביץ: זה דבר שהוא בעיני לא ראוי, הוא לא מידתי.

ניצן הורוביץ: שוב, הכוונה היא מאוד ברורה: למנוע עסקאות ולתקוע את תהליך השלום.

ניצן הורוביץ: בדקה וחצי שנותרו לי אני רוצה לומר כאן היום שדרך השלום, הדרך המדינית והפתרון המדיני, זו הדרך היחידה שבה אנחנו, מדינת ישראל, נוכל לצאת מההסתבכות הזאת שבה אנחנו שרויים בעזה.

ניצן הורוביץ: אם מישהו יש לו עדיין אשליות שאת הבעיה בעזה, על שני מיליון תושביה, אפשר לפתור רק בכוח צבאי, ואם לא הולך בכוח צבאי אז בעוד כוח צבאי – טועה ומטעה.

ניצן הורוביץ: אנחנו קוראים מכאן, גם על רקע הצעת החוק הזאת וגם על רקע מה שקורה – ולבנו עם החיילים ועם המשפחות ולבנו עם העם הזה, שאנחנו חלק ממנו – לעצור, לחשוב, לנהוג באחריות, להפסיק את העניין הזה ולפנות מייד לפתרון היחיד האפשרי, שהוא הפתרון המדיני.

ניצן הורוביץ: ואני לא רוצה שנעמוד כאן בעוד חודש או חודש וחצי, עוד חודשיים, עם הרבה יותר נפגעים ואבדות ונגיע לאותה מסקנה, רק נשלם מחירים הרבה יותר כבדים.

ניצן הורוביץ: אמרנו את זה, אנחנו, סיעת מרצ, לפני חודש, לפני שיצאנו למבצע הצבאי הזה.

ניצן הורוביץ: אנחנו אומרים את זה עכשיו ביתר שאת, ואני לא רוצה שנגיד את זה בעוד חודש כשהנפגעים, האבדות וההרס יהיו עוד יותר קשים.

ניצן הורוביץ: לכן זה הזמן, זה הזמן לעצור, לנהוג באחריות ולבחור בדרך הנכונה.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

רות קלדרון: ולאחריה – חבר הכנסת זאב וחבר הכנסת חנין.

מרב מיכאלי: תודה רבה, גברתי.

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד שיש קושי, רגשי ממש, לדון בהצעת החוק הזאת בימים המדממים האלה, כשהאבדות הן קשות מנשוא וכולנו בתוך הסטרס הזה, וזה סטרס מאוד גדול.

מרב מיכאלי: אבל אין ספק שיש נחישות פה מצד המחוקקים הרלוונטיים, כי זה באמת התבצע – אתמול הצבענו על החוק הזה בקריאה ראשונה וכבר היום הוא מגיע לקריאה שנייה ושלישית.

מרב מיכאלי: אז אני רוצה לנמק את ההסתייגות המרכזית שלי, שמבקשת למחוק את סעיף קטן (ד)(1).

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד שבלי הסעיף הזה לחוק הזה יש אפילו יתרונות, והוא מביא דווקא מסלול הגיוני, שמסדיר את שחרור האסירים בצורה דווקא מתקבלת על הדעת.

מרב מיכאלי: וכאמור, יש לו יתרונות.

מרב מיכאלי: בהחלט היה מקום והייתה תועלת בחוק הזה אלמלא הסעיף הזה.

מרב מיכאלי: אני רוצה להפציר בחברי ובחברותי לנצל את ההזדמנות האחרונה הזאת ולשקול למחוק את הסעיף הזה ולהעביר את החוק הזה בלעדיו.

מרב מיכאלי: מה שאומר סעיף קטן (ד) הוא ש"שחרור אסיר לפי סעיף זה יהיה מותנה וניתן יהיה לבטלו, בהתקיים אחת מאלה", וה"אלה" זה פסקה (1) – זה הסעיף שאני מבקשת לבטל: "בהחלטת הממשלה הקובעת כי אין עוד עניין מדיני או ביטחוני בהמשך שחרורו".

מרב מיכאלי: אז קודם כול, צודק חברי ניצן הורוביץ שבא להגיד שזה בעצם הסעיף שמנסה למנוע את האפשרות לחתום על הסכמים עתידיים שעשויים להביא שלום, שעשויים להביא דו-קיום, שעשויים להביא שקט וביטחון, כשהדגש הוא, אגב, על ביטחון, כי הרי בזה דנה הצעת החוק כשהיא מבקשת למנוע שחרור אסירים או להחזיר אסירים ששוחררו.

מרב מיכאלי: אבל בזה היא תשיג – אם אפשר, חברים, רק קצת מפריע הרעש.

רות קלדרון: החברים בירכתיים, עבודת הכנסת מתבצעת כאן.

רות קלדרון: אנחנו מבקשים שקט.

רות קלדרון: תודה.

מרב מיכאלי: תודה.

מרב מיכאלי: אני חושבת שבמקום הזה שבו הצעת החוק מבקשת להביא יותר ביטחון ולדאוג לביטחון ישראל, היא תשיג את המטרה ההפוכה, משום שהיא תמנע השגת הסכמים שיביאו באופן ניכר ביטחון רב יותר וביטחון ארוך טווח ובר-קיימא הרבה הרבה יותר מהחזרה או אי-החזרה של אסיר כזה או אחר לכלא.

מרב מיכאלי: כי לשמחתנו ולמזלנו מדינת ישראל מוכיחה שהיא מתמודדת עם הטרור הרבה פעמים במחירים כאלה או אחרים, אבל בסך הכול בהצלחה רבה ביותר, ובאמת היא לא צריכה להקריב חלקים מהדמוקרטיה שלה על מנת לעשות את זה.

מרב מיכאלי: וזה הטיעון המרכזי שלי לעניין הצעתי למחוק את הסעיף הזה.

מרב מיכאלי: הסעיף הזה, מה שהוא עושה, הוא עושה שני דברים: 1.

מרב מיכאלי: הוא מאפשר לממשלה החלטה שרירותית לחלוטין.

מרב מיכאלי: הוא אומר: אם הממשלה מחליטה שאין עוד עניין מדיני או ביטחוני בהמשך שחרורו – בלי שום התניות, בלי שום קריטריונים.

מרב מיכאלי: החוק לא מחייב את הממשלה להסביר בכלל את הסיבות – למה היא מחליטה שאין עניין מדיני או ביטחוני.

מרב מיכאלי: היא פשוט יכולה להחליט ככה, כי היום מזג האוויר הוא 23 מעלות ולא 21 מעלות.

מרב מיכאלי: וזה דבר לא טוב במדינה דמוקרטית.

מרב מיכאלי: החוק אמור להכתיב לשלטון, לרשות המבצעת, את הקריטריונים שבהם היא יכולה לפעול.

מרב מיכאלי: כל מה שלא מותר לרשות מבצעת במדינה דמוקרטית, אסור עליה.

מרב מיכאלי: וזה לא אומר את זה, זה אומר בדיוק ההפך: מותר לך הכול.

מרב מיכאלי: דבר שני, הסעיף הזה לא מאפשר הבחנה בין האסירים, או יותר נכון, הפוך: הוא מאפשר לא להבחין.

מרב מיכאלי: הוא מאפשר פשוט להחזיר לכלא את כל מי ששוחרר, כי לממשלה בא ככה.

מרב מיכאלי: וזה אומר שאם אסיר מסוים למד את הלקח שלו בכלא, הבין שדרכיו לא נכונות, עזב את ארגון הטרור שהוא היה חבר בו ובאמת פנה לדרך קונסטרוקטיבית, שיכולה להיות אפילו דרך של שלום, זה ממש לא רלוונטי והוא יוחזר לכלא פשוט כי הממשלה החליטה ככה וכי הוא שוחרר בעסקת שחרור האסירים או המחבלים האחרונה.

מרב מיכאלי: במקום שבו מדינת ישראל שמה בחוק סעיף שלא מבחין בין בני-אדם ושוכח שהאדם בחברה דמוקרטית ובמדינה דמוקרטית הוא המטרה והוא לא אמצעי – ואפילו אם הוא אויב, אפילו אם הוא נמנה עם אויבינו, הוא עדיין אדם בעל זכויות אדם והוא איננו אמצעי – במקום הזה מדינת ישראל מאפשרת לטרור לנצח, כשהיא גורמת לנו לוותר בהתנדבות על חלקים מהאופי הדמוקרטי של מדינת ישראל.

מרב מיכאלי: ולכן, חברותי וחברי, אני מפצירה בכן לשקול בכל זאת את מחיקתו של הסעיף הזה מהחוק הזה ולהעביר אותו על החלקים המועילים שבו לטובת כולנו.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: לרשות אדוני עד חמש דקות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להבין איך אפשר באמת למנוע באמצעות החוק הזה – סליחה, רגע, סליחה, זה פשוט משהו – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נסים זאב, אתה יודע שאתה בסוף – – –

נסים זאב: לא, זה במקרה נכנס, ברצינות.

נסים זאב: אני לא יודע איך לסגור את זה פשוט.

נסים זאב: אני רוצה להבין איך אפשר באמצעות החוק הזה, כפי שאמר ידידי זאב אלקין, למנוע באמת מצב של חטיפה נוספת.

נסים זאב: אני אגיד לך, אני בבוקר כמעט השתכנעתי ממך, אני אצביע בעד החוק.

נסים זאב: כשאנחנו רואים את המצב היום, מה שקורה בעזה, כאשר ה"חמאס" מוכן לשלם מחיר של קורבנות רבים, של הרס וחורבן ברצועת-עזה, מה פתאום שהוא כל כך יחוס על אותם אסירים משוחררים, שהוא גם יודע שאם הם ייכנסו לכלא אז בסופו של דבר הם ישתחררו בחזרה, בעוד חודש, בעוד חודשיים?

נסים זאב: האם מישהו חושב שבאמת ניתן באמצעות החוק הזה למנוע חטיפות נוספות?

נסים זאב: אני אומר שלא.

נסים זאב: יכול להיות שזה נותן תחושה טובה, אדוני היושב-ראש, שאולי אנחנו נחמיר, והממשלה – אולי נכבול את ידיה בזה שהיא לא יכולה ליזום מעצמה איזושהי הצעה שישתחררו מחבלים.

נסים זאב: ואני אומר לך, וחלילה וחס, שלא נגיע לסיטואציה הזאת: אם באמת נימצא חלילה וחס במצב של גלעד שליט והפגנות של המונים יצאו ברחבי הארץ וידרשו את שחרורו של אותו חייל, אתה רוצה להגיד לי שהממשלה, גם אם היא לא תהיה היוזמת, היא לא תשלח מטעמה אנשים שייזמו?

נסים זאב: שהם יהיו היוזמים לשחרר אסירים?

נסים זאב: אז ילכו אולי בערוץ אחר, זה לא משנה אם הממשלה מובילה את הערוץ או מישהו אחר מטעמה.

נסים זאב: לדעתי זה הכול בלוף, אבל אולי זו הרגשה טובה שאנחנו בעצם יכולים אולי למנוע בעתיד חטיפה של מחבלים.

נסים זאב: המחבלים, אין להם לא דין ולא דיין.

נסים זאב: לא אכפת להם מההרס והחורבן שיש להם כל יום.

נסים זאב: הם נולדו שהידים, הם מוכנים למות, הם מקדשים את המוות.

נסים זאב: מבחינתם למות כשהיד זו זכות.

נסים זאב: שמענו את אחמד טיבי, מה הוא אומר.

נסים זאב: הוא אומר: למות כשהיד.

נסים זאב: הוא אומר: השהיד, אין יותר נעלה ממנו.

נסים זאב: אין.

נסים זאב: זו הדרך, זה החינוך, זו התרבות של אותם אנשים.

נסים זאב: אז אני לא חושב לרגע שאפשר להשפיע עליהם בדרך של החוק הזה.

נסים זאב: אבל מה שהפריע לי – ואני ביקשתי ואמרו לי שאולי זה לא ניתן, אולי כן ניתן: ברגע שאותו מחבל ששוחרר וחזר לסורו, ולא משנה, מטעמים כאלה ואחרים, והוא נידון כפי שנאמר לשלושה חודשי מאסר ומעלה, למה שלא תהיה אפשרות שאותו חוטא נשכר יגורש ממדינת ישראל?

נסים זאב: אם כל כך טוב להם להמשיך להיות מחבלים ולפגוע במדינה, למה לא יהיה ניתן להעביר אותם לעזה, כן?

נסים זאב: להעביר אותם מחוץ לקו הירוק?

נסים זאב: אני חושב שאם אנחנו עושים את זה היום כלפי יהודים – מי שמכיר את הצווים המינהליים כנגד המתנחלים, מעבירים אותם למשל מיישוב מסוים לעיר אחרת, אפילו שמדובר באנשים נשואים.

נסים זאב: ואני מכיר הרבה כאלה, שלאחרונה גם פנו אלי.

נסים זאב: הם בעלי משפחות.

נסים זאב: הוא אומר: מה, לא עשיתי דבר וחצי דבר, אבל אני בעיני השב"כ נקרא חשוד, אני בפוטנציאל לעשות איזה דבר, לא יודע מה, שיכול לפגוע בביטחון המדינה.

נסים זאב: מעולם לא פגעתי, מעולם לא התכוונתי לפגוע, אבל השב"כ חושב שאולי אני פוגע.

נסים זאב: מעולם לא הוכחה שום ראיה כנגדי.

נסים זאב: ומעבירים אותו מעיר לעיר, ופוגעים במשפחה שלו, פוגעים בפרנסתו.

נסים זאב: אז אנחנו לא יכולים ליצור מצב לפחות דומה, שאפשר להוציא את אותו המחבל שחוזר לסורו – לא באותה רמה – לפחות לגרש אותו מהמקום שהוא נמצא בו ומאותה עיר שהוא חי בה?

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני בכל מקרה אתמוך בחוק, אבל אני לא חושב שהוא יועיל או יוביל לאיזושהי ישועה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יולי יואל אדלשטיין: אחרון המסתייגים הוא חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: גם לרשות – זאת בקשת דיבור?

יולי יואל אדלשטיין: לדב חנין דווקא כן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, צודקת מזכירת הכנסת, במקרה של דב חנין זו בקשת דיבור.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשות אדוני.

דב חנין: תודה לך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר מראש שאני אדבר פחות מחמש דקות, אם הקואליציה רוצה להתארגן – פשוט יש איזשהו סיכום ג'נטלמני שאנחנו מנסים לקצר בדיונים היום.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני מתנגד מכול וכול להצעת החוק הזאת.

דב חנין: זו דוגמה נוספת של Hard cases make bad law.

דב חנין: הצעת החוק הזאת, מעבר לנימוקים שהציג חברי חבר הכנסת ניצן הורוביץ, איך היא מסנדלת את היכולת של הממשלה להגיע להסכמים מדיניים שבמסגרתם ייכללו גם עסקאות כאלה או אחרות של שחרור אסירים, הצעת החוק הזאת מסנדלת את האפשרות לשחרר גלעד שליט בעתיד, אם יהיה כזה.

דב חנין: אבל מעבר לכל הדברים האלה, אדוני היושב-ראש, הצעת החוק הזו מערבבת בצורה בלתי אפשרית רשויות שהן שונות ונבדלות.

דב חנין: יש רשות שהיא רשות שופטת, יש רשות שהיא רשות חוננת – זה הנשיא במקרה של מדינת ישראל – והצעת החוק מכניסה לתוך הערבוביה הזו גם את הרשות המבצעת, והיא נותנת לרשות המבצעת סמכויות שברמה האנליטית, ברמה המהותית, הן סמכויות של רשות שופטת.

דב חנין: מה זה למשל הוראת חוק שאומרת שהממשלה תחליט מתי להכניס בן-אדם לכלא?

דב חנין: אתם שמעתם על כזה דבר, שממשלה מחליטה מתי מכניסים אנשים לכלא?

דב חנין: אני אומר לך, ידידי חבר הכנסת זאב אלקין, אני מאוד מאוד מעריך את היצירתיות והדמיון שלך, אבל אני חושב שהפעם הלכת צעד מעבר למגרש המקובל בעולם הנורמות המשפטיות.

זאב אלקין: תדע עוד עשר דקות.

דב חנין: מה?

זאב אלקין: תדע עוד עשר דקות.

דב חנין: כנראה, כנראה.

דב חנין: לצערי אתה כנראה גם תעשה את זה, אבל זה מוביל את מדינת ישראל למקום שבו אנחנו נהיה אחת המדינות היחידות בעולם שבהן ממשלה מחליטה מי נכנס לכלא.

דב חנין: זו נורמה פסולה.

רונן הופמן: אבל היא מחליטה גם לשחרר, הממשלה מחליטה – – –

דב חנין: הממשלה לא מחליטה לשחרר.

רונן הופמן: לפי החוק הזה.

דב חנין: לפי החוק הזה – הכול פה מעורבב, הכול פה מעורבב.

דב חנין: לפי המצב הנוהג היום בישראל יש סמכות חנינה לנשיא.

זאב אלקין: לא – – –

דב חנין: כן.

דב חנין: ולפי החוק הזה הממשלה גם משחררת והממשלה גם כולאת.

דב חנין: אולי בכלל תבטלו את בתי-המשפט, תבטלו גם את הנשיאות ותשאירו את כל הסמכויות אצל ראש הממשלה.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: האם יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון רוצה לסכם את הדיון?

זאב אלקין: קצר מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: קצר מאוד, בבקשה.

זאב אלקין: טוב, תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני ניסיתי להקשיב שוב ושוב לנימוקים כנגד הצעת החוק ואני פשוט עומד עם פה פעור.

דב חנין: – – –

זאב אלקין: כשממשלה, חבר הכנסת חנין, משחררת רוצחים שבמסלול חנינה אמיתי לא היה להם שום סיכוי להיות משוחררים בוודאי עוד שנים רבות, זה לא מפריע לך, זה בסדר.

זאב אלקין: אבל כשאותה ממשלה ששחררה אותם, כשעושים חטיפה והממשלה רוצה להחזיר אותם, כאן פתאום זו התערבות ברשות השופטת.

זאב אלקין: זו לא התערבות ברשות השופטת, זה החזרת המצב למצב הנורמלי כפי שהרשות השופטת קבעה.

זאב אלקין: האנשים האלה נכנסו לכלא לא בגלל שהם אנשים נחמדים והממשלה שמה אותם שם; שמו אותם שם שופטים.

דב חנין: – – –

זאב אלקין: ולכן, אם כבר מתבצעת ההתערבות הבוטה הזאת של הממשלה – ויש בזה עמדות שונות, ואמרו כאן בצדק שאני לא בין אלה שמצדדים בשחרורים מהסוג הזה, ויש חלק מחברי שתומכים בהצעת החוק שהם דווקא כן – אבל בכל מקרה, אם כבר הממשלה התערבה בצורה בוטה כזאת, ודאי שיש לה סמכות להחזיר בחזרה את האנשים לרצות את העונש שהם היו צריכים לרצות לולא הצמיד מישהו אקדח לרקה של מדינת ישראל.

זאב אלקין: ולכן, אני לא מסוגל להבין למה, חבר הכנסת הורוביץ, למה, חבר הכנסת חנין, עד כמה אפשר ועל מי להגן – על מחבלי "חמאס"?

זאב אלקין: עליהם אתם רוצים להגן?

דב חנין: אנחנו לא מגינים על אף אחד.

זאב אלקין: לזה יש לכם כרגע את הכוח, ולזה אתם מתגייסים בימים אלה?

דב חנין: אנחנו מגינים על הנורמות הבסיסיות שאתם מערבבים אותן כדי למנוע את שחרורו של גלעד שליט בעתיד, אם יהיה כזה.

זאב אלקין: אתם, אתם – – –

דב חנין: זה מה שאתם עושים.

זאב אלקין: אתם, למעשה, בהתנגדות – –

דב חנין: זה מה שאתם עושים.

זאב אלקין: – – להצעת החוק הזאת מפחדים להרתיע את ארגוני הטרור.

זאב אלקין: יש איזשהו גבול – –

דב חנין: מה הקשר?

זאב אלקין: – – ולכן אני מציע לכם להתעשת, וביחד עם קונסנזוס רחב שיש בבית הזה להגיד "לא" גדול לארגוני טרור.

זאב אלקין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זאב אלקין, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מי שמעוניינים להצביע, אני מבקש שישבו במקומותיהם.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגויות – קבוצת מרצ, להצביע?

ניצן הורוביץ: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת הורוביץ – להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, לשם החוק אין הסתייגויות, אבל מדובר פה בתיקון חוק, לכן אין צורך בהצבעה נפרדת על שם החוק.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1 יש הסתייגות של קבוצת סיעת מרצ: חברי הכנסת זהבה גלאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, עיסאווי פריג' ותמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 1 לסעיף 1, של קבוצת מרצ – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 66 בעד ההסתייגות – 10 נגד – 30 נמנעים – 1 ההסתייגות הראשונה של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 10, 30 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות – – –

יריב לוין: יש נמנע אחד.

יריב לוין: היושב-ראש, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, יש נמנע אחד, צודק יושב-ראש הקואליציה.

יולי יואל אדלשטיין: עשרה בעד, 30 מתנגדים, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 1 לסעיף 1 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 לסעיף 1 – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 67 בעד ההסתייגות – 9 נגד – 31 נמנעים – 1 ההסתייגות השנייה של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 9, נגדה – 31, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הסתייגות מס' 2 לא התקבלה.

ניצן הורוביץ: 3–6 אפשר להוריד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגויות 3–6, כולל, לסעיף 1, אפשר להוריד.

יולי יואל אדלשטיין: יש גם הסתייגות מס' 7.

ניצן הורוביץ: לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, לחלופין ודאי שגם מסיר חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: אבל יש גם הסתייגות מס' 7.

ניצן הורוביץ: 7 כן.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 7 – מי בעדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 68 בעד ההסתייגות – 9 נגד – 30 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ וחברי הכנסת מרב מיכאלי ועמר בר-לב לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 9, 30 מתנגדים, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הסתייגות מס' 7 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: על הסתייגויות של חבר הכנסת עמר בר-לב אנחנו לא נצביע כי הוא איננו.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות של חבר הכנסת נסים זאב – להצביע?

נסים זאב: להסיר.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: להסיר.

מרב מיכאלי: גם את ההסתייגות שלי להסיר.

יולי יואל אדלשטיין: את ההסתייגות של חברת הכנסת מרב מיכאלי להסיר.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אין יותר הסתייגויות, היו רק בקשות דיבור נוספות.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלו הסתייגויות או לחלופין – הוסרו הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אנחנו יכולים להצביע על סעיף 1 כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שנייה, כנוסח הוועדה, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: שם החוק וסעיף 1, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 69 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 33 נגד – 9 נמנעים – 1 סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 33, יש תשעה מתנגדים, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי אישרנו את החוק בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלו הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שלישית, כנוסח הוועדה, על כל החוק.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 70 בעד החוק – 35 נגד – 8 נמנעים – 1 חוק הממשלה (תיקון מס' 9), התשע"ד–2014, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 35, יש שמונה מתנגדים, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת – – –

מיכל בירן: סליחה, לפרוטוקול: התכוונתי להצביע נגד.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל בירן מודה שבטעות היא הצביעה בעד והיא התכוונה להצביע נגד.

יולי יואל אדלשטיין: רשמנו את זה בפרוטוקול.

יולי יואל אדלשטיין: חוק הממשלה (תיקון מס' 9), התשע"ד–2014, אושר כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/541; "דברי הכנסת", חוב' כ"ז, עמ' 10627; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מזמינים את חבר הכנסת דוד צור להציג לנו את הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון מס' 4), התשע"ד–2014, לקריאה שנייה ושלישית, בשם יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חברת הכנסת מירי רגב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דוד צור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפני המליאה לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון מס' 4), התשע"ד–2014.

דוד צור: ב-2012 תוקן חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור, והוקנו למאבטחים במחלקות לשירותים חברתיים ובמקומות המספקים שירותי רווחה סמכויות לביצוע פעולות שונות לשם מניעת אלימות במקומות האלה.

דוד צור: הסמכויות ניתנו בנסיבות שבהן אדם ביצע מעשה אלימות או עומד לבצע מעשה אלימות.

דוד צור: סמכויותיהם כוללות את הסמכות לדרוש מאדם שביצע מעשה אלימות או עומד לבצע מעשה אלימות למסור למאבטח את שמו ומענו ולהציג בפניו תעודת זהות, ולהשתמש בכוח סביר כדי למנוע מאותו אדם כניסה למקום, להוציא אותו מהמקום, ואם יש חשש שאותו אדם יימלט – לעכב אותו עד לבואו של שוטר.

דוד צור: הצעת החוק המונחת כעת להצבעת חברי הכנסת עוסקת בכמה עניינים.

דוד צור: ראשית, מוצע להבהיר כי המאבטח היחידי שיוענקו לו הסמכויות לפי סעיף 6א האמור יהיה "מאבטח מוסמך", כלומר מאבטח במקומות שהוגדרו בסעיף זה בלבד ושהוסמך על-ידי השר לביטחון פנים להפעיל את סמכויותיו.

דוד צור: בנוסף, מוצע להבהיר כי אחת הנסיבות שבהן יוסמך המאבטח להשתמש בסמכויותיו לפי סעיף 6א היא מקרה שבו המאבטח חווה "איום ממשי" וכי אותו אדם עומד לבצע מעשה אלימות, וזאת, להבדיל מהדרישה הקיימת כיום בחוק שמדברת על "איום" בלבד.

דוד צור: שלישית, מוצע להרחיב את סוגי האתרים שבהם יוכלו המאבטחים להשתמש בסמכויות האמורות כך שיכללו לא רק מקומות המספקים שירותי רווחה, אלא גם בתי-חולים ומרפאות, אתרי בילוי, כגון פאבים, מועדונים ומקומות שבהם נערכים משחקים כדוגמת ביליארד, מכונות משחק, וכן מגרשי ספורט ואיצטדיונים.

דוד צור: בהתאם, הוסמך השר לביטחון פנים להרחיב את רשימת המקומות האמורה, באישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, רק אם שוכנע שקיים חשש לפגיעה בשלום הציבור באותם סוגי מקומות כתוצאה ממעשי אלימות וכי הסמכויות האמורות דרושות למניעת מעשי אלימות בהם.

דוד צור: כמו כן, מוצע כי המאבטחים יוכלו להשתמש בסמכויותיהם גם במוסדות חינוך.

דוד צור: ואולם, לנוכח הרגישות הרבה של הפעלת סמכויות המאבטחים, הכוללות גם שימוש בכוח סביר, במוסדות חינוך, סברה הוועדה כי יש לסייג סמכות זו.

דוד צור: לכן, מוצע כי בגן-ילדים או בבית-ספר יסודי לא יוכל המאבטח להפעיל את הסמכויות הנוספות כלפי קטין, ובמוסדות חינוך אחרים יוכל המאבטח להפעיל את סמכויותיו כלפי קטין רק לבקשת עובד הוראה המועסק באותו מוסד.

דוד צור: על מנת לוודא כי לא נעשה ניצול לרעה של סמכות זו כלפי קטינים במוסדות החינוך, נוספה להצעת החוק חובת דיווח שנתית של שר החינוך לוועדת הפנים והגנת הסביבה בסיום כל שנת לימודים על הפעלת סמכויות המאבטחים במוסדות החינוך הנ"ל.

דוד צור: להצעת החוק הוגשו הסתייגויות והוגשו בקשות רשות דיבור.

דוד צור: אבקש מחברי הכנסת לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

דוד צור: אני מראש אודה למשרד לביטחון פנים – נציגו יואל הדר, למשרד המשפטים – גבריאלה פיסמן; למועצה לשלום הילד – הד"ר יצחק קדמן, שהוסיף רבות לשינויים; לכרמית פולק; ליושבת-ראש הוועדה חברת הכנסת מירי רגב, שאפשרה לי לנהל את הוועדה הזאת; לחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, שתרמה תרומה מאוד משמעותית לאיזונים וגם עזרה לגיבוש ההסכמות עם המשרדים השונים; ללשכה המשפטית: עורכי-הדין מירי פרנקל-שור ועידו בן-יצחק; לצוות הוועדה: למנהלת הוועדה החרוצה שלנו לאה, ולשוש, רחלי, איה ותהילה.

דוד צור: להגיד איזו מילה שלא מן הכתב:

דוד צור: בעולם אוטופי היינו מאוד שמחים לא לעשות איזה, מעין הפרטה של סמכויות השיטור, ושהמשטרה תהיה זו שתהיה בכל מקום ותגן עלינו עם היכולות שלה, עם ההכשרה שלה והסמכויות.

דוד צור: ואולם, כפי שידוע, גם ידי המשטרה מלאות וגם חוסר היכולת שלה להיות נוכחת בכל מקום – – –

מיכל רוזין: – – – בתקציב – – –

דוד צור: סליחה?

מיכל רוזין: – – –

דוד צור: אני בעד, חברת הכנסת מיכל רוזין, אבל מכיוון שאנחנו לא בעולם אוטופי, אז אמרתי שהחוק הזה – –

מיכל רוזין: זה לא עניין של אוטופיה, זה עניין של סדרי עדיפויות.

דוד צור: – – הוא חוק שבא לאזן בין המצב שבו מפריטים את המשטרה לגמרי לבין מצב שבו בוחרים באוכלוסיית מאבטחים מוסמכים, שהשר לביטחון פנים בורר אותם, במקומות מאוד מסוימים, כפי שאמרתי, עם הסייג של מוסדות חינוך – ששם ברור לנו שהפעלת הסמכויות על-ידי מאבטחי מוסדות חינוך צריכה להיעשות במשורה.

דוד צור: ולכן החוק הוא חוק מאוזן כפי ששמנו אותו פה ואנחנו מניחים אותו בפניכם.

דוד צור: ולכן אני בטוח שאנחנו נאשר אותו, אפילו מיכל רוזין תשתכנע שכדאי, ברוב גדול.

מיכל רוזין: לא.

מיכל רוזין: אני חושבת שהפרטה של מוסדות – – – של המדינה זו סכנה גדולה – – –

דוד צור: אז אני בטוח שאת תגישי את הסתייגויותייך פה והיושב-ראש יאפשר לך לומר אותן בפה מלא.

דוד צור: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה, חבר הכנסת צור.

נחמן שי: הסתייגויות: מכל המסתייגים נמצא פה רק חבר הכנסת דב חנין.

נחמן שי: בבקשה, לרשותך 25 דקות.

נחמן שי: אני אודה לך – כמה מהן תבקש לנצל, חבר הכנסת חנין?

נחמן שי: הגשת חמש הסתייגויות.

נחמן שי: אתה מקבל את כל הזמן שאתה רוצה.

נחמן שי: כמה?

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אני מודיע מראש, כדי שהקואליציה לא תופתע, שאני אדבר הרבה פחות מ-25 דקות.

דב חנין: אז אני מציע לחברי בקואליציה כבר להיכנס לאולם.

דב חנין: הם ירוויחו פעמיים: גם הם ישמעו את דברי וגם הם, אולי, יצליחו להגן על החוק הלא-מוצלח שהם מנסים לקדם.

דב חנין: אז אני, אדוני יושב-ראש הקואליציה, אני לא מתכוון לדבר 25 דקות, בסדר?

דב חנין: אז אמרתי את זה.

נחמן שי: שלא יהיו הפתעות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני מתנגד מכול וכול להצעת החוק הזו.

דב חנין: אנחנו נמצאים במסלול מוטעה לחלוטין בגלל הקשיים התקציביים של המשטרה, הצמצומים שקיימים במשטרה, שלא מאפשרים לה לבצע אולי את כל המשימות הרבות שצריכות להיות מוטלות עליה.

דב חנין: אנחנו נמצאים בתהליך הולך ומתרחב, והצעת החוק הזו היא צעד נוסף בכיוון הזה, של הפרטת סמכויות האכיפה, הפרטת סמכויות השימוש בכוח למאבטחים מסוגים שונים.

דב חנין: הצעת החוק הזו היא צעד מאוד משמעותי בכיוון הזה.

דב חנין: ובר מגדיר את המדינה כארגון ששומר בידיו את המונופול על השימוש בכוח.

דב חנין: אבל מדינת ישראל, לפחות לפי החוק הזה, הולכת ומתפרקת; הולכת ומתפרקת מסמכויותיה, הולכת ומתפרקת מאחריותה, ומגלגלת את האחריות, בסוגיות מובהקות של ביטחון, בטיחות, שמירה על ביטחון הציבור, ביטחון הציבור, המרחב הציבורי – מגלגלת את האחריות הזו מהשוטרים, שהם האנשים המייצגים את המדינה, לטובת גורמים פרטיים.

דב חנין: הדבר הזה הוא מאוד מאוד בעייתי ברמה העקרונית.

דב חנין: הדבר הזה מאוד בעייתי גם ברמה המעשית.

דב חנין: הוא בעייתי ברמה המעשית בשתי רמות: ברמה אחת, למאבטחים אין את ההכשרה של שוטרים, אין את האחריות של שוטרים, אין את הידע של שוטרים; ברמה שנייה, כשאנחנו מפריטים את אפשרויות השימוש בכוח למאבטחים, אנחנו בעצם נותנים לגורמים פרטיים – מאבטחים, חברות אבטחה – את היכולת להשתמש בכוח.

דב חנין: ותראו, עמיתי חברי הכנסת, לאיזה מרחקים אנחנו מגיעים.

דב חנין: תקראו את התוספת השנייה ותראו באיזה מקומות יוכלו מאבטחים פרטיים להפעיל כוחות: בבית-חולים, במרפאה, בכל מוסד אחר שתפקידו העיקרי הוא מתן שירותי בריאות, במוסדות חינוך, בגני-ילדים, בתי-ספר יסודיים.

דב חנין: חבר הכנסת מקלב, חבר הכנסת אזולאי, מאבטחים יוכלו להשתמש בכוחם גם בתלמוד-תורה, בחטיבת-ביניים, בית-ספר על-יסודי, מוסדות חינוך משלים, מפעל קיט לילדים, מרכז תרבות נוער וספורט, פנימייה, מוסד להשכלה גבוהה, מחלקה לשירותים חברתיים, מוסד שמספק שירותי רווחה; כמובן, פאב, מועדון, דיסקוטק; מקום שבו נערכים משחקים: באמצעות מכונות, משחקי ביליארד, מגרשי ספורט, איצטדיונים, כל מקום אחר שבו נערכות תחרויות ספורט.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, בקצרה, המהלך הזה הוא מהלך מרחיק לכת של הפרטת סמכויות המדינה.

דב חנין: אין לו מקום, אין לו הצדקה, אין לו טעם.

דב חנין: צריך להתנגד לו, צריך לדחות את החוק הזה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: חבר הכנסת חנין נתן התראה שהוא לא מתכוון להשתמש בכל הזמן העומד לרשותו, אז אני אתן לחבר הכנסת חנין לחזור למקומו.

נחמן שי: חבר הכנסת לוין, קיבלתם את ההתראה?

נחמן שי: אני מאוד זהיר בימים האלה במתן התראות.

נחמן שי: התראות – זה הפך להיות עניין לאומי.

דב חנין: אני מוותר על ההצבעה על ההסתייגויות, נצביע על החוק עצמו.

נחמן שי: כן, אוקיי.

נחמן שי: אז חבר הכנסת חנין ויתר על ההצבעה על ההסתייגויות.

נחמן שי: אנחנו ניגשים עכשיו להצבעה.

נחמן שי: אפשר להתחיל, חברים?

נחמן שי: הוא הוריד את כל ההסתייגויות, כן.

נחמן שי: אז אנחנו מצביעים עכשיו בקריאה שנייה על הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון מס' 4), התשע"ד–2014.

נחמן שי: בבקשה, מי בעד?

נחמן שי: מי נגד?

נחמן שי: אני נותן לכם זמן.

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: הצבעה מס' 71 בעד סעיפים 1–4 – 19 נגד – 11 נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

נחמן שי: בעד – 19 חברי כנסת, נגד – 11, אין נמנעים.

נחמן שי: קריאה שנייה.

נחמן שי: קריאה שלישית – הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון מס' 4), התשע"ד–2014.

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: הצבעה מס' 72 בעד החוק – 18 נגד – 10 נמנעים – אין חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון מס' 4), התשע"ד–2014, נתקבל.

נחמן שי: קריאה שלישית הסתיימה.

נחמן שי: בעד – 18, נגד – 10, אין נמנעים, נוכחים.

נחמן שי: החוק הועבר.

נחמן שי: תודה רבה לכם.

נחמן שי: התקבל בקריאה שלישית חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון מס' 4), התשע"ד–2014.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: [מס' מ/656; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ז, עמ' 2414; נספחות.

נחמן שי: ]

נחמן שי: אנחנו עוברים עכשיו להצעת חוק החברות (תיקון מס' 25), התשע"ד–2014, קריאה שנייה ושלישית.

נחמן שי: מציג את החוק חבר הכנסת אורי מקלב, בשם יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת מקלב.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת מקלב.

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק החברות (תיקון מס' 25), התשע"ד–2014.

אורי מקלב: הצעת החוק היא הצעה ממשלתית.

אורי מקלב: התיקון המוצע לחוק החברות ולחוק העמותות כולל תיקונים שעיקרם חיזוק גופי הביקורת בעמותות ובחברות לתועלת הציבור, הגברת השקיפות וחיזוק סמכויות הפיקוח והחקירה של רשם העמותות ורשם ההקדשות ביחס לגופים אלה.

אורי מקלב: חשוב להדגיש כי בימים אלה עמלים במשרד המשפטים על חקיקת חוק עמותות חדש, שאמור להסדיר באופן מלא את פעילות המגזר השלישי, וההצעה הנוכחית נועדה להסדיר את החקיקה בכמה סוגיות בלבד, שלגביהן שוכנעה הוועדה כי לא רצוי להמתין עד לחקיקת החוק החדש.

אורי מקלב: כדוגמה, אציין כי הצעת החוק המקורית כללה הוראות בעניין עיצומים כספיים, אך בעקבות הדיונים בוועדה הוחלט שאין הצדקה לכלול הוראות אלה בהצעת החוק הנוכחית וכי העניין יבוא בהצעת חוק נפרדת.

אורי מקלב: ואלה עיקרי הוראות החוק המוצע: 1.

אורי מקלב: סמכויות פיקוח והסמכת מפקחים.

אורי מקלב: מוצע כי רשם ההקדשות ורשם העמותות יהיו רשאים להסמיך מפקחים מקרב עובדי רשות התאגידים לשם פיקוח על ביצוע הוראות החוק החלות על עמותות וחברות לתועלת הציבור.

אורי מקלב: על המפקחים יחולו תנאי כשירות, איסור ניגוד עניינים, והם יידרשו לעבור הכשרה מתאימה.

אורי מקלב: סמכויות הפיקוח שניתנו בהצעת החוק למפקחים הן המינימליות במדרג סמכויות הפיקוח הקיימות בחקיקה, וכוללות דרישת מידע ומסמכים מבעלי תפקידים ומגורמים רלוונטיים אחרים, וסמכות להיכנס בשעות סבירות למקום פעילות החברה או העמותה ולדרוש מאנשים המצויים שם שהם עובדים או בעלי תפקידים להזדהות בפני המפקח.

אורי מקלב: בדיוני הוועדה הועלו חששות שמא סמכויות הכניסה וההזדהות הן סמכויות פוגעניות ביותר, בייחוד משום שמדובר בגופי המגזר השלישי, שתחומי פעילותם מגוונים ורגישים, וכך גם קהל המתנדבים ומקבלי השירותים מהם.

אורי מקלב: לאור זאת קבעה הוועדה איזונים והגבלות ייחודיים, ובהם ביצוע הכניסה למקום בליווי המחזיק במקום או נציגו ולפי תוכנית פיקוח שיאשר הרשם מראש; חיוב המפקחים לענוד באופן גלוי תג זיהוי המעיד על תפקידם ולהציג תעודה חתומה על-ידי הרשם, במידת הצורך, ועוד.

אורי מקלב: ייאמר במאמר מוסגר שהדבר הזה והמגבלות האלה, טוב שיחולו גם בחוקים אחרים, בגלל שזה באמת משהו תקדימי בסמכות המועטה שניתנת למפקחים – ודווקא עובדי המשרדים ולא מיקור חוץ.

אורי מקלב: הדבר השני, הסתייעות בבודק חיצוני.

אורי מקלב: עקב מספרם הרב של גופי המגזר השלישי, בעיקר עמותות, מוצע לאפשר לרשמים להסתייע בבודקים חיצוניים, לרוב רואי-חשבון פרטיים, לשם עריכת ביקורות על קיום הוראות החוק.

אורי מקלב: חשוב להדגיש שהחוק מעגן למעשה מצב קיים, גם אם לא אידיאלי, של הפרטת סמכויות הפיקוח של רשות התאגידים, אך הוועדה שוכנעה שיש צורך בקיום ביקורות אלה ודאגה להוסיף בהצעת החוק מגבלות, למשל הוראות לשם הסדרת פעילות הבודקים החיצוניים, הגבלת סמכויותיהם ושיקול דעתם.

אורי מקלב: כך, למשל, הוחלו עליהם הוראות חוק העונשין החלות על עובדי ציבור, כגון איסור על שימוש לרעה בכוח המשרה, שוחד, מרמה והפרת אמונים; הבודקים יהיו רשאים לבצע ביקורת רק בעניינים שייקבעו ברשימה שתפורסם לציבור מראש; תעוגן הזכות של מי שנפגע מדוח או מפעולה של בודק חיצוני לפנות לרשם, וכמובן, הוא יהיה חייב לטפל בהם; תוטל חובה מפורשת לשמור כל מידע בסוד ולהבטיח שלא יזלוג החוצה שום דבר מהביקורת שלהם; ההתקשרות עמם תיעשה במכרז לתקופות קצובות שלא יעלו על שמונה שנים רצופות.

אורי מקלב: חשוב לציין כי הוועדה הייתה ערה לייחוד הפעילות של המגזר השלישי ולשירותים שהוא מעניק, במקרים רבים לאוכלוסיות רגישות.

אורי מקלב: לפיכך, נקבע כי פעולות הפיקוח והביקורת ייעשו בהתאם לנהלים שיקבע הרשם, בשים לב למאפיינים המיוחדים של הגוף הנבדק ומקבלי השירות ממנו.

אורי מקלב: הדבר השלישי, חקירת עמותה.

אורי מקלב: מוצע לאפשר לרשם העמותות לפתוח בעצמו בחקירת עמותה, ללא מינוי חוקר חיצוני.

אורי מקלב: חוקר מטעם הרשם או חוקר חיצוני יידרשו לעמוד בתנאי כשירות, איסור ניגוד עניינים, ולעבור הכשרה מתאימה.

אורי מקלב: הוועדה הוסיפה הוראות לשם הבטחת זכויות הנחקרים, למשל, הודעה על זימון אדם לחקירה תימסר מבעוד מועד ותכלול מידע בשפה ברורה על זכויותיו, ותשובות של נחקר לא ישמשו כראיה בהליך פלילי נגדו.

אורי מקלב: העמותה תוכל להתייחס למסקנות החקירה ותגובתה תיכלל בדין-וחשבון הסופי.

אורי מקלב: הוועדה שינתה את ברירת המחדל בכל הנוגע להטלת הוצאות החקירה, ולא כפי שביקשו, כך שעלויות החקירה יוטלו ככלל על אוצר המדינה ורק במקרים חריגים ובהתאם לתקנות ששר המשפטים רשאי לקבוע – כמובן, גם בסמכות ובהסכמת ובאישור ועדת החוקה – ניתן יהיה להטילן על העמותה, נושאי משרה בה או מבקשי החקירה.

אורי מקלב: תפקידי ועדת הביקורת: על מנת לחזק את הפיקוח והביקורת הפנימית בגופי המגזר השלישי הותאמו סמכויות ועדות הביקורת בחברות לתועלת הציבור ובעמותות לסמכויות ועדות הביקורת בחברות הציבוריות והוסדרו טוב יותר הליכי המינוי וסדרי העבודה של גופי הביקורת, קרי, ועדת הביקורת והמבקר הפנימי עם הנהלת התאגיד.

אורי מקלב: הדבר הנוסף, מינוי מבקר פנימי.

אורי מקלב: החובה למנות מבקר פנימי בחברות לתועלת הציבור שמחזורן עולה על 10 מיליון שקלים הוחלה גם על עמותות, ומינויו יחייב גם את הסכמת ועדת הביקורת.

אורי מקלב: שינוי שם: מוצע לאפשר לרשם העמותות, בתהליך מינהלי ובהסכמת היועץ המשפטי לממשלה, לשנות שם של עמותה באופן חד-צדדי, בדומה להסדר הקיים לגבי חברות לתועלת הציבור, וזאת על מנת למנוע תרמית והטעיה של הציבור.

אורי מקלב: על ההחלטה ניתן לעתור לבית-המשפט לעניינים מינהליים.

אורי מקלב: עוד סעיף אחד, זה לקראת הסיום – עיון בתיק עמותה:

אורי מקלב: הצעת החוק מעגנת ומחזקת את ההסדר הנוהג לעניין עיון בתיק עמותה, המשקף איזון בין עקרון השקיפות לבין הזכות לפרטיות ועילות חיסיון אחרות שבחוק חופש המידע.

אורי מקלב: בנוסף, ההסדר מתנה גילוי מסמכים המכילים פרטי זיהוי של צדדים העשויים להיפגע מכך בהודעה מוקדמת ובאפשרות להגיש התנגדות לגילוי המידע.

אורי מקלב: הליך זה יוחל רק על מסמכים חדשים או מסמכים שהוגשו לרשם לאחר תחילת החוק.

אורי מקלב: ולסיום, יצוין שהצעת החוק במתכונתה המקורית כללה חלק נוסף, הקובע מודל תאגידי חדש בשם "קרן לתועלת הציבור", ומסדיר את מעמדן ופעילותן של קרנות אלה.

אורי מקלב: ועדת החוקה סברה שמדובר על שני נושאים נפרדים שראויים לדיון ולהצבעה בנפרד, ולכן המליצה לכנסת לפצל את הצעת החוק, והכנסת אכן פיצלה את הצעת החוק.

אורי מקלב: החלק הראשון של הצעת החוק עבר בקריאה שנייה ושלישית במליאת הכנסת בתחילת חודש דצמבר, במושב החורף, והחלק העוסק בחברות לתועלת הציבור ובעמותות הוא המובא להצבעה במליאה כעת.

אורי מקלב: להצעת החוק אין הסתייגות.

אורי מקלב: לכן, צריך גם להגיד שהדרך הארוכה הזאת של פיצול החוק בעצם גרמה לדרך קצרה, שגם החלק הראשון אושר וגם עכשיו החלק השני.

אורי מקלב: לסיום, שלב במסכת התודות: לצוות הוועדה – מנהלת הוועדה דורית ואג וכל צוות הוועדה.

אורי מקלב: ליועצים המשפטיים של הוועדה: עורכת-דין תמי סלע, שעברה למשרד המשפטים, ולעורך-דין אלעזר שטרן.

אורי מקלב: אנשי משרד המשפטים: המשנה ליועץ המשפטי לממשלה עורך-דין אבי ליכט, עורכת-דין לימור תוסיה-כהן, עורכת-דין גלי גרוס, ממלאת-מקום ראש רשות התאגידים, ואחרונה חביבה, עורכת-דין אביטל שרייבר, סגנית ראש רשות התאגידים.

אורי מקלב: וכן תודות לאנשים חיצוניים: לרואת-החשבון איריס שטרק, שליוותה את עבודת הוועדה ותרמה רבות, עורך-דין איתן צחור, עורך-דין אופיר כץ, מר שלמה ברילנט, נציגי לשכת המבקרים הפנימיים ונציגי המגזר השלישי.

אורי מקלב: אבקש מחברי הבית לתמוך בהצעת החוק, וכפי שציינתי, אין הסתייגות להצעת החוק.

נחמן שי: תודה רבה, חבר הכנסת מקלב.

נחמן שי: נרשמו פה – אין הסתייגויות, אבל יש חמש בקשות דיבור.

נחמן שי: אתה הראשון, חבר הכנסת אורי מקלב, ודיברת.

נחמן שי: עיסאווי פריג'.

נחמן שי: תמר זנדברג.

נחמן שי: זהבה גלאון.

נחמן שי: מיכל רוזין – מוכנה?

נחמן שי: לא, ויתרה.

נחמן שי: ניצן הורוביץ – איננו.

נחמן שי: אילן גילאון – איננו.

נחמן שי: אם כך, אנחנו עוברים להצבעות.

נחמן שי: הצעת חוק החברות (תיקון מס' 25), התשע"ד–2014, קריאה שנייה, בבקשה.

נחמן שי: הצבעה מס' 73 בעד סעיפים 1–15 – 27 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–15 נתקבלו.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: 27 בעד, אין מתנגדים, אף נמנע.

נחמן שי: התקבל בקריאה שנייה.

נחמן שי: אנחנו עוברים עכשיו לקריאה שלישית של חוק החברות (תיקון מס' 25), התשע"ד–2014, בבקשה.

נחמן שי: הצבעה מס' 74 בעד החוק – 26 נגד – אין נמנעים – אין חוק החברות (תיקון מס' 25), התשע"ד–2014, נתקבל.

נחמן שי: קריאה שלישית: בעד – 26, נגד – אפס.

נחמן שי: התקבלה בקריאה שלישית הצעת חוק החברות (תיקון מס' 25), התשע"ד–2014.

נחמן שי: תודה רבה, חברים וחברות.

נחמן שי: [מס' מ/771; "דברי הכנסת", חוב' כ"ג, עמ' 9982; מושב ראשון, חוב' כ"ג, עמ' 4686; נספחות.

נחמן שי: ]

נחמן שי: אנחנו עוברים להצעת חוק הבאה, הצעת החוק להעמקת גביית המסים והגברת האכיפה (תיקוני חקיקה) (מס' 2).

נחמן שי: אין הסתייגויות ואין בקשות דיבור, נעבור מייד להצבעה.

נחמן שי: מוכנים?

נחמן שי: אוקיי, קריאה שנייה – הצעת חוק להעמקת גביית המסים והגברת האכיפה, בבקשה.

קריאות: צריך להציג את החוק – – –

נחמן שי: אה, לא הוצג.

נחמן שי: סליחה, סליחה.

יחיאל חיליק בר: אני כבר הצבעתי בעד.

קריאות: – – –

נחמן שי: סליחה, סליחה.

נחמן שי: חשבתי שאנחנו עובדים יותר מהר.

נחמן שי: היום יום טוב, אפשר – – –

קריאה: – – –

נחמן שי: סליחה.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת מקלב, אנא.

נחמן שי: אני רציתי להתקדם.

נחמן שי: יש כל כך הרבה חוקים על סדר-היום.

קריאה: – – –

נחמן שי: המון חוקים על סדר-היום.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, נעשה את זה קצר.

אורי מקלב: הפעם המלל הוא יותר קצר.

אורי מקלב: הצעת החוק יותר קטנה.

אורי מקלב: בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק להעמקת גביית המסים והגברת האכיפה (תיקוני חקיקה) (מס' 2), התשע"ד–2014.

אורי מקלב: מוצע לקבוע כי רשות המסים תהא רשאית לפנות למרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות בבקשה שהרשם לענייני המרכז יטיל הגבלות שונות על מי שחייב בתשלום מס.

אורי מקלב: האפשרות לפנות בבקשה להטלת הגבלות כאמור תותנה בכמה תנאים: ראשית, מדובר בחוב מס סופי שלחייב אין עוד אפשרות להשיג או לערער עליו; שנית, חלפה לפחות שנה מהרגע שבו החלה רשות המסים להפעיל נגד החייב את אמצעי הגבייה שהיא רשאית להפעיל כיום מכוח פקודת המסים (גבייה) ועד שהוגשה הבקשה, וחודש נוסף מהרגע שבו הוגשה הבקשה לרשם; שלישית, טרם הגשת בקשה להטלת הגבלות לרשם תידרש רשות המסים לרכז את כל חובות המס השונים שיש לחייב ולהגיש את הבקשה ביחס למכלול החובות במרוכז.

אורי מקלב: היה והתקיימו תנאים אלה, הרשם יהיה רשאי להטיל על חייב בחוב מס הגבלות שונות, ובכלל זה הגבלה מלקבל או להחזיק דרכון, עיכוב יציאה מהארץ, הגבלה כלקוח מוגבל חמור בחשבון הבנק, הגבלה מלקבל או להחזיק רישיון נהיגה ועוד.

אורי מקלב: כאמור, אחת ההגבלות שהרשם מוסמך להטיל על החייב היא הגדרתו כלקוח מוגבל חמור בחשבון הבנק שלו.

אורי מקלב: על-פי הדין הקיים, המפקח על הבנקים נדרש לשלוח לחייב הודעה על הגבלת חשבונו.

אורי מקלב: לנוכח העובדה שהרשם כבר שולח לחייב הודעה על הטלת ההגבלה, אין צורך שגם המפקח ישלח לו הודעה על כך, ולכן מוצע לבטל את חובת המפקח על הבנקים להודיע על כך לחייב.

אורי מקלב: יוער כי המפקח עדיין יידרש לשלוח את ההודעה למורשה החתימה בחשבון ולמיופה-כוח, שאינם מקבלים הודעה מהרשם.

אורי מקלב: כפי שגם נשמע מהחוק, החוק אינו פשוט.

אורי מקלב: הוא מאוד מאוד דרקוני.

אורי מקלב: אבל ועדת חוקה עשתה כמה וכמה תנאים שמקלים על הטלת המגבלות האלה על רשות המסים.

אורי מקלב: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות.

אורי מקלב: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח המוגש על-ידי הוועדה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: אני מצטער על התקלה.

נחמן שי: בינתיים אני נותן לחבר הכנסת מקלב לחזור למקומו.

נחמן שי: אין הסתייגויות ואין בקשות דיבור לחוק.

נחמן שי: מדובר בקריאה שנייה בחוק להעמקת גביית המסים והגברת האכיפה (תיקוני חקיקה) (מס' 2) – אנחנו ניגשים להצבעה.

נחמן שי: אנחנו בקריאה שנייה עכשיו.

נחמן שי: מייד תוצאות ההצבעה.

נחמן שי: יש מתח.

נחמן שי: הצבעה מס' 75 בעד סעיפים 1–7 – 27 נגד – אין נמנעים – 2 סעיפים 1–7 נתקבלו.

נחמן שי: 27 בעד, אין מתנגדים, שני נמנעים.

נחמן שי: החוק אושר בקריאה שנייה.

נחמן שי: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

נחמן שי: הצעת חוק להעמקת גביית המסים והגברת האכיפה (תיקוני חקיקה) (מס' 2), התשע"ד–2014.

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: הצבעה מס' 76 בעד החוק – 26 נגד – 1 נמנעים – 2 חוק להעמקת גביית המסים והגברת האכיפה (תיקוני חקיקה) (מס' 2), התשע"ד–2014, נתקבל.

נחמן שי: בעד – 26, מתנגד אחד, שני נמנעים.

נחמן שי: החוק להעמקת גביית המסים והגברת האכיפה (תיקוני חקיקה) (מס' 2) התקבל בקריאה שלישית.

נחמן שי: תודה רבה לכם.

הצעת חוק-יסוד: [מס' כ/563; "דברי הכנסת", חוב' ל"ו, עמ' ; מושב שלישי, חוב' י', עמ' ; נספחות.

הצעת חוק-יסוד: ]

נחמן שי: אנחנו עוברים להצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 3), לקריאה שנייה ושלישית.

נחמן שי: מציג את החוק חבר הכנסת משה מזרחי בשם יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נחמן שי: בבקשה, חבר הכנסת מזרחי.

משה מזרחי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי לכנסת, הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 3) לקריאה שנייה ושלישית.

משה מזרחי: התיקונים המוצעים נועדו להגביר את טוהר המידות בקרב הרשות המבצעת.

משה מזרחי: התיקון הראשון עניינו בקביעת הוראות מחמירות לגבי כשירות להיות ברשות המבצעת לאחר הרשעה עם גזר-דין של מאסר בכלא עם קביעת קלון.

משה מזרחי: לפי סעיף 6 לחוק-יסוד: הממשלה, שעניינו כשירותם של השרים, מי שהורשע בעבירה ונידון לעונש מאסר, ובית-המשפט קבע שיש עם העבירה משום קלון, לא יתמנה לשר במשך שבע שנים מהיום שגמר לרצות את עונשו או מיום מתן פסק-הדין, לפי המאוחר.

משה מזרחי: מנגד, אם בית-המשפט לא קבע שיש עם העבירה משום קלון, רשאי יושב-ראש ועדת הבחירות לקבוע כי אין עם העבירה משום קלון, וכך להתיר את המינוי.

משה מזרחי: מוצע לקבוע, בנוסף לאמור, כי חבר הכנסת או שר בממשלה שעבר עבירה בזמן כהונתו ובית-המשפט קבע שיש עם העבירה קלון וגזר עליו עונש מאסר בפועל – שלא בעבודת שירות – לתקופה העולה על שישה חודשים, לא יתמנה לשר בממשלה במשך 14 שנים מהיום שגמר לרצות את עונשו או מיום מתן פסק-הדין, לפי המאוחר.

משה מזרחי: התיקון השני עניינו החלת תנאי הכשירות החלים על השרים גם על מועמד להרכבת הממשלה ועל סגני שרים.

משה מזרחי: כיום יש אי-בהירות אם תנאי הכשירות החלים על שרים חלים גם על ראש הממשלה וסגני שרים.

משה מזרחי: נוכח ההחמרה בסעיף 1 המוצע בעניין תנאי הכשירות החלים על שרים, מוצע להשוות במפורש את תנאי הכשירות של ראש הממשלה לפי סעיף 7 לחוק-יסוד: הממשלה, או למינוי כסגן שר לפי סעיף 25 לחוק-יסוד: הממשלה, לתנאי הכשירות הנדרשים למינוי לשר.

משה מזרחי: יודגש כי החלת תנאי הכשירות על ראש הממשלה וסגני שרים נוגעת לא רק לסוגיית ההרשעה בעבירה אלא לכל תנאי הכשירות הנדרשים משרים, ובכלל זה פרישה מסיעה, צינון מתפקידים בכירים ואזרחות כפולה, השונים מתנאי הכשירות הנדרשים מחבר הכנסת – שאינה חלק מהרשות המבצעת.

משה מזרחי: העיקרון השלישי הוא החלה אקטיבית של החוק.

משה מזרחי: ההוראות המוצעות לא יחולו על מי שהורשע אך כשיר להתמנות לשר לפי המצב החוקי כיום, ערב התיקון המוצע, שכן חלפו כבר שבע שנים מיום שסיים לרצות את עונשו או מיום מתן פסק-הדין, לפי המאוחר.

משה מזרחי: כמו כן, לגבי ראש ממשלה וסגני שרים, ההוראות המוצעות לעניין השוואת תנאי כשירותם לתנאי הכשירות החלים על שרים לא יחולו על מי שהורשע בעבירה אך כשיר להיבחר לחבר הכנסת לפי המצב החוקי כיום, ערב התיקון המוצע, בשל כך שהוטל עליו עונש מאסר על-תנאי או מאסר בפועל לתקופה שאינה עולה על שלושה חודשים בלבד.

משה מזרחי: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני קורא לכנסת לאשרה בקריאה שנייה ושלישית.

משה מזרחי: וכמנהג המקום, נודה לעמיתי שהיו שותפים לחוק, עמר בר-לב, תמר זנדברג, איציק שמולי, דוד צור, איתן כבל ומיקי רוזנטל; ליושב-ראש הוועדה דוד רותם, שלמרות שהוביל את ההרחבה של הצעת החוק – אומנם הוא גם התנגד לה אבל קידם אותה באופן משביע רצון; למנהלת הוועדה דורית ואג – את עדיין פה?

משה מזרחי: שראתה כבר הכול בוועדה לענייני חוקה, ואני מודה לה גם על האמפתיה הגדולה שהיא עדיין מצליחה לשדר לנו שם; ולסיגל קוגוט, היועצת המשפטית של הוועדה, המוכשרת בצורה בלתי רגילה, שהיה לה חלק חשוב ומכריע בהרחבה של החוק הזה – אני מודה לה ולצוותה מקרב לב.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת משה מזרחי.

יוני שטבון: לפני שנעבור להצבעות, יש בקשות לרשות דיבור.

יוני שטבון: חבר הכנסת אורי מקלב – מעוניין?

יוני שטבון: אינו מעוניין.

יוני שטבון: חבר הכנסת מוחמד ברכה – אינו נוכח; חבר הכנסת חנא סוייד – אינו נוכח; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חבר הכנסת עפו אגבאריה – אינו נוכח.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 3).

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 77 בעד סעיפים 1–4 – 29 נגד – אין נמנעים – 1 סעיפים 1–4 נתקבלו.

יוני שטבון: בעד – 29, אין מתנגדים, נמנע אחד.

יוני שטבון: הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק בקריאה שלישית.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 78 בעד החוק – 27 נגד – אין נמנעים – 1

יוני שטבון: בעד – 27, אין מתנגדים, נמנע אחד.

יוני שטבון: הצעת החוק התקבלה בקריאה שלישית.

יוני שטבון: [מס' כ/541; "דברי הכנסת", חוב' כ', עמ' 9008; נספחות.

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 40), התשע"ד–2014, לקריאה שנייה ושלישית.

יוני שטבון: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

יוני שטבון: בבקשה.

קריאה: אבישי, תקצר בבקשה.

אבישי ברוורמן: חבר'ה, תתכוננו ללילה ארוך.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר – אתה מסודר כבר?

אבישי ברוורמן: בוועדת הכספים העבירו את כל הכספים?

אבישי ברוורמן: נגמר המע"מ?

אבישי ברוורמן: עוד לא? לוקחים עוד?

אבישי ברוורמן: חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 40) לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

אבישי ברוורמן: הצעת החוק היא פרי יוזמה ברוכה של חבר הכנסת חיים כץ.

אבישי ברוורמן: היא נועדה לתת מענה לצרכנים המבקשים לקבל שירות לאחר מכירה מטכנאי המגיע לביתם מטעם העוסק, ונאלצים לא אחת להיעדר מעבודתם או להתאים את לוח הזמנים שלהם למסגרת השעות המצומצמת שבה ניתן שירות זה.

אבישי ברוורמן: סעיף 18א לחוק הגנת הצרכן, התשמ"א–1981, קובע כי טכנאי הנדרש להגיע לבית הצרכן לשם מתן שירות לאחר מכירה במסגרת אחריות לטובין, או בהתאם לחוזה למתן שירות שבו השירות מותנה בתקינות הטובין שבידי הצרכן או לחוזה למתן שירות מסוג שנקבע בתקנות, מחויב להגיע לבית הצרכן במועד ובשעה שתואמו מראש על-ידי העוסק שמטעמו ניתן השירות.

אבישי ברוורמן: לפי אותו הסעיף, זמן ההמתנה לטכנאי לא יעלה על שעתיים מעבר לשעה שתואמה, אלא אם כן הציע העוסק לצרכן להמתין לקריאה טלפונית כתחליף לתיאום כאמור והצרכן קיבל הצעה זו.

אבישי ברוורמן: היום נוהגים עוסקים הנדרשים לתת שירות לצרכן באמצעות טכנאי המגיע לבית הצרכן, להציע שירות שכזה במסגרת זמן המוגבלת לשעות היום, על-פי רוב עד שעה מוקדמת יחסית בשעות אחר-הצהריים.

אבישי ברוורמן: כתוצאה מכך, רוב הצרכנים, שהם אנשים עובדים, נאלצים להיעדר ממקום עבודתם כדי לקבל שירותים אלה, או לעכב את הטיפול בתקלות בטובין או בשירותים שרכשו מאותם עוסקים.

אבישי ברוורמן: בהתאם להצעת החוק תורחב מסגרת השעות שבהן ייתנו העוסקים את השירות לצרכנים באמצעות טכנאי הנדרש להגיע לבתיהם, כך שהם יחויבו להציע שירותים אלה – אתה מקשיב, חבר הכנסת רוזנטל?

אבישי ברוורמן: אתה איש הצרכן מספר אחת – יחויבו להציע שירותים אלה בין השעות 08:00 ל-19:00 בימי חול, ובימי שישי וערבי חג – בין השעות 08:00 ל-13:00.

אבישי ברוורמן: בעת הדיונים בוועדת הכלכלה טענו נציגי העוסקים כי ההסדר המוצע עלול לסכן טכנאים המגיעים לבצע עבודות מחוץ לבית הצרכן, למשל לשם טיפול במתקני גז או במזגנים, אם יחויבו להגיע בשעות החשכה.

אבישי ברוורמן: לפיכך יזמנו, והוועדה החליטה לצמצם את מסגרת הזמן שהייתה קבועה בהצעת החוק בנוסח שאושר בקריאה הראשונה ולאפשר הזמנת טכנאי עד לשעה 19:00 בימי חול, במקום עד לשעה 22:00.

אבישי ברוורמן: בנוסף, וכדי לתת מענה לטענות אלה, הוחלט להסמיך את שר הכלכלה לקבוע בתקנות, באישור ועדת הכלכלה, מתן שירות לסוגי טובין או סוגי עוסקים שהוראות ההסדר המוצע לא יחולו לגביהם.

אבישי ברוורמן: תקנות אלה יובאו לאישור ועדת הכלכלה בתוך ארבעה חודשים מיום פרסומו של החוק המוצע, שייכנס לתוקפו ב-1 בפברואר 2015.

אבישי ברוורמן: הוראה זו נועדה להבטיח כי עד לכניסתו לתוקף של ההסדר המוצע ייקבעו בתקנות החריגים הנדרשים, והעוסקים יוכלו להיערך כראוי ליישומו.

אבישי ברוורמן: לעניין אכיפת ההסדר המוצע, אציין כי בהתאם לתיקון מקיף לחוק הגנת הצרכן שאושר לאחרונה בכנסת וטרם נכנס לתוקף, יהיה הממונה, במקרה זה הממונָה על הגנת הצרכן והסחר ההוגן, רשאית להטיל עיצומים כספיים על עוסק, בין היתר בשל הפרת ההוראות המוצעות, בסכום השווה ל-22,000 ש"ח, ואם מדובר על עוסק יחיד – בסכום השווה ל-7,000 ש"ח.

אבישי ברוורמן: חברי הכנסת, בהצעת החוק המונחת בפניכם יש כדי לסייע לצרכנים לקבל שירות בקשר לטובין או לשירותים שרכשו, ובלי להפסיד בהכרח ימי עבודה או לגרום לטרדה מיוחדת.

אבישי ברוורמן: כרגיל, אני רוצה להודות לצוות המקצועי והמסור של ועדת הכלכלה – למשנה ליועץ המשפטי עורכת-הדין בנדלר, לעורך-הדין איתי עצמון, למנהלת לאה ורון, לרכזת הוועדה עידית חנוכה, לדקלה טקו וכוכי שבתאי, לדובר ליאור רותם, שבצו 8 נמצא עכשיו במילואים, ולעוזרי מרב דוד, נעמה אסרף ואיתמר, שהיה עד עכשיו בפעילות, יצא להתרעננות היום וחוזר; שישמור אותו ואת כולם.

אבישי ברוורמן: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש מכם להצביע בעדה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אבישי ברוורמן, יושב-ראש ועדת הכלכלה.

יוני שטבון: יש בקשות רשות דיבור של חבר הכנסת מוחמד ברכה – אינו נוכח; חבר הכנסת חנא סוייד – אינו נוכח; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חבר הכנסת עפו אגבאריה – אינו נוכח.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

יוני שטבון: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 40), התשע"ד–2014, קריאה שנייה – מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הנוסח כהצעת הוועדה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 79 בעד סעיפים 1–2 – 28 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יוני שטבון: בעד – 28, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: החוק עבר בקריאה שנייה.

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 80 בעד החוק – 30 נגד – אין נמנעים – אין חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 40), התשע"ד–2014, נתקבל.

יוני שטבון: בעד – 30, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 40), התשע"ד–2014, עברה בקריאה שלישית.

יוני שטבון: הודעה של מזכירות הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 111), התשע"ד–2014, שהחזירה ועדת הכלכלה.

נאזם בדר: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה.

יוני שטבון: [מס' כ/535; "דברי הכנסת", חוב' כ', עמ' 9008; נספחות.

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 41), התשע"ד–2014, לקריאה שנייה ושלישית.

יוני שטבון: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת אבישי ברוורמן, יושב-ראש ועדת הכלכלה.

יוני שטבון: בבקשה.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השר, חברי כולם, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 41), התשע"ד–2014, לקריאה השנייה והשלישית.

אבישי ברוורמן: זו הצעה נוספת ביוזמת חבר הכנסת חיים כץ, ואני ממשיך את החוק הקודם לגבי הסדר משלים שעסק בשעות ביקור טכנאי.

אבישי ברוורמן: חוק הגנת הצרכן והתקנות מכוחו קובעים כיום כי על עוסקים מסוימים הנותנים שירות לצרכנים חלות חובות לעניין אופן מתן השירות.

אבישי ברוורמן: כדי לקדם את מימוש הוראות אלה ותכליתן, מוצע לקבוע הוראות לעניין אופן יצירת הקשר הטלפוני בין עוסקים אלו לצרכנים.

אבישי ברוורמן: כיום, במקרים רבים שיחות הטלפון מנותני שירותים לצרכנים נעשות ממספר טלפון חסוי, וכך נמנע מהצרכנים לדעת מי מתקשר אליהם וכיצד ניתן ליצור עמו קשר.

אבישי ברוורמן: כמו כן, נשללת מהם למעשה האפשרות להחליט בעת קבלת השיחה אם לענות לה באותו מועד או לא.

אבישי ברוורמן: עניין זה מציק במיוחד כאשר נדרש ביקור טכנאי אצל הצרכן לשם מתן שירות.

אבישי ברוורמן: במקרה זה רשאי נותן השירות להציע לצרכן להמתין לקריאה טלפונית מהטכנאי בתוך פרק זמן של שעתיים כתחליף לתיאום מועד ושעת ביקור מדויקת.

אבישי ברוורמן: אם פנייה זו נעשית ממספר טלפון שאינו מזוהה, או שהצרכן אינו יכול ליצור קשר עם מי שהתקשר אליו, השירות שהוא אמור לקבל נפגע.

אבישי ברוורמן: לפיכך, מוצע לקבוע כי בכל שיחה טלפונית בין צרכן לנציג של עוסק יזדהה נציג העוסק באחת מהדרכים הבאות: בשמו ובשם משפחתו, או בשמו הפרטי תוך ציון פרט אחר שיאפשר את זיהויו בעת פנייה חוזרת של הצרכן לעוסק.

אבישי ברוורמן: אם מישהו מכם לא רוצה לגלות את שם משפחתו, הוא יכול, חבר הכנסת עמאר, לתת משהו זיהוי אחר.

אבישי ברוורמן: יש לציין כי הוראות הצעת החוק יחולו רק על עוסקים מסוימים והם העוסקים המפורטים בתוספת השנייה לחוק – חברות תקשורת, טלפון, טלוויזיה ואינטרנט, ספקי גז, מים וחשמל, ועוסקים שהתקשרו עם צרכן בעסקה מתמשכת בעניין שירותי רפואה.

אבישי ברוורמן: בנוסף, עוסקים המחויבים לתת שירות לצרכן לאחר מכירה או עוסקים הנותנים שירות לתיקון ליקויים ופגמים והחלפת טובין גם שלא לאחר המכירה.

אבישי ברוורמן: כמו כן, פנייה טלפונית לצרכן מצד עוסקים כאמור תיעשה ממספר טלפון מזוהה שניתן לחייג אליו בחזרה.

אבישי ברוורמן: יש לציין כי הוראה זו לא תחול על טכנאי הפונה לצרכן מטעמו של העוסק – כלומר, כאשר הטכנאי מתקשר לצרכן, לדוגמה על מנת לוודא את כתובתו.

אבישי ברוורמן: עם זאת, אם הצרכן לא ענה לשיחת הטלפון, על העוסק, ובכלל זה על הטכנאי מטעמו של העוסק, תחול החובה להודיע לצרכן על מספר טלפון שבאמצעותו יוכל הצרכן ליצור קשר עם העוסק.

אבישי ברוורמן: השר אורי אריאל, אתה מבוגר מספיק לזכור את אותו שיר – נתתי אסימון, אתה זוכר, מחייג, מחייג, ז'קלין עם האסימון, אנחנו רוצים למנוע את זה.

אבישי ברוורמן: "טלפון טבעק" קראו לזה.

אבישי ברוורמן: בנוסף, ניתן יהיה להטיל על עוסק שיפר את ההוראות בעניין פנייה מטלפון מזוהה ובעניין השארת הודעה לצרכן על מספר טלפון שאליו הוא יוכל להתקשר, עיצום כספי, כמו שאמרתי קודם, בסכום של 7,000 שקלים אם העוסק הוא יחיד, ובסכום של 22,000 אם העוסק הוא תאגיד.

אבישי ברוורמן: כמו שאתם רואים, את כל נושא העיצומים הכספיים, גם בכוכים אחרים, עשינו אותם בצורה אחידה.

אבישי ברוורמן: בהתחשב בצורך של העוסקים שעליהם עתידה לחול הצעת החוק להתארגן ולהיערך ליישום הוראות הצעת החוק, קבעה הוועדה כי החוק המוצע ייכנס לתוקף בתום שלושה חודשים מיום פרסומו.

אבישי ברוורמן: אני מבקש להודות לכל הצוות המסור – את שמותיהם הודעתי כבר קודם.

אבישי ברוורמן: ואני מודה עוד פעם לחבר כנסת חיים כץ על יוזמתו.

אבישי ברוורמן: אין לי ספק שחוקים אלה יתרמו לציבור הצרכנים ולרווחתם.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, לא הוגשו הסתייגויות, ואני ממליץ להצביע בעד הצעת החוק בקריאה שנייה ושלישית.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

יוני שטבון: מבקשי רשות הדיבור אינם נוכחים.

יוני שטבון: אנחנו עוברים ישר להצבעה בקריאה שנייה.

יוני שטבון: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 41), התשע"ד–2014 – מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 81 בעד סעיפים 1–3 – 28 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

יוני שטבון: בעד – 28, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק עברה כנוסח הוועדה.

יוני שטבון: אנחנו עוברים לקריאה שלישית – כנוסח הוועדה.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 82 בעד החוק – 29 נגד – אין נמנעים – אין חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 41), התשע"ד–2014, נתקבל.

יוני שטבון: בעד – 29, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 41), התשע"ד–2014, התקבלה בקריאה שלישית כנוסח הוועדה.

יוני שטבון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/564).

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק משק הגז הטבעי (תיקון מס' 6) (מכר ושיווק של גז טבעי על-ידי מזקק נפט), התשע"ד–2014, של חברי הכנסת רוברט אילטוב ואיילת שקד – לקריאה ראשונה.

יוני שטבון: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת רוברט אילטוב, שכבר נמצא מוכן.

יוני שטבון: בבקשה.

רוברט אילטוב: השעה מאוחרת, אני בטח לא אשתמש בכל הזמן, אין צורך לבזבז גם.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראש ובראשונה אני רוצה להודות לכל מי שתמך ועזר בקידום הצעת החוק.

רוברט אילטוב: קודם כול, לשותפה שלי להצעת החוק איילת שקד, ליושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת פרופסור אבישי ברוורמן; צוות הוועדה, ועדת הכלכלה, שבאמת עזרו וקידמו ותמכו בכל הנושאים הטכניים של הוועדה, והחוקיים כמובן.

רוברט אילטוב: הצעת חוק משק הגז הטבעי – מכר ושיווק, מבקשת בעצם להוריד את החסמים, חסמי תחרות הקיימים בשוק, ולאפשר למזקקי נפט להתחרות על מתן שירותים בתחום הגז הטבעי ולשווק גז טבעי.

רוברט אילטוב: כניסת מתחרים לשוק הגז קודם כול תגביר את התחרותיות בענף שיווק הגז הטבעי, שהוא ענף ריכוזי במיוחד.

רוברט אילטוב: כמובן, היא תאפשר כוח מיקוח רב יותר לצרכני הגז הטבעי, שזה מפעלים, מפעלים תעשייתיים גדולים, קטנים ובינוניים.

רוברט אילטוב: אין ספק שהשימוש בגז הטבעי בשוק, בעצם תהיה לו השפעה על איכות הסביבה, השפעה חיובית כמובן.

רוברט אילטוב: השימוש בגז הטבעי יוביל להורדת מחירים ליצרנים, והתחרות כמובן תעודד את הורדת המחירים, דבר שימשוך אחריו גם הורדת עלויות בייצור, וכמובן, תסייע לנו במלחמה שלנו בעלויות של מוצרים שאנחנו קונים מהמדף, וכמובן, האנרגיה היא יותר ירוקה, וזה חשוב למשק הישראלי.

רוברט אילטוב: כפי שסיכמתי עם משרדי ממשלה – אנחנו סיכמנו והגענו להסכמות בכל הנושאים בחוק הזה.

רוברט אילטוב: בהזדמנות זאת אני גם רוצה להודות גם לשר האוצר יאיר לפיד, באופן אישי, וגם לשר בנט, שהם באופן אישי תמכו בהצעת החוק; כמובן לסילבן שלום, שר האנרגיה, שגם הוא התגייס וקידם את הצעת החוק.

רוברט אילטוב: אני מקווה מאוד שהצעת החוק הזאת תשפיע לטובה על המשק הישראלי, תשפיע לטובה על התחרות במשק הישראלי.

רוברט אילטוב: אני מבקש מכל הנוכחים לתמוך בהצעת החוק.

רוברט אילטוב: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת רוברט אילטוב.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, לפני שנעבור להצבעה, יש לנו רשימת דוברים שמעוניינים לדבר; אני ברגע זה סוגר את הרשימה.

יוני שטבון: חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח.

יוני שטבון: חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת.

יוני שטבון: חבר הכנסת ישראל אייכלר, חבר הכנסת דב חנין, חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, חבר הכנסת ניצן הורוביץ, חבר הכנסת עיסאווי פריג', חבר הכנסת אראל מרגלית, חבר הכנסת מאיר פרוש, חבר הכנסת יצחק כהן, חבר הכנסת משה גפני, חברת הכנסת עליזה לביא, חברת הכנסת תמר זנדברג, חברת הכנסת גילה גמליאל – אינם נוכחים.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק משק הגז הטבעי (תיקון מס' 6) (מכר ושיווק של גז טבעי על-ידי מזקק נפט), התשע"ד–2014, בקריאה ראשונה.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 83 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 16 נגד – 6 נמנעים – 2 ההצעה להעביר את הצעת חוק משק הגז הטבעי (תיקון מס' 6) (מכר ושיווק של גז טבעי על-ידי מזקק נפט), התשע"ד–2014, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 16, שישה מתנגדים, שני נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה כנוסח הוועדה, ותעבור לוועדת הכלכלה.

יוני שטבון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/572).

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו מתקדמים להצעת חוק הבאה:

יוני שטבון: הצעת חוק קביעת מועד כניסה לתוקף של הוראות סימון מזון ארוז מראש, התשע"ד–2014, של חברת הכנסת איילת שקד וקבוצת חברי כנסת – לקריאה ראשונה.

יוני שטבון: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יריב לוין.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, מי שמעוניין לדבר, נא להירשם – בבקשה – עכשיו, לאחר מכן אני סוגר את הרשימה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפני הכנסת לקריאה הראשונה את הצעת חוק קביעת מועד כניסה לתוקף של הוראות סימון מזון ארוז מראש, התשע"ד–2014, הצעת חוק ביוזמתם של חברי הכנסת איילת שקד, מאיר שטרית, מירי רגב, איתן כבל ויריב לוין.

יריב לוין: מתברר כי מספרם של הגופים שעוסקים בתקינה ובמתן הוראות לעניין סימון אריזות של מזון ארוז מראש הוא מספר רב, בין היתר גורמים במשרד הבריאות, משרד החקלאות ופיתוח הכפר, משרד הכלכלה, המשרד להגנת הסביבה, מכון התקנים.

יריב לוין: כתוצאה מכך נוצר מצב שהיצרנים מקבלים לעתים תכופות הוראות מגורם אחד ואחר כך מגורם אחר לבצע שינויים וסימונים אחרים על גבי האריזות.

יריב לוין: הדבר הזה יוצר מציאות שבה הם נדרשים לשנות את האריזות לעתים תכופות, לפעמים גם בהתראה קצרה יחסית.

יריב לוין: כמובן, בסופו של דבר העלויות של הדבר הזה מגולגלות לכיסם של כלל הצרכנים שרוכשים את אותם מוצרים.

יריב לוין: על מנת לפשט, לייעל וגם להוזיל את התהליך הזה, מוצע בהצעת החוק הזאת לקבוע מועד אחיד, שבו אחת לשנה תחול החובה לבצע ולתקן את האריזות בהתאם לכלל ההוראות של כלל הגורמים, כך שלא יהיה צורך לבצע תיקונים ושינויים באריזות באופן תכוף.

יריב לוין: כמובן, ההוראה הזאת לא תחול במקרים שבהם בשל בעיות של שלום הציבור, כמובן נושאים בריאותיים ואחרים, יש צורך בביצוע תיקון בסימונים באופן מהיר יותר.

יריב לוין: כמו כן, מוצע להקים ועדה מייעצת שתדון בכל פנייה, כאשר תידרש, של גורמי ההסדרה, כאשר יבקשו שהוראה כזאת או אחרת תיכנס לתוקף ותחייב את ביצוע הסימון והחלפת האריזות במועד יותר מוקדם מהמועד הקבוע בחוק – שוב, על מנת לתת את הכלים המתאימים כדי שאפשר יהיה לבצע תיקונים במקום שבו הם נדרשים באופן מהיר יותר.

יריב לוין: ההצעה הזאת בסופו של דבר תקל על הגורמים היצרנים והמשווקים מצד אחד וכפועל יוצא גם תוזיל את המוצרים, ובדרך הזאת, אני מקווה, תתרום משהו גם לכל משק-בית בישראל.

יריב לוין: אני כמובן מבקש לאשר את ההצעה בקריאה הראשונה.

יריב לוין: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת יריב לוין.

יוני שטבון: אני רואה שמבקשי רשות הדיבור אינם נוכחים.

יוני שטבון: אני עובר להצבעה.

יוני שטבון: הצעת חוק קביעת מועד כניסה לתוקף של הוראות סימון מזון ארוז מראש, התשע"ד–2014 – קריאה ראשונה.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: הצבעה מס' 84 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 27 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק קביעת מועד כניסה לתוקף של הוראות סימון מזון ארוז מראש, התשע"ד–2014, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 27, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יוני שטבון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/569).

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעה הבאה: הצעת חוק הקולנוע (תיקון מס' 3) (תאגידים לניהול משותף של זכויות יוצרים), התשע"ד–2014, של חבר הכנסת עמרם מצנע וקבוצת חברי הכנסת, לקריאה ראשונה.

יוני שטבון: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יריב לוין.

יוני שטבון: בבקשה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להציג לקריאה ראשונה את הצעת חוק הקולנוע (תיקון מס' 3) (תאגידים לניהול משותף של זכויות יוצרים), התשע"ד–2014.

יריב לוין: הצעת החוק היא פרי יוזמתם של חברי הכנסת עמרם מצנע, מרב מיכאלי, יריב לוין, גילה גמליאל, ניצן הורוביץ, נחמן שי ואיתן כבל.

יריב לוין: בענף הקולנוע והטלוויזיה ישנם מטבע הדברים תסריטאים ובימאים שיש להם זכויות יוצרים ביצירה שהם היו שותפים ליצירתה.

יריב לוין: בענף הזה ובענפי יצירה אחרים התאגדו יוצרים בגוף שפועל בעבורם לשם ניהול משותף של זכויותיהם, ובכלל זה מתן רישיונות למשתמשים השונים המעוניינים להשתמש ביצירות וכדומה.

יריב לוין: נוצר מצב שפעולתם של תאגידים אחדים לניהול משותף של זכויות יוצרים, למשל בתחום המוזיקה, הוסדרה לפי ההוראות בעניין הסדר כובל ומונופולין שבחוק ההגבלים העסקיים.

יריב לוין: להבדיל ממקרים אלו, לעניין תסריטאים ובימאים בתחום הקולנוע והטלוויזיה הביע הממונה על ההגבלים העסקיים את דעתו, שלפי דיני ההגבלים העסקיים אין לאשר ניהול משא-ומתן משותף עם משתמשים מתחום השידור והמדיה החדשה, כגון אינטרנט, VOD וסלולר, והתיר לתאגיד אך ורק לייצג בהקשר של ביצוע פומבי.

יריב לוין: בשל המאפיינים המיוחדים של ענף הקולנוע והטלוויזיה והיותן של יצירות אודיו-ויזואליות יצירות מורכבות, שיש להן כמה יוצרים במשותף, ונוכח הרצון לעודד יצירה קולנועית וטלוויזיונית ישראלית, מוצע לאפשר בכל זאת ליוצרים ולבעלי זכויות יוצרים בענף זה לנהל משא-ומתן להתרת השימוש ביצירותיהם ולניהול משותף של זכויותיהם באמצעות תאגיד לניהול משותף, לרבות כל הפעולות המקובלות בתחום זה.

יריב לוין: זאת, בהסדר שהוא סך הכול דומה למה שנעשה בניהול משותף בתחום המוזיקה.

יריב לוין: עם זאת, הסדרת פעילות של תאגיד כאמור תיעשה על-פי דיני ההגבלים העסקיים, אולם לא יהיה בהוראות ובתנאים לפי חוק ההגבלים העסקיים שייקבעו לגבי התאגיד כדי לפגוע בזכותם של היוצרים להעביר כאמור את זכויותיהם לניהול משותף, של זכויותיהם, באמצעות תאגיד לניהול משותף, או כדי לפגוע בזכותו של תאגיד כאמור מלבצע את כל הפעולות שהוא מבקש, כפי שפורט.

יריב לוין: באופן הזה יוכלו יוצרים מתחום הקולנוע והטלוויזיה להתאגד לשם ניהול משותף של זכויותיהם באופן דומה ליוצרים בתחומים אחרים.

יריב לוין: כך אנחנו נתקן את הפגיעה שקיימת בהם על-פי המצב כרגע.

יריב לוין: חשוב לציין כי הוועדה שדנה בחוק קבעה כי בעת הכנתו לקריאה השנייה והשלישית – קבעה ועדת החינוך, התרבות והספורט כי היא תדון בנושאים הבאים, שטרם נמצא להם פתרון מוסכם או מוחלט במסגרת הנוסח שמובא בפנינו לקריאה הראשונה.

יריב לוין: בין הנושאים האלה יהיו הגדרת היצירות שעליהן יחול ההסדר המוצע והתאמתן לכלל סוגי היצירה האודיו-ויזואלית, הצורך בהבהרה של הגדרת היוצרים שההסדר המוצע יחול עליהם, הצורך בהבהרת הזכות של היוצרים להעביר את זכויות היוצרים שלהם לתאגיד לניהול משותף של זכויות והצורך בהבהרת סמכויותיו של תאגיד לניהול משותף של זכויות יוצרים לפעול בכל הנושאים שפורטו קודם לכן במסגרת הדברים שציינתי בראשית הדברים.

יריב לוין: לפיכך, אני מציע ואני מבקש מהכנסת, אדוני היושב-ראש, לאשר את החוק בקריאה הראשונה על מנת שוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת תוכל להשלים את הכנתו גם לקריאה השנייה והשלישית.

יריב לוין: תודה.

יוני שטבון: תודה לחבר הכנסת יריב לוין.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

יוני שטבון: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

מרב מיכאלי: מוותרת.

יוני שטבון: חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח.

יוני שטבון: אני רק עובר על חברי הכנסת הנוכחים כאן.

יוני שטבון: חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חבר הכנסת מוזס – אינו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת יצחק כהן – אינו נוכח; חברת הכנסת רות קלדרון – אינה נוכחת; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; וחברת הכנסת גילה גמליאל – אינה נוכחת.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הקולנוע (תיקון מס' 3) (תאגידים לניהול משותף של זכויות יוצרים), התשע"ד–2014, בקריאה ראשונה.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 85 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 27 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הקולנוע (תיקון מס' 3) (תאגידים לניהול משותף של זכויות יוצרים), התשע"ד–2014, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, תרשום שחבר הכנסת דב חנין לא נמצא במליאה בפעם הראשונה.

יוני שטבון: ייאמר לזכותו.

יוני שטבון: בעד – 27, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לדיון להכנה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת החינוך, התרבות והספורט.

יוני שטבון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/570).

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדיון בהצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 23) (איסור מכירה בבית-עלמין), התשע"ד–2014, של חבר הכנסת עפר שלח וקבוצת חברי הכנסת, לקריאה ראשונה.

יוני שטבון: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת עפר שלח.

יוני שטבון: בבקשה.

עפר שלח: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מדובר בהצעת חוק שעוסקת בעניין לא גדול אך מטריד מאוד.

עפר שלח: העניין הוא שכאשר מגיעים לבתי-עלמין, משפחות מגיעות במצב שהוא באופן טבעי מצב של צער גדול ובלבול גדול, והן פוגשות בכניסה לבית-העלמין סדרה של רוכלים ושאר אנשים שמציעים משירותים ועד קמעות – כל זה בלי רישיון ובלי להתחשב במצב; להפך, מתוך ניצול המצב הקשה שבו המשפחות נמצאות ותוך כדי ניצול העובדה שהמשפחות האלה גם אינן מסוגלות ברגע הזה או בכל רגע אחר להבחין בין מי שנותן להן שירותים לגיטימיים שנגזרים מהמקום לבין מי שרוכב ומציע להם שירותים כאלה.

עפר שלח: הרבה פעמים הן גם מתבלבלות לחשוב שזה בברכת המקום.

עפר שלח: הצעת החוק קובעת שהשירותים האלה, קודם כול, ייאסרו.

עפר שלח: היא מטילה חובה על אנשי חברה קדישא שנמצאים שם, ובאחריותם הטיפול בבית-הקברות, לסמן היטב את העובדה שאסור לעשות שם עסקים, לגרש משם את האנשים שעוסקים בעסקים האלה ולשמור באופן כללי גם על טהרת המקום וגם על טהרת הרגע, הרגע הקשה הזה, שבו אחד הדברים הבסיסיים שאנשים ראויים לו הוא שלא יטרידו אותם, לא ימכרו להם דברים שאינם ראויים, ובאופן כללי, יכבדו את הרגע הקשה שהם נמצאים בו.

עפר שלח: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת עפר שלח.

יוני שטבון: להצעת החוק אין דוברים.

יוני שטבון: אנחנו עוברים מייד – – –

אורי מקלב: למה לא? יש שני דוברים.

יוני שטבון: רגע, שנייה, אצלך נרשמו דוברים?

נסים זאב: אני מבקש רשות דיבור בדבר הזה.

יוני שטבון: אוקיי.

יוני שטבון: קודם כול, אני עכשיו פותח למי שמעוניין לדבר.

יוני שטבון: מי שמעוניין, בדקות הקרובות שיגיד לי.

יוני שטבון: חבר הכנסת אלי בן-דהן, חבר הכנסת נסים זאב וחבר הכנסת אורי מקלב.

יוני שטבון: אז אני, ברשותכם, אתחיל – – –

קריאה: – – –

יוני שטבון: בסדר גמור.

יוני שטבון: אז חבר הכנסת אלי בן-דהן, בבקשה.

יוני שטבון: לאחר מכן – חבר הכנסת אורי מקלב וחבר הכנסת נסים זאב.

יוני שטבון: מי שמעוניין עוד לדבר – אני בשלב זה סגרתי את רשימת הדוברים.

יוני שטבון: תודה.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, משרדנו תומך בהצעת החוק הזאת, הצעת חוק טובה, היא חלק ממכלול שלם שאנחנו במשך השנה האחרונה שוקדים עליו במשרדנו.

אלי בן-דהן: ובמושב החורף, בעזרת השם, נגיש הצעת חוק מקיפה על כל הנושא של בית-העלמין.

אלי בן-דהן: הצעת החוק תגדיר מה הם הדברים שאדם זכאי להם בחינם, ואם הוא רוצה דברים נוספים, על מה הוא צריך לשלם, מהו טווח המחירים שהוא צריך לשלם, ובכלל, כל הנושא של זכויות וחובות בנושא של בתי-עלמין.

אלי בן-דהן: אבל לגבי הצעת החוק הזאת אני רוצה להעיר הערה.

אלי בן-דהן: הצעת החוק הזאת אושרה בוועדת השרים לחקיקה בתנאי שהיא תתואם עם משרדנו.

אלי בן-דהן: ההצעה שמוגשת היום, יש לנו אתה בעיה, מכיוון שהיא מטילה את חובת האכיפה על חברות קדישא.

אלי בן-דהן: חברות קדישא, אין להן שום סמכויות לאכיפה.

אלי בן-דהן: הם לא שוטרים והם לא פקחי עירייה.

אלי בן-דהן: אין להם שום יכולת, אין להם שום סמכויות להתמודד עם הבעיה, והם גם לא יכולים להתמודד עם הבעיה הזאת.

אלי בן-דהן: ולכן, מה שאנחנו מציעים, חברות קדישא יוכלו להגיש תלונה לרשות המקומית או למשטרה – – –

עפר שלח: המשטרה לא מטפלת ברוכלות.

אלי בן-דהן: אז הרשות המקומית, הרשות המקומית.

אלי בן-דהן: ודאי שלא עובדי חברה קדישא.

אלי בן-דהן: אני רוצה גם להדגיש, הרוב המוחלט של חברות קדישא, משרדיהן בכלל לא נמצאים בבתי-העלמין.

אלי בן-דהן: הם נמצאים במקום אחר לגמרי.

אלי בן-דהן: מי שמגיע לבית-העלמין זה רק עובדי חברת קדישא שעוסקים בקבורה.

אלי בן-דהן: הם בוודאי לא יכולים להתמודד עם הרוכלים וזה לא עניינם.

אלי בן-דהן: ולהטיל עליהם דבר בלי שיש להם שום סמכות, זה ברכה לבטלה.

אלי בן-דהן: אם אנחנו רוצים שהצעת החוק הזאת אכן תמומש, צריך להטיל את החובה הזאת על הרשות המקומית; לה יש פקחים, זה תפקידה, היא מיועדת לכך.

אלי בן-דהן: ואני בטוח שאם כך ייעשה, אנחנו רק נרוויח מהצעת החוק הזאת.

אלי בן-דהן: שלא תהיה הצעת החוק כאות מתה, שאי-אפשר יהיה לממש אותה.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אלי בן-דהן.

יוני שטבון: חבר הכנסת אורי מקלב, ולאחריו – חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים.

יוני שטבון: שלוש דקות, בבקשה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לא הייתי מטריח את חברי הכנסת בעוד סתם זכות דיבור בקריאה ראשונה, אלא שאנחנו רואים חשיבות – להתייחס להצעת החוק הזו, וגם להודיע בראש דברי שאנחנו גם תומכים, חברי ואני תומכים בהצעת החוק הזו.

אורי מקלב: אני מקווה שהתמיכה שלנו לא תגרום למציעי החוק למשוך את החוק, מכיוון שנראה, לפי התוכן של החוק – – –

עפר שלח: לכבוד לי, חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: מה זה?

עפר שלח: לכבוד לי.

אורי מקלב: לכבוד הוא לי.

אורי מקלב: יש לנו חשש שהצעת החוק הזו באה לא מתוך הבעיה של הרוכלות אלא מתוך מה שמוכרים, ואולי אנסה לחבר את זה שזה בהסכמת ובתמיכת החברות קדישא, והראיה לכך – אתה גם מטיל עליהן, שהן צריכות להוציא, ואולי אפילו יש איזה תגמולים.

אורי מקלב: אז אני רוצה להגיד לך: לא כל מי שמוכר כיפה הוא איש דתי.

אורי מקלב: אפשר למכור כיפה גם אם מישהו לא דתי.

אורי מקלב: לא כל מי שמוכר קמע הוא איש דתי, הוא יכול להיות גם לא דתי.

אורי מקלב: ולא זו, גם אם הוא איש דתי, זה ודאי לא ברצון של חברות קדישא.

אורי מקלב: רוכלות בשטח חברה קדישא זה מטרד, זה מטרד לכולם, וכולם רוצים למנוע את זה וזה מפריע לכולם.

אורי מקלב: לא זו אף זו, לא רק שיש כאן עושק מחירים והרוכלות, הפרעה – באמת מטרידים את האנשים, מפקיעים מחירים, מנצלים את הזמנים הקשים ואת הרגשות בעצם לעשות הון אישי, והון אישי לא קטן.

אורי מקלב: לכן אנחנו חושבים שהצעת החוק הזו היא טובה והיא באמת חשובה, וצריך לפעול בצורה נמרצת.

אורי מקלב: הבעיה היא שאין מי שיפעל, כפי קריאת הביניים של סגן השר מיקי לוי, ממ"ז לשעבר, שיודע שהמשטרה לא אוכפת את זה.

אורי מקלב: העירייה חלשה, הרשות המקומית – מה זה חברה קדישא, זה נמצא בתוך עיר – הרשות המקומית צריכה לאכוף רוכלות שלא כחוק, והרשות המקומית לא מצליחה.

אורי מקלב: ואני אספר לכם מתוך הניסיון האישי שלי.

אורי מקלב: בעיריית ירושלים, מנכ"ל העירייה, הוצמדה לו שמירה 24 שעות בגלל שהוא ניסה להוציא רוכלים מתוך שטח בית-הקברות לבקשת חברות קדישא; שמירה 24 שעות.

אורי מקלב: אנחנו מדברים רק על רוכלות?

אורי מקלב: למה צריך להגיע לרוכלות?

אורי מקלב: מה עם כל חברות המצבות שמשתלטות על שטחים בתוך בית-הקברות?

אורי מקלב: עולים על קברים, מפקיעים מחירים, מלחמת העולם התחתון, עבריינים, פעילות פלילית יש שם.

אורי מקלב: תוציאו אותם.

אורי מקלב: הרשויות האלה אומרות לכם: תוציאו אותם.

אורי מקלב: אין שום קשר בין חברות קדישא בכלל לרוכלים האלה, לרוכלות, וגם לאותן חברות שהן בהקמת מצבות או כאלה, שהם מנצלים וסוחטים את המשפחות בזמנן הקשה, ומפקיעים מחירים.

אורי מקלב: ושינסה להיכנס מישהו שלא מאותה משפחה.

אורי מקלב: ולא רק זה, הם עולים על קברים, חופרים קברים, מייצרים לעצמם – בתקופה האחרונה הם הגדילו לעשות והם גם קבעו לעצמם שטחים לקבורה, הם גם משווקים שטחים של קבורה.

אורי מקלב: עד כדי כך זה מגיע.

אורי מקלב: לכן, אם כוונותיך טהורות, המציע, חבר הכנסת שלח, אנחנו באמת תומכים בזה.

אורי מקלב: רק אני חושב שצריך להוציא את הלינקג' ואת החיבור לחברות קדישא.

אורי מקלב: אי-אפשר להטיל עליהן דבר שאין להן סמכות – אסור לו לנגוע, אסור לנגוע באחד שרוכל, אסור לגעת בו, והוא לא יכול לקחת את הסחורה שלו, הוא פלילי אם הוא נוגע בזה.

אורי מקלב: לכן, החוק צריך באמת לחייב – טוב לחדד שיש איסור רוכלות, איסור כפול אולי, הקנס צריך להיות כפול, אולי לעשות זאת אפילו עבירה פלילית, לקחת ולעשות עבירה פלילית של רוכלות בתוך שטח בית-הקברות.

אורי מקלב: ואנחנו אדרבה ואדרבה תומכים בהצעת החוק הזו.

אורי מקלב: אבל לא לחבר את זה עם חברות קדישא.

אורי מקלב: הם לא אחראים.

אורי מקלב: אין להם סמכות, אין להם מזה שום תגמולים, הם לא מקבלים שום תקורות מהעניין הזה.

אורי מקלב: הן הלוחמות הכי גדולות בנושא הרוכלות וניסיונות ההשתלטות על שטחים בתוך בתי-הקברות.

אורי מקלב: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יוני שטבון: חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים.

יוני שטבון: שלוש דקות.

יוני שטבון: בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, יש כל כך הרבה נושאים, מין בשאינו מינו, אז יש נוכלות ויש רוכלות.

נסים זאב: אז לפעמים הרוכל הוא גם נוכל, וכשמדברים על הפקעת מחירים, אני מסכים.

נסים זאב: הפקעת מחירים, אגב, קיימת בכל הבסטות שאתה תמצא.

נסים זאב: אני אתן לך דוגמה: ביום העצמאות אנשים עם עגלות מוכרים בפי-שלושה כל דבר.

נסים זאב: תן לו ארטיק – כמה עולה ארטיק בחנות וכמה עולה מבן-אדם שמוכר כרוכל.

נסים זאב: אני רק רוצה להבין, יש בדרך כלל בכניסה לבתי-העלמין אנשים שמוכרים ספרי תהילים, נרות נשמה; האם לזה הכוונה, שגם עליהם חל הדין או לא, או שמדובר רק במזון?

אלי בן-דהן: על-פי הצעת החוק, למנכ"ל המשרד יש רשות להתיר דברים מסוימים במקום מסוים.

נסים זאב: אוקיי, אז אני רוצה לומר, אין לי בעיה.

נסים זאב: השאלה אם זה – החוק, לכאורה, על פניו נראה שמחר בבוקר, אחרי החוק הזה, אף אדם לא יכול לעמוד ולמכור שום חפץ שהוא, גם קשור לבית-העלמין.

נסים זאב: זאת אומרת, אנשים הרבה פעמים באים לבית-העלמין ומחכים לראות מי מוכר נר נשמה כדי לקנות ולהדליק נר.

נסים זאב: אז אני מבקש – ספרי תהילים או נרות נשמה או כל מה שקשור לנושא בתי-העלמין, שאנשים יש להם עניין לקנות את הדברים האלה – כי הרבה פעמים הם באים בלי אותם נרות נשמה, מעוניינים כן לקנות.

נסים זאב: אני רק רוצה לפנות אליך, הרב בן-דהן, שאתה בא לעשות סדר בכל הנושא של בתי-העלמין.

נסים זאב: היו לי כמה מכתבים, תלונות קשות על כך שאנשים, גנבים גונבים את אותן מסגרות נחושת בתוך בית-הקברות.

נסים זאב: זאת אומרת, בתוך המצבות יש מקום לנר נשמה.

נסים זאב: ממש עוקרים את זה.

נסים זאב: זה עניין של פרוטות, ומוכרים את זה אפילו במשקל.

נסים זאב: זה פשוט לא יאומן.

נסים זאב: אז מבחינת המשפחה שבאה לראות שעוקרים להם את, הייתי אומר, מכסה הנחושת או לא יודע מה, זה חלק – – –

מיקי לוי: – – – פתרון, עכשיו ייצרו הכול מפלסטיק בצבע לבן – נגמר.

נסים זאב: אוקיי, בסדר, טוב שיש פתרונות.

נסים זאב: אז אני אומר, זה חלק מהעניין של הרב בן-דהן, שהוא היום ממונה גם על בתי-העלמין, ולעשות סדר גם בסוגיה הזאת.

נסים זאב: ודבר נוסף, כשמדובר, למשל, במכירת שתייה – אנשים כן רוצים לחפש מקום לשתות לפעמים.

נסים זאב: השאלה אם יש הגבלה כללית או מגבלה כללית.

נסים זאב: אני חושב – – –

אלי בן-דהן: – – –

נסים זאב: אז אני מבקש, אז שהחוק הזה יבוא ויאמר: אפשר, אבל ברישיון ובתנאים על-פי חוק.

נסים זאב: זהו.

נסים זאב: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 23) (איסור מכירה בבית-עלמין), התשע"ד–2014, בקריאה ראשונה.

יוני שטבון: מי בעד, מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 86 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 27 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 23) (איסור מכירה בבית-עלמין), התשע"ד–2014, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 27, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה לדיון ולהכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יוני שטבון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/568).

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה – לקריאה ראשונה: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 159) (הגבלת תשלום בעד טיפול בתביעה), התשע"ד–2014, של חבר הכנסת מיקי רוזנטל, שכבר על הדוכן.

יוני שטבון: בבקשה.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת נועדה להבטיח שרוב הקצבה שמקבלים הזכאים מהביטוח הלאומי אכן יגיע ליעדו, לזכאים.

מיקי רוזנטל: אלא שבין הקריאה הטרומית לקריאה הראשונה של החוק הזה ניסו כל מיני גורמים אינטרסנטיים להסיט את הדיון מן העיקר אל המשני, הייתי אומר.

יוני שטבון: מוכר.

מיקי רוזנטל: כן, אתה מכיר את זה, נכון?

מיקי רוזנטל: ובמקום לשאול – אני יודע – למה המדינה משלמת קצבאות למי שנזקק להן, ניסו אותם גורמים לשאול כמה שכר הטרחה יהיה רנטבילי בשבילם או כמה עמלות יגזרו מתווכים שונים מקצבאות של נכים.

מיקי רוזנטל: אני, במקום לדון בשאלות האלה, החשובות – לכמה כסף נזקק אדם שמשותק בשתי גפיים או עיוור שגורלו התאכזר אליו – הם, כאמור, ניסו להסיט את הדיון: באילו מקרים יהיה כדאי לאיזה עורך-דין לייצג אותו, את העיוור הזה?

מיקי רוזנטל: או כמה רווחיות צריך להבטיח לחברות כמו "זכותי" או לגברת לבנת פורן בטיפולן בתביעתו של האדם המשותק.

מיקי רוזנטל: לכן אני מבקש היום לחזור אל העיקר, לתכלית של החוק.

מיקי רוזנטל: החוק שמונח לפניכם מבקש לקבוע שכר טרחה מרבי בייצוג אל מול הביטוח הלאומי כדי להבטיח שרוב הקצבה שמעניקה המדינה לאדם הנכה, לאישה שחלתה או לגבר שנפגע במקום עבודתו, שרוב הקצבה הזאת תגיע למי שזכאי לה.

מיקי רוזנטל: לא בכדי מוציאה המדינה משאבים אדירים להעניק לנזקקים את הקצבאות הללו.

מיקי רוזנטל: הן נועדו למנוע ממקבלי הקצבאות להידרדר כלכלית, לעתים אל מתחת לקו העוני – חשוב להדגיש את העניין הזה – נכה שמקבל עזרה כדי להשתקם.

מיקי רוזנטל: אבל במצב הנוכחי ייתכן מצב ששליש מהתגמול שלו הוא זכאי עלול להגיע לידי כל מיני מתווכים.

מיקי רוזנטל: והדיון הזה התעוות, לצערי.

מיקי רוזנטל: ואנחנו מחויבים לאמת הזאת.

מיקי רוזנטל: בכל מיני ניירות עמדה מוטים שנשלחו לחברי הכנסת ניסו לשכנע את הח"כים שאין כשל שוק, שיש תחרות סבירה וראוי שכוחות השוק יכריעו בשאלה הזו, מה יהיה שכר הטרחה הראוי.

מיקי רוזנטל: לדעתי זו ממש טעות.

מיקי רוזנטל: בשקילה שבין שני העקרונות או בין שני הערכים, מחד חופש העיסוק ומאידך זכותו של נכה קשה שגורלו הכה אותו לחיות בכבוד מהקצבה, שבין כה וכה היא לא מאוד גבוהה, זכותו של הנכה גוברת.

מיקי רוזנטל: לתת לשוק הפרטי לקבוע במקרים מעין אלה זה כמו לשלוח עיוור לשרוד לבד בג'ונגל.

מיקי רוזנטל: לטעמי אסור לתת לכוחות השוק לקבוע את גובה הקצבה שתיוותר בידי אדם מוכה גורל, ועל המחוקק להגן על הקצבה.

מיקי רוזנטל: וזו תכלית החוק.

מיקי רוזנטל: החברות למימוש זכויות רפואיות צמחו גם על רקע מחדלים של הביטוח הלאומי, אבל לא רק.

מיקי רוזנטל: כי יש מי שמנסה לפגוע בדימוי של הביטוח הלאומי כדי להגדיל את רווחיו.

מיקי רוזנטל: אין לי, כמובן, כוונה לפגוע בעסקיו של איש.

מיקי רוזנטל: ברור לי שחברות כמו "זכותי" ולבנת פורן וכן עורכי-דין מסייעים לעתים לממש את הזכויות, ומגיע להם שכר טרחה הוגן על כך, אבל הדגש הוא על שכר טרחה הוגן.

מיקי רוזנטל: ברור לי שבעקבות החוק חברות ייאלצו להתייעל, אבל במהלך התנגדותם לחוק ניסו גורמים אינטרסנטיים להלך אימים על חברי כנסת, והם הזכירו לי לא מעט את חוות הדעת שהוגשו לכנסת לפני הרפורמה בסלולר.

מיקי רוזנטל: גם אז נטענו טענות שכל השוק יקרוס, שחברות יקרסו.

מיקי רוזנטל: וזה, כמובן, לא קרה.

מיקי רוזנטל: גם במקרה הזה זעקתן של לשכת עורכי-הדין והחברות למימוש זכויות היא לא יותר מזעקת הקוזק הנגזל.

מיקי רוזנטל: רבים רבים ימשיכו להתפרנס ולהתפרנס היטב גם אחרי הגבלת שכר הטרחה.

מיקי רוזנטל: אני גאה בחוק ואני משוכנע בנחיצותו.

מיקי רוזנטל: ולפני סיום אני קורא לציבור הישראלי שזכאי לקצבאות הביטוח הלאומי לא ללכת שולל אחרי מסע הפרסום האגרסיבי שמתקיים ממש בימים אלה באינטרנט, בטלוויזיה ומעל גבי העיתונים.

מיקי רוזנטל: החברות מנסות פשוט ללכוד אנשים כי הן יודעות שהחוק הולך להגביל את שכר הטרחה והן מנסות להחתים אנשים עכשיו, לא באופן הוגן, על חוזים שבהם יהיה שכר הטרחה גבוה.

מיקי רוזנטל: ולכן אני קורא לאנשים להמתין, ומי שלא יכול להמתין, לפחות שיתמקח.

מיקי רוזנטל: אני קורא לחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

מיקי רוזנטל: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יוני שטבון: אני רואה שכל הדוברים שנרשמו אינם נוכחים במליאה.

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 159) (הגבלת תשלום בעד טיפול בתביעה), התשע"ד–2014, בקריאה ראשונה.

יוני שטבון: מי בעד, מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 87 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 21 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 159) (הגבלת תשלום בעד טיפול בתביעה), התשע"ד–2014, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 21, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק התקבלה ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יוני שטבון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/569).

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדיון בהצעת החוק האחרונה להיום, הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 49) (נסיבות למתן צו הגנה על עובדים), התשע"ד–2014, של חבר הכנסת מיקי רוזנטל, קריאה ראשונה.

יוני שטבון: בבקשה.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, שוב תודה לך, חברי חברי הכנסת, השעה מאוחרת, ואני אקצר בדברי.

מיקי רוזנטל: הציבור הישראלי מאוד אוהב לדבר על שחיתות, ויש, כמובן, הסכמה שהשחיתות היא רעה חולה והיא הורסת את החברה הישראלית והיא פוגעת באמון הציבורי.

מיקי רוזנטל: אבל השאלה היא מה עושים, מה בעצם אפשר לעשות כדי להיאבק בשחיתות.

מיקי רוזנטל: ובכן, כדי למגר את השחיתות צריך לנקות את האורוות, ובשביל לנקות את האורוות צריך לדאוג לאלה שמנקים את האורוות.

מיקי רוזנטל: חושפי השחיתויות הם אלה שעומדים בחזית המאבק בטוהר המידות, ולהם אנחנו מחויבים לדאוג.

מיקי רוזנטל: יש להגן עליהם כי מדובר באנשים אמיצים מאוד.

מיקי רוזנטל: והם מוסרים בדרך כלל את המידע המרשיע.

מיקי רוזנטל: אנחנו חייבים להוקיר את האנשים האלה.

מיקי רוזנטל: אנחנו חייבים גם לסייע להם.

מיקי רוזנטל: אני לא ארחיב עכשיו, בגלל השעה המאוחרת, את הדברים על חושפי שחיתויות.

מיקי רוזנטל: אני מלווה וליוויתי כמה מהם במהלך מאבקם.

מיקי רוזנטל: למשל אולגה גורדון, היועצת המשפטית של עיריית נצרת-עילית, וערן בר-רבי.

יריב לוין: מיקי, תאמין לי – – –

מיקי רוזנטל: לעזוב את זה.

מיקי רוזנטל: תודה, מקבל את הערתך.

מיקי רוזנטל: מקבל את הערתך.

מיקי רוזנטל: בכל מקרה, אנשים שחושפים שחיתויות עוברים מסע מאוד מאוד קשה – –

אברהם מיכאלי: – – –

מיקי רוזנטל: – – מסע מאוד מאוד קשה של התנכלות, של הדרה, וכו' וכו'.

מיקי רוזנטל: אני לא אפרט מפאת השעה ומפאת כל מיני סיבות נוספות.

מיקי רוזנטל: בכל מקרה, מה אנחנו יכולים לעשות?

מיקי רוזנטל: דבר אחד זה לסייע להם בהגנה משפטית, ויש הצעה ממשלתית וגם הצעה פרטית בעניין הזה שאני מקווה שתתממש בקרוב.

מיקי רוזנטל: הדבר השני זה הוקרה ציבורית על מעשיהם.

מיקי רוזנטל: יש חוק שהנשיא אמור להעניק אות הוקרה לחושפי שחיתויות, ואני מקווה שאנחנו נכניס אותו לתלם וזה יקרה.

מיקי רוזנטל: והדבר השלישי – וזאת הצעת החוק הנוכחית – זה שינוי ההגדרה של המושג "שחיתות" בחוק מבקר המדינה באופן כזה שמרחיב אותו.

מיקי רוזנטל: המושג "שחיתות" הוא מושג אמורפי, הוא מושג מעורפל, ולכן לעתים מבקר המדינה, גם כשיש עבירות על החוק או מין גילוי של מינהל בלתי תקין, לא מסוגל, בגלל ההגדרה של "שחיתות", להעניק צו הגנה לעובדים מהסוג הזה.

מיקי רוזנטל: הצעת החוק הזאת מבקשת להרחיב כאמור את המושג "שחיתות" כך שמבקר המדינה יוכל להעניק לעוד ועוד אנשים הגנה במקום עבודתם, והציבור הישראלי יצא נשכר.

מיקי רוזנטל: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

מיקי רוזנטל: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יוני שטבון: לגבי רשימת הדוברים, אני רואה שוב שהם אינם נוכחים.

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 88 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 21 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 49) (נסיבות למתן צו הגנה על עובדים), התשע"ד–2014, לוועדה לענייני ביקורת המדינה נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 21, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לדיון בוועדה לענייני ביקורת המדינה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יוני שטבון: הישיבה הבאה תתקיים, בעזרת השם, ביום רביעי, ג' באב תשע"ד, 30 ביולי 2014, בשעה 11:00.

יוני שטבון: ישיבה זו נעולה.