ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 163, 2014-07-24 00:00

יולי יואל אדלשטיין: היום יום חמישי, כ"ו בתמוז תשע"ד, 24 ביולי 2014 – אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: על סדר-היום: הצהרת אמונים של נשיא המדינה הנבחר בפני הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מי שבירך אבותינו אברהם יצחק ויעקב הוא יברך את חיילי צבא הגנה לישראל ואנשי כוחות הביטחון העומדים על משמר ארצנו וערי אלוקינו מגבול הלבנון ועד מדבר מצרים ומן הים הגדול עד לבוא הערבה, ביבשה באוויר ובים.

יולי יואל אדלשטיין: ייתן ה' את אויבינו הקמים עלינו ניגפים לפניהם.

יולי יואל אדלשטיין: הקדוש-ברוך-הוא ישמור ויציל את חיילינו מכל צרה וצוקה, מכל נגע ומחלה, וישלח ברכה והצלחה בכל מעשי ידיהם.

יולי יואל אדלשטיין: ידבר שונאינו תחתיהם ויעטרם בכתר ישועה ובעטרת ניצחון, ויקוים בהם הכתוב:

יולי יואל אדלשטיין: כי ה' אלוקיכם ההולך עמכם להילחם לכם עם אויביכם להושיע אתכם, ונאמר אמן.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד נשיא המדינה מר שמעון פרס, משפחת פרס היקרה; כבוד נשיא המדינה הנבחר ראובן רובי ריבלין, הגברת נחמה ריבלין, הילדים, הנכדים וכל בני המשפחה; אדוני ראש הממשלה, חבר הכנסת בנימין נתניהו, והגברת שרה נתניהו; כבוד נשיא בית-המשפט העליון השופט אשר גרוניס והגברת רינה משל גרוניס; נשיאי ושופטי בית-המשפט העליון בהווה ובעבר; הרב הראשי לישראל הרב דוד לאו; שרי הממשלה בהווה ובעבר; ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג והגברת מיכל הרצוג; ראש הממשלה לשעבר אהוד ברק ורעייתו; יושב-ראש הכנסת לשעבר אברהם בורג; חברי הכנסת בהווה ובעבר; מנכ"ל הכנסת; מזכירת הכנסת; היועץ משפטי לכנסת; כבוד היועץ המשפטי לממשלה עורך-דין יהודה וינשטיין; כבוד מבקר המדינה השופט בדימוס יוסף שפירא; נגידת בנק ישראל קרנית פלוג; המפכ"ל, רב-ניצב יוחנן דנינו; ראשי הנציגויות הזרות; ראשי העדות הדתיות בישראל וכל מכובדי סגל א' של המדינה; משפחות שכולות; ראש העיר ירושלים מר ניר ברקת, ואחרונים יקרים, ראשי הרשויות מהדרום שנמצאים כאן אתנו.

יולי יואל אדלשטיין: אורחים נכבדים, אזרחי ישראל, בשעה זאת נמצאים חיילי צבא הגנה לישראל ואנשי כוחות הביטחון בעיצומה של מערכה כבדה.

יולי יואל אדלשטיין: חיילינו יצאו למבצע "צוק איתן" והשאירו בבתיהם אימהות ואבות, בנים ובנות, אחים ואחיות, חברים וידידים, המתפללים לשובם בשלום, דואגים להם ומייחלים לחזרתם לביתם.

יולי יואל אדלשטיין: יצאנו למערכה צודקת מאין כמותה, מערכה שמטרתה להביא לקצה את הפגיעה מתמשכת בחיי האזרחים הישראלים, בשלומם ובביטחונם.

יולי יואל אדלשטיין: ברגעים אלה אנו מאמצים את חיילינו אל לבנו ומחזקים את ידי בני המשפחות.

יולי יואל אדלשטיין: מעומק לבי אני שולח בשם כולנו את תנחומי למשפחות הנופלים במערכה ומאחל החלמה מלאה לפצועים.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי כולם, אנחנו מתכנסים כאן בכנסת למעמד חילופי הנשיאים בכובד ראש, באוזן קשובה ובלב דואג לנעשה בחזית הדרום.

יולי יואל אדלשטיין: מעמד חילופי הנשיאים הוא מן המשמעותיים ביותר במשטר דמוקרטי.

יולי יואל אדלשטיין: בפעם הזאת קשה עלינו העיתוי ומטבע הדברים בחרנו למעט בחגיגות.

יולי יואל אדלשטיין: אבל ישיבת מליאה מיוחדת זו אין כמותה כדי לבטא, דווקא עכשיו, את היותה של ישראל דמוקרטיה למופת, אי של יציבות ופיכחון בתוך ים גועש של משטרים מתערערים.

יולי יואל אדלשטיין: בראש המדינה עומד נשיא, כך פותח חוק-יסוד: נשיא המדינה.

יולי יואל אדלשטיין: אומנם בישראל אין הנשיא בעל סמכויות ניהול ענייני המדינה, אולם נודע לו לתפקיד סגולי ייחודי וחיוני.

יולי יואל אדלשטיין: אל נשיא המדינה נשואות עיני הציבור בשעות הרות גורל, ברגעים של רוממות רוח, כמו גם בעתות משבר, חירום ומצוקה.

יולי יואל אדלשטיין: כינוס מיוחד זה של מליאת הכנסת מתקיים לא רק בשם החוק, כי אם גם בשם הציפייה של העם כולו לקול המיוחד השמור לנשיא המדינה, קול העידוד והתמיכה, קול התקווה והאמונה, קול האחדות והערבות הדדית.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי הנשיא מר שמעון פרס.

יולי יואל אדלשטיין: קרוב ל-60 שנה היית חלק מן המערכת הפוליטית כאן בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הבעת עמדות נחרצות, קידמת סדר-יום מובחן ומובהק.

יולי יואל אדלשטיין: היית איש של מחנה ומנהיג של מפלגה.

יולי יואל אדלשטיין: כשהושבעת לתפקיד נשיא המדינה סיפרת על תפילת "כל נדרי" המרטיטה של סבך ועל נחישותך להמשיך ולהאמין.

יולי יואל אדלשטיין: האדם מזקין, כך אמרת, אבל האמונה לא.

יולי יואל אדלשטיין: מאז נבחרת הנחלת כבוד ויוקרה למוסד הנשיאות.

יולי יואל אדלשטיין: מדינת ישראל כולה הייתה גאה בך, בתרומתך ובהישגיך האישיים והלאומיים.

יולי יואל אדלשטיין: מרגע בחירתך השארת את המחויבות הפוליטית בצד ונעשית איש של העם, איש של כולם, מנהיג שלבו קשוב ופתוח לכל חלקי החברה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: אמרת את המילים הנכונות, הבעת את התחושות המדויקות, היית אדם של תקווה ואיש של עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: הצגת את היפה והטוב בחברה הישראלית על שלל גווניה.

יולי יואל אדלשטיין: בעוד ימים אחדים ובפעם הראשונה אחרי עשרות שנים, אדוני, אתה שב להיות אזרח מן המניין.

יולי יואל אדלשטיין: עם עזיבתך את המערכת הציבורית אנו מאחלים לך עוד שנים רבות של עשייה ברוכה.

יולי יואל אדלשטיין: עבורנו תישאר תמיד דמות להערכה והוקרה, בר-פלוגתא אמיץ, ידיד ומורה-דרך.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי הנשיא הנבחר ראובן רובי ריבלין, במשך שתי קדנציות עמדת בראש הבית הזה והובלת את הפרלמנט המורכב ביותר וההטרוגני ביותר שאפשר להעלות על הדעת, בלא חשש ובלא מורא.

יולי יואל אדלשטיין: הבעת את עמדותיך בנושאים העומדים על הפרק, תוך הקפדה מרבית לנהוג בחבריך ויריביך בכבוד ובלא משוא פנים.

יולי יואל אדלשטיין: ברגעים אלו אנחנו נתונים במערכה אל מול אויב חיצוני.

יולי יואל אדלשטיין: אזרחי ישראל – להוציא שוליים קיצוניים – מחכים לרגע שבו נוכל לשוב ולפתח בתוכנו חיים בצוותא ובדו-קיום.

יולי יואל אדלשטיין: ואכן, המערכה הזאת תעבור, ועל כתפיך תוטל המשימה הקשה מכול: לעסוק באיחוי הקרעים והשברים של החברה הישראלית כולה, לשוב ולרקום את המארג החברתי, לשקם את הרקמות שנפצעו, לרכך את הכאב ולהרגיע את הזעם.

יולי יואל אדלשטיין: בהכירי אותך אני יודע שאתה כבר מתכונן ליום הזה, היום שאחרי המערכה.

יולי יואל אדלשטיין: מוסד הנשיאות אולי מוגבל בסמכויותיו, אך על הנשיא מוטל עול כבד; אם הכנסת היא בית הוויכוח והדיון, בית הנשיא הוא מקום הפשרה והשלום.

יולי יואל אדלשטיין: אין בלבי ספק כי תמצא מסילות ללבם של ציבורים מגוונים הכמהים לגורם מאחד שיוסיף להפיח בנו, על אף כל המעקשים, רוח של חזון ומסר של אחדות.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי, הנשיא היוצא והנשיא הנכנס, בשעת חילופי משמרות בבית-המקדש היה המשמר היוצא מברך את המשמר הנכנס בזו הלשון: מי ששיכן את שמו בבית הזה ישכין ביניכם אהבה, אחווה שלום ורעות.

יולי יואל אדלשטיין: זוהי גם תפילתי כאן היום – מי ייתן וישכנו בינינו אהבה, אחווה, שלום ורעות.

יולי יואל אדלשטיין: "שאלו שלום ירושלם ישליו אֹהביך, יהי שלום בחילך שלוה בארמנותיך, למען אחי ורעי אדברה נא שלום בך".

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את הנשיא התשיעי של מדינת ישראל, מר שמעון פרס, לשאת את דברו.

שמעון פרס: תודה לך.

שמעון פרס: כבוד הנשיא הנבחר ראובן רובי ריבלין, הגברת נחמה ריבלין, משפחת ריבלין היקרה; יושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין; מכובדי ראש הממשלה בנימין נתניהו והגברת נתניהו; נשיא בית-המשפט העליון אשר גרוניס; שרים, חברי הכנסת בהווה ובעבר; ראש האופוזיציה יצחק הרצוג; ראשי הרשויות מכל הארץ ובמיוחד מהדרום; ראשי הנציגויות הדיפלומטיות; מכובדי, באתי להודות לכם על הזכות שהענקתם לי לשרת את המדינה ואת אזרחיה במשך שבע שנים.

שמעון פרס: אין זכות גדולה מזו – תודה לכם.

שמעון פרס: ישראל, הארץ הקטנה, הייתה למדינה גדולה.

שמעון פרס: איני מכיר מדינה על מפת העולם או על דפי ההיסטוריה שכה הפליאה לעשות – לקבץ בניה, להפריח שממה, לקום מחורבן, לשרוד שואה נוראה, להדוף שבע מלחמות, להחיות לשון, לכבד מורשת, לאמץ חדשנות; עם זאת, לבנות מדינה הבונה את עצמה; מדינה הנושאת ערכים ומתנהלת באורח דמוקרטי; מדינה ללא אוצרות טבע שהפיקה מעצמה אוצרות אדם, הון אנושי העולה ביבוליו על מעיינות הנפט ומכרות הזהב; מדינה שקמה מגירעון עמוק בהיסטוריה והייתה למדינה מצטיינת גם בעולם המדעי החדש; מדינה כבדת ראש במבחניה הכבדים; מדינה היודעת שיר, קוראת ספר, שוחרת שלום בכל ימות השנה.

שמעון פרס: אני נפרד מתפקידי בלי להיפרד מאמונתי.

שמעון פרס: אשרת את המדינה כנושא אמונה עמוקה שישראל תהא מדינת מופת.

שמעון פרס: אנו עם שהתנסה בייסורים אין קץ, ואנו עם שהגיע לשיאי אנוש נשגבים מאין כמוהם.

שמעון פרס: עשינו מאמצים כבירים ושילמנו מחירים כבדים.

שמעון פרס: לא נשכח את אחיותינו ואחינו שנספו בשואה הנוראה.

שמעון פרס: נזכור את הנופלים בקרב שהביאו חיים חדשים לעם שזה עתה נגאל מחדש.

שמעון פרס: זו זכות גדולה להיות אזרח בין אזרחים שידעו עמל וחרדה, שעשו מאמץ עליון ונשאו תקווה נחושה עד שנראו לראשונה טללי השחרית של מדינת ישראל; שבנו, בנינו, לחמנו, התפללנו, עד שהיא החלה להראות קווי מתאר שהפליאו גם את עצמנו, קווי מתאר שהיו לפלא גם מחוץ לנו.

שמעון פרס: אנו עם עתיק שעם הזמן נהיה עתיק יותר.

שמעון פרס: אנו עם בראשיתי שבראשיתו כל פעם אנחנו מתחדשים.

שמעון פרס: ישראל נולדה כתקדים ויצרה תקדימים.

שמעון פרס: גם בהיותנו המעט בעמים, נשאנו אמונה שהיא גדולה בין העמים.

שמעון פרס: הראשון למרוד בדעות קדומות היה משה רבנו – הוא מרד בפרעה, הוא ניתץ אלילים, הוא ניפץ אשליות, הוא יצא למדבר כדי להגיע לארץ יעודה, הוא עלה להר וירד ממנו עם לוחות הברית, עם עשרת הדיברות, שהפכו לערכי היסוד של עמנו ואומצו על-ידי הציוויליזציה המערבית כמעט כולה.

שמעון פרס: אנו ממשיכים ונמשיך במורשת הגדולה הזאת, כי עדיין יש אלילים לנתץ, עבדים לשחרר, חיים להציל וצדק לקיים.

שמעון פרס: עדיין יש עולם לתקן.

שמעון פרס: אבל אנחנו, אם נישאר המעט בעמים, גם אם נשמש מטרה לאנשי זדון, לא נסטה מהמורשת המסורתית שלנו.

שמעון פרס: מבחנים אינם מוזמנים, הם מתרחשים מאליהם, כך גם מתרחש עכשיו המבחן הקשה הנוכחי.

שמעון פרס: לא שיערתי שבימים האחרונים לכהונתי אלך, כפי שנהגתי ללכת בעבר, לנחם משפחות שכולות, דמעה בעינם ואמונה בלבם.

שמעון פרס: לא תיארתי לעצמי שגם הפעם, לאחר שספגנו טילים שנועדו לפגוע בחיי אזרחים דורשי טוב, לאחר שחשפנו מנהרות רצח מוסתרות שנועדו לחדור ללב יישובים אזרחיים ולהמטיר אש על אימהות וילדים, נצטרך שוב להתריע באוזני העולם על סכנת הטירוף הטרוריסטי.

שמעון פרס: הטרור מנסה לשפוך את דמנו.

שמעון פרס: בפועל, הוא גורם לנהרות דם הזורמים מכיכרות ארצו.

שמעון פרס: מעולם לא פורר מיעוט קטן כזה את רקמת חיי עמים שלמים ושלח באכזריות תינוקות לשמש מגן לפשעיו.

שמעון פרס: "חמאס" שוב הכניס מאות-אלפי אזרחים בעזה לשדה אש, למוות.

שמעון פרס: הטרוריסטים הפכו את עזה, שהיא בת יותר מ-3,000 שנה, לטרגדיה מעשה אדם עכשיו.

שמעון פרס: לימים, פינינו אותה מרצוננו מנוכחות ישראלית, ואף סייענו לה להשתקם.

שמעון פרס: לרוע המזל, לרוע מזלה, השתלטו עליה קנאים טרוריסטים שנטלו את האמצעים שנועדו לשיקומה והשקיעו אותם במנגנוני טרור ורצח.

שמעון פרס: אין ישראל אויבת של תושבי עזה.

שמעון פרס: נהפוך הוא – ישראל בנתה את מעבר ארז כדי לפתוח שער לפיתוחה.

שמעון פרס: מעולם לא פתחנו באש על עזה, השבנו אש רק כאשר האש נפתחה עלינו.

שמעון פרס: השתלטנו על המחבלים כדי להבטיח את שלום אזרחינו.

שמעון פרס: הם התאכזרו לבני עמם בגוזלם את מזונם של תינוקות כדי לפרנס טרור מדיני מטורף משלהם; הם זרעו מוות וקצרו מוות; הם כפו על ילדיהם לשמש כמגִני אש, ושלחו אותם להישרף באש הזאת.

שמעון פרס: אני חוזר ואומר, הערבים אינם אויבים בעינינו.

שמעון פרס: מדיניות הרצח היא האויב, היא גם הסכנה הגדולה ביותר לשלום העולם והעולם הערבי.

שמעון פרס: "חמאס" יורה, ואינו מסוגל להשיב על שתי שאלות פשוטות: מה הסיבה ליריות?

שמעון פרס: הרי עזה אינה תחת כיבוש; היא פתוחה כשאינה יורה, ומה ברצונם להשיג ביריות, כאשר למדו שאפשר להשיג דברים בלי אש ולהפסיד דברים כשפותחים באש?

שמעון פרס: חברי הכנסת, זה 68 שנים שטרור מביא נזק.

שמעון פרס: הוא לא ניצח באף מערכה; הוא הביא רק שכול לאזרחים והרס לרצועה; אין לו תשובות והוא אינו מפיק לקחים.

שמעון פרס: ישראל תגבר על הטרור, כי היא שוחרת שלום והיא צודקת בהגנתה.

שמעון פרס: ישראל תנצח בזכות צבא הגנה לישראל, בזכות מפקדיו המצוינים וחייליו המסורים.

שמעון פרס: אין כצה"ל בצבאות – כוחו רב, כליו משוכללים, ערכיו מפורשים.

שמעון פרס: המדינה גאה בצבא שלה, העם אוהב אותו, והארץ סומכת עליו.

שמעון פרס: בבואי לנחם בימים אלה משפחות ששכלו זה עתה את היקר מכול, אני חש בצער שאין לו נוחם; אני גם לומד מחדש על שיעור קומתם של הנופלים.

שמעון פרס: האש קטלה את חייהם וחשפה את גדולתם; האש האירה את עומק אישיותם לצד אומץ לבם.

שמעון פרס: איש לא היה צריך היה להסביר להם דבר; הם ידעו את הדברים לאשורם מכוח עצמם; הם נעו לקרב בטרם הגיעה הקריאה לחזית; הם התנדבו למסוכנות שבמשימות ולחמו כאריות.

שמעון פרס: הם מהירים אבל לא פזיזים.

שמעון פרס: נושאי מורשת אבות ועוז נעורים לבם נשא אהבה למשפחה, למדינה, לעם.

שמעון פרס: ההורים חינכו, הבנים עלו על הציפיות שהם תלו בהם.

שמעון פרס: ביקרתי ביישובים מופגזים, יישובים שהקימו חברה נפלאה וחרשו שדות חדשים, פגשתי במייסדים עטורי שיבה ומסביבם עצי הפרי שהם נטעו, ובילדים שוחרי חופש נושאי ידידות.

שמעון פרס: כולם מודעים לסכנה, אבל משוכנעים ביכולתנו לגבור עליה.

שמעון פרס: חברי הכנסת, תרשו לי לומר מעל הבמה המכובדת הזאת, אין כמוהם.

שמעון פרס: אוסיף ואומר, שחוזקה של ישראל טמון באחדותה, אחדות נשגבת של עם לוחם ובונה, עם של אזרחים טובים, שבצעירותם הם מתגייסים ובבגרותם מתנדבים למילואים.

שמעון פרס: ישראל היא בבחינת עם לבדו ישכון, אבל יש לנו ידידים באמריקה, באירופה, באסיה, באוסטרליה ובאפריקה, ואני אסיר תודה להם.

שמעון פרס: קשה להבין, לעומת זה, כיצד יוצאים מחוצות עולם ומכיכרות תבל מפגינים התומכים בטרוריסטים ומגנים את המגִנים, מפגינים נושאים שלטים בלי שתהא להם תשובה לטרור, הם מעודדים אלימות חסרת שחר.

שמעון פרס: מתמיהה היא גם העובדה שהמועצה הנושאת את השם המחייב כל כך, "מועצה לזכויות אדם", החליטה להקים ועדת חקירה שתבדוק מי צודק, האם הרוצחים, או אלה שמסרבים להירצח.

שמעון פרס: הזכות להישאר בחיים היא הזכות הראשונה בזכויות האדם, כי מה הטעם בזכויות אחרות אם זו אינה קיימת?

שמעון פרס: הטרוריסטים מנסים לסכן את חופש התנועה האווירית.

שמעון פרס: אין להיכנע להם.

שמעון פרס: הממשלות צריכות לשתק את הטרור, ולא לשתק את התעופה.

שמעון פרס: במדינות חוק השמים צריכים להיות פתוחים והיורים צריכים להיות עצורים.

שמעון פרס: ובלית דין אין דיין.

שמעון פרס: חברי הכנסת, אין מקום לספק בניצחוננו.

שמעון פרס: אנו מודעים גם – שאין די בניצחון צבאי גרידא, כי אין ביטחון קבע ללא שלום קבע, כפי שאין שלום אמיתי ללא ביטחון אמיתי.

שמעון פרס: אין מוקדם ומאוחר בתורה.

שמעון פרס: בחיפושינו אחרי השלום אין לזנוח את השיקול הביטחוני, ובמאמצינו להבטיח ביטחון אין להחסיר את השיקול המדיני.

שמעון פרס: עם היודע לנצח במלחמות ידע גם להביא שלום לבניו, וגם כאשר השלום נראה כמתחמק מידינו, ידינו אמונות דיין כדי להשיגו.

שמעון פרס: ראינו זאת בעבר.

שמעון פרס: אני זוכר שהיו מומחים שאמרו שמצרים לא תחתום לעולם שלום אתנו; שירדן לא תחתום שלום עם ישראל לפני שסוריה תעשה זאת; שבקרב הפלסטינים לעולם לא תקום תנועה השוללת טרור ושוחרת שלום; שלעולם לא יקומו מנהיגים ערבים שיכריזו בשפתם, ולא באנגלית, בארץ ערבית, ולא בארץ אירופית, שהם בעד שלום ונגד טרור; שהם מגנים חטיפות ומוכנים לחילופי שטחים; שהם בעד שתי מדינות שאחת מהן היא במפורש מדינת ישראל, שהיא מדינה יהודית באופייה ובמניינה.

שמעון פרס: לא היה מומחה שחזה שיבוא יום והליגה הערבית, שחרתה על דגלה את שלושת הלווים של חרטום, תפרסם הצעה המבטלת את כל השלושה, ובמקומם תפרסם תוכנית משלה, האמורה להציע דרך לשלום לא רק בין ישראל לפלסטינים, אלא בין ישראל ומדינות ערב.

שמעון פרס: גם אם אין לקבל את ההצעה הזאת כפי שהיא ובמלואה, בבחינת זה ראה וקדש, אין גם להתעלם ממגמת פניה.

שמעון פרס: "כל המומחים הם מומחים למה שהיה, אין מומחה למה שיהיה", אמר דוד בן-גוריון.

שמעון פרס: אכן, לעתיד דרושים מאמינים, ולאו דווקא מומחים.

שמעון פרס: עתיד יוצרים, לא יורשים ולא מנבאים.

שמעון פרס: כדי להבטיח את עתידה של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, ישראל אימצה את הפתרון המושתת על שתי מדינות לשני העמים: מדינה יהודית – ישראל; מדינה ערבית לפלסטינים.

שמעון פרס: פתרון זה מקובל גם על רוב עמי העולם וגם על הרוב בעולם הערבי.

שמעון פרס: חברי הכנסת, באתי לומר לכם שלום כאזרח, כאדם שחלומו לא פג, כאדם שלמד מניסיון חייו שגודלה של המציאות בישראל עולה על החלום שיצר אותה בטרם קמה.

שמעון פרס: אני נפרד מתפקידי כנשיא, אבל לא מחובותי כאזרח.

שמעון פרס: הייתי נשיא אוהב עמו, ומעתה אני אזרח מאוהב בעמו.

שמעון פרס: לא אוותר על זכותי לשרת את העם ואת המדינה, אפעל באמונה עמוקה להמשיך ולתרום לבנייתה – לבנות ישראל שתדע ביטחון ותדע שלום; ישראל שתקיים צדק חברתי ותישא את עיניה להגשמת חזון נביאיה; שישראל תוסיף להיות יהודית במורשתה ודמוקרטית באורחותיה; שיתקיימו בה חופש הביטוי וחופש המחקר; שתוסיף להצטיין ברמתה המדעית בקנה-מידה עולמי.

שמעון פרס: מדינה ערכית, מדינה שתקיים הלכה למעשה שוויון לכל אזרחיה: יהודים, מוסלמים, נוצרים, דרוזים, בדואים וצ'רקסים; כך התחייבנו במגילת העצמאות, כך רשמנו בספר החוקים, כך נבצע בהוראות השלטון.

שמעון פרס: חזונו החברתי של הנביא עמוס, כחזונו המדיני של ישעיהו, הם מורי דרכנו.

שמעון פרס: הם ציוו שצדק חברתי ושלום עולמי ידריכו את מעשינו.

שמעון פרס: ישראל נולדה על ברכי ערכיה, והיא צומחת על זרועות המדע החדש.

שמעון פרס: אין סתירה ביניהם ואסור שתהיה סתירה ביניהם.

שמעון פרס: בביקורי בפינותיה המגוונות והייחודיות של ישראל נכנסתי לכל מקום בסקרנות חוקרת ויצאתי משם בלב מלא גאווה.

שמעון פרס: גיליתי בכל מקום ובכל פעם מחדש אנשים חרוצים, כישרונות שופעים, ילדים מקסימים והפתעות טובות שאין להן שיעור.

שמעון פרס: על כן, בהיפרדי מתפקידי הרשמי אשאר אזרח נושא תקווה – תקווה לעתיד טוב יותר, תקווה לשלום מלא, תקווה שהחלום של ימינו ייצור מציאות של מופת.

שמעון פרס: כאשר אני חוזר ופוגש את יופייה ועוצמתה של ישראל אני מוצא את עצמי לעתים מוחה דמעה, נרגש, אולי מעט יותר ממרבית חברי הצעירים, משום שבכל שנותי ראיתי את מלוא הדרך המדהימה והפלאית שעשתה ישראל.

שמעון פרס: לצדו של בן-גוריון ראיתיה נאבקת על חייה עם משאבים דלים וסכנות אין קץ, ואילו היום אני רואה אותה חזקה, בוטחת, פורחת, משגשגת בכל תחום, וגם נאבקת באויביה.

שמעון פרס: אני רואה את ארצי מבטיחה עתיד מלהיב לבניה ולבנותיה.

שמעון פרס: ידידי הטוב ראובן ריבלין, נשיאה הנבחר של ישראל, הידד לך.

שמעון פרס: לפי המסורת, ראובן ושמעון אחים הם.

שמעון פרס: הפעם הסדר הוא הפוך, אבל נישאר אחים.

שמעון פרס: (מחיאות כפיים) אני מאחל לך שתשרת את העם כדרכך הטובה, והנאמנה, והירושלמית, כלבך הטוב, כפניך המאירות.

שמעון פרס: יש בך מה שמצופה מנשיא.

שמעון פרס: אני בטוח שתצליח בדרכך ותחזק את עתידה של מדינת ישראל.

שמעון פרס: חברי הכנסת, טבעם של החיים הפרלמנטריים להיות פולמוס מתמשך.

שמעון פרס: זו הדמוקרטיה, וטוב שכך.

שמעון פרס: אם יותר לי, ובמיוחד בימים אלה, אנו נידרש לאחדות בימים לא קלים, שבהם עיני העם נשואות אל מנהיגיו, אליכם.

שמעון פרס: אנא, אל תרפו מן הוויכוח, זו נשמת אפה של הדמוקרטיה, וכך צריך.

שמעון פרס: אך נהלו את הפולמוס מתוך כבוד הדדי, מתוך תחושה של שותפות גורל, מתוך מתן כבוד גדול לציבור הישראלי, שאין כמוהו בעולם הראוי ליחס כזה מנבחריו.

שמעון פרס: אני אוהב את כולכם, אני מודה למשפחתי, אני מודה לכם מעומק לבי.

שמעון פרס: תודה מקרב לב.

שמעון פרס: (מחיאות כפיים)

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לנשיא התשיעי של מדינת ישראל, מר שמעון פרס.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני הנשיא, אמרת לפני דקה "אני אוהב את כולכם", אני חושב שמחיאות כפיים סוערות היו התשובה של כולנו לגבי הרגשות כלפיך, וכפי שאמרתי כבר, הרגשות האלה לא תלויי תפקיד.

יולי יואל אדלשטיין: הם יישארו בלב של חברי הכנסת וכל המוזמנים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לך על כמעט 60 שנות שירות למדינה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: מזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: חברי הכנסת והמוזמנים מתבקשים לקום.

ירדנה מלר-הורוביץ: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את נשיא המדינה הנבחר ראובן ריבלין.

ירדנה מלר-הורוביץ: )

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בהתאם להוראת סעיף 10(א) לחוק-יסוד: נשיא המדינה, הריני מתכבד להזמין את הנשיא הנבחר להצהיר אמונים.

יולי יואל אדלשטיין: מר ראובן רובי ריבלין, הנח את ידך השמאלית על התנ"ך, ושא את ידך הימנית.

יולי יואל אדלשטיין: אקרא לפניך את הצהרת האמונים בפני הכנסת, ואתה, חזור עליה, ובתום ההצהרה אנא חתום עליה.

יולי יואל אדלשטיין: וזו לשון ההצהרה: "אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה ולמלא באמונה את תפקידי כנשיא המדינה".

ראובן ריבלין: אני, ראובן רובי ריבלין, בן יוסף יואל ורחל, זכרם לברכה, מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה ולמלא באמונה את תפקידי כנשיא המדינה.

ראובן ריבלין: (נשיא המדינה ראובן ריבלין חותם על ההצהרה.

ראובן ריבלין: )

ראובן ריבלין: כיפה חדשה, על ראש של נשיא חדש, ואברך: "ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה".

קריאות: אמן.

קריאות: (תקיעת שופרות)

יולי יואל אדלשטיין: יחי נשיא מדינת ישראל.

יחי, יחי, יחי.

(מחיאות כפיים)

ירדנה מלר-הורוביץ: חברי הכנסת והמוזמנים מתבקשים לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, דברי כבוד נשיא המדינה הנבחר ראובן רובי ריבלין.

ראובן ריבלין: מכובדי ואישי הנשיא התשיעי של מדינת ישראל שמעון פרס, מכובדי ראש הממשלה בנימין נתניהו ורעייתו שרה, מכובדי יושב-ראש הכנסת וממלא-מקום נשיא המדינה יולי יואל אדלשטיין, נשיא בית-המשפט העליון השופט אשר גרוניס והגברת רינה משל גרוניס, אדוני ראש האופוזיציה יצחק בוז'י הרצוג ורעייתו מיכל, שרים, חברי כנסת בעבר ובהווה.

ראובן ריבלין: נחמה רעייתי אהובתי, בנותי – – (מחיאות כפיים) – – בנותי, בני, נכדותי ונכדי, אחותי אתי ואחי אבי, גיסתי כרמלה, כאחות לי, ילדיו של אחי המנוח לייזי, זיכרונו לברכה, שכולם, למעט אשתי, נולדו בירושלים, דור שביעי, שמיני ותשיעי לירושלמים; גיסתי ורדה וגיסי חיים בן-חיים, הילדים הראשונים שנולדו למושב חרות–תל-מונד, אשר עלה על הקרקע ב-1930; מכובדי כולם, "אלוהינו ואלוהי אבותינו, היה עם פיפיות שלוחי עמך ישראל.

ראובן ריבלין: הורם מה שיאמרו.

ראובן ריבלין: הבינם מה שידברו.

ראובן ריבלין: השיבם מה שישאלו.

ראובן ריבלין: עיני עמך תלויות בם" – בתפילה זאת, ביראה ובענווה, אני ניגש, חברי נבחרי העם, בשמכם ובמצוותכם, למלא באמונה את תפקידי כנשיאה העשירי של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: אנו מתכנסים כאן היום כאשר עינינו נשואות בדאגה אל חיילי צבא הגנה לישראל וכוחות הביטחון והמשטרה בתוכם, הניצבים בשעה זו דרוכים ונכונים להגן על אזרחי ישראל ביבשה, באוויר ובים.

ראובן ריבלין: ובמילותיו של חיים גורי, אז כשכתב המשורר הצעיר באותם ימים של המדינה שבדרך, ואמר: אנחנו נושאים תפילה/ ברכם/ ברך יוצאי למלחמה/ ברך נשקם לבל יחטיא/ ברך ביתם/ ברך את העם הזה/ את נעריו ולוחמיו/ עד קרב ייתם.

ראובן ריבלין: מכאן, מכנסת ישראל, אנו מאחלים החלמה מהירה לפצועים.

ראובן ריבלין: ולכם, ההורים, בני-הזוג, האחים, האחיות, החברים והילדים, שאיבדתם את היקר לכם מכול במערכה זו, לבנו נשבר בשברכם.

ראובן ריבלין: אנחנו יחד אתכם באבל הנורא שפקד אתכם.

ראובן ריבלין: בבניין ישראל ננוחם כולנו.

ראובן ריבלין: אנו מתכנסים כאן היום לא רק על-פי החוק אלא במסר ברור לאויבינו: לא יכולתם לנו, ולא תוכלו לנו.

ראובן ריבלין: בהתכנסות היום כאן אנו מצהירים כי אנו נחושים להמשיך ולהגן על סדרי השלטון ועל אופייה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית; דמוקרטית ויהודית בדיבור אחד, גם בעתות חירום, גם בעת מלחמה בטרור.

ראובן ריבלין: מחבלי ה"חמאס" יכולים להתחפר במחילות, לירות מתוך בתי-ספר, להשתמש באזרחים כמגן חי, אך הטרור לא יסיג את רגלנו, לא יחליש את רוחנו ולא יפגע באמונתנו בצדקת הדרך.

ראובן ריבלין: לידידינו אנחנו אומרים: איננו נלחמים בעם הפלסטיני.

ראובן ריבלין: ודאי שאין לנו מלחמה באסלאם.

ראובן ריבלין: אנחנו נלחמים בטרור.

ראובן ריבלין: זהו טרור אכזרי ורצחני, ששם לו למטרה להשמיד, להרוג ולאבד לא רק אנשים אלא את האנושיות עצמה.

ראובן ריבלין: בעוד אנחנו משתמשים בטילים כדי להגן על אזרחים, הם משתמשים באזרחים כדי להגן על טילים.

ראובן ריבלין: לכן מיגון הטרור הוא לא רק מעשה צודק אלא הוא גם מעשה הומני.

ראובן ריבלין: רק מיגור הטרור יביא להפסקת ההרג של חפים מפשע בשני הצדדים.

ראובן ריבלין: אני רוצה לחזק את ידי אזרחי מדינת ישראל על חוסנם ואיתנותם.

ראובן ריבלין: כולנו נושאים עינינו לגבורתם העילאית של תושבי קו העימות, המצויים במערכה זו מזה 13 שנים קשות.

ראובן ריבלין: רק בימים אלה כולנו מתחילים להבין את גודל ההתמודדות, שהיא מנת חלקכם, תושבי הדרום ומנהיגיו הנמצאים כאן אתנו, יום-יום, שנה-שנה.

ראובן ריבלין: מכובדי ויקירינו, יקירי כל נבחרי העם, ראשי הערים והמועצות האזוריות של יישובי קו העימות הנמצאים אתנו כאן באולם המליאה, ראש העיר של באר-שבע רוביק דנילוביץ, ראש עיריית אשקלון איתמר שמעוני, ראש העיר אשדוד יחיאל לסרי, ראש עיריית דימונה בני ביטון, ראש עיריית שדרות אלון דוידי, ראש עיריית נתיבות יחיאל זוהר, ראש העיר אופקים איציק דנינו, ראשי המועצות האזוריות, ראש המועצה האזורית חוף אשקלון יאיר פרג'ון, ראש המועצה האזורית מרחבים שי חג'ג', ראש המועצה האזורית שדות-נגב תמיר עידן, ראש המועצה האזורית חיים ילין, שנבצר ממנו להגיע היום, מאחר שהוא נדרש לעמוד לצד מיטת בנו שנפצע במבצע.

ראובן ריבלין: ולכם, ראשי המועצות הנמצאים כאן אתנו, אומר, שבסופו של המבצע הזה, רבותי השרים, נידרש לערוך חשבון נפש נוקב על העול שנשאתם לבדכם חברתית, כלכלית ומדינית בתקופה ארוכה זו.

ראובן ריבלין: עמידת

ראובן ריבלין: כם האיתנה לאורך שנים היא מופת עבורנו.

ראובן ריבלין: אדוני הנשיא שמעון פרס, לפני שבע שנים עמדת על דוכן זה וסיפרת שלא חלמת להיות נשיא.

ראובן ריבלין: חלומי כנער, כך אמרת, היה להיות רועה צאן, או משורר של כוכבים.

ראובן ריבלין: חלומך, כבוד הנשיא, התגשם.

ראובן ריבלין: אתה היית לנו לרועה, רועה של תקווה, ולמשורר של חזון.

ראובן ריבלין: קשרת את גורלך בגורלו של העם הזה, ותמיד תמיד ביקשת להקדים את כולנו בצעד.

ראובן ריבלין: בשמי ובשם העם בישראל אני רוצה להודות לך על חיים שלמים, חיי דור ודור שנשאת, ואנו כולנו יודעים שעוד תישא בעול העם הזה.

ראובן ריבלין: אני חושב שמגיעות לו מחיאות כפיים.

ראובן ריבלין: (מחיאות כפיים) מכובדי, גבירותי ורבותי, שלושה סיפורים אני רוצה לספר לכם היום: סיפור על הקשבה, סיפור על שותפות וסיפור על תקווה.

ראובן ריבלין: הייתי ילד בן שבע כאשר החל אבי, מתרגם הקוראן, לתרגם את "סיפורי אלף לילה ולילה" מערבית לעברית.

ראובן ריבלין: עמדתי אז בפתח חדר העבודה של אבא.

ראובן ריבלין: על הקירות מדפים עמוסים בספרים, שולחנו גדוש ניירות וכלי כתיבה.

ראובן ריבלין: אבי ישב רכון על שולחנו.

ראובן ריבלין: מימינו ערמת ספרים, משמאלו גיליונות נייר כתובים בכתב-ידו.

ראובן ריבלין: כך הוא ישב שם, כותב ומוחק בשקט, מהורהר כולו.

ראובן ריבלין: אבא, שאלתי אותו, מה אתה עושה?

ראובן ריבלין: רובל'ה, הוא ענה לי, אני מקשיב.

ראובן ריבלין: בבית אבא ואימא נשמתי את הרוח האנושית.

ראובן ריבלין: ינקתי את המסורת היהודית, את ה"הדר" וה"תגר" הז'בוטינסקאי, אך מעל הכול למדתי להקשיב.

ראובן ריבלין: למדתי לכבד את אמונתו של האחר, ולמדתי – כן, למדתי להכיר בכאבו.

ראובן ריבלין: בבית למדתי שבלי היכולת להקשיב נמנעת היכולת ללמוד; ובלי היכולת ללמוד נמנעת האפשרות לתקן.

ראובן ריבלין: כיושב-ראש הכנסת, אדוני היושב-ראש, ישבתי באולם המליאה שעות רבות, לפעמים מול נואם אחד – אדוני היושב-ראש – והוא הכנסת.

ראובן ריבלין: ואותו נואם אחד השמיע את נהמת לבו.

ראובן ריבלין: לא תמיד היה לי קל.

ראובן ריבלין: לא תמיד.

ראובן ריבלין: לא פעם ההקשבה הזאת עלתה לי במאמץ רב, ותוך חירוק שיניים, לא פעם היא עלתה לי גם במחיר אישי וציבורי.

ראובן ריבלין: באותם רגעים עמדה לנגד עיני דמותו של אבי.

ראובן ריבלין: חברי וחברותי חברי הכנסת, יקירי השרים והשרות, כל עוד ישבתי כאן, הייתה לי הזכות להקשיב ולהכריע.

ראובן ריבלין: מרגע בחירתי לנשיא ניטלה ממני, יצחק וקנין, ניטלה ממני היכולת להכריע, אך היא נותרה בידכם, ואל תשכחו זאת.

ראובן ריבלין: הכנסת היא מקור עוצמתה וחיוניותה של הדמוקרטיה הישראלית.

ראובן ריבלין: בידכם לחרוץ גורלות ולקבוע את עתידו של העם הזה.

ראובן ריבלין: אבל זכרו שחובת ההכרעה מותנית, מחייבת להיות ערים לחובת ההקשבה.

ראובן ריבלין: זכרו כי בהיעדר הקשבה ניטל סם החיים מהדמוקרטיה, והכרעת הרוב עלולה להפוך, חלילה, לעריצות הרוב.

ראובן ריבלין: לכם, אזרחי ישראל, אני פונה ואומר: אבי לימד אותי להקשיב; הלוואי, הלוואי שאצליח גם אני ללמוד וללמד הקשבה מהי.

ראובן ריבלין: מכובדי, הסיפור השני שאני רוצה לספר לכם הוא סיפור על מחויבות לשותפות.

ראובן ריבלין: הימים ימי מלחמת העולם השנייה, שנת 1942.

ראובן ריבלין: אירופה עולה באש, יהודים נטבחים.

ראובן ריבלין: בצפון-אפריקה מתקדם צבאו של הגנרל הנאצי רומל במהירות אדירה לעבר תעלת סואץ.

ראובן ריבלין: היישוב היהודי בארץ-ישראל נתון בחרדה, עוקב בדאגה אחר הידיעות המגיעות משדות הקטל של אל-עלמיין.

ראובן ריבלין: על מרפסת ירושלמית יושבים אבי ואמי עם שניים מידידיהם ומשפחותיהם, האחד בן למשפחת נשאשיבי המוסלמית והשני בן למשפחת פריג' הנוצרית.

ראובן ריבלין: בידידות אמת נשאשיבי ופריג' פונים לאבא ואומרים לו: ריבלין, לכם הריבלינים אין מה לדאוג; גם אם הגרמנים יגיעו, אנחנו נגן עליכם.

ראובן ריבלין: אבא הישיר מבט אל השניים ואמר: מונטגומרי ינצח, אנחנו ננצח, רומל יובס, ואז תקום כאן מדינה יהודית, ובמדינה שלנו אני לא אצטרך להגן עליכם, כי אתם תהיו אזרחים שווי זכויות במדינה היהודית והדמוקרטית שנקים.

ראובן ריבלין: (מחיאות כפיים) בשעות הכי קשות, וגם כנגד כל הסיכויים, זאת החברה שחלמנו לבנות.

ראובן ריבלין: חברה שכל מרכיביה, חרדים וחילונים, ערבים ויהודים, ותיקים ועולים, עשירים ועניים, נושאים יחד באחריות לבניינה ולוקחים חלק שווה בעיצוב דמותה ועתידה.

ראובן ריבלין: רבותי, חברה שנאבקת ביד אחת על קיומה ובידה השנייה חותרת לשותפות, לסובלנות ולשוויון נבחנת כאן, במדינת ישראל.

ראובן ריבלין: היא נבחנת לא רק כאשר אתה מוקף ידידים, אלא כאשר אתה מוקף אויבים.

ראובן ריבלין: היא נבחנת לא כאשר אתה נדרש לכבד את האחר החי עשרות אלפי קילומטרים ממך, אלא כאשר האחר הזה הוא שכנך המיידי, כאשר אתה והוא יחד באותה סירה.

ראובן ריבלין: החוסן החברתי שלנו איננו חוק טבע; גם בעת הקשה הזאת אסור לנו לעצום עין בפני קיצוניות ואלימות שהרימו את ראשן המכוער בתוכנו.

ראובן ריבלין: עלינו להבין כי שתיקה פירושה שוויתרנו על החלום, ששכחנו לשם מה ובשם מה שבנו למולדתנו.

ראובן ריבלין: חברותי וחברי אזרחי ישראל, הבית הלאומי שלנו עומד על יסודות מחייבים של שוויון ושל שותפות, שבלעדיהם אַין.

ראובן ריבלין: זהו תנאי הכרחי לחיים כאן, לקיומנו ולעתידנו.

ראובן ריבלין: הלוואי שאצליח גם אני ללמוד וללמד שותפות מהי.

ראובן ריבלין: חברי וחברותי, הסיפור השלישי והאחרון הוא סיפור על תקווה.

ראובן ריבלין: בשנת תק"ע, 1809 למניינם, עלתה משפחתי ארצה, במצוות הגאון מווילנה, לבנות את הארץ ולקבל פני משיח, שהיה אמור להגיע בשעת תק"ע – "תקע בשופר גדול לחירותנו".

ראובן ריבלין: בלהט הציפייה לבואו נהגו בני משפחתי לישון בנעליהם, דרוכים ונכונים לקראתו, שמא יגיע באישון לילה והם יצטרכו להתעסק עם הנעליים.

ראובן ריבלין: הם לא זכו לראות משיח בימיהם, אך מעולם לא חלצו את נעליהם.

ראובן ריבלין: הם ידעו שגם אם הנס לא יתרחש בדורם, התקווה לבואו, הדריכות לקראתו, הן המחויבות שלהם והירושה שלהם לבניהם אחריהם.

ראובן ריבלין: שערו בנפשכם מה היה קורה אילו הציונים הראשונים, שבנו את הארץ, שפרצו את החומות וייבשו את הביצות, היו חולצים את נעליהם, אילו היו מפסיקים לקוות, מפסיקים לבנות ולסמן את הדרך.

ראובן ריבלין: לאורך ההיסטוריה עמדו לצדנו האמונה, אורך הרוח וכושר העמידה של העם היהודי.

ראובן ריבלין: גם בתקופות הקשות ביותר, שבהן דם יהודי נשפך כמים, לא ויתרה האומה הזאת על תושייה, על יצירה ועל חזון, אדוני הנשיא פרס.

ראובן ריבלין: כוח היצירה של העם הזה הוא שפרס מעלינו כיפת ברזל, לא כדי שנוכל לשרוד, אלא כדי שנוכל להמשיך וליצור.

ראובן ריבלין: מעולם, מעולם לא ויתרנו על התקווה, מתוך אמונה תמה שאם לא נצליח היום, נצליח מחר, ואם לא מחר, אז מחרתיים.

ראובן ריבלין: כי היה לנו אורך הרוח להבין שהמחר המיוחל הזה בוא יבוא.

ראובן ריבלין: מעולם לא ויתרנו על התקווה, מתוך ידיעה שזוהי המחויבות לדורות הבאים, להעביר הלאה את התקווה, להעביר הלאה את האמונה, להניח את אבני הבניין ולסמן את הדרך.

ראובן ריבלין: הקונגרס הראשון – הקונגרס הציוני הראשון – הניח את אבני הבניין הדמוקרטיות למדינה שקמה למעלה מחצי מאה לאחר מכן.

ראובן ריבלין: משתתפיו של הקונגרס הראשון, לא כולם זכו ראו לראות בבניינה, אך הם שנטעו את העוז והאמונה בלבם של חותמי מגילת העצמאות, הם אלה שסימנו את הדרך.

ראובן ריבלין: העם היהודי הוכיח שהוא רץ למרחקים ארוכים; אלפיים שנה חיכינו לשוב למולדתנו, והיום אנחנו יושבים לבטח במדינת ישראל.

ראובן ריבלין: יום יבוא והטרור ימוגר מן הארץ, יום יבוא ונשב כאן גם בשקט ובשלום זה עם זה.

ראובן ריבלין: יום יבוא וייכון שלום בין ישראל וכל שכנותיה, אינשאללה.

ראובן ריבלין: אז, כמו היום, גם בימי הסער ומעומק הכאב, איננו חולצים את נעלינו, פרוש.

ראובן ריבלין: איננו מוותרים על התקווה לבנות פה את החברה שעליה חלמנו.

ראובן ריבלין: נמשיך להניח את אבני הבניין, נמשיך לסמן את הדרך.

ראובן ריבלין: זוהי המחויבות שלנו לבנינו ולבנותינו, זוהי המחויבות לדורות שיבואו.

ראובן ריבלין: "ובטחת כי יש תקוה", נאמר בספר איוב.

ראובן ריבלין: הלוואי שאצליח גם אני ללמוד וללמד תקווה מהי.

ראובן ריבלין: אזרחי ישראל, עם כניסתי למשכן נשיאי ישראל, בימי בין-המצרים האלה, עומד אני בפניכם בענווה, ומתפלל שלא אכשל בתפקידי – להרבות הקשבה בינינו; לקדם שותפות בתוכנו; לטעת תקווה בלבנו, בלב כולנו.

ראובן ריבלין: זוהי תפילתי, זוהי משימתי, זוהי שליחותי.

ראובן ריבלין: תחי מדינת ישראל! (מחיאות כפיים)

יולי יואל אדלשטיין: אדוני הנשיא, חשבתי לברך אותך בברכת ההצלחה אחרי שתסיים את נאומך, אבל הקשבתי קשב רב לנאומך, ואני רק אגיד שאני בטוח, כמו כל חברי שיושבים כאן, שאתה תצליח.

ראובן ריבלין: בעזרת השם.

יולי יואל אדלשטיין: מזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: חברי הכנסת והמוזמנים מתבקשים לקום לשירת "התקווה".

ירדנה מלר-הורוביץ: "התקווה" בביצוע הזמר דוד ד'אור והקלידן גיורא ליננברג.

ירדנה מלר-הורוביץ: (שירת "התקווה")

ירדנה מלר-הורוביץ: כבוד נשיא המדינה.

ירדנה מלר-הורוביץ: כבוד הנשיא הנבחר.

ירדנה מלר-הורוביץ: כבוד יושב-ראש הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: (תרועת חצוצרות)

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם טקס הצהרת האמונים של נשיא מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.