ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 156, 2014-07-09 00:00

גילה גמליאל: בוקר טוב.

גילה גמליאל: היום יום רביעי, י"א בתמוז תשע"ד, 9 ביולי 2014.

גילה גמליאל: אני אתחיל עם ההודעה של מזכירת הכנסת.

גילה גמליאל: ירדנה, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת המדע והטכנולוגיה בעקבות דיון הצעה לסדר-היום של חבר הכנסת ישראל אייכלר בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת בג"ץ לבטל את מלגת הבטחת הכנסה לאברכים לומדי תורה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק קרן לאזרחי ישראל, התשע"ד–2014, שהחזירה ועדת המדע והטכנולוגיה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה למזכירת הכנסת.

גילה גמליאל: תעלה סגנית שר התחבורה והבטיחות בדרכים חברת הכנסת ציפי חוטובלי ותשיב על שאילתה דחופה מס' 220 מאת חברת הכנסת עדי קול בנושא: מערכת ה"רב-קו" לעיוורים וכבדי ראייה.

גילה גמליאל: חברת הכנסת עדי קול, בבקשה.

עדי קול: קודם כול, אני שמחה לברך את סגנית השר.

עדי קול: לא נפגשנו כאן עוד מלפני חופשת הלידה שלך, ואני שמחה לראות אותך כאן ולעמוד שוב כך משני צדי הבמה הזאת.

עדי קול: אני רוצה רק להגיד לגבי השאילתה הזאת: השאילתה הזאת הוגשה בפברואר כשאילתה רגילה, ולא קיבלנו תשובה עליה עד עכשיו.

עדי קול: אני מניחה שהשאלה כבר לא רלוונטית ולכן התשובה תהיה קצרה, אבל חבל שאנחנו מגישים שאילתות ואנחנו משתמשים בכלי הפרלמנטרי הכל-כך משמעותי שלנו, ואנחנו לא מקבלים מענה באופן מיידי, כאמור בתקנון הכנסת.

עדי קול: אנחנו מבקשים גם לקבל תשובה לגבי המועד הזה, והעובדה שחברת הכנסת הייתה בחופשת לידה – סליחה, סגנית השר – אינה סיבה שלא יהיה מי שיענה לנו על שאילתות.

עדי קול: אני אקריא את השאילתה: הובא לידיעתנו כי פטור מתשלום לעיוורים וכבדי ראייה מתחת לקוד 7 טרם הוטמע במערכת ה"רב-קו" בכל התחבורה הציבורית.

עדי קול: רצוני לשאול: 1.

עדי קול: מדוע לא הוטמעה המערכת במלואה? 2.

עדי קול: באילו מאמצעי התחבורה הציבורית המערכת לא הוטמעה?

עדי קול: 3.

עדי קול: מתי היא תוטמע?

ציפי חוטובלי: חברת הכנסת עדי קול, התשובה המשמחת שלי, למרות פרק הזמן שחלף שדיברת עליו, היא שכיום המערכת מוטמעת בכל הארץ והתקלות תוקנו.

ציפי חוטובלי: המערכת עובדת.

עדי קול: לא בחברת "אגד".

עדי קול: הבוקר בדקתי את זה עם הבחור שהעביר אלי את השאילתה והוא אמר שחברת "אגד" – – –

גילה גמליאל: חברת הכנסת עדי קול, נא לתת קודם – –

עדי קול: סליחה.

גילה גמליאל: – – לסגנית השר להשיב ולאחר מכן אני אתן לך שאלה נוספת.

עדי קול: תודה.

ציפי חוטובלי: אז אני אומרת שוב.

ציפי חוטובלי: השאילתה שלך הועברה להתייחסות מינהל הרשות הארצית לתחבורה הציבורית במשרד התחבורה, כלומר הגוף הרשמי שאחראי להטמעת המערכת הזאת.

ציפי חוטובלי: התשובה שלו כרגע היא שהמערכת קיימת בכל אמצעי התחבורה בישראל, ובעצם אם יש בעיה אולי זו תקלה ספציפית בקו ספציפי.

ציפי חוטובלי: כאן יש פער בין המציאות לבין התשובות; אני לא יכולה להגיד לך שבדקתי, זאת התשובה הרשמית של המשרד.

ציפי חוטובלי: לכן, כאן נשאלת השאלה.

ציפי חוטובלי: אני אציע מעל הדוכן כאן הצעה.

ציפי חוטובלי: הרעיון של שאילתות דחופות, לפחות בעיני, זה לקחת מצב לא פתור, דבר שקורה ברגע נתון, ולכן הכלי הזה של שאילתות דוחפות באמת מתאים לו.

ציפי חוטובלי: מאחר שכאן היה מדובר בתקלה מערכתית, אם את שואלת אותי, הדרך הנכונה מבחינה פרלמנטרית לטפל בזה היא לפנות אל הגורם במשרד שהוא אחראי לזה ולנסות לקבל תשובה מיידית עוד באותו שבוע.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שכשאתה פונה – – –

עדי קול: זאת לא הייתה שאילתה דחופה.

עדי קול: זו שאילתה רגילה על מצב מתמשך.

ציפי חוטובלי: זאת הייתה שאילתה רגילה, הבנתי.

ציפי חוטובלי: אז אני אומרת שוב: הכלי הפרלמנטרי של שאילתות הוא כלי מוגבל, כלומר היכולת שלנו כחברי כנסת לפנות אל משרדי הממשלה השונים, להגיע לפקידים הבכירים ביותר, כולל מנכ"ל המשרד, אל השר ואל סגנית השר, הוא כלי מיידי; אני כרגע מנטרלת את העובדה שבאמת הייתי בחופשת לידה.

ציפי חוטובלי: אין ספק שיכולת באותה מידה לפנות אל הגורם במשרד התחבורה שאחראי לזה – אני פשוט מציעה הצעת ייעול לפעמים הבאות.

ציפי חוטובלי: מאחר שמדובר באוכלוסייה שראוי לדאוג לה כמה שיותר מהר – – –

עדי קול: אני רק אגיד שפניתי, קיבלתי תשובות, וגם היום קיבלתי מכם תשובה שהיא תשובה לא ממצה.

עדי קול: אני יושבת-ראש הוועדה לפניות הציבור – הציבור ממשיך להגיד שבקווי "אגד", לא בקו ספציפי, קווי "אגד", עדיין לא קוראים ואין אזכור לעובדה שהם עיוורים כשהם מכניסים את ה"רב-קו" שלהם.

עדי קול: זאת אומרת, אני פונה אלייך שוב ואומרת: אתם נתתם תשובה, והתשובה הרשמית הזאת גם ניתנה לנו כשפנינו למשרד התחבורה, פנינו לגורמים המקצועיים.

עדי קול: אני אומנם חברת כנסת חדשה אבל לא כזאת חדשה, יודעת איך פונים כשיש פניית ציבור, ובכל זאת אתם חוזרים אלינו עם תשובה לא ממצה.

עדי קול: היום בבוקר התקשרתי לפונה ושאלתי אותו: האם אתה יכול עדיין לראות?

עדי קול: אני אסביר את הבעיה: הבעיה היא שב"רב-קו", כשטוענים את ה"רב-קו", זה אמור להגיד "סטודנט", "עיוור", אמור להגיד איזה קוד ואיזו הנחה מגיעה לך, וזה פשוט לא אומר את זה עדיין.

עדי קול: בהתחלה זה היה לא רק ב"אגד", זה היה גם ב"דן".

עדי קול: היום ב"דן" זה בסדר – הוא אמר לי שזה בסדר – אבל ב"אגד" עדיין יש בעיה.

עדי קול: ולכן, אני מבקשת ממך, גם לפרוטוקול, לחזור ולבדוק את התשובה לגבי "אגד", כי אנחנו חוזרים ומקבלים תשובות לא מספקות ולא נכונות, על סמך בדיקה עם המציאות.

ציפי חוטובלי: את צודקת במאה אחוז – – –

גילה גמליאל: תודה לחברת הכנסת עדי קול, אבל המהות של השאילתות היא בדיוק זה – שברגע שחברי וחברות הכנסת לא מצליחים למצוא את המענה הממוקד, לשים את האצבע ולומר, כאן הבעיה, לפנות למשרד, באופן הרשמי.

גילה גמליאל: אני חושבת שבהחלט התשובה הרשמית שהתקבלה היא לא מספקת – –

ציפי חוטובלי: אני מסכימה אתכן.

ציפי חוטובלי: אני רק – – –

גילה גמליאל: – – וצריך לבצע עם זה מעשים.

ציפי חוטובלי: אני רק רוצה להגיד, חברת הכנסת עדי קול, אני ממש אשמח – באמת, מאחר שהריטואל הזה חוזר על עצמו הרבה פעמים, והמטרה שלנו היא לפתור בעיות, אני מאוד אודה לך אם בפעמים הבאות כשיש שאלות ספציפיות, לא נסתפק בתשובה הרשמית של המשרד, פשוט תגידי לי איפה נתקלת בקשיים.

ציפי חוטובלי: כי השאילתה, את לא מנסחת אותה באופן שאומר: בחברת "אגד" יש בעיה; את מנסחת את השאילתה באופן כללי, ואז המשרד נתן תשובה כללית שהמערכת כן עובדת.

ציפי חוטובלי: וכמו שאמרת בעצמך, יש הבדל בין "אגד" לבין "דן" – –

עדי קול: נכון.

עדי קול: כשהגשנו את השאילתה – – –

ציפי חוטובלי: – – ואין לך היכולת להיכנס לדקויות האלה בתוך השאילתה.

ציפי חוטובלי: מה שהייתי מציעה, באמת, בפעם הבאה כשמדובר בבעיה, בעיני חמורה – העובדה שעיוורים לא יכולים להשתמש בשירות הזה – תיגשי אלי לפני שאני עולה על הדוכן, כדי שלא נעמוד במצב שבו המשרד אומר לי שהכול בסדר, ואת יודעת מהשטח שלא הכול בסדר, ופשוט נפתור בעיות ספציפיות מול חברות ספציפיות.

עדי קול: קודם כול, לא ידעתי מה תהיה התשובה של המשרד.

עדי קול: אני קיוויתי שהמשרד בדק את כל חברות התחבורה הציבורית; בדק את זה והטמיע את זה, במיוחד כשהשאלה הועברה בפברואר, והיה זמן לבדוק.

גילה גמליאל: אני חושבת שהתשובה שהתקבלה היא תשובה לא הולמת אפילו את עצם המעמד מהבחינה של חברי כנסת וחברות כנסת.

גילה גמליאל: כשהם רוצים לקבל מידע נקודתי, הם לא צריכים לעשות את כל שיעורי-הבית.

גילה גמליאל: מספיק שמגיעות תלונות, קל וחומר כשמדובר פה ביושבת-ראש – – –

ציפי חוטובלי: אני רק אגיד שלפעמים באמת בעיות נפתרות, זה בסדר.

ציפי חוטובלי: אם זה היה הולך עם המציאות, אז ודאי שזאת לא בעיה.

גילה גמליאל: אני אומרת, אבל בהתחשב בכך שמדובר ביושבת-ראש הוועדה לפניות הציבור, ולא רק זה אלא שהפנייה התקבלה בפברואר, ואחרי כל כך הרבה חודשים זו התשובה שמגיעה, אני חושבת שבהחלט צריך לעשות שם בדק-בית לגבי התשובות, ובהחלט אני סומכת עלייך, סגנית השר, שזה מה שיתבצע.

ציפי חוטובלי: רק שתדעו שאני הייתי בשביתת שאילתות, בלי קשר לחופשת הלידה, במשך חודש, מפני שהתשובות של המשרד לא היו מספקות, ואמרתי שאם יש בעיה מבחינת הפקידות לתת תשובות רציניות, שיתכבד השר ויעמוד כאן וייתן את התשובות ולא יפיל את זה על הסגנית שלו.

ציפי חוטובלי: אני אומרת לכם כאן

ציפי חוטובלי: משהו שהוא באמת מתוך פנים העבודה במשרד; אני במשך חודש ימים לא עליתי כאן על הדוכן, ואמרתי למשרד: אני לא מוכנה לענות תשובות לא מספקות.

ציפי חוטובלי: פשוט, זאת הייתה שאלה כל כך פשוטה עם תשובה כל כך פשוטה, שלא חשבתי שהבעיות הן – – –

עדי קול: לא, את צודקת.

עדי קול: מכיוון שעבר כל כך הרבה זמן, בדקנו את זה שוב הבוקר כדי באמת לדעת שאנחנו שואלים שאילתה שהיא עדיין רלוונטית.

עדי קול: אם הייתי יכולה לבוא ולהגיד: תשמעו, אני בדקתי את זה, המערכת הוטמעה והכול בסדר, הייתי מודה לכם והיינו מסיימים את זה.

עדי קול: זו רק לא פעם ראשונה שאת ואני עומדות ככה ומקבלות תשובה לא מספקת.

עדי קול: אני מעריכה את התשובה שלך.

גילה גמליאל: אני חושבת שאני אפסיק את המעמד המביך הזה, ברשותכן.

גילה גמליאל: אני מודה לחברת הכנסת עדי קול, ואנחנו נפנה לשאלה נוספת של חבר הכנסת אורי מקלב.

גילה גמליאל: בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, גברתי היושבת בראש, סגנית השר, אני מבקש להמשיך את שאלתה של חברת הכנסת עדי קול כיושבת-ראש הוועדה לפניות הציבור.

אורי מקלב: כפי שאמרת, היושבת בראש, פניות הציבור על ה"רב-קו" הן פניות רבות ומגוונות, אבל הצד השווה לכולן הוא שאין מרכז אחד שמנפיק את ה"רב-קו" ואחראי ל"רב-קו".

אורי מקלב: כל חברת תחבורה ציבורית מנפיקה "רב-קו".

אורי מקלב: מכל חברה אדם צריך את הסכום שהוא רוצה להשתמש בו; לא רק להטעין סכום אחד, אלא לאותה חברה יש כמה קודים.

אורי מקלב: נניח, קוד אחד זה נסיעה קצרה יותר, קוד שני זה נסיעה ארוכה.

אורי מקלב: בעיר אלעד, למשל, יש שבעה קודים, וכל קוד אומר – מרחק אחר ויעד אחר באותה חברה, והוא צריך גם להטעין אותו באותו סכום.

אורי מקלב: לא זו אף זו, כשקורה שרוצים בירורים – "רב-קו" אבד, "רב-קו" לא פעיל – אין כתובת שאפשר לפנות אליה, כל חברה זורקת לחברה השנייה.

אורי מקלב: אין גם ערך צבור, שזה הדבר הראשון שצריך להיות ב"רב-קו" שהוא משהו טכנולוגי מתוחכם שאנחנו מכריחים את האנשים להנפיק אותו.

אורי מקלב: דהיינו, אדם יכול להטעין ב"רב-קו" סכום מסוים, ובסכום הזה כל החברות יכולות למשוך, מה שנקרא מסלקה אחת לכל חברות התחבורה הציבורית כך שכל אחד יקבל את שלו.

אורי מקלב: הודו שזה הכרחי ומחויב המציאות.

אורי מקלב: אנשים מתקשים לקבל החזרים במידה שאבד להם "רב-קו" או התקלקל; אנשים רוצים לעשות בירורים, ואין להם למי לפנות.

אורי מקלב: כל אחד זורק לשני.

אורי מקלב: אין מרכז אחד שיטפל בכל נושא ה"רב-קו".

אורי מקלב: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

גילה גמליאל: סגנית השר, בבקשה.

ציפי חוטובלי: קודם כול אני רוצה להגיד שחבר הכנסת מקלב היה יושב-ראש נהדר של הוועדה לפניות הציבור, וקיבלת יורשת ראויה שגם אכפת לה מאוד מכל הנושאים האלה שבאמת מטרידים את הציבור.

ציפי חוטובלי: תחבורה ציבורית זה אולי הדבר הכי חשוב שכל אחד מהאזרחים נתקל בו על בסיס יומיומי כמה פעמים.

ציפי חוטובלי: אני מציעה לכם להגיש הצעת חוק של איחוד.

ציפי חוטובלי: אני מוכנה לבדוק במשרד שלי עם האחראי לנושא התחבורה הציבורית, מה אפשר לעשות כדי לייעל את השירות, או לפחות לעשות מרכז ארצי לפניות ציבור בנושא הזה; כי אם אני מבינה נכון, דברים נופלים בין הכיסאות ובין החברות.

ציפי חוטובלי: תודה על הפניית תשומת הלב.

גילה גמליאל: תודה רבה לסגנית שר התחבורה והבטיחות בדרכים חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

גילה גמליאל: יעלה סגן שר החינוך אבי וורצמן, והוא ישיב על שאילתה דחופה מס' 222 מאת חברת הכנסת זהבה גלאון בנושא: אפליה בתוכנית הכשרת מתנדבות שירות לאומי.

גילה גמליאל: בבקשה.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, אדוני סגן השר, השאילתה שלי מתייחסת לאפליה בתוכנית הכשרת מתנדבות בשירות הלאומי.

זהבה גלאון: לקראת השנה הבאה משרד החינוך מקדם תוכנית חשובה, בעיני, שמבקשת להכשיר מתנדבות של השירות הלאומי לעבודה בגני-ילדים.

זהבה גלאון: הוא עושה את זה כי יש בעיה של מצוקת כוח-אדם.

זהבה גלאון: אבל – ופה מתחיל ה"אבל", וזאת השאילתה – התוכנית פתוחה רק למתנדבות יהודיות ולא למתנדבות הערביות של השירות הלאומי.

זהבה גלאון: אני שואלת: 1.

זהבה גלאון: למה המשרד נוקט מדיניות מפלה?

זהבה גלאון: 2.

זהבה גלאון: איך אדוני סגן השר או השר מתכוונים לפעול לתיקון המצב כדי שלא תהיה אפליה כך שרק יהודיות, קודם כול, מופנות לגני-ילדים ורק הן עוברות הכשרה?

זהבה גלאון: תודה.

אברהם וורצמן: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, גברתי מזכירת הכנסת, בוקר טוב.

אברהם וורצמן: חברתי חברת הכנסת גלאון, קודם כול, אני רוצה להודות לך על שהעלית את הנושא כי הנושא מאוד חשוב לי; נושא שאני באופן אישי מטפל בו בתמיכה גדולה של השר.

אברהם וורצמן: המשרד החליט להיכנס לתחום החשוב הזה בעקבות המצוקה הגדולה של כוח-אדם בגני-ילדים, בעיקר בגני-ילדים מרובי ילדים בני שלוש, ילדים קטנים שצריכים יותר עזרה בגן; גם יותר עזרה בפועל, גם עזרה פדגוגית.

אברהם וורצמן: לכן קודם כול כמה מילים על התוכנית.

אברהם וורצמן: מייד כשנכנסנו לקדנציה הזאת, לפני כשנה וחצי, הבנו את המצוקה הגדולה, והמצוקה זועקת במיוחד בגני-ילדים.

אברהם וורצמן: בגני-ילדים שבהם יש 35 ילדים, ויש כוח-אדם של גננת וסייעת, המצוקה היא גדולה.

אברהם וורצמן: השווינו גם למדינות אחרות ב-OECD, ויש הרבה מה לשפר במדינת ישראל.

אברהם וורצמן: ניסינו כל מיני מודלים, והחלטנו שבשלב ראשון משרד החינוך יטפל באופן רציני ומקיף בעיקר בגני-ילדים מרובי ילדים בני שלוש.

אברהם וורצמן: צריך לזכור שבעקבות דוח טרכטנברג נוספו כמעט 3,000 גני-ילדים במערכת החינוך – מדובר על מספר עצום – ורוב הגנים הם לילדים בגיל שלוש.

אברהם וורצמן: לכן החלטנו כבר בשנה שעברה להתחיל בתוכנית.

אברהם וורצמן: התחלנו בשנה שעברה עם 400 מתנדבות, והשנה, אני שמח לבשר, העלינו את מספר התקנים ל-1,200 תקנים חדשים לגני-ילדים.

אברהם וורצמן: זה מספר גדול מאוד, ללא אח ורע, עצום, לעומת כל דבר אחר שקורה בשירות הלאומי ובתוספת כוח-אדם במשרד החינוך.

אברהם וורצמן: התוספת הזאת מאפשרת לנו גם לתת שירות טוב יותר לילדים, גם לעזור להורים לשלוח את הילדים שלהם למסגרות – – – זה מאוד קשה לדבר ככה, אני חייב להגיד.

גילה גמליאל: סליחה, אני מבקשת שקט במליאה.

גילה גמליאל: זה מפריע לסגן השר לדבר.

גילה גמליאל: תודה.

אברהם וורצמן: – – – גם להורים שיודעים שהם שולחים את הילדים שלהם למקומות שבהם הם מקבלים שירות טוב יותר עבור הילדים; אבל – אני רוצה לציין עוד פן – זה גם מכשיר בנות צעירות בעלות מוטיבציה ובעלות רצון לתרום ולסייע לילדים, להיות חלק מהמערך החינוכי בגני-הילדים.

אברהם וורצמן: המטרה שלנו היא לתת לבנות השירות הלאומי, שאני מאוד מעריך את פועלן, מוטיבציה, להשקיע בעבודה עם הילדים, ובמקביל – וזאת הבשורה הגדולה – לקבל הכשרה כדי שהן תוכלנה להיות גננות וסייעות טובות בהמשך הדרך בכל גני-הילדים במדינת ישראל.

אברהם וורצמן: זאת קודם כול התוכנית, שהיא פריצת דרך גדולה.

אברהם וורצמן: כבר היום אנחנו נמצאים בגיוס מאוד מסיבי של בנות שירות לאומי לתוכנית.

אברהם וורצמן: גייסנו כבר למעלה מ-700 בנות, שזה מספר עצום לעומת כל תוכנית אחרת.

אברהם וורצמן: ברוך השם, זה מתקדם מצוין.

אברהם וורצמן: לעצם שאלתך, לצערי, אני לא יודע מי נתן לך את הנתונים, אבל נושא השירות הלאומי בגנים הערביים עלה לסדר-היום מהיום הראשון, מייד כשניתנה הקצאה, ובעצה אחת של השר, שלי ושל מנכ"לית המשרד הוחלט להקצות 200 תקנים למגזר הערבי.

אברהם וורצמן: יש לי, דרך אגב, כל הפירוט.

אברהם וורצמן: אני אשמח לתת לך אותו.

אברהם וורצמן: יש פירוט מלא, לפי גנים מרובי ילדים בני שלוש במגזר הערבי.

אברהם וורצמן: הוקצו 200 תקנים – זה דבר ראשון.

אברהם וורצמן: התקנים במגזר הערבי מופעלים בשיתוף פעולה בין משרד החינוך לבין מינהלת השירות הלאומי של ידידי שר-שלום ג'רבי שעומד בראשה.

אברהם וורצמן: שיתוף הפעולה הזה נעשה דווקא מתוך הרגישות הגדולה בנושא השירות הלאומי במגזר הערבי.

אברהם וורצמן: אני לא רוצה להתחיל לפתוח פה, כי בסופו של דבר המטרה שלנו היא שכמה שיותר בנות במגזר הערבי יבואו לשירות לאומי.

אברהם וורצמן: ואת יודעת היטב שגם חלק ממי שיושבים פה לא בדיוק מעודדים את נושא השירות הלאומי במגזר הערבי, לצערי.

אברהם וורצמן: בעבר, כשדיברתי על זה, חברי כנסת מהסיעות הערביות פה התפרצו לדברי, במקום לקבל את הדבר הכי פשוט, שבת בת 18 במגזר הערבי תבוא ותתרום לקהילה שלה, לשכנים שלה, בגן-ילדים במגזר הערבי.

אברהם וורצמן: אין דבר נעלה מזה – זה דבר פשוט וטוב.

אברהם וורצמן: דבר נוסף, אני מודיע לך שבעקבות ישיבות שאני קיימתי עם האנשים הרלוונטיים במשרד החינוך שאחראים להכשרת כוח-אדם בהוראה במשרד החינוך – אני רוצה לבשר לך שבשנה הקרובה – כמובן, זה תלוי במידה שתתגבש קבוצה, כי הבנות צריכות לרצות את זה, אני לא מכריח את הבנות לבוא להכשרה במכללה.

אברהם וורצמן: אנחנו נעודד את הבנות, ואנחנו מקצים את המשאבים, כדי שאם יהיו הבנות מעוניינות בהכשרה שאחר כך תעזור להן – כי בת שמגיעה להכשרה חוסכת אחר כך שנה בהכשרה שלה לחינוך לגיל הרך.

אברהם וורצמן: בנות בחינוך הערבי שתרצינה לבוא לתוכנית הכשרה, אנחנו נעודד אותן, נתקצב את זה ונשמח מאוד מאוד מאוד לראות את זה קורה.

אברהם וורצמן: אני רוצה לבשר לךְ – זה קרה גם לפני השאילתה.

אברהם וורצמן: אני שמח שגם את העלית את זה, ואני קורא לך, גברתי חברת הכנסת גלאון, תעודדי יחד אתנו את הבנות הערביות לבוא לשירות הלאומי.

אברהם וורצמן: תאמיני לי, זה דבר נעלה ודבר גדול, ויותר ילדים במגזר הערבי – נמלא את כל התקנים.

אברהם וורצמן: אני גם אגיד לך יותר מזה: אם יהיו יותר בנות שירצו, ניתן עוד תקנים.

אברהם וורצמן: רק שהבנות ירצו לבוא, ואנחנו ניתן להן גם את ההכשרה, גם להשתלב בגנים, והכול יהיה בסדר.

גילה גמליאל: סגן השר, תמתין בבקשה.

גילה גמליאל: יש שאלות נוספות.

גילה גמליאל: יש שאלה נוספת של חבר הכנסת משה גפני – בבקשה.

זהבה גלאון: קודם אני שואלת.

גילה גמליאל: יש לך שאלה נוספת?

גילה גמליאל: שאלה נוספת לחברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה – שאלה נוספת של חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – שאלה נוספת של חברת הכנסת אורלי לוי.

זהבה גלאון: אדוני סגן השר, תודה על התשובה המפורטת.

זהבה גלאון: אני רוצה להגיד שהנתונים שלי, ועל בסיסם הגשתי את השאילתה, מתבססים על הנתונים הרשמיים של מינהלת הפורום לשירות אזרחי-לאומי.

זהבה גלאון: מתברר שיש פער בין הנתונים שמוסר כאן סגן השר לנתונים הרשמיים שמתפרסמים על-ידי המינהלת.

זהבה גלאון: זו הערה ראשונה.

זהבה גלאון: הערה שנייה – לכאורה זה נשמע ממש טוב שאתם מגדילים ומאפשרים, אבל, מה לעשות, הנתונים שמפרסמת המינהלת עומדים בסתירה לנתונים שאתה מפרסם, ואני רוצה לנגוע בשני דברים.

זהבה גלאון: הנושא הראשון זה תקנים, אדוני.

זהבה גלאון: תוספת התקנים שניתנה, ניתנה רק לגנים בחברה היהודית ולא הערבית.

זהבה גלאון: אני לא ראיתי את הנתון הזה של 200 תקנים שאתה מדבר עליהם בחברה הערבית.

זהבה גלאון: והסוגיה היותר-מהותית, ואני רוצה שתתמודד אתה, היא סוגיית ההכשרות.

זהבה גלאון: הרי האפליה הזאת היא לא מהיום, האפליה בהכשרות.

זהבה גלאון: היום כל בת שירות, שהיא יהודייה כמובן, מתנדבת לשירות לאומי, וכמו שאמרת בצדק – אתם רוצים להכשיר אותן להמשך, וזה רעיון טוב.

זהבה גלאון: אם היא יהודייה היא מקבלת 14 ימי הכשרה בשנה, אבל אם היא בת שירות מהחברה הערבית היא לא מקבלת בכלל ימי הכשרה; מהמדינה, אני מתכוונת.

זהבה גלאון: אז יש כאן, בעצם, שתי אפליות מובנות: האפליה הראשונה היא סוגיית ההכשרה, ואם הן לא מוכשרות אז ממילא הן לא יכולות להתקבל.

זהבה גלאון: ולא רק שהן לא מתקבלות, אז גם לא נותנים תקנים.

זהבה גלאון: אז אם אדוני יוכל לעמוד על הפער בין הנתונים שמציג משרד החינוך לבין הנתונים שמציגה, באופן פורמלי ורשמי, המינהלת.

זהבה גלאון: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

גילה גמליאל: אתה רוצה להשיב לה על השאלה ישירות?

אברהם וורצמן: עוד מישהו רוצה?

גילה גמליאל: כן.

גילה גמליאל: יש עוד שתי שאלות.

גילה גמליאל: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, אדוני סגן שר החינוך, אני מבקש לשאול, ואני לא יודע אם תוכל לענות באופן מיידי, מכיוון שזה לא בדיוק מהשאילתה הקודמת: משרדך החליט שקייטנות הקיץ יהיו – –

אברהם וורצמן: מה זה קשור?

אברהם וורצמן: טוב, אין בעיה.

משה גפני: אדוני סגן השר.

משה גפני: – – שקייטנות הקיץ יהיו במקומות שונים בארץ, אבל לא יהיו לילדי החרדים, כולל לילדים בשדרות, בנתיבות, באופקים, בירוחם ובכל המקומות, כולל בעוטף-עזה ובאשקלון – לא יחולו.

משה גפני: לצערנו הרב, היום אף אחד לא נמצא בקייטנות, גם לא אלו שאתם רציתם שרק הם יקבלו קייטנות ואחרים לא.

משה גפני: אני רוצה לדעת, אדוני סגן השר, האם אתה סבור שיש קשר בין הדברים האלה, שעשיתם קייטנות עם אפליה בוטה כלפי ילדי החרדים, ועצם העובדה שעכשיו אף אחד לא נמצא בקייטנות?

משה גפני: האם לפי דעתך יש קשר בין הדברים?

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת משה גפני.

גילה גמליאל: חברת הכנסת אורלי לוי, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני סגן השר, אני רוצה להביא לידיעתך, אם עדיין אינך יודע, שלאחרונה יצא מכרז שערורייתי מהידיים של משרד החינוך בנוגע לבריאות התלמיד בחינוך המיוחד.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על ילדים בעלי צרכים מיוחדים, ילדים מונשמים, ילדים מואכלים בצורה מסוימת שמצריכה צוות רפואי.

אורלי לוי אבקסיס: פתאום אנחנו מגלים אבסורד – גברתי היושבת-ראש, רק להסביר לך במה מדובר: התנאים של המכרז הרגיל של בריאות התלמיד – הסטנדרטים גבוהים הרבה יותר מאשר במכרז החדש של בריאות התלמיד עם הצרכים המיוחדים שהוציא משרד החינוך.

אורלי לוי אבקסיס: משרד החינוך, הסתבר אצלי בוועדה, אפילו לא התייעץ עם הגורמים הרלוונטיים במשרד הבריאות כדי לבנות מכרז שיחייב רמה מסוימת שהיא מצילת חיים.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא: האם המכרז הזה, כפי שאנחנו ביקשנו בוועדה לבטלו וליצור מכרז חדש בהשתתפות הגורמים הבריאותיים הרלוונטיים – או רק אגף הרכש של משרד החינוך צריך לקבוע איפה אפשר לחסוך על הגב של הכי חלשים בחברה שלנו, של הילדים המונשמים, של הילדים שזקוקים לעזרה רפואית?

אורלי לוי אבקסיס: איפה זה עומד?

אורלי לוי אבקסיס: ומה הולך להיות עם זה?

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי.

גילה גמליאל: סגן שר החינוך אבי וורצמן, בבקשה.

אברהם וורצמן: חברי, תודה רבה.

אברהם וורצמן: קודם כול, לחברת הכנסת זהבה גלאון: חד-משמעית, יש לי רשימה.

אברהם וורצמן: ניתנה רשימה.

אברהם וורצמן: אולי אסביר עוד טיפה איך מופעלים התקנים במגזר הערבי.

אברהם וורצמן: במגזר הערבי כל התקנים, בהחלטת ממשלה, ניתנו להפעלה ישירות על-ידי מינהלת השירות הלאומי.

אברהם וורצמן: מינהלת השירות הלאומי, שידידי השר אורבך הוא היום השר הממונה ושר-שלום ג'רבי הוא המנכ"ל – – –

זהבה גלאון: ג'רבי.

אברהם וורצמן: שנייה.

אברהם וורצמן: כל נושא הפעלת בנות השירות הלאומי במגזר הערבי מופעל באמצעות המינהלת ולא ישירות על-ידי משרד החינוך.

אברהם וורצמן: זו, קודם כול, עובדה ראשונה.

אברהם וורצמן: למה?

אברהם וורצמן: זה דבר מלפני הרבה שנים – כי יש רגישויות במגזר הזה.

אברהם וורצמן: לא קל לגייס בנות שירות לאומי במגזר הערבי, כי ראשי המגזר הערבי הרבה פעמים מערימים קשיים כאלה ואחרים; צריך לפעול שם בחוכמה, וזאת הייתה ההחלטה.

אברהם וורצמן: כאשר הגענו לנושא הגנים, אנחנו הקצינו 200 תקנים – זהבה, את אתי?

אברהם וורצמן: בסדר?

אברהם וורצמן: – 200 תקנים לגנים במגזר הערבי.

אברהם וורצמן: השנה הזאת היו הרבה פחות.

אברהם וורצמן: היו גם תקנים במגזר הערבי השנה, וגם במגזר היהודי היה פחות.

אברהם וורצמן: שילשנו את המספר לשנה הבאה ומ-400 עלינו ל-1,200, מתוכם 200 במגזר הערבי.

אברהם וורצמן: זו, קודם כול, העובדה.

אברהם וורצמן: אם את רוצה גם את הרשימה, יש לי רשימה, תשווי, אין בעיה.

זהבה גלאון: אין בעיה.

אברהם וורצמן: דרך אגב, יותר מזה, יש מקומות שאנחנו גם אפשרנו גמישות, שבמקום שלא מצליחים למלא את התקנים, ובמקום אחר יותר מעוניינים, אז אנחנו מאפשרים ניוד, כי המטרה שלנו היא למלא כמה שיותר גני-ילדים במתנדבות.

אברהם וורצמן: זה קודם כול, שתדעי.

אברהם וורצמן: זה דבר ראשון.

אברהם וורצמן: ההכשרות – כתוצאה ממה שאמרתי לךְ קודם, יש הפעלה ישירה על-ידי משרד החינוך, ויש הפעלה ישירה על-ידי מינהלת השירות האזרחי.

אברהם וורצמן: משרד החינוך פועל בצורה מסוימת, ומינהלת השירות האזרחי פועלת בצורה שונה.

אברהם וורצמן: גם הם נותנים ליווי, הכשרות וכו'.

אברהם וורצמן: באופן ספציפי בנושא גני-הילדים, כדי שלא תהיה אפליה בכלל, אנחנו באנו למינהלת השירות הלאומי ואמרנו: אנחנו, חוץ ממה שאתם עושים וחוץ מהליווי שאתם נותנים, אנחנו, משרד החינוך, הפיקוח שלנו, הייעוץ והשירות הפסיכולוגי שלנו – אנחנו רוצים לעזור בליווי הבנות גם במגזר הערבי, וכך יהיה בשנה הבאה.

אברהם וורצמן: יתרה מזאת, מאחר שהתוכנית מציעה גם אופציה לבנות שמעוניינות מעבר להכשרות של 14 היום האלה לבוא לחצי יום בשבוע ולקבל הכשרה הרבה יותר מעמיקה, שגם עוזרת להן בשירות וגם נותנת להן אחר כך נקודות לטובת התואר שלהן בהמשך, כמו שהסברתי קודם לכן, אנחנו בקשר עם כמה מכללות ערביות בארץ, ואחת מהן – זה תלוי גם באזור, כמה בנות יהיו מכל אזור ואיך יהיה הכי נוח לבנות.

אברהם וורצמן: קשה לבחור כרגע את המכללה הספציפית כי אתה לא יודע אם יהיו יותר בנות מהצפון או יותר בנות מהדרום וכו' וכו'.

אברהם וורצמן: ברגע שנדע כמה בנות ואיפה הן שובצו, אנחנו נציע להן תוכנית הכשרה במימון המשרד.

אברהם וורצמן: תשמעי, זו תוכנית הכשרה במימון המשרד, וכך יהיה.

אברהם וורצמן: לכן זו התשובה, והיא תשובה ברורה, חד-משמעית.

אברהם וורצמן: אני רוצה לומר לךְ, אני שמח שהתוכנית הזאת בשנה הבאה כל כך תגדל.

אברהם וורצמן: כל פעם מדברים פה על מחאה כזאת או אחרת – הנה, זו תשובה למחאות.

אברהם וורצמן: יהיו בשנה הבאה עשרות אלפי ילדים שיקבלו שירות יותר טוב בגני-ילדים, וזה גם במגזר היהודי וגם במגזר הערבי.

אברהם וורצמן: לגבי התוספות שנוספו פה מסביב – זה לא נושא השאילתה, ועניתי על זה כבר אתמול ושלשום ולפני שלשום.

אברהם וורצמן: לצערי, אני נאלץ לענות על זה, ואתה יודע את עמדתי, חבר הכנסת גפני.

אברהם וורצמן: אני רק רוצה לומר לך דבר אחד: קיימתי שיחות לגבי עוטף-עזה, והייתה תוספת מיוחדת של המשרד.

אברהם וורצמן: קודם כול, אני מאחל שכל הילדים יחזרו לקייטנות ולכל המסגרות.

אברהם וורצמן: גם הרבה מסגרות בחינוך החרדי ממשיכות עד תשעה באב.

אברהם וורצמן: אני מייחל לזה שכולם, בעזרת השם, יחזרו לקייטנות, ללימודים, כל אחד למסגרת שלו, בעזרת השם, בקרוב.

אברהם וורצמן: שהקדוש-ברוך-הוא ישמור עליהם.

משה גפני: אתה מצדיק את ההחלטה?

אברהם וורצמן: שנייה.

אברהם וורצמן: אני לא צריך לענות בכלל, אבל אני מתייחס.

אברהם וורצמן: אני לא חייב לענות, כי זה לא נושא השאילתה.

אברהם וורצמן: אני רק רוצה לומר לך לגבי עוטף-עזה, שההחלטה הייתה – נוספו מיליון וחצי שקלים מיוחדים לעוטף-עזה כדי לתת פתרון ספציפי לילדים, החלטה של שר החינוך ושר האוצר, ואני שמח לבשר לך שאין שום הבדל פה.

אברהם וורצמן: אני בעצמי ביררתי את זה.

אברהם וורצמן: בדקתי את זה.

אברהם וורצמן: כל הילדים בעוטף-עזה מקבלים, ולא משנה מאיפה הם באים.

אברהם וורצמן: כולם מקבלים בעוטף-עזה.

אברהם וורצמן: 6,500 ילדים.

אברהם וורצמן: לחברת הכנסת אורלי לוי, קודם כול, אני תמיד מתפעל מהרגישות הגדולה שלך כלפי ילדים בעלי צרכים מיוחדים.

אברהם וורצמן: באמת, זה דבר משותף לנו, ואני תמיד שמח לשמוע את זה ממך.

אברהם וורצמן: אני צריך לבדוק את הנושא הזה.

אברהם וורצמן: אני לא יכול לענות עליו ללא בדיקה.

אברהם וורצמן: אני אשמח לבדוק, ונהיה בקשר בעניין.

אברהם וורצמן: תודה רבה לכם.

גילה גמליאל: תודה רבה לסגן שר החינוך אבי וורצמן.

גילה גמליאל: [הצעת חוק פ/2028/19; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: נעבור להצעות חוק לדיון מוקדם.

גילה גמליאל: הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – היעדרות בשל מחלה קשה), התשע"ד–2014, של חבר הכנסת אורי מקלב וקבוצת חברי הכנסת; הנמקה מהמקום.

גילה גמליאל: החוק הוא בתמיכת הממשלה.

גילה גמליאל: אתה יכול מהדוכן, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך עשר דקות.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: גברתי היושבת בראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אשתדל לא למצות את כל עשר הדקות.

אורי מקלב: אני מבין שהייתה כאן גם בעיה של פרוצדורה ושל המזכירות.

אורי מקלב: אני מודה לכם, לכל מי שאפשר זאת.

אורי מקלב: רק לומר את התודות ייקח לי יותר זמן מההנמקה מהמקום, לכן ביקשתי – – –

עדי קול: – – –

אורי מקלב: כן, אבל יש לי גם המכסה.

גילה גמליאל: הוא לקח על חשבון המכסה.

אורי מקלב: לא אמצה את כל הדקות.

אורי מקלב: אני מבקש להודות לוועדת השרים שאישרה את הצעת החוק הזאת, גם שר הרווחה וגם שר הכלכלה וכל מי שהיה שותף.

אורי מקלב: גם דברים טובים וגם דברים חשובים – היום זה לא דבר מובן מאליו שמאשרים את הצעות החוק.

אורי מקלב: לכן, על המאמץ שנעשה לאשר אותו, אני מאוד מודה, גם בשמי, אבל בשם אותם חולי דיאליזה, הורים לילדים חולי דיאליזה, שהצעת החוק הזאת מיטיבה אתם ונותנת להם את האפשרות גם להחזיק ילד חולה דיאליזה בבית וגם להמשיך לעבוד.

אורי מקלב: אני מודה בשם חברי חבר הכנסת חיים כץ, חבר הכנסת משה גפני, חבר הכנסת יעקב אשר, חבר הכנסת יריב לוין – כל היוזמים – חבר הכנסת ישראל אייכלר, קארין אלהרר, איציק שמולי ועדי קול, גם אחת המציעות.

אורי מקלב: כפי שידוע לכולם, ודאי לכל הורה, אפשר לזקוף ימי מחלה מימי המחלה שיש לכל עובד ועובדת, שמונה ימים עבור ילד חולה.

אורי מקלב: נכון, גם זה אולי צריך תיקון והרחבה.

אורי מקלב: לא דומים הורים שיש להם ילד אחד, או הורה או אימא שיש לה ילד אחד לאלה שיש להם חמישה ושישה ילדים עד גיל 16 או 18, שמקבלים כולם שמונה ימים.

אורי מקלב: אבל קבעו שמונה ימי מחלה, ואנחנו מאחלים לכולם שלא יצטרכו לממש את זה.

אורי מקלב: אבל מה קורה עם הורים לילד חולה דיאליזה, חולה כליות, שסובל מאי-ספיקת כליות, שזו אחת מחמש המחלות הקשות שהוגדרו בחוק כמחלות קשות, והיא דורשת מינימום שלושה ימים בשבוע – שלושה ימים בשבוע – טיפול דיאליזה?

אורי מקלב: איך אפשר להמשיך בשגרת החיים, בעבודה, כששלוש פעמים בשבוע צריך לגשת עם הילד לאותם מכונים, לאותם בתי-חולים, לעבור את הטיפול הממושך הזה, הקשה, לפניו, לאחריו, ללוות את הילד, להחזיר את הילד למקום שהוא לומד בו או שהוא נמצא בו ולחזור לעבודה?

אורי מקלב: זה בלתי אפשרי.

אורי מקלב: נעשה חשבון כמה זה שלושה ימים בשבוע במשך שנה, ונקבל הרבה הרבה יותר משמונה ימים, והחוק נותן לזקוף רק שמונה ימים.

אורי מקלב: הצעת החוק הזאת באה לתת את האפשרות להורים לילדים חולי דיאליזה – ולצערנו יש לא מעט כאלה – לזקוף בעבורם מתוך המכסה שיש להם 90 יום, שזה מה שנזקף לאנשים כהצטברות של ימי מחלה שלא מומשו; את כל 90 היום האלה לתת עבור הילד חולה דיאליזה עד ההשתלה או עד שיבריא, אם יכול להיות דבר כזה – וודאי שאנחנו מאחלים לכולם.

אורי מקלב: המשמעות של 90 הימים האלה, שאפשר לזקוף אותם גם מימי מחלה וגם מימי החופשה – זה בעצם מצמיד אותם ומשווה אותם להורים לילדים שחולים במחלה ממארת.

אורי מקלב: החוק מחריג רק הורים לילדים עם מחלה ממארת, שלהם יש אפשרות של 90 יום.

אורי מקלב: לכן, ברגע שאנחנו עושים היום את המעשה החשוב והטוב הזה, ודאי גם בתקופה הזאת, כשאנחנו מוסיפים להם לא שמונה ימים אלא 90 יום שהם יכולים לזקוף, זה עושה סדר אחר בכל ההתמודדות שלהם עם המחלה.

אורי מקלב: לא זו אף זו, החוק הזה משתלב ושזור בחוק נוסף שלא מזמן אושר כאן בכנסת ביוזמת כמה חברי כנסת – חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת יעקב אשר – שנותן אפשרות להורים האלה לא להשתמש בכל יום המחלה, שהוא יום בפני עצמו.

אורי מקלב: כפי שידוע, שמונת הימים שיש להורים צמודים לאמור בחוק דמי מחלה בנוגע לאדם עצמו, שביום הראשון הוא לא מקבל בכלל, ביום השני – רק 50%, וביום השלישי הוא מתחיל לקבל את זה במלואו.

אורי מקלב: מה המשמעות להורים לילדים בעלי מוגבלויות?

אורי מקלב: אנחנו אפשרנו להם – והורים לילדים חולי דיאליזה גם הם בין ההורים לילדים בעלי מוגבלויות – להשתמש בימי מחלה לפי החוק שחוקק לפני כמה חודשים, כלומר לא במלוא היום; הם יכולים לקחת חצי יום ולהשתמש בו כחצי יום מחלה, ולא רק חצי יום – גם כמה שעות ביום.

אורי מקלב: המשמעות, שהיא כפולה ומכופלת, והתועלת שיש לאור זאת שהוספנו להם 90 יום – לא רק שיש 90 יום, אלא הם יכולים להשתמש, לכסות להם את הימים הרבים שהם צריכים להיעדר מהעבודה, כי לא תמיד זה דורש מהם יום שלם.

אורי מקלב: הם יכולים לא פעם אחת – חצי יום עבודה, או חצי היום האחרון או חצי היום הראשון.

אורי מקלב: זה מאפשר להם גם להמשיך לעבוד, גם ללוות את הילד למכוני הדיאליזה וגם בסופו של דבר להתמודד ולהמשיך לעבוד ככל האפשר.

אורי מקלב: לכן לסיכום – כפי שהבטחתי, אשתדל לקצר.

אורי מקלב: אני מודה לכל מי שפעל ועשה ותמך בהצעת חוק זו.

אורי מקלב: אבקש מהכנסת לתמוך בהצעת חוק חשובה זו.

אורי מקלב: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לסגן יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת אורי מקלב.

גילה גמליאל: ישיב בשם השר נפתלי בנט השר יובל שטייניץ, בבקשה.

גילה גמליאל: הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – היעדרות בשל מחלה קשה) – בתמיכת הממשלה.

גילה גמליאל: השר יובל שטייניץ, בבקשה.

יובל שטייניץ: כבוד היושבת-ראש, ידידתי גילה גמליאל, כנסת נכבדה, קודם כול, זו תעודת כבוד לדמוקרטיה הישראלית שהכנסת מתכנסת הבוקר וממשיכה בפעילותה.

יובל שטייניץ: לא ניתן למחבלים בעזה לשתק את הדמוקרטיה הישראלית.

יובל שטייניץ: נציגי הציבור, כל שדרות העם וכל הסקטורים נמצאים כאן בבניין הכנסת וממשיכים לייצג את אזרחי מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, אני עונה בשמו של שר הכלכלה נפתלי בנט על הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – היעדרות בשל מחלה קשה).

יובל שטייניץ: מדובר בהצעה חשובה שמטפלת למעשה בלקונה בחוק דמי מחלה.

יובל שטייניץ: יחד עם זאת, יש צורך להכריע בדבר היקפה של ההצעה הזאת.

יובל שטייניץ: לפיכך, הממשלה תתמוך, או מבקשת לתמוך, בהצעת החוק בכפוף להסכמת המציע להמשיך ולקדם את החקיקה בתיאום עם משרדי הכלכלה והאוצר.

יובל שטייניץ: אני מבין שהמציע – –

אורי מקלב: הן.

יובל שטייניץ: – – חבר הכנסת מקלב, מסכים לתיאום הזה.

משה גפני: הוא אמר הן; הוא אמר הן.

יובל שטייניץ: מה?

משה גפני: הוא אמר הן.

יובל שטייניץ: הוא אמר כן.

משה גפני: הן.

יובל שטייניץ: הן, כן, אוקיי.

משה גפני: כשעושים אירוסין אז שואלים את החתן והכלה והם אומרים הן.

אורי מקלב: זה הנוסח של הכתובה.

משה גפני: זה הנוסח של הכתובה.

יובל שטייניץ: אוקיי, אז הממשלה מבקשת לתמוך בהצעת החוק של חבר הכנסת מקלב.

גילה גמליאל: תודה רבה לשר יובל שטייניץ.

גילה גמליאל: אם כך, אנחנו נעבור להצבעה על הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – היעדרות בשל מחלה קשה), התשע"ד–2014, בקריאה טרומית.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה, בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 31 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – היעדרות בשל מחלה קשה), התשע"ד–2014, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

גילה גמליאל: 31 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה התקבלה, והיא תעבור על-פי תקנון הכנסת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצעת החוק הבאה: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבת אזרח ותיק).

גילה גמליאל: מכיוון שחברת הכנסת אורית סטרוק איננה, אנחנו נעבור להצעת החוק הבאה.

גילה גמליאל: [הצעת חוק פ/2049/19; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: הצעת חוק להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה (יישוב מוקדם של הסכסוך), התשע"ד–2014, של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי – הנמקה מהמקום.

גילה גמליאל: כן, את יכולה גם מהדוכן.

גילה גמליאל: מוצמדת ההצעה של חברת הכנסת עליזה לביא, והיא תדבר אחריה.

גילה גמליאל: בבקשה, עומדות לרשותך עשר דקות.

גילה גמליאל: בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: גברתי היושבת-ראש, חברי השרים, חברותי וחברי חברי הכנסת, כולנו נחשפים שוב ושוב – בצער, אני חושבת – לאחוזי הגירושין ההולכים ועולים בשנים האחרונות.

שולי מועלם-רפאלי: רובנו בבית הזה הורים לילדים, חלקנו אף סבים וסבתות, ולכולנו יש איזה רצון בסיסי שהמשפחה שלנו תהיה שלמה ומלאה, שנתפקד כמשפחה אחת שלמה.

שולי מועלם-רפאלי: בבתי-המשפט לענייני משפחה ובבתי-הדין הרבניים נדונים, לפי הסמכויות שלהם, סכסוכים בין בני-זוג שנוגעים למעמד האישי, לזכויות, לחובות ולאחריות שנובעים מהקשר שבין ההורים לילדיהם ונושאים נוספים.

שולי מועלם-רפאלי: המאפיין את הסכסוך בדרך כלל – את ההגעה לבית-הדין הרבני ולבית המשפט לענייני משפחה – זה שקדם לו סכסוך אישי כמובן, רגשי, אשר משפיע לאורך כל הדרך על ההליך המשפטי ומושפע ממנו.

שולי מועלם-רפאלי: כמו כן, בעלי הדין בסכסוך יצטרכו להמשיך, בעזרת השם, לקיים מערכת קשרים ביניהם גם לאחר סיום ההליך המשפטי, אם כבני משפחה שממשיכים לגור יחד ואם במקרה של החלטה על גירושין כזוג הורים לילדים משותפים שיש להם תמיד אחריות משותפת ביחס לגידולם של הילדים שלהם ולדאגה לרווחתם הנפשית והפיזית.

שולי מועלם-רפאלי: לכן ניתן לומר כי הסכסוך המשפטי נמצא בצלו של סכסוך בין-אישי – היות שהסכסוך המשפטי מגלם סכסוך הנוגע לקשרים זוגיים וקשרי משפחה שהם בעלי משמעות עמוקה ואינם ניתנים תמיד לריפוי באמצעות סעדים משפטיים.

שולי מועלם-רפאלי: הניסיון מלמד אותנו גם שהרבה פעמים אחרי ההכרעה המשפטית הצדדים חוזרים לערכאות השונות, אם בשל הפרת סדרים שנקבעו על-ידי בית-המשפט, או ברצון לעשות תיקונים נוספים בהמשך התהליך.

שולי מועלם-רפאלי: אחד הדברים, לצערנו, שאנחנו רואים שתורם להסלמת הסכסוכים המשפטיים – חובה להגיד שהמצב הרבה יותר טוב ממה שהיה בשנים עברו, אבל בכל זאת עדיין קיים אותו מירוץ סמכויות שבו בעצם בן-הזוג שרץ ראשון, לצערי, בוחר את הערכאה השיפוטית אשר תדון בסכסוך.

שולי מועלם-רפאלי: המירוץ הזה קיים כבר שנים רבות, ולא רק שהוא לא מוסיף להתדיינות על עצם העניין הכואב הקיים פה בין בני-הזוג, אלא הוא מביא את הצדדים, בשלבים מאוד מוקדמים של הסכסוך האישי, עוד לפני שהם גיבשו את הרצון הסופי בעצם לגבי ההחלטה אם להיפרד או שמא לנסות לעשות מאמץ להישאר ביחד – בגלל החשש שבן-הזוג יקדים אותם – הם רצים ומנסים לתפוס את הסמכות הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: המטרה של הצעת החוק הזאת היא לסייע לבני-הזוג ולילדים שלהם, שנמצאים בשלב של סכסוך משפחתי ואישי, ליישב את הסכסוך שביניהם בהסכמה ובדרכי שלום.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו לא מתכוונים לחנך פה אף אחד, להכתיב לאף אחד את ההחלטה האם הוא בסוף מעוניין להתגרש או מעוניין להישאר – עם התהליך הזה – ביחד, אבל אנחנו כן מבקשים ליצור מצב שבו התהליך יהיה הרבה יותר מדורג, הרבה יותר פנימי.

שולי מועלם-רפאלי: על-פי המוצע, תהיה חובה על הצדדים בסכסוך המשפחתי הזה לפתוח תובענה בסכסוך המשפחתי בדרך של בקשה ליישוב סכסוך ולא בהגשת כתב תביעה.

שולי מועלם-רפאלי: לאחר הבקשה יוזמנו הצדדים לפגישת מידע, היכרות ותיאום ביחידת הסיוע שליד הערכאה השיפוטית שאליה הוגשה הבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: הערכאות האלה קיימות היום גם בבתי-הדין הרבניים וגם בבתי-המשפט לענייני משפחה.

שולי מועלם-רפאלי: הפגישות ייקראו פגישות מהו"ת – שזה גם שם מאוד משמעותי.

שולי מועלם-רפאלי: במסגרת הפגישה הזאת ייערך על-ידי גורם מקצועי מהתחום הטיפולי אבחון ראשוני של הסכסוך המשפחתי ובדיקה של רצונותיהם וצורכיהם של הצדדים.

שולי מועלם-רפאלי: כן יינתנו להם מידע והכוונה על הדרכים האפשריות העשויות לסייע להם ליישב את הסכסוך ביניהם בהסכמה, להגיע להחלטה הסופית בדרכי שלום ולהתמודד עם ההשלכות של פרידה או הישארות משותפת.

שולי מועלם-רפאלי: והדרכים האלה מגוונות – ייעוץ, גישור, טיפול משפחתי או זוגי ודרכים נוספות שאנשי הטיפול מומחים בהן ממני.

שולי מועלם-רפאלי: רק לאחר שנעשה ניסיון בפגישת מהו"ת ראשונה זו, או בנוסף, בפגישות גישור כדי להביא את הצדדים להסכמה או להמשיך בתהליך שמגמתו ליישב את הסכסוך בהסכמה, והצדדים או מי מהם הביעו את רצונם לקיים התדיינות משפטית – בשלב ההוא הם יוכלו להגיש את כתבי התביעה ולנהל הליכים משפטיים לפי הוראות סדרי הדין החלות בכל אחת מהערכאות השיפוטיות, בבית-הדין הרבני ובבית-המשפט לענייני משפחה.

שולי מועלם-רפאלי: המטרה בעצם היא לתת לילדים שלנו, לנכדים שלנו, עוד הזדמנות.

שולי מועלם-רפאלי: עוד הזדמנות לנו כבני-זוג, עוד הזדמנות לילדים שלנו, ליצור מצב שגם ההחלטה על פירוק, גם ההחלטה על המשך, נעשית מתוך מחשבה, מתוך מתן הזדמנות שנייה של יישוב סכסוכים בדרך של גישור ותיאום.

שולי מועלם-רפאלי: יש תמיכה בהצעת החוק הזאת מכל סיעות הקואליציה, ואני מבקשת מכל החברים והחברות בבית הזה לתמוך באמירה שהמשפחה וכל חלקיה של המשפחה הם חלק מהותי, גם אם המשפחה מחליטה להישאר ביחד וגם אם היא מחליטה להיפרד.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

גילה גמליאל: [הצעת חוק פ/2046/19; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: תעלה חברת הכנסת עליזה לביא.

גילה גמליאל: יש לך שלוש דקות.

יובל שטייניץ: – – –

גילה גמליאל: אתה משיב, אבל רק לאחר שההצעה המוצמדת של חברת הכנסת עליזה לביא גם כן תוצג.

גילה גמליאל: בבקשה, הרווחת עוד כמה שניות.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, חברותי, חברי חברי הכנסת, לא פשוט לדבר היום על נושאים אחרים מהמצב הביטחוני, ולא פשוט שלא לדאוג לילדים של כולנו, לעוזרות ולעוזרים הפרלמנטריים שלנו שגויסו.

עליזה לביא: אבל כן, הצעת החוק שאני מציגה בפניכם באופן חלקי עוסקת בילדים של כולנו, ולצערי הרב היא מוצגת בפניכם היום לא שלמה.

עליזה לביא: הצעת החוק הנוכחית היא חלק ממהלך שלם שאני מבקשת להוביל, מהלך בן קרוב לשנה, מהלך של עצירת המרתון, המירוץ של בני-זוג שמבקשים להתגרש – מרתון בין בית-הדין הרבני לבית-המשפט לענייני משפחה.

עליזה לביא: לצערי הרב, זה לא ביטול מירוץ הסמכויות – – –

משה גפני: למה?

משה גפני: למה?

משה גפני: למה יש – – – במירוץ הזה?

קריאה: אתה רואה, הנה, מה הבעיה – – –

עליזה לביא: זה לא ביטול מירוץ סמכויות, אבל כנראה אין לנו פרטנרים אמיתיים בבית הזה להבטחת שלום-בית – –

משה גפני: למה?

משה גפני: למה בית-משפט בכלל?

משה גפני: – – – למה?

עליזה לביא: – – יהיה הערך חשוב בעולם היהודי ככל שיהיה.

משה גפני: טוב, דברי.

עליזה לביא: חברתי חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי הציגה כאן בהרחבה את החוק.

עליזה לביא: אומנם החוק שלה דומה, הוא בעל דמיון כזה או אחר למה שאני מציגה בפניכם, אבל ההצעה של חברתי מועלם בעייתית ביותר.

עליזה לביא: הצעת החוק מבטיחה מנגנון ישיר טרם פתיחת הליך משפטי לגירושין, אך למעשה היא תעצים את מירוץ הסמכויות.

עליזה לביא: קניית הסמכות בהצעה של חברת הכנסת מועלם תהיה כבר בתוך תהליך הגישור.

עליזה לביא: מדובר בהכנסת שיקולים ואינטרסים זרים להליך והחרפה של הבעיה ארוכת השנים של מירוץ הסמכויות.

עליזה לביא: מתי הבית היהודי יעשה מעשים אמיתיים למיתון הבעיה ולא רק להחרפה שלה?

עליזה לביא: הרפורמה בגירושים מהלכת אימים על הבית היהודי.

עליזה לביא: פעמיים משכתי את הצעת החוק שלי מוועדת שרים, ובפעם השלישית הוקמה ועדה של הקואליציה, והתוצאה שלה היא הצעה ממשלתית שמובאת כרגע, אבל רק חצי ממנה מובא כרגע – זה הנוכחי שאנחנו מדברות עליו – רק חצי ממנה הצליח לקבל את תמיכת השרים, בשל ההתנגדות העיקשת של הבית היהודי לביטול מירוץ הסמכויות, לרפורמה בהליך הגירושין במדינת ישראל, לחוק כולו שרוצה באמת לבטל את ההסכם בין בית-הדין הרבני לבין בית-המשפט לענייני משפחה.

עליזה לביא: אף שיש לו תמיכה בכל סיעות הבית – כן, גם בקרב כמה חברי כנסת ושרים של הבית היהודי יש לו תמיכה – בכל זאת הבית היהודי מאיים בערר.

עליזה לביא: זאת הזדמנות היסטורית לבטל את המרתון שמביא להרס המשפחות ולפגיעה מיותרת בילדים.

עליזה לביא: הגיע הזמן לשים סוף למצוקת המירוץ לגט ולשלב תהליכי גישור בבתי-הדין.

עליזה לביא: הגיע הזמן שגם שרי הבית היהודי יתמכו ויבינו שכדי שיותר זוגות יחזרו להרגיש שהרבנות היא גם שלהם, חובה לעצור את המירוץ המיותר וההרסני.

עליזה לביא: אין עוד מקום בעולם שבו מהירות הגשת התביעה היא שקובעת מי ינצח.

עליזה לביא: הגיע הזמן לרפורמה אמיתית.

עליזה לביא: אני רוצה להודות לארגון "מבוי סתום", לויצו, ל"נעמת", על הסיוע הרב במהלך השנה האחרונה שבה ניסינו וניסינו – –

גילה גמליאל: כן, נא לסיים.

גילה גמליאל: בבקשה.

עליזה לביא: – – ומשכנו וחזרנו.

עליזה לביא: ואני מבקשת מכם לתמוך בהצעת החוק הנוכחית שלי, ולסייע שלא לקדם בוועדה את ההצעה המוצמדת אליה, שרק תחריף את מצוקת הילדים והמשפחות – –

גילה גמליאל: עליזה, לסיים, בבקשה.

עליזה לביא: – – הנמצאות בהליכי הגירושים, ולסייע ולפעול ביחד כדי שבאמת תהיה כאן רפורמה אמיתית – –

גילה גמליאל: תודה.

עליזה לביא: – – בעולם הגירושים, שכולנו מחכים לה.

גילה גמליאל: תודה.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

גילה גמליאל: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

גילה גמליאל: אני חושבת שזה קצת תקדימי ששתי הצעות מוצמדות – ולשמוע את ההתנגדות ההדדית, אבל ישיב על כך השר יובל שטייניץ, בבקשה, בשם שרת המשפטים.

גילה גמליאל: השר יובל שטייניץ, בבקשה.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, אני כבר אקרא את התשובה של משרד המשפטים, אבל אני מבין שהנושא כאן זה גירושים ושלום-בית, ואני חושב שזה היה מרתק לראות את המאבק בין – אומנם פה זה לא בני-זוג, אבל אחים – –

גילה גמליאל: אתה אומר: צריך לעשות שלום-בית בין האחים.

יובל שטייניץ: – – יש עתיד והבית היהודי, עליזה לביא ושולי מועלם.

יובל שטייניץ: מי שרק הקשיב, ראה כאן מאבק.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

יובל שטייניץ: והנה, אני יכול לומר לך, חברת הכנסת לביא, שעם כל המאבקים בין שני האחים או שתי המפלגות האחיות, יש עתיד והבית היהודי, בסוף בסוף משיגים שלום-בית וממשיכים לחיות ביחד.

עליזה לביא: הלוואי.

עליזה לביא: בואו נעשה עכשיו את הרפורמה – – –

יובל שטייניץ: אז אם זה אפשרי להשיג שלום-בית, לא רק בין לפיד ובנט אלא גם ביניכן, פעם אחרי פעם – – –

עליזה לביא: חברת הכנסת מועלם מסכימה – – –

יובל שטייניץ: כי פעם אחרי פעם אתם מתכתשים ומשלימים.

יובל שטייניץ: זו כבר תופעה, ריטואל, אז יכול להיות שאפשר גם להשיג שלום-בית בין חלק מהזוגות המתגרשים.

שולי מועלם-רפאלי: אני בעד – – – שלום-בית ממש – – –

יובל שטייניץ: אז שאנחנו נגשר?

שולי מועלם-רפאלי: כן, זה שלום-בית – – – לדעתי יש לנו עוד הרבה מה ללמוד מכם.

יובל שטייניץ: אנחנו נשקול זאת.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, התשובה שלפני בעצם מתייחסת להצעה של חברת הכנסת שולי מועלם.

יובל שטייניץ: זו התשובה – – –

עליזה לביא: – – –

יובל שטייניץ: אוקיי.

עליזה לביא: הייתה יכולה להביא גם – – –

יובל שטייניץ: אה.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, אקרא עכשיו את התשובה, אם ספסלי העבודה – – –

גילה גמליאל: סליחה, אם ניתן לשמור על השקט על מנת שהשר ישמע גם את עצמו – –

יובל שטייניץ: כן.

גילה גמליאל: – – נוסף על כך שהוא מקריא לכם.

יובל שטייניץ: ההצעה של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי עוסקת בחוק להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה (יישוב מוקדם של הסכסוך).

יובל שטייניץ: הצעה זו מבקשת – אני מקריא את התשובה, אבל ערכתי אותה קצת כי אני לא מסוגל להקריא משפטים של שש ושבע ושמונה שורות; אז מי שכותב את זה במשרד המשפטים, שבפעם הבאה ידע לנסח ניסוח של בני-אדם, ניסוח רהוט וסביר.

גילה גמליאל: ערכת את זה קצר יותר או ארוך יותר?

יובל שטייניץ: חתכתי את זה וקיצרתי את זה – –

גילה גמליאל: אם חתכת זה בסדר גמור.

יובל שטייניץ: – – כדי שזה יהיה לא רק עברית תקינה אלא גם סבירה.

יובל שטייניץ: משפטים של שמונה שורות זה משהו בלתי אפשרי.

שולי מועלם-רפאלי: גם שניים, לא רק – – –

יובל שטייניץ: כן.

יובל שטייניץ: ובכן, הצעה זו מבקשת לקבוע כי תובענה בסכסוך בין בני-זוג או בין הורים וילדיהם המוגשת לבית-המשפט לענייני משפחה או לבית-דין דתי תהיה באמצעות בקשה ליישוב סכסוך ופגישת מהו"ת – מהו"ת זה מידע, היכרות ותיאום – זה ייעשה ביחידת הסיוע שליד הערכאה השיפוטית, ובהתאם להמלצות הוועדה בראשות השופט שנהב, בעת שכיהן כסגן נשיא בית-המשפט לענייני משפחה ברמת-גן, ותזכיר החוק הממשלתי שפורסם בהמשך על-ידי משרד המשפטים, בשנת 2006.

יובל שטייניץ: המטרה היא להביא לכך שהצדדים יבחנו את האפשרות ליישב את הסכסוך בהסכמה ובדרכי שלום, תוך צמצום הצורך בקיום התדיינות משפטית.

יובל שטייניץ: לאחרונה הופץ על-ידי משרד המשפטים תזכיר חוק להסדר התדיינות בסכסוכי משפחה, התשע"ד–2014, המציע לקבוע כי תובענה בסכסוך בין בני-זוג או בין הורים לילדיהם תהיה באמצעות בקשה ליישוב סכסוך ופגישת מהו"ת.

יובל שטייניץ: ב-29 ביוני 2014 אישרה ועדת השרים לחקיקה להגיש לכנסת ישראל את הצעת החוק הממשלתית.

יובל שטייניץ: לפיכך, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, הממשלה תומכת בהצעת החוק שלך, בכפוף להתחייבותך להצמיד את ההצעה שלך להצעת החוק הממשלתית.

יובל שטייניץ: ולגבי הצעת החוק או דבריה של חברת הכנסת לביא – – –

עליזה לביא: הצעת חוק, אדוני.

יובל שטייניץ: – – – הצעת החוק של חברת הכנסת לביא, לא קיבלתי עמדה, ולכן אני מנוע מלהתייחס.

יובל שטייניץ: אני מקווה שתסלחי לי על כך.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לשר יובל שטייניץ.

גילה גמליאל: יש לשתי הצעות החוק התנגדות מקרב חברי הכנסת.

גילה גמליאל: אז נתחיל עם ההצעה הראשונה, של חברת הכנסת שולי מועלם – יתנגד חבר הכנסת ישראל אייכלר.

גילה גמליאל: אחריו תהיה התנגדות של חבר הכנסת משה גפני להצעה של חברת הכנסת עליזה לביא.

גילה גמליאל: לכל אחד מכם יש שלוש דקות, בבקשה.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, בשעה זו שאנחנו דנים פה על מירוץ הסמכויות בין בתי-המשפט, יש מירוץ של מיליוני אזרחים במדינת ישראל הצמודים, קרוב כמה שיותר, לחדר המוגן; יש מאות-אלפי ילדים שהיו צריכים להיות בקייטנות ולא יכולים לעשות את זה; ואנחנו עוסקים בשאלה: האם צריך ללכת לגישור לפני גירושין?

ישראל אייכלר: הרי כל אדם בר-דעת יודע שצריך קודם כול לנסות כל גישור לפני שהולכים להתגרש.

ישראל אייכלר: הגמרא אומרת שהקדוש-ברוך-הוא מזיל דמעה, המזבח מזיל דמעות, על זוג שנפרד.

ישראל אייכלר: אבל לנו יש חשש, וחשש מבוסס; מבוסס על זה שמדינת ישראל בהקמתה החליטה שענייני נישואין וגירושין יהיו על-פי דין תורה, ובמשך השנים החל כרסום, ויש אנשים שכופרים בעיקר הסמכות של בתי-הדין, כי הם טוענים שזאת לא מדינה יהודית בכלל, ומדינה חילונית דמוקרטית לא צריכה בכלל שלבתי-הדין הרבניים תהיה איזו סמכות חוקית.

ישראל אייכלר: ולכן החשש הוא שהחוקים האלה באים לא להביא שלום-בית בין אדם לאשתו, אלא להביא עוצמה רבה יותר לבתי-המשפט הלא-דתיים על פני בתי-הדין הרבניים.

ישראל אייכלר: ואותי, אני חייב לומר בגילוי נאות, זה לא מעניין.

ישראל אייכלר: אותי מעניין מה שאומר הנביא ישעיהו על המצב שבו אנחנו נמצאים:

ישראל אייכלר: לך ואמרת לעם הזה, שמעו שמוע ואל תבינו וראו ראו ואל תדעו.

ישראל אייכלר: עכשיו, כשילדי הדרום והמרכז נמצאים בחופשה, החליטה ממשלת ישראל להפלות לרעה את ילדי הקייטנות של החינוך החרדי, שלא יהיו להם קייטנות, ובלי שום קשר ובלי שום הבנה, המציאות היא שלאף אחד מהילדים אין קייטנות.

ישראל אייכלר: אם לילדים החרדים אין קייטנות – לאף ילד לא תהיה קייטנה בארץ הזאת.

ישראל אייכלר: זאת המציאות שאני רואה.

ישראל אייכלר: הנביא אומר: "שמעו שמוע ואל תבינו ואזניו הכבד ועיניו השע פן יראה בעיניו ובאוזניו ישמע ולבבו יבין ושב ורפא לו".

ישראל אייכלר: אם הלב יבין שהיום הביא אל ועדת הכספים, הביא שר האוצר, חוק אפליה גזענית ואנטישמית, גזענית נגד הערבים ואנטישמית נגד היהודים, שקורת גג – המס שהמדינה גובה מאזרח – לא שהמדינה עוזרת למישהו אלא היא גובה – היא לא תגבה ממי שכן שירת בצבא וכן תגבה ממי שלא שירת בצבא.

ישראל אייכלר: אנחנו בעד תגמול לחיילים שנמצאים בחזית, ואפשר וצריך לעשות את זה מתקציב הביטחון, שכל חייל שמסיים את שירותו יקבל מענק בגובה המע"מ מתקציב משרד הביטחון, וזה בסדר גמור.

ישראל אייכלר: אבל לא ייתכן שישעבדו את החוק האזרחי נגד לומדי התורה.

ישראל אייכלר: הקדוש-ברוך-הוא עומד למעלה ורואה את זה.

רות קלדרון: תודה רבה.

ישראל אייכלר: כתוב: "אשור שבט אפי".

ישראל אייכלר: כל המלחמות וכל הייסורים שיש לנו זה מכיוון שמדינת ישראל נלחמת נגד הקדוש-ברוך-הוא – –

רות קלדרון: תודה רבה.

ישראל אייכלר: – – ונגד עמו, בין אם הם דתיים ובין אם הם לא דתיים.

רות קלדרון: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה – – –

ישראל אייכלר: מדינה יהודית, דבר ראשון, צריכה להיות מדינה של חסד, של רחמים, ולא של גזל ושל עושק.

ישראל אייכלר: חוק המע"מ – –

רות קלדרון: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה לסיים.

ישראל אייכלר: – – האפליה בקייטנות, הם חוקי עושק.

ישראל אייכלר: ומדינה שעוסקת בעושק איננה ראויה לייצג את העם היהודי, ולכן הקדוש-ברוך-הוא שולח לנו אזהרות והתראות, וברוך השם, נסים גדולים מאוד: 200 טילים נפלו ואף אחד לא נפגע.

רות קלדרון: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

רות קלדרון: אני נורא משתדלת להתאפק, אבל הבנתי שהקדוש-ברוך-הוא שלח את המלחמה מכיוון שהקייטנות של החרדים נסגרו – אני חושבת על הקדוש-ברוך-הוא אחרת, אבל אני מבקשת שתשמור על הזמנים.

ישראל אייכלר: אני אומר רק מה שאומרים הנביאים – –

רות קלדרון: אני הקשבתי.

ישראל אייכלר: – – ומה שאמרו חז"ל, ואני ואת לא יודעים כלום.

ישראל אייכלר: לא את ולא אני.

ישראל אייכלר: אני לא מתיימר לומר – –

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

ישראל אייכלר: – – אבל אם הנביא אומר לך – –

רות קלדרון: אני רוצה שחבר הכנסת גפני יוכל לעלות.

ישראל אייכלר: – – שלא תכבידי את אוזנייך; הנביא אומר לך: ולבבו יבין – – –

רות קלדרון: הלב שלי מקשיב לך שלוש דקות.

ישראל אייכלר: הנה, אז אני אומר לך, הנביא אומר לך: "לבבו יבין".

ישראל אייכלר: הקדוש-ברוך-הוא רוצה שהלב שלך ושל הבוחרים שלך – – –

רות קלדרון: הלב שלי מקשיב לך.

ישראל אייכלר: – – – יבינו, וישובו ורפא לו, והקדוש-ברוך-הוא ישלח רפואה לנשמות ולנפשות ולגופי כל עם ישראל – –

רות קלדרון: אמן.

ישראל אייכלר: – – ויהיה לו אך ורק ביטחון, ויפסיקו את המלחמות בתוך הבית, ואחר כך ידאגו לשלום-בית של מי שרוצה להתגרש.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת גפני, בבקשה.

רות קלדרון: בבקשה תעזרו לי להקפיד על הזמנים.

רות קלדרון: שלום, אדוני; אני מבטיחה להקשיב בכל לבי שלוש דקות.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, פעם ראשונה, השר שטייניץ – ואתה השבת בשם הממשלה – פעם ראשונה שאני רואה דבר כזה.

משה גפני: חברת הכנסת שולי מועלם מעלה הצעת חוק, והצעת החוק הזאת קיבלה תמיכת ממשלה בתנאים כפי שהציג השר שטייניץ.

משה גפני: הוצמדה לה הצעת חוק של חברת הכנסת עליזה לביא, שדיברה נגד החוק של שולי מועלם.

משה גפני: כל מה שעליזה לביא הייתה בעניין הזה, זה בגלל שהיא הוצמדה לשולי מועלם.

משה גפני: אם חברת הכנסת עליזה לביא מתנגדת לחוק של שולי מועלם, אסור לה להעלות את הצעת החוק שלה.

משה גפני: אני חושב שעל-פי התקנון אסור לה להעלות.

משה גפני: אני רוצה להסביר, אם חברי הכנסת רוצים להבין בדיוק על מה מדובר, אז אני אומר:

משה גפני: באה שרת המשפטים – ואמרה את זה כאן חברת הכנסת עליזה לביא, יש מירוץ סמכויות.

משה גפני: כאשר זוג עומד להתגרש, איפה הם ידונו בכל מיני נושאים אצל הזוג?

משה גפני: איפה שהלכו קודם: הלכו לבית-משפט לענייני משפחה – טוב; הלכו לבית-דין רבני – טוב.

משה גפני: באה עכשיו עליזה לביא, ומה שהיא הציגה כאן, היא אומרת ככה, היא אומרת את מה ששרת המשפטים אומרת; היא אומרת שאם יש ויכוח בין בני-הזוג, אם יש ויכוח – הולכים לבית-משפט לענייני משפחה.

משה גפני: עכשיו, אני שואל את חברי הכנסת: בני-זוג שעומדים להתגרש, האם מישהו מעלה בדעתו שישבו הזוג ויחליטו החלטה לאן הם הולכים?

עליזה לביא: כן, לאן – – –

משה גפני: אני שואל את ההיגיון של חברי הכנסת, לא של המציעים.

עליזה לביא: באיזו עוד מדינה בעולם יש – – –

משה גפני: לא של חברי הכנסת המציעים.

משה גפני: ישבו ויחליטו איפה הם דנים על הדירה, איפה הם יחליטו.

משה גפני: לא יהיה מירוץ סמכויות.

משה גפני: אין ספק, לפני שעליזה לביא צעקה, אני רציתי להגיד 100% – –

עליזה לביא: – – –

רות קלדרון: – – עכשיו אני לא אומר 100% בגלל שאני מתחשב בדעתה.

רות קלדרון: 99.

רות קלדרון: 9999% שהזוג לא ישב ויקבל החלטה, ואז מה עושים?

עליזה לביא: למה אתה אומר את זה?

משה גפני: לאן הולכים?

משה גפני: הרי הם רבים, לאן הולכים?

משה גפני: הולכים, לפי דבריה, לבית-המשפט לענייני משפחה, לא הולכים לבית-דין רבני.

משה גפני: היא קבעה במירוץ הסמכויות, ד"ר עליזה לביא – שמישהו כתב לי השבוע שהיא אישה דתית וזה, אז אני אמרתי: נכון, אני לא בוחן כליות ולב – היא לא רוצה שידונו בבית-דין רבני, ולכן היא מתנגדת לחוק של שולי מועלם, אם היא לא תסכים להיכנס לתוך החוק הכללי שבו מוחקים את בית-הדין הרבני.

משה גפני: מוחקים.

משה גפני: ואני מבקש, גברתי היושבת-ראש – אני לא רוצה לחרוג מהזמן ולא רוצה לדבר על שדרות ולא רוצה לדבר על זה, אני רוצה לדבר לגופו של עניין – אני חושב שנעשה פה תקדים שאסור לעשות אותו: חברת הכנסת עליזה לביא איננה יכולה להיות מוצמדת להצעת החוק של שולי מועלם.

משה גפני: היא דיברה, גברתי מזכירת הכנסת, היא דיברה כאן, את לא ידעת את זה קודם – –

רות קלדרון: אנחנו – – –

משה גפני: – – אבל היא דיברה כאן בנאום שלה, בבקשה של התמיכה של חברי הכנסת, נגד החוק שאליו היא הוצמדה.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת גפני.

רות קלדרון: נבדוק את – – –

משה גפני: ולכן, גברתי היושבת-ראש, ההחלטה היא בידייך.

משה גפני: אפילו שהיא חברת סיעתך, אני סומך – –

רות קלדרון: אני מקשיבה לך בלב שלם.

משה גפני: – – כן, אני סומך – –

רות קלדרון: נבדוק במחלקה המשפטית, ואם תהיה בעיה – – –

משה גפני: – – אני סומך על אחריותך הממלכתית.

משה גפני: לא היה דבר כזה, למיטב הכרתי, שהוצמדה הצעת חוק.

משה גפני: היא לא הייתה זכאית להעלות את זה, אלא אם כן היא הולכת אחרי חברת הכנסת שולי מועלם – –

רות קלדרון: תודה רבה.

משה גפני: – – ואני מבקש, אם ההחלטה תהיה שהיא יכולה להביא את זה להצבעה, אני מבקש מחברי הכנסת להצביע נגד, בגלל שזאת הכרעה בדלת האחורית, לא כשזה על השולחן עם הצעת חוק.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת גפני.

רות קלדרון: אני אשמח אם הייעוץ המשפטי שלנו יבהיר לנו שזה מותר.

רות קלדרון: המציעות, האם אתן רוצות – –

עליזה לביא: – – –

רות קלדרון: – – האם אתן רוצות לדבר עכשיו, לפני ההצבעה?

רות קלדרון: אם כך, חברים וחברות, נעבור להצבעה.

רות קלדרון: אנחנו מתחילים בחוק הראשון, הצעת חוק להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה (יישוב מוקדם של הסכסוך), של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

רות קלדרון: כולם בבקשה לתפוס את מקומותיהם, אני מפעילה הצבעה.

רות קלדרון: מי בעד? מי נגד?

רות קלדרון: בינתיים, החוק הראשון, של שולי מועלם-רפאלי, להסדר התדיינות, ואחר כך, עליזה תהיה – זה מוצבע, על זה כרגע מצביעים.

קריאה: על שניהם ביחד או – – –

רות קלדרון: על אחד.

רות קלדרון: על הראשון בלבד.

רות קלדרון: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 38 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 2 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה (יישוב מוקדם של הסכסוך), התשע"ד–2014, לדיון מוקדם בוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

רות קלדרון: 38 קולות בעד, שניים מתנגדים.

רות קלדרון: ההצעה התקבלה, והיא תעבור לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

רות קלדרון: אנחנו מייד עוברים להצבעה נוספת – – –

משה גפני: רק רגע – – –

רות קלדרון: סליחה?

משה גפני: את אמרת שתשאלי, דרך אגב – – –

רות קלדרון: כן, והם קיבלו אישור.

רות קלדרון: הצעת חוק להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה (יישוב מוקדם של הסכסוך), של חברת הכנסת עליזה לביא – אני מפעילה הצבעה.

רות קלדרון: מי בעד?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: בבקשה להצביע.

רות קלדרון: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 39 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 6 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה (יישוב מוקדם של הסכסוך), התשע"ד–2014, לדיון מוקדם בוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

רות קלדרון: 39 קולות בעד, שישה מתנגדים.

רות קלדרון: הצעת החוק עברה, והיא תעבור לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

רות קלדרון: [הצעת חוק פ/1954/19; נספחות.

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: אם אין כרגע ברכות, אנחנו שבים להצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבת אזרח ותיק), שמציע השר לאזרחים ותיקים.

רות קלדרון: סליחה, אני מזמינה את חברת הכנסת אורית סטרוק להציג את החוק, וישיב לה השר לאזרחים ותיקים.

אורית סטרוק: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת עוסקת בעצם בטרמינולוגיה.

אורית סטרוק: היא נועדה לשנות את שמה של קצבת הזיקנה לקצבת אזרח ותיק.

אורית סטרוק: אנחנו לא תמיד מייחסים חשיבות לטרמינולוגיה, אבל בבית הזה דווקא כן.

אורית סטרוק: הרבה פעמים חשוב לנו באיזה שמות מכנים כל דבר ועניין.

אורית סטרוק: כך, למשל, לפני שתי דקות שוחחתי עם חבר כנסת אוחיון על תוכנית ההתנתקות, שאנחנו מונים תשע שנים לביצועה, אז הוא שאל אותי על איזו התנתקות אני מדברת.

רות קלדרון: סליחה רגע.

רות קלדרון: חברים ביציע, בבקשה להיות בשקט ולתת לחברי הכנסת לשמוע את עצמם.

רות קלדרון: תודה רבה.

אורית סטרוק: אוקיי.

אורית סטרוק: אז הצעת החוק עוסקת בטרמינולוגיה ומבקשת לשנות את השם של קצבת הזיקנה לקצבת אזרח ותיק.

אורית סטרוק: רציתי להסביר קצת על ערכה של טרמינולוגיה, והתחלתי לספר שממש לפני שתי דקות שוחחתי פה עם חבר הכנסת אוחיון ואמרתי לו שבגלל תוכנית ההתנתקות אנחנו סופגים עכשיו את כל הטילים, אז הוא אמר לי: איזו התנתקות?

אורית סטרוק: אני מכיר עקירה, אני מכיר גירוש, אני לא מכיר התנתקות.

אורית סטרוק: זו דוגמה כמה טרמינולוגיה היא דבר חשוב.

אורית סטרוק: ומסתבר שיש לא מעט אנשים שזכאים לקבל את הקצבה הזאת, קצבת הזיקנה, אבל מפריע להם השם "קצבת זיקנה".

אורית סטרוק: השם זיקנה נשמע להם משהו שכבר אבד עליו כלח, איזה אדם שהוא כבר לא רלוונטי.

אורית סטרוק: אומנם ביהדות זקן זה ראשי תיבות – זה שקנה חכמה; זקן הוא אדם מכובד.

אורית סטרוק: אבל לפעמים בחברה שלנו המילה הזאת היא מילה לא נעימה, כשאנשים נמצאים עדיין בשיא כוחם והם פעילים וכו', ולכן קיבלנו פניות לשנות את השם של הקצבה הזאת מקצבת זיקנה לגמלת אזרח ותיק.

אורית סטרוק: אני מניחה שלא יהיו התנגדויות להצעת החוק הזאת, שבסך הכול באה לכבד את האזרחים הוותיקים שבינינו.

אורית סטרוק: אני רוצה להודות מאוד לידידי חבר סיעתי השר אורי אורבך, שגם בנושא הזה וגם בנושאים נוספים שקשורים לאזרחים ותיקים אנחנו משתפים פעולה, וגם לד"ר שאול נבון, שהיה בין הפונים הבולטים בהצעה הזאת, ובגלל הפנייה שלו, בין היתר, קידמנו את הצעת החוק.

אורית סטרוק: נבקש מכם לתמוך בה.

אורית סטרוק: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה על ההצעה.

רות קלדרון: אנחנו נעבור ישירות – סליחה, אני נרגשת מהמצב.

רות קלדרון: השר לאזרחים ותיקים מתבקש לבוא ולהשיב.

איתן כבל: יש לו הזדמנות לענות בענייני משרדו.

אורי אורבך: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, האמת היא שאם היינו חברה ממש מתוקנת ו"ידידית", לא היינו צריכים להזדקק לחוק הזה, כי השם קצבת זיקנה היה – –

רות קלדרון: מחמאה.

אורי אורבך: – – מחמאה גדולה.

אורי אורבך: כי המילה, כפי שאמרה חברת הכנסת אורית סטרוק – ואני משבח אותה על הצעת החוק הזאת – שהם היו גאים שיש להם קצבת זיקנה; הגענו לגיל זיקנה.

אורי אורבך: אבל החברה השתנתה, והמושג זיקנה, מה לעשות, דבק בו זוקן.

אורי אורבך: ונשים בנות 62 שמקבלות קצבת זיקנה, או גברים בני 67 שמרגישים שהם במלוא כוחם, הדבר האחרון שהם רוצים זה שיקראו להם זקנים, במושג שספח אליו מובן שלילי.

אורי אורבך: ולכן החרשנו ואמרנו: כדאי בכל זאת.

אורי אורבך: יש כל כך הרבה מילים.

אורי אורבך: מרוב שמפחדים מהמילה זקן, השפה העברית והחברה המציאו אין-סוף מילים נרדפות רק כדי לא להגיד זקן: קשיש, ישיש, פנסיונר, גמלאי, הדור השלישי, הגיל השלישי, גיל הזהב, גיל הזהב בשיניים, מאותגרי גיל, רק לא להגיד: אדוני, אתה זקן, תהיה שמח בזה, אתה מקבל קצבת זיקנה.

אורי אורבך: אז נשנה.

רות קלדרון: אשרי, זקן אני.

אורי אורבך: ויש כמה הצעות.

אורי אורבך: בוועדת השרים הצבענו על זה.

אורי אורבך: אני אקרא את תשובת שר הרווחה, שכיוון שמדובר בתיקון בחוק הביטוח הלאומי אז זה בסמכותו, כמובן, אף שמשרדנו עוסק יומם וליל רק בנושא הזקנים, מאותגרי הגיל; וכיוון שהוא לא יכול, אני אענה במקומו.

אורי אורבך: ביטוח הזיקנה הנו אחד מענפי הביטוח הוותיקים והחשובים במערכת הביטחון הסוציאלי של המדינה, והוא נועד להבטיח לתושבי ישראל הכנסה חודשית מובטחת לעת זיקנה ללא קשר להכנסותיהם.

אורי אורבך: קצבה אוניברסלית; לא משנה עשיר, עני – כולם מקבלים, למעט מי שעובד מגיל 67 עד 70, שאז נצברים לו אחוזים מסוימים, ובגיל 70 כולם מקבלים ללא שום הגבלה.

אורי אורבך: כמובן, גיל הזכאות לגבר על-פי החוק נע בין 65 ל-67, ולאישה – בין 60 ל-62, הכול בהתאם לחודש לידתם.

אורי אורבך: בעת האחרונה התקבלו פניות רבות מאזרחים המלינים על לשון החוק במונח קצבת זיקנה.

אורי אורבך: מהפניות הסתבר כי השימוש במונח יוצר אצל מרבית האוכלוסייה קונוטציות שליליות וסטריאוטיפים המובילים לפגיעה באותה אוכלוסייה מבוגרת.

אורי אורבך: לפיכך פועל המוסד לביטוח לאומי בימים אלו לקידום הצעת חוק ממשלתית אשר על-פיה יוחלף המונח קצבת זיקנה במונח – מה שמציע הביטוח הלאומי זה קצבת גיל.

אורי אורבך: לנו חשוב בעיקר לשנות את המונח קצבת זיקנה, ואת הוויכוח אם זה יהיה קצבת אזרח ותיק, קצבת אזרחים ותיקים או קצבת גיל אנחנו ננהל בוועדה.

אורי אורבך: לא כל כך עקרוני.

אורי אורבך: לטענת הביטוח הלאומי, המונח אזרח ותיק יכול ליצור חוסר בהירות בקרב הציבור, שכן הזכאות לקצבת זיקנה על-פי חוק הביטוח הלאומי ניתנת למי שהנו תושב, ולא רק אזרח, ולכן המינוח אזרח ותיק עלול להטעות את הציבור.

אורי אורבך: בנוסף עלול המינוח לגרום לבלבול גם בעקבות חוק האזרחים הוותיקים, הקובע גילאים שונים המקנים זכאות להטבות שונות מהגילאים על-פי חוק הביטוח הלאומי.

אורי אורבך: לכן המונח קצבת גיל נמצא על-ידי המוסד לביטוח לאומי כמתאים יותר להחלפת המונח קצבת זיקנה.

אורי אורבך: לטעמי אפשר להתפשר בסוף על קצבת ותיקים, אם המילה אזרחים – –

רות קלדרון: כמו בקיבוץ.

אורי אורבך: – – מפריעה, כי קצבת גיל – – –

אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא אם זה נותן עוד משהו חוץ מלהחליף את השם.

אורי אורבך: לא.

רות קלדרון: "שלישי בשלייקעס".

אורי אורבך: זה לא נותן עוד משהו, לא.

אורי אורבך: אנחנו משנים את השם.

אורי אורבך: זה גם לא משנה שום דבר אם אתה קורא לזה הגדה המערבית, יהודה ושומרון, השטחים או הגדה הישראלית, אבל תודעה זה דבר שמשנה בכל תחום.

אורי אורבך: ולכן, אם זה מפריע לאנשים, קצבת זיקנה, אז זה משנה, כן.

אורי אורבך: זה לא מקנה זכויות והטבות, אבל זה מקנה הרגשה טובה יותר.

אורי אורבך: אני חושב שבסופו של דבר נמצא את – – –

אורלי לוי אבקסיס: בגלל זה ועדת שרים, ככה מהר, העבירה?

אורי אורבך: ועדת שרים העבירה את זה מהר כי היה שם רוב, פשוט.

אורי אורבך: כשיש רוב – – –

אורלי לוי אבקסיס: אבל אם זה היה עולה למדינה, אז כנראה שלא היו מעבירים.

אורי אורבך: נכון.

אורי אורבך: בדברים שעולים למדינה, המדינה ידה יותר קפוצה.

אורי אורבך: כיוון שחברי כנסת ושרים – וזאת הערה נכונה, חברת הכנסת לוי אבקסיס – מחשיבים מעות ופחות מחשיבים דמעות, מחשיבים דברים שעולים לנו כסף תכל'ס, ותודעה וחינוך ומושגים, אנחנו אומרים: טוב, זה לא עולה לנו כרגע.

אורי אורבך: אבל אני חושב שיש לזה בכל זאת משמעות.

אורי אורבך: ואני שמח שקל לפעמים להעביר דברים שאנחנו מאמינים בהם.

אורי אורבך: אני מקווה שבסופו של דבר זה יהיה קצבת אזרחים ותיקים, ואם לא – זה יהיה קצבת ותיקים, ואם לא כך – קצבת גיל.

אורי אורבך: והעיקר שכל הזקנים והקשישים והישישים ומאותגרי הגיל ואנשים שחיים לאורך ימים טובים יחיו חיים בגיל, בבריאות טובה.

אורי אורבך: ובעיקר בימים כאלה אני אוסיף משפט: תשימו לב לזקנים, לקשישים.

אורי אורבך: הם האוכלוסייה שהכי נפגעת בכל מצב – בין שזה מצב כלכלי ובין שזה מצב ביטחוני.

אורי אורבך: להם יותר קשה לצאת, הם פחות עצמאיים.

אורי אורבך: לכן אני אומר, כמובן לבני – – –

אורלי לוי אבקסיס: תוך שניות הם צריכים להגיע למרחב מוגן.

אורי אורבך: נכון.

אורי אורבך: לכן אני אומר, לבני משפחה בוודאי לא צריך להגיד בדרך כלל לשים לב, אבל כאלה שהם גלמודים, עריריים, שכנים, חברים, מכרים, חברי קהילה, כשאתם מוגנים עם משפחותיכם ואתם שמים לב לילדים שלכם, תסתכלו אם השכן לא מוטל על הרצפה כי הוא רץ מהר מדי, כי הוא נבהל; תדפקו בדלת, תראו מה אתו.

אורי אורבך: אלו ימי מבחן שצריך להועיל לאוכלוסייה הוותיקה בישראל, וזה חשוב אפילו לא פחות משינוי של מושגים.

אורי אורבך: ואני מקווה שבהחלט ועדת השרים שתמכה שכנעה את חברי הכנסת לתמוך בקריאה טרומית, ואחריה – להמתין להצעת חוק ממשלתית.

אורלי לוי אבקסיס: אה, זה אפילו לא – – –?

אורי אורבך: לא, לא, יש הצעת חוק, מקובל.

אורי אורבך: הצעת החוק תקודם על-ידי חברי הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הממשלתית תהיה – – – או רק – – –?

אורי אורבך: הממשלתית תציע בקרוב מאוד את שינוי השם שלה, וזה יידון ביחד בוועדה.

אורי אורבך: ללא הצעת חוק פרטית כזו – יש לי חשש שללא הצעות חוק פרטיות לפעמים הממשלה לא טורחת בדברים לא חשובים – – –

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע מה מטריד אותי?

אורי אורבך: לא.

רות קלדרון: חברים, בואו – – –

אורלי לוי אבקסיס: להצעת חוק פרטית כזאת, לא צריך לעשות הצעת חוק ממשלתית.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: תן להם להעביר, מה יש?

אורלי לוי אבקסיס: אבל להגיד "הצעת חוק ממשלתית" הפך להיות מין מנטרה על כל הצעות החוק הפרטיות – –

אורי אורבך: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: – – גם כאשר אין פה שום בשורה נוספת לאותם אנשים.

אורי אורבך: כן, אבל כדי להשיג את תמיכת הממשלה בהצעת החוק הזו – –

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו – – – תמיכה.

אורי אורבך: – – זה היה אחד התנאים.

אורי אורבך: אבל אם הצעת החוק הממשלתית לא טובה, אז יש לנו הצעת חוק פרטית להתקדם אתה, מה לעשות.

אורי אורבך: בסדר, עד שנשנה – – –

אורלי לוי אבקסיס: אבל – – – הצעת חוק ממשלתית שלא נותנת בכלל איזושהי הטבה.

אורלי לוי אבקסיס: זה הכול.

אורי אורבך: בסדר, יש הצעות חוק שאין כסף בצדן.

אורי אורבך: טוב, אני מבקש מכם כמובן לתמוך בהצעה.

רות קלדרון: תודה רבה לשר לאזרחים ותיקים.

רות קלדרון: אנחנו עוברים להצבעה.

רות קלדרון: מי בעד?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: בבקשה להצביע לשינוי השם ל"אזרחים ותיקים".

רות קלדרון: כל מי שרץ, מובן שהוא לא זקן.

רות קלדרון: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 45 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבת אזרח ותיק), התשע"ד–2013, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

רות קלדרון: בעד – 45, והשר שמיר מבקש להצטרף?

יאיר שמיר: לא.

רות קלדרון: אתה נכנסת.

רות קלדרון: 45 בעד, אחד נגד, והאחד נגד היה טעות, התכוונת לבעד, סליחה.

רות קלדרון: גם השר שמיר מצביע בעד.

רות קלדרון: 46 בעד ואין מתנגדים.

רות קלדרון: ההצעה עברה, והיא תעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

רות קלדרון: סליחה, להכנה לקריאה ראשונה.

רות קלדרון: מה הייתי עושה בלעדייך היום?

רות קלדרון: [הצעת חוק פ/2420/19; נספחות.

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: אנחנו ממשיכים לחוק נוסף של חברת הכנסת לביא, הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – זכות לנוכחות הורה בעת טיפול ביילוד).

רות קלדרון: חברת הכנסת עליזה לביא, מהמקום, בבקשה.

עליזה לביא: חברי וחברותי חברי הכנסת, הצעת החוק השנייה שאני מציגה היום, גם היא עוסקת בזכויות ילדים, אבל הפעם מזווית אחרת, שאני מקווה שהיא לא תכעיס אותך, חבר הכנסת גפני: זכותם של התינוקות הרכים שנולדים לנו לליווי של הוריהם בבדיקות שנערכות להם בבתי-חולים.

עליזה לביא: כל מי שליווה אישה, בת-זוג, לחדר הלידה, מכיר את הרגע הזה של סיום הלידה.

עליזה לביא: עם סיום הלידה, לאחר הרגע המרגש, המפגש המרגש עם התינוק, עם התינוקת, אותו רגע מכונן שאין שני לו, התינוק, התינוקת, נלקחים לסדרה של בדיקות, בדיקות של רופא, רופאה, שמתבצעות בעת ובעונה אחת לכל היילודים גם יחד במחלקת היילודים – יילוד אחר יילוד, תינוק אחר תינוק, תינוקת אחר תינוקת.

עליזה לביא: בסדרת הבדיקות הזאת, בבדיקות היומיומיות שאחריה, ובכלל למעשה עד השחרור מבית-החולים, אף לא אחד מההורים הטריים או מבני המשפחה רשאי או רשאית להיות נוכח, להשגיח, לוודא שההליכים מתקיימים, שהבדיקות נעשות לאשורן ושלמעשה כל הבדיקות נעשו.

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

עליזה לביא: התיקון הזה לחוק מבקש לאפשר ליווי של אימא, של אבא, של בן משפחה לתינוקת ולתינוק.

עליזה לביא: זו לא סוגיה שצריכה להיות נתונה למדיניות של בית-חולים כזה או אחר, כי יש כאלה שמאפשרים, אבל יש כאלה שגם אינם מאפשרים.

רות קלדרון: חברת הכנסת לביא, בבקשה לסיים.

עליזה לביא: לתינוקות שזה עתה נולדו מגיעות הזכויות, גברתי – בדיוק כמו לאנשים מבוגרים, שיש להם מלווה, אפוטרופוס – בבדיקות הראשונות, ברגעים הראשונים ובימים הראשונים לחיים של התינוק ושל התינוקת.

רות קלדרון: תודה רבה.

עליזה לביא: יש לו הזכות לליווי של אבא, של אימא ושל בן משפחה.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

רות קלדרון: תודה רבה, גברתי, חברת הכנסת עליזה לביא.

רות קלדרון: אנחנו נעבור להצבעה – סליחה, אני לא יודעת מה קרה לי היום; שרת הבריאות יעל גרמן, בבקשה, עלי להשיב על ההצעה.

רות קלדרון: אדוני ראש האופוזיציה, בבקשה על תעמוד בגבך למליאה.

רות קלדרון: חבר הכנסת הרצוג, חבר הכנסת הרצוג, בבקשה אל תעשו גב.

רות קלדרון: תודה.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, חברתי חברת הכנסת עליזה לביא, השרה, חברי הכנסת, הצעת החוק הזו מבקשת לקבוע שהיילוד השוהה בבית-החולים יהיה זכאי לנוכחות אחד מהוריו בעת קבלת טיפול רפואי, ובלבד שנוכחות ההורה לא תפריע למהלך הטיפול הרפואי הניתן.

יעל גרמן: לאחרונה אישרה הכנסת בקריאה טרומית הצעת חוק שעוסקת בזכותו של מטופל, כל מטופל, לנוכחות מלווה מטעמו בעת הטיפול הרפואי.

יעל גרמן: הצעת החוק הזו היא בתמיכת הממשלה, בכפוף לכמה הערות ותיאומים בנוסח.

יעל גרמן: הצעת החוק הזו עומדת לעלות בקרוב לקריאה ראשונה כאן בכנסת.

יעל גרמן: אין כל ספק כי יילוד השוהה בבית-חולים הוא מטופל, ולכן זכותו של היילוד לנוכחות הורה או אדם אחר מטעם ההורים, כמלווה בטיפול, כלולה בנוסח שיובא להצעת החוק, שכבר עברה קריאה טרומית.

יעל גרמן: וכך גם חלים הסייגים המקצועיים הרפואיים הנחוצים, למשל מצב שבו נוכחות ההורה בעת הטיפול עלולה לסכן את חיי היילוד או להפריע לטיפול ביילוד עצמו או ביילודים אחרים.

יעל גרמן: הממשלה תומכת בהצעה זו, בתנאי שתוצמד להצעת חוק זכויות החולה (תיקון – זכות לנוכחות מלווה), שהועברה לדיון בוועדה העבודה, הרווחה והבריאות, ותקודם יחד עם הצעה זו, בכפוף להערות ולתיקוני הנוסח שיוסכמו על משרד הבריאות.

רות קלדרון: תודה רבה לשרה.

רות קלדרון: בבקשה לא לדבר בטלפון.

רות קלדרון: אנחנו נעבור להצבעה.

רות קלדרון: מי בעד הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – זכות לנוכחות הורה)?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: בבקשה להצביע.

רות קלדרון: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 41 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – זכות לנוכחות הורה), התשע"ד–2014, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

רות קלדרון: 41 בעד, אין מתנגדים.

רות קלדרון: ההצעה התקבלה, ותעבור לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

רות קלדרון: [הצעת חוק פ/2568/19; נספחות.

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: אנחנו נעבור להצעת חוק הממשלה (תיקון – שחרור אסירים משיקולים מדיניים או ביטחוניים).

רות קלדרון: יציג אותה חבר הכנסת זאב אלקין.

רות קלדרון: היא קיבלה פטור מחובת הנחה.

רות קלדרון: הנמקה מהמקום.

זאב אלקין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, אני מתכבד להציג בפני הכנסת את הצעת חוק הממשלה (תיקון – שחרור אסירים משיקולים מדיניים או ביטחוניים), שיזמתי יחד עם חברי יריב לוין, איילת שקד, אלעזר שטרן, אורית סטרוק, מוטי יוגב, דוד צור, רוברט אילטוב, עמרם מצנע, דוד רותם, רונן הופמן, משה גפני, עליזה לביא ואיתן כבל.

זאב אלקין: למעשה, מהרשימה הזאת אתם יכולים לראות שזאת הצעת חוק שחוצה את גבולות הבית הזה – –

רות קלדרון: ושיש לך הרבה חברים.

זאב אלקין: – – ושיש לי הרבה חברים, נכון.

זאב אלקין: היא חוצה את גבולות הבית הזה בין קואליציה לאופוזיציה, בין שמאל לימין, כי היא עושה דבר מאוד מאוד הגיוני: אם הממשלה החליטה מתוקף הנסיבות, למשל בלחץ עם אקדח לרקה, כפי שהיה בעסקת שליט, או בנסיבות אחרות, לקחת עבריין, בדרך כלל רוצח, ולשחרר אותו מהכלא, לא במסלול מסודר של חנינה, אלא מה שנקרא לפנים משורת הדין, בגלל תוקף אותן נסיבות מדיניות, אז הממשלה הזאת רשאית גם להחזיר אותו לכלא כשהנסיבות האלה משתנות, למשל אם אותו רוצח חזר לפעילות חבלנית, או לחלופין, אותו ארגון שהצמיד לנו אקדח לרקה החליט לעשות את זה שוב.

זאב אלקין: ההיגיון של הצעת החוק הוא מאוד פשוט; הוא גם מוסרי, כי רוצח כזה שמשתחרר אינו מקבל חנינה אמיתית, והיום, בגלל החוק הקיים, אין ברירה אלא לתת לו חנינה אמיתית, ואז נמחק לו העונש לתמיד.

זאב אלקין: פה בפועל, הממשלה, בתוקף הנסיבות, שחררה אותו, אבל ברגע שמשהו משתנה היא יכולה להגיד לו: נשארה לך תקופה בכלא על הדברים שעשית, אז בבקשה תתכבד ותחזור.

זאב אלקין: והדבר השני, חוץ מהצדק ברמה האישית והמוסר: יש פה גם היגיון הרתעתי.

זאב אלקין: כי אם ארגון טרור ידע שכשהוא חוטף ישראלי, במקום לשחרר מהכלא הוא מכניס 1,000 מחבלים לכלא, הוא יחשוב פעמיים אם לבצע את החטיפה.

זאב אלקין: וההיגיון כאן מאוד מאוד ברור – –

רות קלדרון: תודה רבה.

זאב אלקין: – – ולכן יש כאן כלי משפטי מאוד פשוט, שיאפשר לממשלה ויאפשר למדינה להתגונן ולייצר התרעה בפני חטיפות אחרות.

זאב אלקין: לכן אני קורא לחברי הכנסת לאמץ את הצעת החוק, ואני מודה לממשלה, לחברי ועדת השרים לחקיקה ולראש הממשלה, על ההחלטה שלהם לתמוך.

זאב אלקין: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת אופיר אקוניס, ישיב בשם הממשלה.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, תודה, הממשלה תומכת בהצעת החוק שהגישו חבר הכנסת אלקין ושורת חברי הכנסת.

אופיר אקוניס: אני מוכרח להגיד לך, חבר הכנסת אלקין, לא שאני רואה בקרוב – אלקין, אני לא רואה בקרוב את האיוולת של שחרור מחבלים מתרחשת, אבל טוב שהחוק הזה יהיה בספר החוקים.

אופיר אקוניס: הממשלה תומכת, כמובן בכפוף להמשך ההידברות שלך עם משרד המשפטים, ואני סומך – – –

זהבה גלאון: החלטתם להחליף את בתי-המשפט?

אופיר אקוניס: סליחה, גברתי, אני חושב שהדברים מאוד ברורים, ולעתים בחיים הפוליטיים והמדיניים כדאי גם ללמוד מטעויות העבר ולשנות חקיקה לפי – – –

זהבה גלאון: – – –

זאב אלקין: פעם אחת שתהיה ממשלה שאת חברה בה – – –

אופיר אקוניס: אנחנו מכבדים את בתי-המשפט, ואולי פעם אחת גם נשים קץ לדבר הזה.

אופיר אקוניס: את לא מכבדת את בתי-המשפט יותר מאשר אנחנו.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: את לא מכבדת את בית-המשפט יותר מאשר אנחנו.

אופיר אקוניס: גם אנחנו, חברת הכנסת גלאון, באנו עם תפיסות משלנו – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: ידידי, לא כל דבר זה התנגדות אוטומטית.

אופיר אקוניס: אפשר לחשוב – –

זהבה גלאון: – – –

אופיר אקוניס: – – אפשר לנהוג בשיקול דעת.

אופיר אקוניס: הבנתי שאתם מתנגדים.

אופיר אקוניס: אנא תצביעו נגד.

אופיר אקוניס: הממשלה תומכת, ואני מבקש מחברי הכנסת של הקואליציה לתמוך, כמובן.

אופיר אקוניס: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: אתה רוצה להתנגד?

רות קלדרון: שלוש דקות.

רות קלדרון: בבקשה.

רות קלדרון: בבקשה, אדוני.

רות קלדרון: שלוש דקות.

רות קלדרון: כשתתחיל, אני אתחיל למדוד.

באסל גטאס: רבותי השרים, גברתי היושבת-ראש, הסברנו מעל הבמה הזאת למה אנחנו מתנגדים להצעת החוק, אבל חשוב לי גם להגיד שהקונטקסט, לא רק התוכן, חשוב.

באסל גטאס: ובימים אלה, כשנשמע רק קול אחד, קול המלחמה, קול הכוח, הקול להכות ועוד להכות, ומה שלא הולך בכוח ילך בעוד יותר כוח, ומה שלא הולך בעוד יותר כוח ילך בעוד יותר כוח, נראה לי שהכנסת תיקח על עצמה לפחות לא לטפל בעניינים רגישים כאלה בעתות כאלה, כי ברור שהתוצאה תהיה גרועה.

באסל גטאס: כשלוקחים דברים מהסוג הזה בזמן של מלחמה, בזמן של רגשות, בזמן של התלהמות, בזמן של קולות שששים אלי קרב, ברור שהתוצאה תהיה לטובת התשובה שהיא מהבטן או עם יד קלה על ההדק, וזה לא לטובתה של מחשבה רצינית וארוכת טווח.

באסל גטאס: דיברנו על עצם החוק ולמה הוא לא טוב ומגרעותיו בהזדמנות קודמת, וכמובן נמשיך ונתנגד לו היום וגם בוועדה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת אלקין מבקש לענות.

זאב אלקין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, אני חייב להגיד שאני בכל פעם מופתע מחדש עד כמה רחוק מוכן חלק מהבית הזה ללכת כדי להגן על המחבלים שרוצחים אזרחי מדינת ישראל, אגב בלי שום הפרדה – –

זהבה גלאון: אתה דמגוג.

זהבה גלאון: אתה פופוליסט – –

זאב אלקין: – – הם רוצחים שמאלנים כפי שהם רוצחים ימנים – –

זהבה גלאון: – – אתה פופוליסט מהסוג הנמוך ביותר.

זאב אלקין: – – הם רוצחים ערבים כפי שהם רוצחים יהודים.

זאב אלקין: הם לא שואלים.

זהבה גלאון: כמה זול.

זאב אלקין: ברגע שהם מפוצצים אוטובוס או ברגע שהם יורים טיל, לא משנה איפה זה, ברמת-הגולן או בכל מקום אחר, לא מדביקים לטיל הזה פתק: נא לא ליפול ברהט.

זאב אלקין: הוא יכול ליפול גם ברהט.

זהבה גלאון: פופוליסטים זולים.

זאב אלקין: ולכן אני מאוד מאוד מופתע עד כמה נציגי המפלגות הערביות מוכנים בכל תנאי, לא משנה מה החוק, לא משנה מה ההיגיון – הם תמיד יתייצבו לצדם של ארגוני טרור ותמיד יגנו עליהם ויגנו על המחבלים ועל הזכויות שלהם, זה מה שיהיה בסדר העדיפות.

זהבה גלאון: – – – בתי-המשפט.

זאב אלקין: אבל עוד יותר מזה אני מופתע, חברת הכנסת גלאון, מכם.

זאב אלקין: אתם פעם הייתם מפלגה ציונית.

זאב אלקין: יש גבול לכל היגיון – – –

קריאות: – – –

זאב אלקין: יש גבול.

זאב אלקין: אפשר להיות איש שמאל – – –

קריאות: – – –

זאב אלקין: אפשר להיות איש שמאל, אבל להבין שאין שום צדק מוסרי בזה שלוקחים רוצח וכשאין ברירה משחררים אותו.

זאב אלקין: אבל זה לא צדק מוסרי.

זאב אלקין: ולכן להגיד, חברת הכנסת גלאון, זה לא פוגע בבית-המשפט, כשלקחו רוצח שבית-המשפט קבע כמה הוא צריך לשבת – –

זהבה גלאון: – – –

זאב אלקין: – – ומעל לראש של בית-המשפט שחררו אותו, זה בסדר – –

זהבה גלאון: אתם מתערבים בהחלטות שיפוטיות.

זאב אלקין: – – זה בסדר; אבל זה שמי ששחרר אותו גם מחזיר אותו, זה לא בסדר.

זהבה גלאון: – – – הממשלה שלך שחררה מחבלים.

זאב אלקין: יש לך דרך מאוד מעניינת להגן על בית-המשפט, רק כשזה לטובת המחבלים.

זאב אלקין: כשזה לרעת המחבלים, אז אין בעיה – לרעת המחבלים, אין בעיה, בית-המשפט הוא לא רלוונטי.

זהבה גלאון: מי שחרר מחבלים?

זהבה גלאון: נתניהו שחרר מחבלים.

זאב אלקין: אני מציע שנכבד את בית-המשפט בשני המקרים ולא נשחרר.

זאב אלקין: אז זה יהיה הכי טוב ולא יצטרכו את החוק הזה.

זאב אלקין: אבל במידה שכן עושים, הצדק והמוסר – מי ששחרר מעל הראש של בית-המשפט, יכול גם להחזיר.

זאב אלקין: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

זהבה גלאון: ביבי שחרר מחבלים – – –

רות קלדרון: מסביב ייהום הסער.

רות קלדרון: אנחנו יכולים לשמור על עצמנו – – – אני מפעילה הצבעה.

רות קלדרון: מי בעד?

רות קלדרון: מי בעד ההצעה הזאת?

רות קלדרון: בבקשה להצביע.

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 35 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 13 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הממשלה (תיקון – שחרור אסירים משיקולים מדיניים או ביטחוניים), התשע"ד–2014, לדיון מוקדם בוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

רות קלדרון: 35 בעד, 13 נגד.

רות קלדרון: ההצעה התקבלה ותעבור לדיון בוועדת חוקה.

זאב אלקין: ועדת חוץ וביטחון.

רות קלדרון: ועדת חוץ וביטחון?

רות קלדרון: ועדת חוץ וביטחון.

זאב אלקין: זה גם בתיאום עם היושב-ראש החדש.

רות קלדרון: ההצעה התקבלה, ותעבור לדיון בוועדת החוץ והביטחון.

מרב מיכאלי: לא, זה חוקה.

מרב מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, זה קלאסי חוקה, עם כל הכבוד.

רות קלדרון: אז ועדת הכנסת תחליט בין ועדת חוץ וביטחון לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: הצעת חוק הגנת הדייר (תיקון – ביטול איסור העברת דיירות מוגנת לקרובים בנכסים של המדינה), התשע"ג–2013, של חבר הכנסת צרצור וקבוצת חברי הכנסת – חבר הכנסת צרצור?

רות קלדרון: לא נמצא כאן?

רות קלדרון: אז אנחנו לא נוכל לדון בהצעה הזאת.

רות קלדרון: [הצעת חוק פ/2426/19; נספחות.

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – סמכות לבתי-דין לדון בנושא ערכי הזהות היהודית), של חבר הכנסת גפני וקבוצת חברי הכנסת – האם יכול להיות שגם חבר הכנסת לא במליאה?

מאיר שטרית: מי שלא נמצא פה – – – גברתי היושבת-ראש, חבר כנסת שהצעת החוק שלו עולה והוא לא נמצא, מחכה שישה חודשים.

רות קלדרון: שישה חודשים?

רות קלדרון: חבר הכנסת גפני, בבקשה עלה.

רות קלדרון: חבר הכנסת חנא סוייד, תישאר במליאה.

רות קלדרון: בבקשה, חבר הכנסת גפני, תציע את הצעת החוק שלך, חוק שיפוט בתי-דין רבניים – בבקשה, חבר הכנסת גפני, יש לך עשר דקות.

רות קלדרון: אני מקשיבה.

רות קלדרון: בבקשה.

מרב מיכאלי: אתה לא נורמלי.

מרב מיכאלי: למה זה?

מרב מיכאלי: למה זה טוב?

מרב מיכאלי: למה זה טוב?

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מודה לך על – הייתה פה איזו תקלה קטנה – – –

רות קלדרון: היה צריך להיות חוק לפניך, אבל בסדר.

משה גפני: בסדר, בסדר, אבל אני פה.

משה גפני: אני מתכבד להגיש לכנסת ולהציע הצעת חוק, שאנחנו שלושה – הנה צרצור הגיע.

רות קלדרון: אבל זה – אני מצטערת.

רות קלדרון: נראה מה אפשר לעשות.

רות קלדרון: אנחנו מאוד יעילים בכנסת ישראל.

משה גפני: אנחנו, חברי הכנסת אורי מקלב ויעקב אשר ואנוכי, מציעים את הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – סמכות לבתי-דין לדון בנושא ערכי הזהות היהודית), התשע"ד–2014.

משה גפני: החוק הזה נולד בעקבות הגשת בג"ץ נגד סמכות בית-הדין שקבע בגירושין בין שני בני-זוג – הוא קבע שטובת הילד היא שימולו אותו.

משה גפני: אנחנו הגשנו את הצעת החוק עוד בטרם נקבעה הפסיקה בבית-המשפט העליון.

משה גפני: אני דווקא רוצה לדבר במקרה הזה על דעת המיעוט של השופט אליקים רובינשטיין, אבל לפני זה אני רוצה להסביר את החוק.

משה גפני: הצעת החוק אומרת, היות שברית מילה בעם היהודי היא דבר שאינו בגלל חוק מסוים ולא בגלל כפייה כלשהי ולא בגלל סיבה אחרת, ברית המילה נמצאת בקונסנזוס, זה הסמל של העם היהודי, אנשים מסרו את נפשם על ברית המילה.

משה גפני: כאשר יש מישהו שלא עושה ברית מילה, בחברה הוא נקרא חריג.

משה גפני: אז נשאלה השאלה: האם בית-הדין יכול להחליט במקרה הספציפי הזה, ששני בני-הזוג הם יהודים, האם הם יכולים כתוצאה מהגירושין האלה לגרום רעה לילד, שהוא לא יתקבל בחברה, או שהוא יתקבל באופן חריג – האם ההורים, כשהילד עדיין לא עמד על דעתו, האם הם יכולים בגלל הסכסוך ביניהם לגרום נזק לילד בדבר שהוא בקונסנזוס?

משה גפני: חבל שאין לי, גברתי היושבת-ראש – אני רצתי לפה כדי לא לפספס, ודעת המיעוט נמצאת אצלי במדף, הדעה של אליקים רובינשטיין.

משה גפני: הוא מפרט שם באריכות רבה את העניין של ברית המילה, ולמה הוא חולק על המשנה לנשיא בית-המשפט העליון, השופטת נאור; למה הוא חולק עליה בפסיקה הזאת ולמה הוא סבור שצריך לאפשר לבית-הדין לדון בעניין הזה, להביא דעת מומחים, כך הוא כותב בפסיקה – אני מתנצל אם אני לא אומר מילה במילה את מה שהוא אומר באריכות רבה; ולא שאני מקבל את עמדותיו של אליקים רובינשטיין בכל מה שהוא פוסק, אבל אני מביא את זה כאן לצורך החוק.

משה גפני: אגב, הוא כותב בסוף הפסיקה שלו שדעתו תתייתר – לאחר שיש הצעת חוק על שולחן הכנסת של חברי הכנסת מקלב, אשר וגפני.

משה גפני: אז עמדתו תתייתר או החוק יתייתר, וזה נכון.

משה גפני: זאת אומרת, לו הייתה החלטה, או שדעתו הייתה מתקבלת, או שהחוק היה מתקבל – מתייתר כל העניין הזה, מפני שהוא לא מציע לקבוע הלכה, וגם אנחנו לא מציעים לקבוע הלכה שחייבים למול את הילד, אלא שחייבים לדון בזה.

משה גפני: אי-אפשר להפקיע את סמכות הדיון בדבר שהוא טובתו של הילד.

משה גפני: אני אומר מזיכרוני את כל הדברים שהוא כותב שם.

משה גפני: הוא כותב באריכות רבה איך היהודים מסרו את נפשם על ברית המילה.

משה גפני: הוא מצטט שם גמרות, משניות.

משה גפני: הוא מצטט היסטוריה שהייתה בעניין הזה, איך אנשים מסרו את נפשם על הנושא הזה, ואיך החברה היהודית – לא רק בארץ-ישראל, אלא בכל העולם – איך החברה היהודית מקפידה על הנושא הזה.

משה גפני: אני, כאשר ניסחתי את החוק, לא רציתי לכתוב את המילים "ברית המילה", אז כתבנו שבחוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) בסעיף 3, אחרי "לרבות מזונות לאישה ולילדי הזוג" – שזה נושא שהוא בסמכותו של בית-הדין, והוא יכול לדון לכאן או לכאן – יבוא "שמירת ערכי הזהות היהודית של המשפחה".

משה גפני: כתבתי את זה באופן כללי; בדברי ההסבר פירטתי את הנושא של ברית המילה.

משה גפני: אמרנו, כמו שאמר השופט אליקים רובינשטיין, שזה יהיה לרעת הילד.

משה גפני: שני בני-זוג יהודים הביאו ילד לעולם, רבו ביניהם, לא חשוב הסיבות, תהיינה אשר תהיינה, והחליטו להתגרש, ובשעת הגירושין יושב בית-הדין – אני מקבל את מה שאומר אליקים רובינשטיין, מביא מומחים לעניין.

אלעזר שטרן: – – – השופט רובינשטיין?

משה גפני: כן.

משה גפני: אתה לא היית פה, אני הדגשתי.

אלעזר שטרן: – – –

משה גפני: הדגשתי: אני לא מקבל את הדברים שלו בכל – אתה יודע שאני לא מקבל את זה.

משה גפני: עם כל הכבוד, אצלי שופטי בית-המשפט העליון הם לא אורים ותומים.

מרב מיכאלי: אלעזר, אני מזכירה לך שהוא מגן היום על הרבנות הראשית.

מרב מיכאלי: מה אתה רוצה יותר מזה?

מרב מיכאלי: – – – יש לך עמדה בעניין.

משה גפני: זה כבר הרבה זמן.

מרב מיכאלי: מה עכשיו?

מרב מיכאלי: באמת.

משה גפני: המהפך הזה כבר היה לפני 15 שנה, או 14 שנה.

מרב מיכאלי: נו, אז עכשיו יש מהפך חדש, welcome.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: בקיצור, הנושא הזה, כאשר מדובר בבני-זוג שהביאו ילד לעולם, החליטו להתגרש מסיבותיהם שלהם, אנחנו מבקשים שבית-הדין הרבני תהיה לו סמכות לדון האם זו טובת הילד; כמו שיש לו סמכות לדון במזונות, כמו שיש לו סמכות לדון בנושאים שהם נושאים גשמיים, חומריים, שתהיה לו סמכות לדון האם זו טובת הילד.

משה גפני: שיביא מומחה לדון על העניין הזה, שיפנו לבג"ץ, בנושא הכללי.

משה גפני: בנושא הספציפי צריך שלבית-הדין תהיה סמכות, את זה אומר אליקים רובינשטיין, ואני אומר גם כך, אנחנו אומרים את אותו דבר.

משה גפני: הרי גורמים רעה לילד.

משה גפני: הילד הזה, מכיוון שהוריו התגרשו – הם כולם יהודים.

משה גפני: הילד הזה יגדל ויהיה לו כתם בחברה שהוא יחיה בה, וזה לא משנה אם הוא יחיה בחברה דתית או בחברה שאיננה דתית.

משה גפני: אין מציאות כזאת, לגבי ברית מילה; יש קונסנזוס לגבי העניין הזה, וזה ברור לחלוטין.

משה גפני: לכן, כמו שאמר אליקים רובינשטיין – איפה אלעזר שטרן?

משה גפני: – הוא אמר שאם יתקבל החוק שלנו, עמדתו מתייתרת.

משה גפני: כן, כך הוא כותב.

משה גפני: אם מקבלים את עמדתו, החוק שלנו מתייתר, ואני מסכים, אני מסכים בשני האופנים.

משה גפני: ומכיוון שעמדתו לא התקבלה והוא נשאר בדעת מיעוט, אני מציע לקבל את הצעת החוק שלנו.

משה גפני: אם אתה רוצה, אלעזר שטרן, לשמוע בקולו של השופט אליקים רובינשטיין – – –

אלעזר שטרן: – – – אם אתה מקבל על זה, תקבל, אתה יודע – – –

משה גפני: למה, מה הבעיה?

משה גפני: אני מקבל.

אלעזר שטרן: הפה שאסר הוא הפה שהתיר.

משה גפני: בסדר, אני מקבל לחלוטין את מה שאמר בדעת המיעוט השופט אליקים רובינשטיין.

משה גפני: היות שהחלק הזה שיקבלו את עמדתו ואז תתייתר הצעת החוק לא התקבל, נשאר רק מה שהוא אומר שצריך לקבל את החוק כדי שעמדתו תתייתר.

משה גפני: ואנחנו מדברים על דבר שהוא בקונסנזוס, זה לא דבר – הרי מה שבית-המשפט פסק, הוא פסק מפני שלא היה חוק.

משה גפני: אבל אם יהיה כתוב שבית-הדין יכול לקחת את הערכים של הזהות היהודית ולהתחשב בהם – לא, הוא לא חייב להחליט שכן עושים או לא עושים, אבל הוא יוכל לדון בעניין הזה, אחרת זה רעה לילד, ושיביאו מומחים שיגידו, פסיכולוגים שיגידו, ולחייב את בית-הדין להביא את זה.

משה גפני: אני לא בעד זה שבית-הדין יפסוק כלאחר-יד, אבל שיביאו אנשים שיחליטו בעניין הזה.

משה גפני: אני מציע לקבל את הצעת – – –

רות קלדרון: – – –

משה גפני: אה, יש לי עוד זמן?

משה גפני: אז אני רוצה להגיד עוד משהו.

עליזה לביא: למה תמיד הזמן לא נגמר לו?

עליזה לביא: איך זה קורה?

רות קלדרון: אין מוקדם ומאוחר בתורה.

משה גפני: לא, לא בגלל זה.

משה גפני: הזמן לא נגמר לי מפני שאני אומר אמת.

משה גפני: על כל פנים, מה שיוצא מהחוק הזה איננו חוק שכופה דבר על אף אחד; הוא איננו חוק שגורם לכך שיחליטו שבכל סכסוך בין בני-זוג בנושא של הזהות או הערכים היהודיים תהיה בעיה – כמובן אם כולם יהודים.

משה גפני: אנחנו לא מדברים על דתות אחרות, אם מישהו מבני-הזוג הוא בן דת אחרת.

משה גפני: מדובר כשכולם כאן יהודים.

משה גפני: בשיקול של טובת הילד, זה לא רק המזונות; בשיקול של טובת הילד, זה לא רק מספר הילדים במשפחה; בשיקול של טובת הילד זה לא רק המצב הסוציו-אקונומי של האבא או של האימא.

משה גפני: בשיקול של טובת הילד, זה גם שכולם יהודים והוא נכנס לחברה היהודית, והוא דתי או שאיננו דתי.

משה גפני: טובתו של הילד מחייבת להצביע בעד הצעת החוק הזאת.

משה גפני: אני מבין ששרת המשפטים צריכה להשיב לי.

רות קלדרון: רק רגע, לפני שמשיבים ולפני שנשמע מחלוקת לשם שמים – כי אני יודעת שאהבה שרויה ביניכם לבין חברת הכנסת מרב מיכאלי.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, אנחנו ידידים, לא מעבר לזה.

רות קלדרון: ידידוּת.

רות קלדרון: נקבל בברכה, חברי חברי הכנסת, את המשלחת של שרת התרבות של ארמניה ופמלייתה שהגיעו לביקור בישראל, שבמסגרתו ייערכו ימי התרבות הארמניים בישראל.

רות קלדרון: מברכים אותך, ומאחלים לכם ולמשלחת אירועים מוצלחים.

רות קלדרון: ברוכים הבאים.

רות קלדרון: (מחיאות כפיים) תודה רבה.

משה גפני: רגע, אז מי משיב?

רות קלדרון: השר שטייניץ ישיב.

משה גפני: אבל שרת המשפטים צריכה להשיב.

רות קלדרון: אז כנראה היא הסמיכה אותו.

משה גפני: אז אפשר שתהיה תשובה והצבעה במועד אחר?

משה גפני: בסדר, אז אני מבקש תשובה והצבעה במועד אחר.

רות קלדרון: בסדר גמור, אבל אם חברת הכנסת מיכאלי מבקשת להביע את התנגדותה – – –

משה גפני: אז זה רק אחר כך.

יריב לוין: אין בעיה.

מאיר שטרית: אפשר להצביע גם אם השר לא נמצא.

משה גפני: לא.

משה גפני: אני מבקש תשובה והצבעה במועד אחר.

משה גפני: אני רוצה שהשרה תהיה.

רות קלדרון: אוקיי.

רות קלדרון: אז במועד האחר, כשתהיה תשובה והצבעה, אז תוכלי גם להתנגד.

רות קלדרון: תודה רבה.

משה גפני: אולי עד אז תשתכנעי שאני צודק.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני מודה לך.

רות קלדרון: תודה רבה לך; גם אני מודה לך.

רות קלדרון: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (חלוקת הכנסות ממתחם הגורם למפגעים).

רות קלדרון: אה, חזרנו לצרצור.

רות קלדרון: סליחה, נכון.

רות קלדרון: [הצעת חוק פ/1369/19; נספחות.

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: חבר הכנסת צרצור, בבקשה, תציג לנו הצעת חוק הגנת הדייר (ביטול איסור העברת דיירות מוגנת לקרובים בנכסים של המדינה).

רות קלדרון: בבקשה.

רות קלדרון: יש לו עשר דקות?

אברהים צרצור: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השרים, רבותי חברי הכנסת, הצעת החוק שאני מניח בפניכם היום באה לתקן מצב מעוות, לא הוגן ולא צודק, שפגע קשות או קשה מאוד במאות משפחות בערים המעורבות, החל מעכו, חיפה, יפו, לוד ורמלה.

אברהים צרצור: שורה ארוכה של הגבלות חלות על דיירים מוגנים, הן מתוקף חוק הגנת הדייר והן מתוקף חוזה השכירות המוגנת.

אברהים צרצור: הפרה של חלק מההגבלות מהווה עילה לפינוי הדייר.

אברהים צרצור: במקרים רבים, כבוד שר השיכון, במקרים רבים הגבלות אלה אינן ידועות או אינן מובנות לדיירים.

אברהים צרצור: חלק מהסיבה לאי-ידיעת החוק או לאי-הבנתו טמון במורכבותו, כפי שמעידה עורכת-הדין אורלי אריאב, ואני מצטט: "חוק הגנת הדייר הנו אחד החוקים המורכבים ביותר במדינת ישראל, ולעתים אפילו אנשי מקצוע רבים בתחום המשפט מתקשים להבינו".

אברהים צרצור: האם המדינה יכולה לפנות דייר אף שלא הפר את החוק, גברתי היושבת-ראש?

אברהים צרצור: לצערי הרב, התשובה היא כן.

אברהים צרצור: סעיפים 8 ו-9 של עילות הפינוי בחוק הגנת הדייר מתייחסים לשני מצבים שבהם רשות ציבורית, כבעלי הנכס, יכולה לפנות דייר מוגן: 1.

אברהים צרצור: לצורך ציבורי חיוני; 2.

אברהים צרצור: לצורך השכרה למעוטי אמצעים.

אברהים צרצור: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השרים, כבוד שר השיכון, ראינו שהמדינה מצליחה לפנות את הדיירים העניים לפי קריטריונים של חוק הגנת הדייר ללא צורך בהגדרת המהלך כפינוי.

אברהים צרצור: לו החליטה המדינה והצהירה שבכוונתה לקבל את נכסי רשות הפיתוח בחזרה כדי לעשות בהם שימוש אחר, היא הייתה מחויבת לשני דברים: הראשון – להראות איזה צורך חברתי נכסים אלה ישרתו; השני – לספק סידור אחר לדיירים המפונים.

אברהים צרצור: למרות העמימות, גברתי היושבת-ראש, בקביעת הקריטריונים לסידור אחר, אין עוררין על כך שאם דייר מפונה בגלל אינטרס של המדינה היא חייבת לדאוג לו לסידור אחר כלשהו על-פי החוק.

אברהים צרצור: עד כה, גברתי היושבת-ראש, ראינו שדרך אחת להפוך דייר לפולש קשורה להפרת החוק או החוזה.

אברהים צרצור: דרך אחרת, שאליה מתייחסת הצעת החוק שאני מניח בפניכם, רבותי חברי הכנסת, למשל ביפו ובשאר הערים המעורבות, היא איבוד הזכויות עקב המשבר הדורי.

אברהים צרצור: למה אני מתכוון ב"משבר הדורי"?

אברהים צרצור: מהו המשבר הדורי?

אברהים צרצור: אחת ההגבלות החוקיות המקשות את מצבם של דיירים ערבים בערים המעורבות היא ההגבלה בהעברת זכות הדיירות המוגנת.

אברהים צרצור: הגבלה זו חשובה במיוחד בקרב הקהילה הערבית בערים המעורבות הן בשל תופעת המגורים הרב-דוריים ובשל העדפות תרבותיות והן מתוך כורח כלכלי, כבוד השר.

אברהים צרצור: נביא כאן חלק נבחר מסעיף 20 של חוק הגנת הדייר מ-1972 [נוסח משולב]: "(א) דייר של דירה שנפטר, יהיה בן-זוגו לדייר, ובלבד שהשניים היו בני-זוג לפחות שישה חודשים סמוך לפטירת הדייר והיו מתגוררים יחד תקופה זו; (ב).

אברהים צרצור: באין בן-זוג כאמור בסעיף קטן (א) יהיו ילדי הדייר לדיירים, ובאין ילדים – קרוביו האחרים, כל אלה בתנאי שהיו מתגוררים בדירה יחד אתו לפחות שישה חודשים סמוך לפטירתו, ולא הייתה להם בזמן פטירתו דירה אחרת למגורים".

אברהים צרצור: חלק גדול, כבוד שר הבינוי והשיכון, מהאוכלוסייה הערבית בערים המעורבות הגיעו לעיר או נשארו בה מאז 1948.

אברהים צרצור: לכן סוגיית העברת הזכויות הבין-דורית היא קריטית כיום, 66 שנים לאחר קום המדינה.

אברהים צרצור: מה זה הדור השני?

אברהים צרצור: זאת הגדרה שצריכים גם להבהיר אותה – ואני משלים בזאת, גברתי היושבת-ראש, את המעגל וחותר לסיום.

אברהים צרצור: הדור השני – התנאים שבהם אפשר להעביר את זכויות הדיירות המוגנת, מגבילים ביותר.

אברהים צרצור: הקריטריון מחייב שבן הדור השני שנולד בבית עצמו יתגורר באותה יחידת דיור גם בגיל מבוגר.

אברהים צרצור: בגלל מגבלות תכנון ואחרות, בן הדור השני יצטרך להתגורר באותה יחידת דיור ללא שום אפשרות להרחיבה או לשנותה באופן שתתאים לצרכיו של אדם מבוגר – לעתים ראש משפחה חדשה.

אברהים צרצור: ומה עם הדור השלישי, מכובדי שר הבינוי והשיכון?

אברהים צרצור: הרבה אנשים המוגדרים "פולשים" הם בני הדור השלישי לדיירים הראשונים.

אברהים צרצור: לפי החוק, הזכות לדיירות מוגנת ניתנת להעברה רק פעם אחת, מה שהופך את כל בני הדור השלישי לפולשים בביתם, לעתים בבית שבו הם מתגוררים מיום שנולדו.

אברהים צרצור: ולכן, גברתי היושבת-ראש, הצעת החוק שאני מניח בפניכם נועדה לתקן את המצב הזה.

אברהים צרצור: התיקון המוצע מאפשר את העברת זכויות הדיירות המוגנת בתוך המשפחה מהסיבות הנמנות בסעיפים 20–22 ללא הגבלה.

אברהים צרצור: אני מאוד מקווה שהצעת החוק הזאת, שנועדה לתקן מצב מעוות שהצגתי בפניכם, תהיה הצעת חוק חוצה מפלגות ותזכה בתמיכת כולם.

אברהים צרצור: תודה מקרב לב.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: ישיב שר הבינוי והשיכון אורי אריאל.

רות קלדרון: בבקשה.

אורי אריאל: גברתי היושבת בראש, חברי השרים, מכובדי חברי הכנסת, לפני שאענה אני מבקש, ברשותך, לנצל את הבמה לאמור לכוחות הביטחון על כל אגפיהם ולתושבי הדרום: חזקו ואמצו בעת הזאת.

אורי אריאל: העם אתכם, הכנסת אתכם.

אורי אריאל: עוד הפעם, חזקו ואמצו.

אורי אריאל: לגבי הצעת חוק הגנת הדייר (תיקון – ביטול איסור העברת דיירות מוגנת לקרובים בנכסים של המדינה), של חבר הכנסת אברהים צרצור– החוק קובע בסעיפים 20–26 רשימה של מקרים שבהם הזכות לדיירות מוגנת מועברת לקרוב משפחה של הדייר המוגן, כגון פטירת הדייר, גירושין ועוד.

אורי אריאל: סעיף 27 לחוק קובע כי במקרים אלה, כאשר מי שהועברה לו הזכות כאמור נפטר או חדל להחזיק במושכר, לא יהיה אדם אחר לדייר המוגן, למעט חריגים מסוימים.

אורי אריאל: מציע החוק מבקש לקבוע כי בנכסים המושכרים בשכירות מוגנת שהם בבעלות המדינה, רשות מקרקעי ישראל או מי מטעמן, ניתן יהיה להעביר את הזכות לדיירות מוגנת בתוך המשפחה ללא הגבלה.

אורי אריאל: הסעד שמבקשים המציעים להעניק לקרובי המשפחה של הדייר המוגן ניתן למעשה כבר היום בסעיף 27(1) לחוק, הקובע כי במקרה של פטירת הדייר, או שהדייר זנח את משפחתו, ניתן יהיה להעביר את הזכות לדיירות מוגנת בתנאים הקבועים בסעיפים 20–22 לחוק אף שזו כבר הועברה בהתאם לסעיפים אלה בעבר.

אורי אריאל: כך, לדוגמה, במצב שבו נפטר הדייר יהיה בן או בת הזוג של הדייר – העברה זו הנה העברה ראשונה של הזכות לדיירות מוגנת.

אורי אריאל: במצב זה, חרף הקביעה שבסעיף 27 לחוק, שלפיה הזכות לא תועבר בשנית, הרי שבמקרה של פטירת הדייר הנוכחי, שהוא בעצם הדייר השני, ובהתקיים התנאים הקבועים בחוק, ניתן יהיה להעביר את הזכאות לדיירות מוגנת בשנית והסייג שבסעיף 27 לא יחול במקרה כזה.

אורי אריאל: מעבר לכל האמור, אבקש לציין כי משרד הבינוי והשיכון שוקל לצמצם בחקיקה את היקף המבנים שעליהם חל החוק, מאחר שההסדרים הקיימים בחוק מקשים על קידום התחדשות עירונית במרקם הוותיק של הערים ועל מנת להביא לאיזון ביחסי שוכרים ומשכירים של דירות אלה.

אורי אריאל: לאור זאת, נבקשכם להתנגד להצעת החוק.

אורי אריאל: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: הודעת מזכירת הכנסת, או שקודם אנחנו נצביע?

רות קלדרון: בבקשה, חברי הכנסת, נצביע על החוק.

רות קלדרון: הצעת חוק הגנת הדייר (תיקון – ביטול איסור העברת דיירות מוגנת לקרובים בנכסים של המדינה) – מי בעד?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 16 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 32 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הגנת הדייר (תיקון – ביטול איסור העברת דיירות מוגנת לקרובים בנכסים של המדינה), התשע"ג–2013, נתקבלה.

רות קלדרון: 16 בעד, 32 נגד.

רות קלדרון: ההצעה לא התקבלה.

רות קלדרון: הודעת מזכירת הכנסת – בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק קרן לאזרחי ישראל, התשע"ד–2014, שהחזירה ועדת המדע והטכנולוגיה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 119) (עבירות המתה), התשע"ד–2014.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: [הצעת חוק פ/2235/19; נספחות.

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: הצעת החוק הבאה – אני מזמינה את חבר הכנסת סוייד – היא הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (חלוקת הכנסות ממתחם הגורם למפגעים סביבתיים בין רשויות מקומיות), של חבר הכנסת חנא סוייד וקבוצת חברי הכנסת.

רות קלדרון: ישיב שר הפנים גדעון סער.

חנא סוייד: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים וחברי הכנסת, הצעת החוק שאני מביא היום, מטרתה לקבוע כלל שעל-פיו ההכנסות מארנונה ממפעל שההשפעה שלו משתרעת על יותר מתחום שיפוט אחד של רשות מקומית תחולקנה בין הרשויות שנופלות בתחום ההשפעה של אותו מפעל.

חנא סוייד: כשאני אומר "מפעל" הכוונה היא למתחם שיכול להיות מפעל תעשייתי, יכול להיות מחצבה, יכול להיות מטמנה, יכול להיות כל דבר שבגינו רשות מקומית שבתחומה הפורמלי נופל אותו מפעל גובה את הארנונה ושומרת אותה לעצמה.

חנא סוייד: מכיוון שמדובר במפעלים שההשפעה שלהם חוצה גבולות של רשויות מקומיות, מן הסתם, טבעי מאוד, הגיוני מאוד, שאותה הכנסה תתחלק בין הרשויות שמושפעות – בדרך כלל באופן שלילי – מאותו מפעל מניב ארנונה.

חנא סוייד: האמת היא שהחוק היום מאפשר ונותן לשר הפנים את הסמכות לעשות את החלוקה הזו.

חנא סוייד: אבל הכלל הזה אינו מחייב.

חנא סוייד: כלומר, נתונה הסמכות לשר הפנים להחליט שכן, בעקבות פנייה של רשות מסוימת, או לא בעקבות פנייה של רשות מסוימת.

חנא סוייד: שר הפנים יכול ליזום מהלך כזה, שעל-פיו בסופו של דבר הוא יגיע לנוסחת חלוקה של ההכנסה מאותו מתחם, מאותו מפעל, בין הרשויות המושפעות.

חנא סוייד: אבל הכלל שאני מביא כאן במסגרת החוק הזה דווקא בא לעזור לשר הפנים.

חנא סוייד: איך הוא יכול לעזור לשר הפנים?

חנא סוייד: שר הפנים, כמו כל שר, נתון להשפעות – אני לא רוצה להגיד ללחצים – פוליטיים.

חנא סוייד: שר הפנים, בסופו של דבר, אם הוא מתחיל מהלך כזה, או שהוא עונה בחיוב לפנייה של ראש רשות מסוים, יכול לקבל ביקורת מאותה רשות שממנה לוקחים או מהרשויות שהוא לא נותן להן.

חנא סוייד: כלומר, במקרה הזה הוא לחיץ מבחינה פוליטית.

חנא סוייד: הכלל שאני קובע כאן הוא לא כלל של סמכות, אלא כלל שמחייב את השר.

חנא סוייד: מובן שהשר אחראי להתקנת תקנות, למינוי ועדת חקירה שתבדוק באופן ענייני ואובייקטיבי מה קורה באותו מתחם, מה קורה באותו שטח, אם יש הצדקה לעניין הזה; לא מדובר באופן שרירותי או בהחלטה שרירותית, אלא צריך לבדוק אותה ולהצדיק אותה מבחינת סמכות.

חנא סוייד: אני רוצה להגיד שההצעה הזו לא באה בחלל ריק.

חנא סוייד: אנחנו יודעים שחלוקת תחומי השיפוט במדינה היא לא תורה מסיני, היא לא קוראן, היא לא ברית חדשה.

חנא סוייד: היא פרי של החלטה פוליטית, החלטה מינהלית של שר הפנים, של שרי הפנים לדורותיהם.

חנא סוייד: המפה המוניציפלית בישראל נקבעה לפני הרבה זמן.

חנא סוייד: אני חושב ואני טוען שהמפה הזו – בעקבות כל ההתפתחויות, והפיתוח והבנייה המואצת, והדיפרנציאציה שקיימת בין הרשויות המקומיות – הגיע הזמן להכניס בה רוויזיה אמיתית.

חנא סוייד: היום 80% מתחומי השיפוט, משטח המדינה, נופלים במסגרת הרשויות הכפריות, או המועצות האזוריות.

חנא סוייד: 80% שמאכלסים אך ורק 8% מסך כל האוכלוסייה; וה-20% האחרים מהשטח הם ל-92% מכלל האוכלוסייה.

חנא סוייד: כך שאם אנחנו שופטים מבחינת שטח, רוב הסיכויים הסטטיסטיים הם שרוב המפעלים נופלים ב-80% שנמצאים במועצות האזוריות, ושאר המפעלים שמהווים מכרות של ארנונה נופלים בערים, בגלל יתרון הגודל של הערים ומכיוון שרוב משרדי הממשלה מרוכזים בערים הגדולות.

חנא סוייד: נוצר מצב של דיספרופורציה בחלוקת ההכנסה מארנונה ברשויות המקומיות.

חנא סוייד: לכן מתבקש השינוי הזה מהטעם הזה שיש עובדות בשטח, יש חלוקה לא הוגנת בהרבה מקרים.

חנא סוייד: דווקא המגזר הכפרי, המועצות האזוריות, בהן רוב אזורי התעשייה, אף שעל-פי ההגדרה הן רשויות כפריות, ולכן העיוות הזה מחייב תיקון.

חנא סוייד: מה שאני מציע בא ככלי מנדטורי לאפשר לעשות את התיקון באופן מודע; זה מצד אחד.

חנא סוייד: מצד שני, אני מכיר מקרים שבהם ממש נעשה עוול לרשויות מקומיות מסוימות.

חנא סוייד: אני מכיר הרבה מצבים והרבה מקרים שבהם מחצבה נמצאת בתחום מועצה אזורית, ממש בקצה הקצה של שטח השיפוט של אותה מועצה אזורית, והארנונה שנגבית מאותה מחצבה הולכת למועצה האזורית שהשטח המיושב שלה רחוק מאוד מאותה מחצבה.

חנא סוייד: אבל ליד המחצבה, ממש מעבר לגבול, ממש כמה מטרים, יש יישוב כפרי או עירוני שבעצם סובל מכל ההשפעות השליליות של אותה מחצבה, והוא לא נהנה משום דבר.

חנא סוייד: הוא "נהנה" מהאבק, מהרעש, מהפיצוצים, מהתחבורה, מכל מיני השפעות שליליות, אבל הוא לא מקבל שום דבר מההכנסה.

חנא סוייד: עוד הפעם אני חוזר ומדגיש: ייתכן שיש סמכות לשר הפנים ליזום מהלך.

חנא סוייד: אבל העובדה בשטח היא ששרי הפנים מתחלפים בקצב מוגבר ואין לכולם חשק, רצון ונחישות לעשות את השינויים האלו.

חנא סוייד: למה להסתכסך עם הרשות הזו ועם ראש הרשות הזו?

חנא סוייד: ובסופו של דבר אנחנו ממשיכים לחיות במצב שיש בו את הדיספרופורציה הזאת.

חנא סוייד: אני יודע, הבנתי שהממשלה מתנגדת להצעת החוק הזאת.

חנא סוייד: אני חושב שלאור הפערים בחברה הישראלית, הפערים על בסיס אינדיבידואלי, בין אזרחים, והפערים בין רשויות מקומיות, אי-אפשר לבטל אותם במחי יד ובמחי הצבעה כשהממשלה מחליטה נגד.

חנא סוייד: צריך לקיים דיון אמיתי בעניין הזה, ולכן אני מאוד מתפלא – כי אני יודע שיש הסכמה רבתי שצריך לתקן את המעוות, צריך לטפל באי-שוויון ובפערים שקיימים בין פרטים ובין רשויות מקומיות, אבל כשבסופו של דבר יש הצעת חוק כזאת שיכולה להוות בסיס לשינוי ולתיקון המעוות, הממשלה מחליטה להתנגד.

חנא סוייד: אני רוצה להדגיש כאן את החשיבות של החלוקה השוויונית וההוגנת והצודקת יותר בין הרשויות המקומיות, כי בסופו של דבר רשות מקומית שאין לה מקורות הכנסה עצמיים – וזה חלק מההכנסות העצמיות של הרשויות המקומיות – כשאין לה הכנסה עצמית בסופו של דבר היא נסמכת על שולחן הממשלה, היא נסמכת על שולחנו של שר הפנים, שצריך לתת לה מענק איזון או תקציב איזון, נקרא לו איך שאנחנו רוצים, וגם באותה חלוקה של מענקי איזון יש אי-צדק מסוים.

חנא סוייד: הצודק ביותר הוא לאפשר לרשויות המקומיות לפתח את מקורות ההכנסה העצמיים שלהן ולאפשר להן לחיות בפני עצמן.

חנא סוייד: הגיע גם הזמן, באופן עקרוני, לחשוב במושגים – שיש מבנה תשתית, יש מפעלים, יש מרחבים, תחומים, מתחמים, שההשפעות שלהם לא מינוריות, לא מיקרו, לא קטנות שאפשר לאכוף אותן רק במסגרת מוניציפלית אחת, אלא יש דברים – כמו בתי-הזיקוק: בתי-הזיקוק בחיפה עד עצם היום הזה, ולאחר מאבקים רבים, בעצם מחלקים את ההכנסה מארנונה לרשות אחת או שתיים, למרות ההשפעה של בתי-הזיקוק ושל הרבה מפעלי תשתית שיש להם השפעה בינונית וגדולה.

חנא סוייד: צריך לחלק באופן הוגן יותר וצודק יותר – בין הרשויות המושפעות מאותו מתחם.

חנא סוייד: החוק שלי נותן את הבסיס לדבר כזה.

חנא סוייד: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: ישיב שר הפנים גדעון סער, בבקשה.

רות קלדרון: החוק הבא הוא של חיליק בר, אם מישהו רוצה להודיע לו על זה.

גדעון סער: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק מבקשת לתקן את סעיף 9ב לפקודת העיריות, שעניינו הכרזה על אזור חלוקת הכנסות המתקבלות מארנונה, היטלי השבחה ותשלומי חובה בין הרשות המקומית שבתחומה מצוי האזור לבין רשויות מקומיות סמוכות או גובלות.

גדעון סער: בהצעה מבוקש לקבוע כי הכנסות כאמור שמקורן במתחם הגורם למפגעים סביבתיים ברשות מקומית אחרת, יחולקו בין הרשות שבה מצוי המתחם לבין הרשות המקומית המושפעת מהמפגע, על-פי כללים שיקבע השר.

גדעון סער: חלוקת הכנסות היא נושא מורכב, עם מכלול שיקולים מגוונים, והוא תלוי נסיבות משתנות רבות בין מקרה למקרה.

גדעון סער: מנגנון של ועדת החקירה שמוקמת – וכבר קיבלתי החלטות בעשרות מקרים בעקבות ועדות חקירה בנושא של גבולות ובנושא של הכנסות – נועד לבחינת מכלול השיקולים וגיבוש המלצה בהתאם לנסיבות העניין ולאחר שמיעת כל הגורמים הנוגעים בדבר.

גדעון סער: על רקע זאת, הוקנתה הסמכות לשר הפנים, שבידו היכולת, לאחר שהונח בפניו תזכיר של ועדת חקירה, לבחון את מכלול האינטרסים ואת האיזון הנדרש ביניהם.

גדעון סער: הוספת סעיף לפקודה – אנחנו מדברים על פקודת העיריות – על-פי המוצע, תוך מתן עדיפות לשיקול אחד ויחיד ובהתעלם משיקולים אחרים ומיתר נסיבות העניין, פוגעת בשיקול הדעת של שר הפנים וסותרת את המנגנון הקיים היום ואת ההיגיון העומד בבסיסו.

גדעון סער: לכן אני בדעה כי אין מקום לשינוי המוצע – למתן עדיפות לשיקול אחד על פני מכלול השיקולים.

גדעון סער: זה בהחלט שיקול שניתן לשקול אותו, אבל לתחם את שיקול הדעת לממד אחד – לא נכון.

גדעון סער: הדבר הזה יפגע בשיקול הדעת ובסמכות שר הפנים ועלול דווקא להביא את ההפך ממה שלפי דעתי רוצה המציע – שיהיו פחות ועדות חקירה ופחות שינויים במפת ההכנסות ובמפת הגבולות, כי תהיה כבילה לסוג אחד של שיקול.

גדעון סער: לכן אני מציע להתנגד להצעת החוק המוצעת.

רות קלדרון: תודה רבה לשר הפנים.

רות קלדרון: אנחנו עוברים להצבעה.

רות קלדרון: מי בעד הצעת החוק?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: בבקשה להצביע.

רות קלדרון: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 15 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 31 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (חלוקת הכנסות ממתחם הגורם למפגעים סביבתיים בין רשויות מקומיות), התשע"ד–2014, נתקבלה.

רות קלדרון: 15 בעד ההצעה, 31 נגד.

רות קלדרון: ההצעה לא התקבלה.

רות קלדרון: [הצעת חוק פ/2375/19; נספחות.

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: הצעת החוק הבאה:

רות קלדרון: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (תיעוד חופשי של ישיבות מועצה), של חבר הכנסת חיליק בר.

רות קלדרון: בבקשה, בוא להציג אותה, וישיב שר הפנים גדעון סער.

רות קלדרון: הרדיו המחתרתי של הכנסת מתבקש לדוֹם.

רות קלדרון: אי-אפשר לשמוע פה.

רות קלדרון: אתה רגיל לרדיו מחתרתי באופן משפחתי.

רות קלדרון: זה נורא קשה, זה מוכפל לנו ואי-אפשר לשמוע.

רות קלדרון: בבקשה, חבר הכנסת בר.

יחיאל חיליק בר: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אדוני שר הפנים, תראו, אנחנו באופוזיציה רגילים שמפילים לנו הצעות חוק, כי זו דרכו של עולם.

יחיאל חיליק בר: אז אני, שלמדתי את זה כחבר כנסת חדש, אמרתי שנציע הצעות חוק שיכולות להיות מקובלות על כולם, שלא עולות כסף, שמגבירות את השקיפות, את שותפות הציבור, שעושות פוליטיקה חדשה, כמו שחברי מיש עתיד ביקשו בקמפיין שלהם, לעשות פוליטיקה חדשה.

יחיאל חיליק בר: והנה, הבאתי חוק שאומר דבר מאוד מאוד פשוט: מוצע לתקן את פקודת העיריות כך שיובטח שכל אדם יוכל לתעד ולפרסם ישיבות פומביות של מועצת העיר.

יחיאל חיליק בר: הייתי חבר מועצת העיר ירושלים.

יחיאל חיליק בר: בירושלים יש באמת הקלטה יזומה על-ידי העירייה שמובאת באינטרנט לציבור.

יחיאל חיליק בר: אגב, כשיש דיון שראש העיר – או שפקידים ממליצים לו לעשות בדלתיים סגורות, באמת דנים בדלתיים סגורות ומוציאים את כולם.

יחיאל חיליק בר: אתם יודעים מה, אפילו כשזה לא בדלתיים סגורות, תמיד יש אבטחה ומאבטחים באולם, כדי שאם יש איזה פרובוקטור או אנרכיסט שרק רוצה להפר את הסדר הציבורי, באמת מגיע הסדרן ומוציא אותו מהאולם.

יחיאל חיליק בר: הכול בסדר.

יחיאל חיליק בר: ההצעה הזאת הגיעה אלי מלא-מעט פעילי ציבור, כולל חברי מועצות ערים שאין להם שידור ציבורי או עירוני, שאין להם יכולת כספית – כי מה לעשות, אין מספיק כסף להביא את הדברים לידיעת הציבור – ואמרו: תעשו מה שנהוג בהרבה מדינות בעולם, וזה לתת לציבור שמגיע, במידת האפשר, בדיון שלא בדלתיים סגורות, לצלם את זה ב"אייפון" שלו, ב"סמסונג" שלו, במצלמה פרטית, ולהביא את זה לידיעת הציבור.

יחיאל חיליק בר: ואם חלילה זה פוגע במישהו, אז עוצרים אותו מלעשות זאת.

יחיאל חיליק בר: הממשלה התנגדה.

יחיאל חיליק בר: ועדת שרים לחקיקה התנגדה.

יחיאל חיליק בר: לא קיבלתי שום הסבר למה.

יחיאל חיליק בר: חוק, גברתי היושבת-ראש, שלא עולה אגורה, שגורם לציבור לבוא ולהיפתח, ואנחנו נותנים לו סיכוי כלשהו של: הנה אמון.

יחיאל חיליק בר: הרי מה אנחנו – כשאני הייתי חבר מועצת העיר ירושלים הייתי שליח ציבור.

יחיאל חיליק בר: הציבור בחר בי ורצה להבין מה אני עושה; רצה לקבל ממני דין-וחשבון שאני לא יכול לשלוח לחצי מיליון תושבים בירושלים.

יחיאל חיליק בר: אז בירושלים הוא באמת יכול היה להיכנס לאתר האינטרנט, כי ראש העירייה ברקת, שיש לו תקציב לא קטן, הרשה לעצמו לעשות את הדבר הזה.

יחיאל חיליק בר: והממשלה, גברתי היושבת-ראש, מתנגדת.

יחיאל חיליק בר: דיברתי עם שר הפנים, ואני מבין.

יחיאל חיליק בר: הוא נתן לי טיעונים שחלקם הגיוניים – אני לא מזלזל, חלילה, שר הפנים – אולי על אנרכיה כלשהי, שמישהו יעשה מה שהוא רוצה.

יחיאל חיליק בר: אבל מה זה אנרכיה?

יחיאל חיליק בר: אם ישיבה פתוחה לציבור – חברי מיקי לוי, אני רוצה שאתם, שדיברתם על פוליטיקה חדשה, תקשיבו לי.

יחיאל חיליק בר: ישיבה כבר פתוחה לציבור.

יחיאל חיליק בר: הציבור מגיע על שלל אייפוניו ופלאפוניו ורוצה לצלם את זה – מה שאגב, גם כך עושים בהרבה עיריות – ולהפיץ את זה אחר כך ב"יוטיוב"; לפרגן לחבר מועצה שעושה משהו, לבקר ראש עירייה שעשה משהו.

יחיאל חיליק בר: ממה נפשכם?

יחיאל חיליק בר: למה ועדת שרים, לעזאזל, מרחיקה את החובה שלנו לתת דיווח לציבור בדרך הכי פשוטה שיש, הכי זולה שיש?

יחיאל חיליק בר: החוק הזה לא עולה רבע שקל.

יחיאל חיליק בר: הוא עולה רבע שקל למי שמחזיק פלאפון ומשלם עליו.

יחיאל חיליק בר: הציבור פנה אלי ואמר לי, בעיירות קטנות מאוד: אנחנו רוצים שתאפשרו לנו לעשות, ונתנו לי רשימה ארוכה של מדינות שמחייבות בחוק לעשות את זה.

יחיאל חיליק בר: אז אנחנו, אור לגויים, לפעמים יכולים ללמוד קצת מהגויים, והממשלה מתנגדת.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה אחר כך להבין, גם מכם באופן פרטי וגם משר הפנים, למה, לעזאזל, הממשלה מתנגדת לחוק שהוא כל כך פשוט, כל כך בסיסי; מדבר על חופש הציבור לדעת, על מעורבות של הציבור בתוך מה שקורה בדיונים ברשויות המוניציפליות.

יחיאל חיליק בר: אגב, גם פה בכנסת, ולפעמים בוועדות, כאשר יש לנו המשאבים, אנחנו מראים לציבור.

יחיאל חיליק בר: עכשיו הציבור יכול לפתוח ערוץ 99, ערוץ הכנסת, ערוץ מצוין, שיראה מה אני מדבר, ישפוט אותי ביום הבחירות – אני מתמודד בפריימריז כמו אחרים, אחרים מצביעים רק למפלגות – ישפוט אותי אם מה שעשיתי או לא הוא טוב או לא, כי אני יכול להראות את זה לציבור.

יחיאל חיליק בר: הרי אנחנו לא דמוקרטיה חשוכה ואנחנו לא רוצים להחשיך לציבור את מה שאנחנו עושים.

יחיאל חיליק בר: שוב, אדוני שר הפנים, בחוק שלנו דיברנו ואפשרנו לראשי ערים שמחליטים שהדיון יהיה בדלתיים סגורות, לסגור את זה לציבור.

יחיאל חיליק בר: יש דברים שפוגעים בפרטיות של אנשים, יש דברים תקציביים שלא רוצים – אני יודע, גם אני כמזכ"ל המפלגה, התקציב של המפלגה שלי לא תמיד פתוח לכל מי שרוצה לדעת.

יחיאל חיליק בר: אם יש דרישה או אם יש סעיף מסוים, ודאי אנחנו שקופים.

יחיאל חיליק בר: אבל המטרה היא, גם אצלנו במפלגה, גם פה בכנסת – ואני מברך על זה – אני זוכר, אגב, שאמר לי ראובן ריבלין, הנשיא הנבחר, על הדיונים שהיו בבואנו לברוא את ערוץ הכנסת.

יחיאל חיליק בר: והיו הרבה חברי כנסת, כולל אנשים מאוד בכירים, שהתנגדו: מה פתאום שהציבור יראה, חלילה, מה קורה בתוך המליאה?

יחיאל חיליק בר: שהציבור יראה מה קורה בתוך ועדה?

יחיאל חיליק בר: מה, אנחנו השתגענו?

יחיאל חיליק בר: זה הרי תורה מסיני, זה סודות מדינה.

יחיאל חיליק בר: אז לא.

יחיאל חיליק בר: אז ועדת חוץ וביטחון לא משודרת באופן ישיר, וועדות משנה של ועדת חוץ וביטחון לא משודרות; ודיונים פנימיים שסגן השר מיקי לוי עושה עם שר האוצר, והם מאוד רגישים לאוכלוסיות, לא משודרים.

יחיאל חיליק בר: אבל על מה אנחנו מדברים?

יחיאל חיליק בר: מליאת הכנסת וועדותיה יכולות לשדר באופן חופשי כי לנו יש הכסף והאמצעים, אבל במועצה מקומית ירוחם חברי מועצה ותושבים אומרים לנו: תעזרו לנו עם החוק הזה, שנוכל לצלם פיראטית – "פיראטית", כן?

יחיאל חיליק בר: עצמאית – ולא יאסרו עלינו; אנחנו נפרסם את זה ב"יוטיוב", דבר שעולה רבע שקל או אפס שקל, תאפשרו לנו את זה בחוק.

יחיאל חיליק בר: כי הרבה פעמים – ויש פסקי-דין – אומרים: לא, אם זה לא בחוק אנחנו לא מרשים.

יחיאל חיליק בר: יש פסק-דין שעסק בנושא הזה.

יחיאל חיליק בר: לכן, אני מבקש מחברי הקואליציה – חברתי יפעת קריב, שמכירה את החוקים המוניציפליים, וכל חברי יש עתיד והליכוד שמדברים על שקיפות ושיתוף הציבור וזכות הציבור לדעת: אין שום סיבה בעולם להתנגד לחוק הזה.

יחיאל חיליק בר: אני יכול להבין משחקי קואליציה–אופוזיציה, אבל תזכרו, חברים, שאנחנו מצביעים פה מתוך אחריות, אדוני השר, כולל היום, על לא מעט החלטות של הקואליציה – כי מיקי לוי עושה גם דברים טובים במשרד האוצר, וחברת הכנסת קול מעבירה חוקים, כולל השבוע, שהייתי מאוד גאה להצביע עליהם.

יחיאל חיליק בר: כך אם יש חוק אופוזיציוני שבאמת אין שום סיבה הגיונית – ואני אשמח לשמוע את שר הפנים מסביר למה להתנגד לו – לא תתנגדו לו.

יחיאל חיליק בר: תמיד באים אלי ואומרים לי: תוריד, תעשה אחר כך, עוד חצי שנה.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להצביע על החוק הזה.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה שהציבור בישראל ידע אם כנסת ישראל מתנגדת שתחת חוק, תחת פיקוח, תחת סדרנים, תחת החלטה של ראש עיר אם לסגור או לא לסגור את הדלתיים, יהיה הכוח לאזרח הפשוט לתעד ישיבות מועצה, שזה הדבר המיידי שיש להם בכל עיר ועיר, בכל כפר וכפר, במועצה אזורית ובמועצה מקומית.

יחיאל חיליק בר: אם אנחנו נותנים לו את הכוח הזה – שוב, תחת הגבלים: כל ראש עיר, אדוני השר, יוכל להגיד לכולם בהחלטה שלו: הדיון הזה סגור.

יחיאל חיליק בר: אתה מפריע, אתה פרובוקטור, אתה עומד ומצלם אותי ממטר, צא החוצה, אדוני הסדרן.

יחיאל חיליק בר: כמו שגם אותי הוציאו מהמליאה הזאת ומוועדת חינוך בכנסת כי לא התנהגתי יפה.

יחיאל חיליק בר: על כן, אני כן מבקש שתחשבו על זה שוב – זה לא איזה חוק סוד מדינה – לאפשר תיעוד חופשי של ישיבות מועצה במסגרת המגבלות שכתובות בחוק.

יחיאל חיליק בר: החוק הזה תואם חוקים שקיימים במדינות אחרות שעושות את זה; מדינות שמתגאות בדמוקרטיה שלהן, והן באמת דמוקרטיות.

יחיאל חיליק בר: אין סיבה להתנגד לחוק הזה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש מחברי הקואליציה לעשות חשיבה נוספת בנושא הזה; מאדוני שר הפנים – לפתוח טיפה את לבך הדמוקרטי, ואני יודע שאתה דמוקרט אמיתי, לטובת הציבור והחוק הזה.

יחיאל חיליק בר: אני לא המצאתי אותו; באו אלי מציבור, כולל חברי מועצה לא מעטים בערים קטנות שלא יכולות להרשות את זה, שנצביע על החוק הזה, לשתף ולהגדיל את הדמוקרטיה, להגדיל את השקיפות, להגדיל את מעורבות הציבור.

יחיאל חיליק בר: אין סיבה שנתנגד לזה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש מאוד מחברי הכנסת לתמוך בחוק הזה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי היושבת-ראש.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: אנחנו נזמין את שר הפנים גדעון סער.

רות קלדרון: אני סקרנית – איך תענה.

גדעון סער: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, שמעתי בקשב את דברי המציע, חבר הכנסת חיליק בר, קודם פנים אל פנים ועכשיו במליאת הכנסת.

גדעון סער: לא הצלחתי להשתכנע.

גדעון סער: לא הצלחתי להשתכנע, לא כי אני בקואליציה ואתה באופוזיציה.

גדעון סער: לא הצלחתי להשתכנע כי הצעת החוק היא פשוט לא טובה, לפי דעתי.

גדעון סער: אני רוצה להסביר למה.

גדעון סער: הצעת החוק מייצרת זכות שצריך לראות מה הערך שלה, מה התועלת שלה ומה הנזקים שלה.

גדעון סער: היא אומרת שבישיבות מועצה כל אדם, אפילו לא רק חבר מועצה, יהיה רשאי לתעד את הישיבה ולפרסם את התיעוד או את חלקו ברבים.

גדעון סער: זאת אומרת, הכלל שקבוע בחקיקה, והוא קבוע גם בעניין הזה של ישיבות של מועצת רשות מקומית – חובה לקיים פרוטוקול וחובה לפרסם וכדומה – יהפוך לכלל חדש.

גדעון סער: גם בגופים אחרים, כולל הגוף שאנחנו חברים בו, כשמוזמנים נציגים מהציבור לישיבה של ועדת הכנסת, אין לכל אחד מהם זכות להקליט ולפרסם את הפרוטוקול, והדיונים עדיין שקופים.

גדעון סער: אי-אפשר, תחת ססמאות על ערכים שכולנו מסכימים עליהם, לבוא ולייצר מערך של זכויות שבסופו של דבר יש יסוד סביר להניח שגם ישבש את הפעילות של הגופים הדמוקרטיים.

גדעון סער: המצב החוקי כיום מעגן חובת הקלטה ורישום פרוטוקול של ישיבת מועצת רשות מקומית, סעיף 50 לתוספת השנייה לפקודת העיריות.

גדעון סער: עוד נקבע בסעיף 248ב(2) לפקודה, כי הפרוטוקולים וההקלטות או תמלילים של ישיבות מועצה פומביות מתפרסמים לידיעת הציבור הרחב באתר האינטרנט של הרשות המקומית.

גדעון סער: מתן האפשרות לתיעוד עצמאי לכל אדם, כפי שמוצע בהצעת החוק, של ישיבות המועצה – בין בהקלטה ובין בצילום – עשוי לשבש את מהלך הדיונים, להקשות על התנהלות ישיבות המועצה, ואין בזה – מרגע שקיימת חובה של פרסום הפרוטוקול – שום תועלת בצד השני.

גדעון סער: זאת ועוד, מתן אפשרות לתיעוד עצמאי עשוי לאפשר תיעוד סלקטיבי של מהלך הישיבה תוך הקלטה או צילום של חלק ממשתתפי הישיבה או פרסומם באופן חלקי ומגמתי אשר מוציא דברים מהקשרם, ובכך לטעת בציבור חוסר אמון במועצת הרשות המקומית.

גדעון סער: אני מציין כי הנושא נדון בפסק-דין דרור עזרא נגד עיריית הרצלייה.

גדעון סער: שם קבע בית-המשפט המחוזי בתל-אביב כי מועצת העיר יכולה לאסור את תיעוד ישיבותיה בין היתר מטעמים אלה, ודחה את עתירתו של חבר מועצת העיר שביקש לתעד את מהלך הישיבה באופן עצמאי מתוך כוונה לעשות שימוש באופן סלקטיבי בחומר המתועד על-ידו.

גדעון סער: ההוראות הקיימות היום בפקודה בדבר חובת הקלטה של ישיבת מועצה, לרבות חובת פרסום ההקלטה ותמלול של ישיבות המועצה ברבים, מאזנות נכונה בין העקרונות של זכות הציבור לדעת וחופש הביטוי מצד אחד ובין הצורך בשמירה על תקינות הדיונים מצד שני.

גדעון סער: יש מזכיר לרשות המקומית.

גדעון סער: הוא צריך להיות אחראי לעניין הזה.

גדעון סער: בשיחה שקיימנו בינינו העלה המציע את האפשרות שההוראות הקיימות של החקיקה לא נאכפות.

גדעון סער: אני מוכן לבחון את הנושא הזה.

גדעון סער: אני חושב שזו שאלה רצינית, אם הן לא מבוצעות בפועל, אבל מענה לאי-אכיפת החוק הקיים על-ידי תיקון חדש לחקיקה שהוא אינו נכון, לדעתי, זה לא המענה.

גדעון סער: לכן אני מציע למליאת הכנסת להצביע נגד הצעת החוק שמביא חבר הכנסת בר.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: נעבור להצבעה.

רות קלדרון: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (תיעוד חופשי של ישיבות המועצה) – בבקשה להצביע.

רות קלדרון: מי בעד?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: היה דיון מאוד מעניין.

רות קלדרון: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 14 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 25 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (תיעוד חופשי של ישיבות המועצה), התשע"ד–2014, נתקבלה.

רות קלדרון: 14 בעד, 25 נגד.

רות קלדרון: ההצעה לא התקבלה.

רות קלדרון: הודעה של חבר הכנסת יריב לוין, יושב-ראש ועדת הכנסת.

רות קלדרון: בבקשה.

רות קלדרון: חברת הכנסת יפעת קריב, תהיי מוכנה להצעה הבאה.

): תודה רבה.

): גברתי היושבת-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, להלן הודעה מטעם ועדת הכנסת.

): אבקש להודיע כי סיעת הליכוד – ישראל ביתנו בהנהגת בנימין נתניהו לראשות הממשלה התפלגה לפי סעיף 59(2) לחוק הכנסת לשתי סיעות כדלקמן: (א) סיעת הליכוד – תנועה לאומית ליברלית, אשר תמנה 20 חברי כנסת, שהם חברי הכנסת שנמנו עם הסיעה לפני ההתפלגות, למעט חברי הכנסת האמורים בפסקה (ב); (ב) סיעת ישראל ביתנו, אשר תמנה 11 חברי כנסת, והם: אביגדור ליברמן, יאיר שמיר, עוזי לנדאו, סופיה סוניה לנדבר, יצחק אהרונוביץ, אורלי לוי אבקסיס, פניה קירשנבאום, דוד רותם, רוברט אילטוב, חמד עמאר ושמעון אוחיון.

): תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: [הצעת חוק פ/1520/19; נספחות.

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: השר יעקב פרי יענה בשם שרת הבריאות ליפעת קריב.

רות קלדרון: חברת הכנסת קריב, הצעת חוק החזקת מזרקי – איך אומרים את הדבר הזה?

שולי מועלם-רפאלי: אפינפרין.

רות קלדרון: תודה רבה לאחות שולי מועלם-רפאלי.

רות קלדרון: – – – מזרקי אפינפרין במקומות ציבוריים, התשע"ג–2013.

רות קלדרון: בבקשה, גברתי.

יפעת קריב: חברי חברי הכנסת, אני רוצה לשתף אתכם במה שעבר עלינו השבוע, והאמת היא שצירוף המקרים מפחיד לחלוטין.

יפעת קריב: אני רוצה לדבר על המזרק הזה שהבאתי אתי – תודה לד"ר – – –

רות קלדרון: נדמה לי שאסור להציג מצגות, אז תשימי את זה למטה.

יפעת קריב: – – – ד"ר באסל גטאס, חבר הכנסת, שנושא את זה על עצמו יום-יום, שעה-שעה.

יפעת קריב: הזזתי לצד.

יפעת קריב: השבוע, באופן קשה, בצירוף מקרים קשה, הבן שלי, שהוא אלרגי לחלב, ישב במסעדה, והגישו לו במקום קינוח פרווה קינוח חלבי.

יפעת קריב: אני הייתי פה במליאה, וממש ברגעים מצבו הידרדר.

יפעת קריב: אני רוצה לקרוא לכם את הפוסט שהוא כתב.

יפעת קריב: אני חושבת שזה המקום להשמיע את מה שקרה אחרי.

יפעת קריב: המזרק הזה שהצגתי הציל את חייו, ועל זה בדיוק אני מדברת בהצעת החוק, ואני לא מבינה איך צירוף המקרים המפחיד הזה התרחש לי השבוע.

יפעת קריב: אז הבן שלי, עומר, בן ה-15, כתב בפייסבוק שלו: מדהים איך טעות קטנה במטבח במסעדה יכולה לגרום לי ולכל מי שאלרגי לדבר כלשהו לאלרגיה חריפה ולסכנת חיים בתוך שניות.

יפעת קריב: מזל שהיה לי המזרק שבתמונה בתיק – הוא שם את זה בתמונה – אתמול בערב, אחרת הכול היה נראה שונה.

יפעת קריב: בתוך כמה שניות כבר הרגשתי רע, ובתוך כמה דקות כבר הזרקתי לעצמי במזרק מציל החיים הזה.

יפעת קריב: אבל הטעות הזאת במטבח הייתה יכולה לקרות לא רק לי אלא גם לכל אחד אחר, ואני לא רוצה לחשוב מה היה קורה אם המקרה הזה היה קורה למישהו אחר, שיש לו אלרגיה לחלב או למזון, אבל לא היה לו המזרק הזה בתיק.

יפעת קריב: זו אחת הסיבות שהחוק הזה כל כך חשוב.

יפעת קריב: אם אתמול לא היה לי המזרק, הכול היה יכול להיראות עכשיו שונה לגמרי.

יפעת קריב: בהזדמנות הזאת, כותב הבן שלי, אני רוצה לקרוא לכל מי שאלרגי בצורה מסכנת חיים לכל דבר שהוא – עם או בלי החוק: תמיד תסתובבו עם מזרק אפיפן.

יפעת קריב: אני תמיד דואג להסתובב בעצמי עם שני מזרקים כאלה.

יפעת קריב: אתמול השתמשתי באחד בהם, ואף כמעט השתמשתי גם במזרק השני.

יפעת קריב: למזלי, היה לי המזרק כמו תמיד.

יפעת קריב: לאחר ההזרקה – שעזרה – וטיפול ראשוני שקיבלתי בבית-חולים "אסותא" – במקרה, כי בית-החולים "אסותא" היה שם, למרות שאין בו חדר מיון – אני רוצה להודות להם שטיפלו בו.

יפעת קריב: הם הזמינו אמבולנס, ניידת טיפול נמרץ, ומייד פינו אותו לבית-החולים "שניידר", ושם הוא נשאר כל הלילה ושוחרר.

יפעת קריב: בני כותב: תודה רבה לכל מי שהתעניין בשלומי, עכשיו הכול הרבה יותר טוב.

יפעת קריב: ולכל מי שיש לו אלרגיה כזאת או אחרת אני רק רוצה לומר שוב: במקרה חירום אל תפחדו ותשתמשו במזרק.

יפעת קריב: בשנים האחרונות כבר קרו מקרים של אנשים שמתו כתוצאה מהתקף אלרגיה, ואם היה להם המזרק הזה, כנראה הסיפור היה מסתיים אחרת.

יפעת קריב: ובדיוק בזה עוסקת הצעת החוק הנוכחית.

יפעת קריב: למרבה הצער, המזרק הפשוט הזה, שמציל חיים, לא נמצא בתיק העזרה הראשונה, לא נמצא במסעדות, לא נמצא במערכת החינוך.

יפעת קריב: הצעת החוק הנוכחית מחייבת מסעדות ובתי-מלון ומקומות הסעדה להחזיק את מזרק האפיפן בתוך תיק העזרה הראשונה.

יפעת קריב: חשוב שנבין שבמזרק הזה כל אחד יכול להזריק לעצמו.

יפעת קריב: הוא לא משהו מסובך.

יפעת קריב: זה לא דורש איזו מיומנות.

יפעת קריב: זה חייב להיות בתוך תיקי העזרה הראשונה.

יפעת קריב: בשלוש השנים האחרונות מתו לפחות חמישה ישראלים לאחר שלקו בהתקף אלרגי במסעדה בארץ ובמקומות אחרים שמגישים מזון.

יפעת קריב: רק לאחרונה תיירת נפטרה מאכילת שומשום בבית-מלון כאן בירושלים.

יפעת קריב: בכל המקרים לא היה מזרק אפיפן במקום.

יפעת קריב: התוצאה היא חנק, קשיי נשימה קשים.

יפעת קריב: בסופו של דבר זה מוביל להתקף אנפילקטי, והתגובה היא תגובה מיידית.

יפעת קריב: היום יותר ויותר אנשים סובלים מאלרגיה למזון.

יפעת קריב: במדינת ישראל כ-5% מהאוכלוסייה סובלים מאלרגיה; מתוך ה-5%, 8% הם ילדים ו-2% הם מבוגרים.

יפעת קריב: המספרים רק הולכים וגדלים, והרבה פעמים רק בפעם הראשונה שהם אוכלים מזון שאליו הם אלרגיים קורית התגובה המאוד-קשה.

יפעת קריב: התופעה הזאת בעצם ניתנת לטיפול בעזרת מזרק אפינפרין, שמכיל אדרנלין.

יפעת קריב: זה דבר מאוד פשוט.

יפעת קריב: אני קוראת מכאן, אם יש מוצר רפואי כל כך פשוט, שאפשר להשתמש בו והוא קיים והוא מציל חיים, בואו נדאג שהוא יהיה בכל מקום.

יפעת קריב: בואו נדאג לאנשים האלרגיים; בואו נדאג, כמו במקרה של ד"ר באסל גטאס – עקיצת דבורה, לכן אתה מסתובב עם המזרק הזה.

יפעת קריב: זה באמת דבר מאוד מסוכן, שיכול להוביל לסכנת חיים מיידית, שבסופו של דבר עלולה להיגמר במצב טרגי – במוות.

יפעת קריב: אני קוראת מכאן שנתמוך בהצעת החוק הזאת, ובעתיד גם נרחיב אותה למערכת החינוך, ולא רק למקומות ההסעדה.

יפעת קריב: אני רוצה להודות לכל מי שהתעניין במצבו של הבן שלי.

יפעת קריב: היו רגעים קשים ואחר כך ימים קשים.

יפעת קריב: אני באמת חושבת שצירוף המקרים מפחיד.

יפעת קריב: אני קוראת לכם, חברי חברי הכנסת, לאשר את הצעת החוק ולתמוך בעתיד גם בהרחבה שלה.

יפעת קריב: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: בשם שרת הבריאות יעל גרמן ישיב השר יעקב פרי.

רות קלדרון: בבקשה.

יעקב פרי: גברתי היושבת-ראש, חברתי חברת הכנסת יפעת קריב, חברי הכנסת, אני מתכבד לענות בשמה של שרת הבריאות.

יעקב פרי: הצעת חוק מזרקי אפינפרין במקומות ציבוריים עוסקת בהחזקת מזרק אפינפרין במסעדות לשימוש במצבים של תגובת אלרגיה חריפה למזון מסוג מסוים, מה שיכול להציל חיים.

יעקב פרי: מתן התרופה באופן מיידי הוא חיוני, שכן מדובר בפעולה מצילת חיים שיש לבצע בשטח באופן מיידי, שכן הידרדרות תופעות האלרגיה עד למצב של חנק ומוות עשויה להימשך דקות מעטות.

יעקב פרי: לצערנו, ידועים מקרים שבהם פיתחו אנשים תגובה אלרגית עקב אכילה במסעדה, ולצערנו אלה אף הסתיימו במוות.

יעקב פרי: התכשיר אינו יקר, וניתן לקבוע את תנאי האחסון המתאימים וכן שלט מתאים באזור ההחזקה, כך שיתאפשר שימוש בו לפי הצורך.

יעקב פרי: בעל העסק יידרש לעמוד בהוראות אחסון ורענון התרופה מעת לעת, אך לא תחול עליו האחריות למתן הטיפול.

יעקב פרי: הממשלה תומכת בהצעת החוק, שהיא טובה וראויה, בכפוף לתנאים שפורטו בהחלטת ועדת השרים לענייני חקיקה.

יעקב פרי: לפיכך, הממשלה ממליצה לכנסת לתמוך בהצעת החוק.

יעקב פרי: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: אנחנו נעבור להצבעה.

רות קלדרון: ניתן לשר להגיע למקומו.

רות קלדרון: מי בעד הצעת חוק החזקת מזרקי – הצבעה, בבקשה.

רות קלדרון: בעד, נגד – נא להצביע.

רות קלדרון: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 31 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק החזקת מזרקי אפינפרין במקומות ציבוריים, התשע"ג–2013, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יריב לוין: מי שהוגה נכון את שם החוק יקבל – – –

רות קלדרון: זהו.

רות קלדרון: אני כבר יודעת להגיד רזבוזוב.

רות קלדרון: אפינפרין.

רות קלדרון: 31 חברי כנסת בעד, ואין מתנגדים.

רות קלדרון: הצעת החוק התקבלה, והיא תעבור לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, אם אין על זה מחלוקת.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: [הצעת חוק פ/417/19; נספחות.

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: נמשיך הלאה.

רות קלדרון: חבר הכנסת שטרית נמצא אתנו.

רות קלדרון: הצעת החוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור מדיווח לנישום פטור).

רות קלדרון: ישיב סגן שר האוצר מיקי לוי.

רות קלדרון: בבקשה, אדוני.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת מקורה עוד מהכנסת הקודמת, והיא באה לעסוק בעוסק זעיר.

מאיר שטרית: על-פי החוק הקיים היום, אדם שהכנסתו השנתית לא עולה על 60,000 שקל לא נדרש לדווח למס ערך מוסף.

מאיר שטרית: הדיווח היחידי שלו – פעם בשנה הוא ממלא טופס קצר שאומר: לא הרווחתי מעל 60,000 שקל, ואז אוטומטית הוא שולח את זה למס ערך מוסף, והוא פטור מדיווח למס ערך מוסף.

מאיר שטרית: מה שחל במס ערך מוסף לא קיים במס הכנסה, וזה יוצר בעיה גדולה מאוד לעוסקים זעירים.

מאיר שטרית: נגיד, אישה שהפרנסה שלה היא לאפות עוגיות בבית, ויש הרבה כאלה, או לבשל אוכל, או אישה שתופרת בבית ומרוויחה כמה עשרות אלפי שקלים; במצב הנוכחי היום, על-פי פקודת מס הכנסה, צריך להגיש דוח רואה-חשבון.

מאיר שטרית: הדוח עצמו וכל הדיונים עם מס הכנסה במשך החודש דרך רואה-חשבון, עולים יותר ממה שהאישה מרוויחה.

מאיר שטרית: לכן הצעתי בכנסת הקודמת הצעת חוק שקובעת שגם לגבי מס הכנסה יחול אותו כלל.

מאיר שטרית: זאת אומרת, אדם שהכנסתו השנתית לא עולה על 60,000 שקל, הדיווח למס הכנסה יהיה בטופס דומה לזה שעשו במע"מ, זאת אומרת טופס קצר שלא צריך לו רואה-חשבון, שאדם פשוט יכול למלא אותו ולהסביר ולכתוב שהכנסתו לא עולה על 60,000 שקל, והוא יהיה פטור מכל הדיווחים של רואה-חשבון וכל המתלווה לזה.

מאיר שטרית: אני חושב שזו ברכה רבה בעיקר לאנשים הקטנים, לעוסקים הזעירים, לאישה שעובדת בבית, לאופה.

מאיר שטרית: לצערי הרב, הממשלה הקודמת לא אישרה אומנם את החוק, אבל הסכימו שאני אדחה את ההצבעה כדי שיקימו ברשות המסים ועדה שתכין תשובה.

מאיר שטרית: ואכן, לשמחתי, הוקמה ועדה ברשות המסים על-ידי נציב המס הקודם, האחרון שהיה, ארבלי.

מאיר שטרית: הקימו ועדה, אחרי שישבו אתי והבינו מה אני רוצה, ועבדו על העניין.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, אני הגשתי את החוק פעם שנייה כדי להביא את הדבר לכלל סיום.

רות קלדרון: כל הכבוד.

מאיר שטרית: נודע לי שבאמת רשות המסים הכינה עבודה.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, אני מבקש להעביר את הצעת החוק הזאת בקריאה טרומית.

מאיר שטרית: החוק יועבר לוועדת הכספים לדיון.

מאיר שטרית: אני מאמין שאם נציבות המס תבוא לשם ותראה שבאמת נעשתה פעולה, אני אמשוך את החוק מהוועדה, ובזה זה יבוא על פתרונו.

מאיר שטרית: לא על כל דבר צריך חוק.

מאיר שטרית: אם העניין באמת נפתר על-ידי נציבות המס אני אשמח, ויותר אשמח לשבח את רשות המסים ואמשוך את החוק.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, במילים אחרות, אינני מתכוון לקדם את הצעת החוק הזו מעבר לקריאה הטרומית.

מאיר שטרית: כפי שבאמת התרשמתי, יש פתרון לעניין.

מאיר שטרית: אני רק רוצה לוודא שיש פתרון, שוועדת הכספים יודעת אותו, ואז אני אמשוך את החוק.

מאיר שטרית: כך שאפשר לפתור דברים גם לא באמצעות חקיקה ממש ורק באמצעות דחיפה.

מאיר שטרית: אני שמח שהפעם אנחנו באמת במצב – הנה הראיתי דוגמה שאפשר לעשות שינויים בחקיקה ולאו דווקא באמצעות חקיקה.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, אני אומר את זה על רקע העובדה שיש, לצערי, זילות בהצעות חוק.

מאיר שטרית: יש הצעות חוק שתקנה פשוטה הייתה פותרת אותן.

מאיר שטרית: לצערי, בגלל העובדה שבכנסת נהיה מצב שלא מתעסקים בכלל עם הצעות לסדר-היום, זה הפך להיות לא רלוונטי וקוברים את הכול בוועדות, חברי הכנסת, בלית ברירה, מתמקדים בהצעות חוק.

מאיר שטרית: האמת היא שאפשר לשנות את זה.

מאיר שטרית: מאחר שיש לי זמן ואני יכול לדבר עוד דקה או שתיים, אני יכול להביא לך שורה של דוגמאות שבהן פעלתי בעבר לשינוי חוקים שלא באמצעות חקיקה.

מאיר שטרית: אגב, הדוגמה הכי בולטת היא המחשבים.

מאיר שטרית: בשנות ה-80 המכס על מחשבים היה 100%, ואני ביקשתי לבטל את המכס על מחשבים כי חשבתי שזה לא בסדר שאזרחי ישראל ישלמו מס 100% על מחשבים.

מאיר שטרית: זה דופק את הטכנולוגיה, את היכולת של ההורים לקנות מחשבים ושל בתי-ספר.

מאיר שטרית: פניתי לשר האוצר דאז משה נסים וביקשתי לבטל את המכס על מחשבים.

מאיר שטרית: הוא בדק, חזר אלי ואמר: אני לא יכול; אם אני אבטל את המכס על מחשבים, אני אפסיד הכנסה של 200 מיליון שקל בשנה.

מאיר שטרית: אז, 200 מיליון שקל היו הרבה כסף.

מאיר שטרית: אמרתי לשר נסים: אתה צודק, זו בעיה.

מאיר שטרית: תן לי לבדוק.

מאיר שטרית: פניתי ליהושע מאור, שהיה מנכ"ל IBM, וביקשתי ממנו שייתן לי פילוח של מי קנה מחשבים בחמש השנים האחרונות לפי סקטורים: ממשלה, גורמים עסקיים ופרטיים.

מאיר שטרית: קיבלתי פילוח מאוד מעניין.

מאיר שטרית: מסתבר שהקונה הגדול ביותר של מחשבים היה הממשלה.

מאיר שטרית: 50% ממי שקנו מחשבים היו הממשלה.

מאיר שטרית: 30% היו הסקטור העסקי, ורק 20% – הסקטור הפרטי.

מאיר שטרית: זאת אומרת, הממשלה שילמה את רוב המכס לעצמה.

מאיר שטרית: הסקטור העסקי – זו הוצאה מוכרת.

מאיר שטרית: ואז רק ההורים, נניח, שקנו מחשב לילד שלהם לבית-ספר או בית-ספר שקנה מחשבים היו צריכים לשלם מכס.

מאיר שטרית: חזרתי למשה נסים ואמרתי לו: השר, הנה הנתונים.

מאיר שטרית: אתה רואה?

מאיר שטרית: אתה לא צודק.

מאיר שטרית: אין לך הפסד של 200 מיליון שקל.

מאיר שטרית: יש לך הפסד של 40 מיליון שקל אולי.

מאיר שטרית: הוא אמר לי: תשמע, אני מסכים לוותר, אבל לא על הכול – תשאיר משהו.

מאיר שטרית: אמרתי: מה אתה רוצה?

מאיר שטרית: הוא אמר: 10%.

מאיר שטרית: אמרתי: אני מסכים ל-10%.

מאיר שטרית: אמרתי לעצמי שנעשה עכשיו 10%, ויבוא שר אוצר אחר בעתיד ונוכל להוריד גם את ה-10% האלה.

מאיר שטרית: ואכן, אני העברתי את החוק אז עם 10% מס.

מאיר שטרית: עברו כמה שנים ובייגה נהיה שר אוצר, ופניתי אליו ואמרתי: בייגה, אתם דופקים את התעשייה, את המדע ואת האינטרנט; בוא ונוריד את המכס הזה.

מאיר שטרית: הוא אמר: אני מסכים, אבל לא בחוק.

מאיר שטרית: תגיש הצעה טרומית, ואני אעשה תקנה.

מאיר שטרית: אמרתי: אני מסכים בתנאי אחד – שאתה תוסיף לזה גם את הציוד הנלווה, זאת אומרת לא רק מחשב אלא גם דיסקים, תוכנות, מדפסות, סורקים וכל הציוד הנלווה, כי קודם גם הוא לא היה פטור ממכס; זה היה גם כן לא חכם.

מאיר שטרית: אני הסכמתי.

מאיר שטרית: הוגש חוק על-ידי בקריאה טרומית, וזה בא לוועדה.

מאיר שטרית: בוועדה זה באמת נדון.

מאיר שטרית: שר האוצר הביא תקנה שהראתה שהוא מבטל לחלוטין את המכס ל-0% – והיום, אגב, זה המצב – ואני משכתי את החוק והשגתי את המטרה שרציתי.

מאיר שטרית: ואכן, במצב הנוכחי היום תושבי ישראל לא משלמים מס על מחשבים ועל ציוד נלווה, כך שאדם שמביא מחשב מחוץ-לארץ, הדבר היחידי שהוא צריך לשלם זה מס ערך מוסף.

מאיר שטרית: אדם שמביא כל מחשב או כל ציוד מחשבים יכול להיכנס לשדה התעופה, לשלם מס ערך מוסף של 18% ולהיכנס לארץ.

מאיר שטרית: הוא לא צריך לשלם פרוטה אחת נוספת.

מאיר שטרית: לצערי הרב – אני אומר בצער שבחלק מהמקומות בארץ מוכרים מחשבים במחירים הרבה הרבה יותר גבוהים מאשר בחוץ-לארץ; מאותן חברות.

מאיר שטרית: זה דבר שהרבה ישראלים מנצלים, לשמחתי, קונים מחשבים במחיר הרבה יותר נמוך, משלמים עליהם מס ערך מוסף, וזה עדיין יותר זול.

מאיר שטרית: זו עוד דוגמה אחת שאני שמח לייצג אותה, ואני מקווה באמת שבעקבות ההצעה הטרומית שלי אכן יבוא תיקון של אגף המסים על-ידי תקנה או על-ידי החלטה מינהלית שלהם.

מאיר שטרית: אני אשמח, ויותר מאשמח, למשוך את החוק לאחר הקריאה הטרומית.

מאיר שטרית: לכן, אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק הזו.

מאיר שטרית: לדעתי היא תביא ברכה רבה לכל העוסקים הזעירים בישראל, גם גברים וגם נשים, רבים כאלה שעובדים בבית, ואני מכיר כמה כאלה.

מאיר שטרית: אגב, אני צריך לתת קרדיט למי שפנה אלי בעניין החוק הזה לפני ארבע שנים.

מאיר שטרית: זו רואת-חשבון שבאה בפני והתלוננה על זה כרואת-חשבון שמטפלת באמת באנשים קטנים.

מאיר שטרית: היא אמרה: כואב לי הלב; אומנם אני מרוויחה מזה אבל זה לא בסדר.

מאיר שטרית: אני לא זוכר עכשיו את שמה, אבל אני אציין אותה בוועדה.

מאיר שטרית: בעקבות דבריה הגשתי את הצעת החוק הזאת, ואני שמח שזה מגיע בסוף לידי סיום.

מאיר שטרית: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה שאתה משתף אותנו בניסיון שלך.

רות קלדרון: אנחנו לומדים.

רות קלדרון: סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי יבוא וישיב.

רות קלדרון: גם יישר כוח על הסבלנות.

מיקי לוי: – – –

מאיר שטרית: – – –

רות קלדרון: אנחנו לומדים שאפשר לחכות ארבע שנים, ואז זה כן עובר.

רות קלדרון: שמעון אוחיון – נמצא.

רות קלדרון: אתה הבא.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, זה יהיה קצר.

מיקי לוי: הממשלה תומכת בהצעת החוק, בכפוף להסכמת שר האוצר בהמשך תהליך החקיקה.

מיקי לוי: אבקש מהכנסת להצביע בעד החוק.

מיקי לוי: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת פייגלין, בבקשה, לא לדבר בטלפון במליאה.

רות קלדרון: אנחנו מפעילים הצבעה; כל מי שרוצה להצביע יתפוס את מקומו.

רות קלדרון: מי בעד הצעת החוק ומי נגד?

רות קלדרון: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 19 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור מדיווח לנישום פטור), התשע"ג–2013, לדיון מוקדם בוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

רות קלדרון: 19 בעד, אין מתנגדים.

רות קלדרון: הצעת החוק התקבלה בקריאה טרומית, ותעבור לדיון בוועדת הכספים.

חיים כץ: העבודה והרווחה.

חיים כץ: ועדת הכנסת תחליט.

רות קלדרון: אז ועדת הכנסת תחליט אם זו ועדת עבודה ורווחה או ועדת כספים.

רות קלדרון: אני מביעה את שמחתם של בעלי העסקים הקטנים.

רות קלדרון: [הצעת חוק פ/1526/19; נספחות.

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: שתי הצעות החוק המוצמדות הבאות: הצעת החוק הראשונה, הצעת חוק העסקת עובדי הוראה – חבר הכנסת שמעון אוחיון, בבקשה.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת דב חנין, מוצמד.

רות קלדרון: ללא תשובת שר.

נחמן שי: – – –

רות קלדרון: יש לנו עוד שני חוקים אחר כך, חבר הכנסת שי.

שמעון אוחיון: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, קשה לעבור לסדר-היום הרגיל בימים מתוחים אלו, ימים שבהם נמצאים אזרחים רבים תחת התקפת טילים בלתי פוסקת; ימים שבהם צבא הגנה לישראל פועל ללא לאות במטרה להחזיר את השקט לרחובות ישראל.

שמעון אוחיון: אני מבקש לחזק את ידי האזרחים להמשיך לפעול בהתאם להנחיות פיקוד העורף ולשמור על איפוק וסבלנות לאורך המערכה.

שמעון אוחיון: החוק שאני מבקש שתאשרו היום הוא צעד גדול ומשמעותי למען החברה הישראלית ולמען הצדק החברתי שאליו משוועת אוכלוסייה גדולה בישראל.

שמעון אוחיון: מטרת החוק היא לשפר את החינוך בישראל, להיטיב עם הילדים ועם המורים האמונים על חינוך הדור הבא בחברה הישראלית.

שמעון אוחיון: אני עומד היום ומדבר בשמם של לפחות 18,000 מורים ועובדי הוראה אשר זועקים במשך שנים לשינוי, כשהם מועסקים כעובדי קבלן נחותים מעמיתיהם, ללא ביטחון תעסוקתי ולא תמיד עם התנאים הסוציאליים ההוגנים.

שמעון אוחיון: דובר כבר רבות על ההשפעה הישירה של ההוראה על החינוך ועל חשיבות החינוך בקידום החברה, וברור לכול כי תפקידו של מורה לא מסתיים בהוראה ובלימוד של החומר ובכל מה שנוגע לתחומי הידע, אלא מורחב לחינוך ולהנחלת ערכים לדור ההמשך.

שמעון אוחיון: תפקידו של עובד ההוראה, אם כן, מאפשר לו להשפיע על התפתחותם של התלמידים, על עיצוב דעותיהם ועמדותיהם בנושאים עקרוניים ולתרום לפיתוח הפוטנציאל של כל תלמיד ותלמיד, כך שלעובד הוראה תפקיד מהותי ומכריע בעיצובה של החברה הישראלית לדורות הבאים.

שמעון אוחיון: מצבם של אותם אלפי עובדי הוראה במערכת החינוך היום אינו מאפשר להם לעשות את עבודתם בצורה הטובה ביותר, והנפגעים הישירים בסופו של דבר מן המצב הזה הם ילדינו.

שמעון אוחיון: במי אנחנו פוגעים?

שמעון אוחיון: אנחנו בסופו של דבר פוגעים בילדינו, וכל הפגיעה הזאת נוגעת גם לטיב ההוראה, לטיב החינוך ולכל מה שנוגע למערכת החינוך בכלל.

שמעון אוחיון: אני יודע שרבים מבקשים להצביע על העלויות הגבוהות של העברת מורי קבלן לעובדים מן השורה תחת משרד החינוך, הרשויות המקומיות או הבעלויות השונות, כמו בחינוך המוכר שאינו רשמי או בבעלויות כמו "אורט", אמי"ת, "עמל" ואחרות, שהן בוודאי מוכרות.

שמעון אוחיון: אבל חשוב להצביע על ההשלכות החברתיות הקשות הנובעות מהעסקת מורים בצורה קבלנית.

שמעון אוחיון: בואו נדבר גלוי: מדובר בהרחבת פערים כלכליים-חברתיים; מדובר בפגיעה ביכולת לשפר תהליכי למידה וגם תהליכי הוראה; פגיעה במעמד המורה, כשאנחנו צריכים לחזק את מעמד המורה אם אנחנו רוצים באמת חינוך טוב לילדינו.

שמעון אוחיון: אני מפנה את כולם, את כולנו, למחקרים שפורסמו, ובמיוחד למחקר האחרון שריכז עבורנו הממ"מ של הכנסת.

שמעון אוחיון: העסקה קבלנית איננה תופעה חד-פעמית שעוברת מאליה, אלא תופעה שמתרחבת ומאיימת לפגוע בכלל החברה.

שמעון אוחיון: כשאני מסתכל בנתונים – עד לפני כמה שנים היה מדובר על 3,000, על 5,000 מורים ועובדי הוראה בהעסקה קבלנית.

שמעון אוחיון: הדוח הבא כבר מדבר על 10,000, על 12,000.

שמעון אוחיון: יתרה מזאת, עכשיו אתה אפילו לא יכול למצוא את הנתונים.

שמעון אוחיון: אתה צריך להתחכם ולפנות ללמ"ס, לעשות כל מיני הצלבות ולהביא לך כל מיני מספרים או נתונים, לחפש תחת כל מיני סעיפי תקציב ברשויות מקומיות אחרות כדי למצוא מי הם העובדים בהוראה שיושבים שם במסגרת ההעסקה הקבלנית.

שמעון אוחיון: במילים אחרות, התופעה הולכת ומתרחבת, ואם לא נעצור אותה היא תפגע בנו, היא תפגע בעתיד מערכת החינוך והיא תפגע בעתיד ילדינו.

שמעון אוחיון: הצעת החוק המובאת לפניכם מבקשת להפסיק את התופעה הזאת, להפסיק את ההעסקה של עובדי הוראה באמצעות גופים מתווכים, ולהעסיקם על-ידי אותם גופים ממלכתיים, רשמיים, כמו משרד החינוך, רשויות מקומיות ובעלויות אחרות שהן מוכרות.

שמעון אוחיון: מעבר לכך, אנחנו מעוניינים לייצר מנגנוני פיקוח שמטרתם לשמור על מעמדם של עובדי הוראה ולמנוע שחיקה של המעמד הזה.

שמעון אוחיון: עובדי ההוראה המועסקים באמצעות גופים המתווכים, מועסקים למעשה במצב שנקרא חוסר ביטחון תעסוקתי, וחוסר הביטחון התעסוקתי הזה כולל צעדים רגילים כמו שימוע בסוף השנה, מכתב פיטורין בסוף השנה וחידוש העסקה חודשיים לאחר מכן, דבר שחוזר על עצמו ומתרחב, ואני לא מדבר על כך שבסופו של דבר בתנאים כאלה חלק מן המורים נאלצים לעבוד בתנאי שכר ירודים יותר ומוותרים על חלק מן הזכויות.

שמעון אוחיון: ועל כן, כדי לעצור את התופעה הזאת וכדי להיטיב עם מערכת החינוך ולהיטיב עם עתיד ילדינו, עם דור ההמשך, אני מבקש מן הבית לתמוך בהצעת החוק הזאת.

שמעון אוחיון: תודה.

משה גפני: אני יכול לשאול שאלה, גברתי היושבת-ראש?

שמעון אוחיון: כן.

שמעון אוחיון: אני לא יודע אם מותר לי.

משה גפני: – – –

רות קלדרון: מהצד, בסדר.

רות קלדרון: בבקשה תשמור על הזמן.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, אני מודה לך.

משה גפני: אני מבקש לשאול את חבר הכנסת אוחיון.

משה גפני: יש פה סעיף, ודיברתי אתו על זה גם לפני כן.

משה גפני: מטרת החוק היא מאוד חיובית, ואני תומך בה: "עובד הוראה אשר עומד בדרישות חוק הפיקוח, יועסק על-ידי משרד החינוך או על-ידי הרשות המקומית, לפי העניין".

משה גפני: כך כתוב בחוק, והוא אמר קודם, ובצדק, שמדובר על בעלויות.

משה גפני: למשל, בחינוך העצמאי או ב"מעיין החינוך התורני", המורים לא מועסקים על-ידי משרד החינוך.

משה גפני: משרד החינוך מתקצב אותם והם המעסיקים, הם הבעלים.

משה גפני: אני לא רוצה שגם בחינוך החרדי או בחינוך המוכר שאינו רשמי יהיו עובדי קבלן.

משה גפני: אני רוצה שהחוק יחול גם עליהם, ואז בוועדה יצטרכו לכתוב את זה.

חיים כץ: – – – לאן זה הולך.

רות קלדרון: תודה רבה על ההערה.

שמעון אוחיון: מקובל עלינו, ואכן באמת, העניין הזה של החינוך המוכר שאינו רשמי וגם בעלויות – –

משה גפני: גם "אורט", גם – – –

שמעון אוחיון: – – כמו שאמרתי, בוודאי גם הן יצורפו במסגרת העסקה ישירה מבחינתנו – –

משה גפני: נכון.

שמעון אוחיון: – – כי בסופו של דבר, מהי העסקה בלתי ישירה?

שמעון אוחיון: שיש לך רשות שהיא אחראית למסגרת החינוכית הפדגוגית, ויש מי שהוא קבלן – –

משה גפני: נכון.

שמעון אוחיון: – – שהוא מעסיק אותך, מפטר אותך וקובע לך את התנאים, ובדרך כלל אנחנו מצפים שכל הרשויות הללו יהיו מאוחדות.

שמעון אוחיון: הוא המחנך, הוא המעסיק, הוא הפדגוג, הוא מי שאומר לך אם אתה ראוי או לא ראוי והוא המשלם לך את השכר ואת התנאים הסוציאליים.

שמעון אוחיון: ולא מדובר במקרה שלכם.

שמעון אוחיון: אדרבה, אני מוכרח לציין שדווקא אצלכם אין התופעה הזאת.

משה גפני: אין אצלנו, אני חבר כנסת של כולם.

שמעון אוחיון: בדיוק, אתה מבין?

שמעון אוחיון: לכן גם החוק לא – – –

רות קלדרון: נכון.

משה גפני: מאה אחוז, תודה רבה.

משה גפני: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

שמעון אוחיון: תודה, להתראות.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: [הצעת חוק פ/2273/191; נספחות.

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: חבר הכנסת דב חנין, הצעתך מוצמדת להצעה הזאת; בבקשה.

דב חנין: אני מנמק מהמקום.

רות קלדרון: בסדר גמור, יש לך שלוש דקות מאיזה מקום שאתה רוצה.

דב חנין: לא, לא, גברתי, רק למען הסדר – גם למזכירות – אני מפנה את תשומת הלב שאני מנמק את זה מהמקום; זה על-פי סיכום שנעשה מראש.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, עמיתי חברי הכנסת, גם אנחנו, אני וחברי לסיעת חד"ש, הגשנו הצעת חוק כזאת.

דב חנין: אכן, התופעה הפסולה של מורי קבלן הולכת מתפשטת בחברה שלנו, וזה חלק מאותה העסקה קבלנית לא ראויה, נצלנית, לא צודקת, פוגענית, שהגיע הזמן לשים לה קץ.

דב חנין: מורי קבלן – זאת תופעה רעה למורים.

דב חנין: מורים שמועסקים כעובדי קבלן עובדים בתנאים פחות טובים, עם פחות ביטחון תעסוקתי, יש פגיעה במעמדם, כמו שאמר חבר הכנסת אוחיון, ובצדק.

דב חנין: מורי קבלן – זה רע לתלמידים, זה פוגע בהשכלה, פוגע במערכת החינוך, פוגע בחברה.

דב חנין: מכל הטעמים האלה, עמיתי חברי הכנסת, צריך את התופעה הזאת לבער.

דב חנין: אין מקום לעובדי קבלן במערכת החינוך.

דב חנין: אני מברך על דבריו של חבר הכנסת גפני, שבצדק אומר שגם מערכת החינוך העצמאי וגם מערכות החינוך האחרות של הציבור החרדי צריכות להמשיך ולהתקיים, וגם אצלן העובדים שמועסקים צריכים להיות מועסקים של אותן מערכות עצמן.

דב חנין: זה מקובל עלינו, גם עלינו וגם על חבר הכנסת אוחיון, וזו כוונתנו.

דב חנין: אני קורא לכנסת כולה להתאחד בתמיכה בהצעות החוק החשובות האלה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: אין תשובת שר על שתי הצעות החוק הצמודות האלה, ואנחנו נעבור ישר – – –

אורלי לוי אבקסיס: יש תמיכת ממשלה.

משה זלמן פייגלין: יש תמיכה, ודאי.

משה זלמן פייגלין: אנחנו נעבור להצבעה בנפרד.

משה זלמן פייגלין: נצביע קודם על ההצעה הראשונה, של חבר הכנסת אוחיון.

משה זלמן פייגלין: כולם במקומות?

משה זלמן פייגלין: אז בבקשה, רבותי, הצבעה.

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 22 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק העסקת עובדי הוראה, התשע"ג–2013, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 22, אין מתנגדים, אין נמנעים.

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק העסקת עובדי הוראה עברה, ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה ראשונה.

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים עכשיו להצבעה על הצעת החוק שמוצמדת לה, הצעתו של חבר הכנסת חנין, הצעת החוק העסקת עובדי הוראה.

משה זלמן פייגלין: הצבעה, רבותי.

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 20 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק העסקת עובדי הוראה, התשע"ג–2013, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 20, מתנגד אחד – אני לא יודע מה קרה, זה משהו כנראה אישי, דב.

משה זלמן פייגלין: בעד – 20, אחד מתנגד.

משה זלמן פייגלין: גם ההצעה השנייה, הצעתו של דב חנין, הצעת חוק העסקת עובדי הוראה, עברה לוועדת העבודה והרווחה להכנה לקריאה ראשונה.

משה זלמן פייגלין: מזכירנו החרוץ מציין שלא הספיק להחליף ביני לבין קודמתי, חברת הכנסת קלדרון, ולכן הצבעתי למעשה בשמה.

משה זלמן פייגלין: בכל אופן, אני – לצורך הפרוטוקול – תמכתי בהצעה.

משה זלמן פייגלין: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת, הצעת חוק הפיקוח על בתי-ספר (תיקון מס' 8) (השעיית עובד חינוך או עובד שירות מעבודתו), התשע"ד–2014.

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: [הצעת חוק פ/2011/19; נספחות.

נאזם בדר: ]

משה זלמן פייגלין: אם כן, רבותי, נעבור עכשיו להצעת החוק הבאה:

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון – הרחבת המונח מעשה שחיתות), של חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

משה זלמן פייגלין: ישיב השר יובל שטייניץ בשם שרת המשפטים.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת רוזנטל.

מיקי רוזנטל: אני אדבר מהמקום.

משה זלמן פייגלין: היום זה הפך להיות טרנד, לדבר מהמקום.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, השחיתות היא רעה חולה.

מיקי רוזנטל: היא מפוררת את החברה, היא פוגעת באמון הציבור במוסדות המדינה.

מיקי רוזנטל: אין ספק שאנחנו צריכים לעשות מעשה ולהיאבק בה.

מיקי רוזנטל: כדי להיאבק בה צריך לנקות את האורוות; כדי לנקות את האורוות צריך מנקי אורוות, ובמקרה שלנו מנקי האורוות הם האנשים שמתלוננים על שחיתות – הלוא הם חושפי השחיתויות.

מיקי רוזנטל: מדינת ישראל מעניקה במשורה מעמד של חושפי שחיתויות.

מיקי רוזנטל: ההליך הזה נעשה באמצעות מבקר המדינה, ומבקר המדינה ידיו בהרבה מקרים כבולות מהטעם הפשוט שהמושג שחיתות הוא עניין מעורפל מאוד: מתי זו שחיתות, מתי זו סתם עבירה מינהלית, מתי זו עבירה על החוק.

מיקי רוזנטל: ולפיכך, הצעת החוק הזאת באה לעשות תיקון גדול כדי לאפשר למבקר המדינה להעניק לעובדי מדינה שמתלוננים במקום עבודתם על שחיתות צו הגנה כזה.

מיקי רוזנטל: לא פשוט להתלונן על שחיתות, כמובן.

מיקי רוזנטל: אנשים פוחדים על פרנסתם ועל מקום עבודתם.

מיקי רוזנטל: לפיכך, הצעת החוק הזאת באה ואומרת: גם עבירה על מינהל תקין, גם עבירה על החוק, תיחשב למעשה שחיתות, ומבקר המדינה יוכל להעניק צו של חושף שחיתות לעובד ציבור כזה.

מיקי רוזנטל: לפיכך, אני מבקש מהכנסת לתמוך בהצעת החוק הזאת שמסייעת לנו למגר את השחיתות הרעה הזאת.

מיקי רוזנטל: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת רוזנטל.

משה זלמן פייגלין: ישיב השר גדעון סער בשם שרת המשפטים.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון – הרחבת המונח מעשה שחיתות), של חבר הכנסת רוזנטל, מבקשת לתקן את חוק מבקר המדינה כך שעובד בשירות המדינה או בגוף מבוקר יוכל לפנות לנציב תלונות הציבור בתלונה לגבי התנכלות לא רק כאשר ההתנכלות היא תוצאה של חשיפת מעשה שחיתות אלא גם כאשר ההתנכלות היא תגובה על דיווח על מעשה שבוצע בניגוד להוראות כל דין, פגיעה חמורה במינהל התקין, סיוע לעובד אחר בדיווח כאמור או סירוב לשתף פעולה עם מעשים כאמור.

גדעון סער: כתוצאה מכך יוסמך הנציב – שהוא, כידוע, מבקר המדינה – לתת צו הגנה לעובד במקרים אלה.

גדעון סער: המונח "מעשה שחיתות" לא הוגדר בחוק, והדבר מקשה על מבקר המדינה להגן על עובדים שנפגעו בשל התרעה על מעשים שקיים ספק אם הם עונים על ההגדרה "מעשה שחיתות" אך הם מעידים על אי-תקינות מובהקת, כגון ניגוד עניינים, מינוי קרובים ועוד.

גדעון סער: הצעת החוק באה לתקן מצב זה ולהעניק הגנה לעובדים שהתריעו בפני משרד מבקר המדינה על מעשים שאינם נכללים בגדר מעשה שחיתות, או שיש ספק אם הם מוגדרים כך, מאחר שההגדרה היא פתוחה, אך יש אינטרס ציבורי לתת הגנה לגביהם.

גדעון סער: הצעת החוק עולה בקנה אחד עם חוק הגנה על עובדים (חשיפת עבירות ופגיעה בטוהר המידות או במינהל התקין), אשר נותן היום מענה לעובדים שסבלו מהתנכלות הנובעת מחשיפה של פעילות לא תקינה על-ידיהם.

גדעון סער: על-פי חוק זה ניתנת הגנה לעובד מפני התנכלות על רקע של הגשת תלונות בידי עובד, או סיוע בהגשת תלונה על הפרת חיקוק במקום העבודה, או על הפרת חיקוק בקשר לעבודת העובד או בקשר לעסקו או לפעילות המעביד, ובגוף ציבורי, גם אם התלונה הוגשה על פגיעה בטוהר המידות או במינהל התקין.

גדעון סער: נוכח האמור לעיל, הממשלה תומכת בהצעת החוק בקריאה טרומית.

משה זלמן פייגלין: תודה, אדוני.

משה זלמן פייגלין: ובכן, נעבור להצבעה.

משה זלמן פייגלין: כן, רבותי, מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד הצעת החוק?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 17 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון – הרחבת המונח מעשה שחיתות), התשע"ד–2013, לדיון מוקדם בוועדה לענייני ביקורת המדינה נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 17, אין מתנגדים, אין נמנעים.

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון – הרחבת המונח מעשה שחיתות), של חבר הכנסת רוזנטל, עברה, והיא תועבר להמשך דיון והכנה לקריאה ראשונה בוועדה לענייני ביקורת המדינה.

משה זלמן פייגלין: עד כאן החקיקה הפרטית להיום.

משה זלמן פייגלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/558).

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: סליחה – איזה הצעה?

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק שירות הביטחון?

משה זלמן פייגלין: יש לנו עדיין הצעת חוק לפני הדיון האישי: הצעת חוק שירות ביטחון (הגנה על תשלומים הניתנים לזכאים לסיוע כלכלי), של חבר הכנסת – לא רשום לי פה – חיים כץ, בבקשה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתם יודעים, החקיקה נוצרת מהחיים, והתברר לנו לפתע איזה בוקר אחד שבניגוד למה שקורה בביטוח הלאומי, שאנשים שמקבלים הבטחת הכנסה אי-אפשר לעקל להם את הבטחת ההכנסה, אלה שמשרתים בשירות לאומי וחיילים שזוכים לתשלומי ת"ש לכלכלה למשפחות שלהם, התשלומים מגיעים למשפחה והחשבונות מעוקלים והם לא מקבלים את הכסף.

חיים כץ: אנחנו בהצעת החוק הזאת רוצים לעשות כך שזה יהיה זהה לביטוח הלאומי.

חיים כץ: תשלומי ת"ש שמקבלים חיילים למחיה, תלמידים בשירות לאומי ואזרחים בשירות לאומי, לא יהיו ניתנים לעיקול.

חיים כץ: אני מקווה שהכנסת תתמוך בהצעה הזאת ותעביר אותה בקריאה הראשונה, ונגמור אותה בקריאה השנייה והשלישית כבר במושב הזה.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: אני מקווה שאקבל את תמיכת הכנסת.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת כץ.

משה זלמן פייגלין: יש מענה?

משה זלמן פייגלין: נעבור להצבעה.

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק שירות ביטחון (הגנה על תשלומים הניתנים לזכאים).

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 17 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 20) (הגנה על תשלומים הניתנים לזכאים לסיוע כלכלי), התשע"ד–2014, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 17, אין מתנגדים.

משה זלמן פייגלין: הצעת החוק של חבר הכנסת כץ, חוק שירות ביטחון (הגנה על תשלומים הניתנים לזכאים לסיוע כלכלי), עברה בקריאה ראשונה, ואני מניח שהיא מועברת להמשך דיון בוועדה שלך.

חיים כץ: ועדת העבודה והרווחה.

משה זלמן פייגלין: בוועדת העבודה והרווחה.

משה זלמן פייגלין: [הצעת חוק פ/2222/19; נספחות.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: ביקש יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת ברוורמן – אתה רוצה בכל זאת, נכון?

משה זלמן פייגלין: – אף שלא היה כאן, לחזור ולהגיש את הצעתו.

משה זלמן פייגלין: אז בבקשה, חבר הכנסת ברוורמן.

משה זלמן פייגלין: אתה מדבר בטלפון.

דב חנין: רוצים לשמוע אותך, כולנו רוצים לשמוע.

משה זלמן פייגלין: דבר עם כולנו במקום בטלפון, בדיוק.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, אדוני.

משה זלמן פייגלין: בוא, חבר הכנסת ברוורמן.

משה זלמן פייגלין: בוא, תעלה את ההצעה.

דב חנין: לא, מהמקום, אבישי, מהמקום.

אבישי ברוורמן: כמה זמן יש לי?

משה זלמן פייגלין: דקה.

אבישי ברוורמן: דקה.

אבישי ברוורמן: הצעת החוק היא למימון המונים.

אבישי ברוורמן: הסיפור הוא פשוט.

משה זלמן פייגלין: למימון מה?

משה זלמן פייגלין: לא שמעתי.

אבישי ברוורמן: crowdfunding, מימון המונים.

אבישי ברוורמן: מימון המונים, crowdfunding.

אבישי ברוורמן: זו הצעת חוק ניירות ערך (תיקון – מימון חברתי לעסקים).

אבישי ברוורמן: ההצעה היא פשוטה: בישראל האשראי הולך בעיקר לעסקים גדולים.

אבישי ברוורמן: עסקים קטנים לא מקבלים מימון.

אבישי ברוורמן: לפני שנתיים הלכתי, בדקתי – בארצות-הברית, גם באיטליה, יש שיטה של מימון לעסקים קטנים: נניח שמישהו רוצה לפתח איזה עסק של מזון אורגני, הוא צריך 2 מיליון שקל, הוא פונה לאנשים, הוא רוצה לגייס 20,000 שקל.

אבישי ברוורמן: כרגע, ברגע שהוא משתף אנשים במניות הוא צריך תשקיף, תהליך ביורוקרטי, הוא לא מסוגל לזה.

אבישי ברוורמן: התהליך המקוצר אומר: אין צורך בתשקיף, ניירות פשוטים, יש משקיע עוגן, במקביל יהיו שומרי סף, באמצעות המט"ים, באמצעות המדען הראשי, אם זה בקשות להיי-טק.

אבישי ברוורמן: במקביל, הרשות לניירות ערך עבדה על הנושא.

אבישי ברוורמן: אני שמח שבמשותף קיבלנו את הגיבוי להצעה הזאת בקריאה טרומית.

אבישי ברוורמן: כמובן, אנחנו נשלב את זה בכל מה שהממשלה תעשה.

אבישי ברוורמן: זה יביא בשורה, לתת עוד אפשרויות לשחקנים קטנים לגייס הון כדי לשפר את מצוקת האשראי שלהם.

אבישי ברוורמן: אני מודה לכל הארגונים בארץ שפועלים בנושא הזה והצטרפו – ועל העבודה המשותפת עם הרשות לניירות ערך.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, אדוני, חבר הכנסת ברוורמן.

משה זלמן פייגלין: אני רואה שאין משיב על ההצעה הזו.

משה זלמן פייגלין: אפשר לעבור ישר להצבעה.

משה זלמן פייגלין: מי בעד ומי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק מימון המונים, קראת לזה, נכון?

באסל גטאס: איך אנחנו יכולים להצביע על דבר שלא הבנו אותו?

איתן כבל: יש פריבילגיה.

משה זלמן פייגלין: עושים פריבילגיות למפלגת העבודה בגלל השם החדש שלה.

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 18 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ניירות ערך (תיקון – מימון חברתי לעסקים), התשע"ד–2014, לדיון מוקדם בוועדת הכלכלה נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד חוק מימון המונים של חבר הכנסת ברוורמן – 18, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אבישי ברוורמן: ועדת הכלכלה.

משה זלמן פייגלין: והוא יועבר להמשך טיפול והכנה לקריאה ראשונה בוועדת הכלכלה.

משה זלמן פייגלין: סיימנו עם החקיקה.

משה זלמן פייגלין: [על-פי סעיף 55(א) לתקנון הכנסת.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים לנושא הבא, שהוא דיון אישי בנושא: גל המהומות וההסתה וגילויי הגזענות והאלימות במדינה – הצעות לסדר-היום של חבר הכנסת יעקב מרגי, של חבר הכנסת מסעוד גנאים ושל חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

משה זלמן פייגלין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: יפתח את הדיון ראשון הדוברים, חבר הכנסת נחמן שי.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש – – –

משה זלמן פייגלין: בבקשה, אדוני, עשר דקות לרשותך.

נחמן שי: תודה רבה.

באסל גטאס: כל אחד קיבל עשר דקות?

משה זלמן פייגלין: לא, לא, הבאים זה חמש דקות ומטה.

באסל גטאס: – – –

משה זלמן פייגלין: היה אמור לפתוח רונן הופמן – –

קריאה: אמרו חמש דקות, לא עשר.

משה זלמן פייגלין: – – ונחמן שי החליף אותו.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, אדוני.

נחמן שי: אבל, אדוני היושב-ראש, אני לא רואה את ממשלת ישראל באולם.

דב חנין: אין ממשלה בישראל.

משה זלמן פייגלין: הם חייבים להיות?

נחמן שי: הזמנתי את התגובה הזאת, ידידי דב חנין.

נחמן שי: אין ממשלה, אולי היא עסוקה.

משה זלמן פייגלין: אני יכול רק לומר לך שזה היה אמור להיות דיון 40 חתימות, ואני מניח שהוא התחלף לדיון אישי בדיוק מהסיבה הזאת, כי הנהגת המדינה עכשיו יש לה מלחמה קטנה על הראש.

משה זלמן פייגלין: כן.

נחמן שי: יש, חבר הכנסת, יש, יש, השר – – –

משה זלמן פייגלין: אדוני, יש פה שר בכל זאת, הנה, השר גדעון סער נמצא פה – –

נחמן שי: חבוי.

משה זלמן פייגלין: – – אולי יתכבד וישב במקומו ויקשיב לך.

נחמן שי: הוא חבוי.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשעה שאנחנו מקיימים את הדיון שלנו היום על מבצע "צוק איתן", ממשיכים הרקטות והטילים ליפול על ערי ויישובי ישראל.

נחמן שי: רק לפני כמה דקות היה שוב מטח כזה של טילים.

נחמן שי: וכבר לא בדרום וכבר לא בקו הגבול, זה גם המרכז, קצת אפילו צפונה לו, ובעצם זה בכל שטח מדינת ישראל.

נחמן שי: זהו מצב שגם אם אנחנו מכירים אותו, וחווינו אותו כמה וכמה פעמים בעשור האחרון, אולי יותר מעשור, עדיין הוא חדש ועדיין הוא בלתי מתקבל על הדעת.

נחמן שי: לא עולה על הדעת שמדינת ישראל תניח לארגון טרור לפגוע באוכלוסייה אזרחית באופן פרוע, באופן בלתי מרוסן, ללא גבול, ללא כל מגבלה, בכל עת שהוא ירצה.

נחמן שי: לא עולה על הדעת.

נחמן שי: יש לנו מדינה, יש לנו צבא, יש לנו כלכלה, יש לנו כל מה שנדרש כדי להגן על הריבונות שלנו ואנחנו צריכים לעשות את זה.

נחמן שי: ברוח הזאת, בדיוק ברוח הזאת, אנחנו, סיעת העבודה, גם אמרנו ואנחנו חוזרים ואומרים שאנחנו תומכים במהלכי הממשלה עד כה.

נחמן שי: אנחנו תומכים בדרך שבה ראש הממשלה ושר הביטחון והקבינט החליטו ללכת, שהייתה עד לרגע זה דרך של שיקול דעת וזהירות.

נחמן שי: אלה לא החלטות קלות, אבל ההחלטות הנכונות, לפי מיטב ידיעתנו – אני כל הזמן מסייג את זה – התקבלו, והן נועדו, מצד אחד, להעביר מסר כלשהו של אזהרה ל"חמאס", ומצד שני למתן את הפגיעה אצלנו בעורף.

נחמן שי: זה סוג חדש של מלחמות.

נחמן שי: חווינו, אמרתי קודם, את ראשיתו לפני למעלה מ-20 שנה, ושם גם קצת ליוויתי אותו, ומאז הוא מתחדש והולך, כאשר האויב שלנו, האויבים שלנו, אומרים לעצמם שהבטן הרכה של מדינת ישראל היא העורף.

נחמן שי: פעם זה יכול להגיע באוויר, פעם אחרת זה יכול להגיע באמצעות מחבלים מתאבדים.

נחמן שי: זאת תפיסה שהיא נכונה על פניה כי באמת עורף הוא, על פניו, גוף חשוף וקשה להגן עליו.

נחמן שי: אבל אוכלוסייה חזקה וצבא משוכלל יודעים, כפי שראינו, להדוף מצד אחד את רוב הטילים המסוכנים – את אלה שאינם מסוכנים, לא – ומצד אחר, גם להתמודד עם האיום, ואני חושב, עוד הפעם, שאנחנו עושים את זה עד עכשיו בדרך הנכונה.

נחמן שי: אני אוסיף עוד מילה אחת: זאת לא מלחמה, או זה לא מבצע שמדינת ישראל בחרה בו, אף שראינו כיצד בהדרגה מצטברת היכולת הטילאית הזאת בידי ה"חמאס"; היא, אגב, קיימת גם בצפון בידי ה"חיזבאללה" וגם במדינות שכנות; בסך הכול, איום הטילים על ישראל הוא של למעלה מ-170,000.

נחמן שי: אבל לא רצינו בכך משום בחינה שהיא, מפני שאין למדינת ישראל שום עניין בעימות צבאי עם ה"חמאס".

נחמן שי: אין לה.

נחמן שי: היא לא מחפשת אותו.

נחמן שי: אבל הרצח של שלושת הנערים, החטיפה והרצח של נפתלי פרנקל, גיל-עד שער ואיל יפרח, זיכרונם לברכה, ואחר כך הרצח של מוחמד אבו ח'דיר בירושלים, וכל מה שבא בין שניהם ואחר כך, יצרו את הקרקע הפורייה שעליה צמח העימות הזה.

נחמן שי: נכון לרגע זה, ה"חמאס" מתבשם בהצלחות מסוימות כלשהן בתוך מה שאנחנו מכנים "המלחמה על התודעה".

נחמן שי: הרקטות שלו הגיעו קרוב לתל-אביב, אפילו צפונה לה, הגיעו לאזור ירושלים.

נחמן שי: אבל אני חושב שבסופו של דבר הוא יצטער על כך, כי מספר ההרוגים בצד הפלסטיני הולך וגובר, הולך וגדל, ויש אנשים שהיום הם עוד חיים ומחר הם לא יהיו, ויש עוד אנשים שעדיין אומרים שלום האחד לשני ומחר הם לא יאמרו יותר מילה, כי ככה זה אופייה האיום ונורא של המלחמה.

נחמן שי: ה"חמאס" בחר להיכנס למאבק הצבאי הזה עם ישראל בידיעה שזה מאבק נחות, שהוא נחות במאבק הזה ושהוא חלש יותר, אבל הוא אומר לעצמו: החיים אצלנו הם פחות חשובים, אולי אצלנו אפילו מקדשים את המוות.

נחמן שי: החיים אצלם, אצל הישראלים האלה, הם יותר חשובים, ואם נצליח עוד, חלילה, להביא למותם של ישראלים בדרך שאנחנו פועלים, מבחינתנו זה הישג גדול.

נחמן שי: אנחנו חייבים, רבותי חברי הכנסת, לשבור את המעגל הזה שנוצר פה.

נחמן שי: אנחנו חייבים לשבור אותו מפני שאנחנו לא רוצים ולא יכולים להמשיך בשיטת המכה גוררת מכה, סטירה גוררת סטירה – את זה אי-אפשר להמשיך.

נחמן שי: יחד עם זאת, צריך להודות – ואני מביע בכך התנגדות גמורה לכל פעולה שתביא אותנו להישאר דרך קבע בתוך רצועת-עזה; פעולות, אפילו קרקעיות, יכולות להתרחש, אבל בשום פנים ואופן לא כאלה שהתוצאה שלהן תהיה שאנחנו נישאר בתוך עזה, מפני שאין לנו מה לחפש שם.

נחמן שי: אין לנו מה לחפש.

נחמן שי: יש לנו מה לחפש את הרקטות, הטילים, את המשגרים, את המשלחים, איכשהו, בכל מקום, להגיע ולפגוע בהם.

נחמן שי: אבל בשום אופן לא להישאר בעזה.

נחמן שי: זה קו אדום, תרתי משמע, שאסור לחצות אותו.

נחמן שי: אם נחצה אותו, נחצה אותו לרגע, אולי – אני לא פוסל שום שיטת פעולה עכשיו, לא מהאוויר, לא מהים ולא מהיבשה – אבל לא להגיע למצב שבו אנחנו נכנסים מחדש לעזה ונמצאים בה, כי כבר היינו בה פעמיים ואני לא רוצה להיות בה יותר.

נחמן שי: אני לא רוצה להיות אחראי לחייהם של מיליון ו-800,000 פלסטינים שחיים שם, לא לבריאות שלהם ולא לרווחה שלהם, לא לכבישים שלהם ולא לחינוך שלהם, לא לאף אחד מהיבטי החיים שלהם.

נחמן שי: שיחיו הם את חייהם שם.

נחמן שי: אם הם בוחרים בדרך של הטרור, אם הם מובלים בידי מנהיגי טרור – חבל, מצער, כואב; אני, אנחנו, לא צריכים להיות שם.

נחמן שי: אני רוצה לסרטט רעיונות כלשהם, מה ואיך אפשר לצאת מתוך המקום שאנחנו נמצאים בו.

נחמן שי: עכשיו, אני מניח, אני מקווה שגם לממשלה יש תוכנית איך לצאת, צריכה להיות לה, גם לא הייתי נותן לה ביטוי, כדי לא ליצור ציפיות, צריך לבחון אותה כל הזמן.

נחמן שי: אבל אני אומר שאנחנו צריכים להמשיך, קודם כול, במערכה הזאת כדי לנצח בה ניצחון תודעתי.

נחמן שי: כי ניצחונות אחרים אני לא מכיר.

נחמן שי: אני לא חושב שיש ניצחון שאפשר להגיד: הכנענו את האויב.

נחמן שי: זה לא במסגרת הזאת של המאבקים שאנחנו נמצאים בהם היום, זה לא יהיה.

נחמן שי: אבל ניצחון תודעתי, כדי שהם יזכרו – ולכן אני עובר לשלב הבא – והם יירתעו.

נחמן שי: הירתעות ממלחמה או היעדר מלחמה זה ההישג הכי גדול, זו המלחמה המוצלחת ביותר, שלא תהיה בכלל.

נחמן שי: אם הפעם נצליח באמת להכות מכה כזאת שכל מנהיג צבאי או מדיני ב"חמאס" יגיד: אני לא רוצה להתעסק אתם, עם הישראלים, מבחינתי זה יהיה הישג, הישג גדול.

נחמן שי: הדבר השלישי והאחרון, ובזה אני אסיים, אדוני: נצטרך לחזור למשא-ומתן עם אותם גורמים שאפשר לנהל אתם משא-ומתן.

נחמן שי: אם כרגע אבו מאזן הוא פרטנר, הוא מוכן – אולי לא בתנאים האידיאליים ולא כל מה שאנחנו רוצים הוא ייתן – לדבר עם אבו מאזן.

נחמן שי: אם יהיה שינוי אצל ה"חמאס" ואם אפשר יהיה לדבר עם ה"חמאס", אז גם ה"חמאס".

נחמן שי: אני לא קובע את הפרמטרים, הם ידועים.

נחמן שי: אבל בסוף האמצעים הצבאיים צריך לבוא תמיד תהליך מדיני.

נחמן שי: כך זה.

נחמן שי: זו תכליתן של הפעולות הצבאיות, להביא לתהליך מדיני.

נחמן שי: אם סופן של הפעולות הצבאיות האלה יהיה בפעולות צבאיות נוספות, לא השגנו דבר.

נחמן שי: אני רוצה לסכם את דברי:

נחמן שי: אנחנו מצויים במלחמה או באיזה מאבק או באיזו פעולה צבאית שאיננו רוצים בה, היא נכפתה עלינו.

נחמן שי: נעשה את זה, נעשה את זה כולנו, ביחד, מתוך כוונה להגיע לאותו הישג שאני מדבר עליו, ואחריו נרצה, נדרוש ונתאמץ להגיע להסדר בינינו לבין הפלסטינים.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: חמש דקות, בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אלה הם אכן שבועות קשים מאוד שעוברים עלינו.

דב חנין: מה שהתחיל בתקופה של דאגה וחשש וחרדה, ואחר כך זעזוע וכאב, הפך לעימות צבאי שיש בו גם הרבה פחד וחשש של אזרחים, לא רק בדרום אלא גם במרכז הארץ ואפילו צפונה משם.

דב חנין: בימים הקשים האלה, עמיתי חברי הכנסת, נדרשת אחריות מיוחדת, אחריות לאומית אמיתית, כדי להציב בפני החברה הישראלית דרך שתחלץ אותנו מהמבוי הסתום ומהתהום שאליה אנחנו מאוימים להידרדר.

דב חנין: מתוך הכאב והצער צמח גל עכור ומסוכן של הסתה לאומנית וגזענית.

דב חנין: דיבור איום מופיע ברחובות, ברשתות החברתיות, דיבור אלים, דיבור רצחני.

דב חנין: אבל לא רק דיבור רצחני – דיבור רצחני שהתגלגל גם לפעולות רצחניות.

דב חנין: לפעולות רצחניות ולפעולות אלימות.

דב חנין: אני סיפרתי לפני כמה ימים בפייסבוק שלי את סיפורה של נג'מי עלי, דוקטורנטית צעירה.

דב חנין: נסעה ברכבת הקלה בירושלים, המונים צבאו על הרכבת הקלה מבחוץ בקריאות "מוות לערבים", ונוסעים שהיו ברכבת הקלה איימו לגרש מהרכבת הקלה הזאת אם ערבייה עם ילדה בן החמש; והיא מספרת שבאותם רגעים היא הרגישה ממש ערב לינץ'.

דב חנין: אלה הם, עמיתי חברי הכנסת, רגעים מסוכנים שמשקפים את התנאים ואת המצב שבהם אנחנו נמצאים.

דב חנין: והדברים האלה מחייבים חשבון נפש, הדברים האלה מחייבים הסתכלות ומבט כולל גם על מה שקורה בחברה, גם על החינוך, או כישלון החינוך או היעדר החינוך נגד גזענות, וגם על ההסתה, שלא מתחילה, עמיתי חברי הכנסת, מלמטה, מהפייסבוק ומהשטח.

דב חנין: ההסתה במקרים רבים מתחילה מלמעלה.

דב חנין: כששר החוץ בממשלת ישראל לא מחמיץ הזדמנות, ברגעים הקשים ביותר, הרגישים ביותר, הכואבים ביותר, לסמן את האזרחים הערבים של ישראל כאויב מבפנים, כמי שצריך בעצם לצאת מתחומי המדינה ולוותר על אזרחותו – עמיתי חברי הכנסת, אנה אנחנו באים כשכך מדבר שר חוץ?

דב חנין: אבל ההתלהמות בספסלי הממשלה לא נעצרה אצל שר החוץ.

דב חנין: אפילו ראש הממשלה בוחר ברגעים הקשים ביותר להביא חצי שורה משיר, ולומר: נקמת ילד קטן לא ברא השטן.

דב חנין: הוא רק שכח שהמשורר התחיל במילים: וארור האומר נקום.

דב חנין: כי נקמה כזו, נקמת ילד קטן, לא ברא השטן.

דב חנין: אז הנה, כשלוקחים חצי שורה אפשר להפוך לגמרי את המשמעות ולהציע לחברה הישראלית להתחרות עם השטן.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, מול הקולות האלה קמו קולות אחרים.

דב חנין: בירושלים, בחיפה, בתל-אביב, בסח'נין, היו הפגנות מחאה שבהן יהודים וערבים עמדו יחד, תחת הקריאה: יהודים וערבים מסרבים להיות אויבים; תחת הקריאה שמול ההסלמה והמלחמה אפשר ליצור דרך אחרת, דרך של עתיד לשני העמים, דרך של שוויון, דרך של שלום.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, העימות שמתפתח עכשיו בדרום איננו משבר של השלום, כי לא היה כאן שלום; גם לא משבר של תהליך שלום, כי לא היה גם תהליך שלום.

דב חנין: מה שנמצא במשבר זה הסטטוס-קוו; האמונה שאפשר להמשיך בכיבוש ובשליטה על עם אחר, והכול יימשך בשקט, בשלווה, החיים הנעימים יימשכו.

דב חנין: הבועה הזו, עמיתי חברי הכנסת, התנפצה.

דב חנין: לא עוד מלחמה תביא פתרון לבעיותיה של ישראל.

משה זלמן פייגלין: תודה.

דב חנין: מה שיביא פתרון, עמיתי חברי הכנסת, ובזה אני מסיים, זו דרך אחרת של שלום אמיתי, של הקמת מדינה פלסטינית עצמאית בצד מדינת ישראל, של פתרון כל הבעיות הקשות שבין שני העמים, כדי ששני העמים האלה יוכלו לחיות ולהתפתח בשלום ובביטחון בארץ הזאת.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת חנין.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת שמעון אוחיון, בבקשה.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, התקופה הקשה הזאת – כולנו שכחנו, אבל התקופה המיוחדת, עם מכאוביה, עם צרותיה ומצוקותיה, התחילה בחטיפת הנערים.

שמעון אוחיון: במשך 18 יום עמד ציבור שלם והפגין צער וכאב, אבל איפוק.

שמעון אוחיון: במשך שלושה שבועות לא שמענו קריאה לנקמה, אלא אדרבה, ראינו משפחות שבאמת, עם תעצומות מיוחדות, הקרינו אלינו איפוק רב וחיזוק.

שמעון אוחיון: והנה, לצערנו – אני יודע שחבר הכנסת, חברי דב חנין, דיבר וקרא לאותן הפגנות, חלק מהן באמת היו הפגנות מחאה.

שמעון אוחיון: בוודאי היו הפגנות שהיה בהן ציבור מעורב של יהודים וערבים, שהפגינו הפגנות מחאה, ואני מקבל במקרה הזה.

שמעון אוחיון: אבל, לצערי, קשה לי לקבל את אותן התפרעויות, שהיו בין היתר גם במשולש; התפרעויות שהיו מלוות בזריקת אבנים, בבקבוקי תבערה, בפגיעות בציבור, ברכבים, בשוטרים.

שמעון אוחיון: ואחרי הכול לא מדובר באויב שלנו, הטרור שנמצא, ה"חמאס" שנמצא ברצועת-עזה.

שמעון אוחיון: מדובר, אחרי הכול, באזרחים במדינת ישראל, אזרחים שווי זכויות, שאני חשבתי שאם אנחנו, הציבור היהודי הפגין במשך אותם שלושה שבועות איפוק רב, חשבתי שכאזרחים במדינת ישראל יגלו גם נאמנות למדינה הזאת, כאזרחים שווי זכויות, ויצטרפו גם הם לכאב, למצוקה, ולא לזריקת האבנים.

שמעון אוחיון: אני מוכרח לומר, כשאני קורא על מעשים כאלה, שבהם מכוניות נעצרות והנוסעים מוצאים מתוכן ושואלים: אתה יהודי?

שמעון אוחיון: אני לא צריך לומר לכם שהסלקציה הזאת, איזו צמרמורת היא מעוררת בי, איזו צמרמורת היא מעבירה בי.

שמעון אוחיון: אתה יהודי?

שמעון אוחיון: אם אתה לא-יהודי – אתה זוכה למכות, ואם אתה זז או בורח או מנסה להציל את עצמך, אז המכונית שלך עולה באש.

שמעון אוחיון: ואני מזכיר לכולנו, לא מדובר ב"חמאס", באויב שלנו.

שמעון אוחיון: מדובר באנשים שחיים אתנו, בתוך מדינת ישראל, כאזרחי המדינה.

מסעוד גנאים: זה מקרה אחד.

שמעון אוחיון: אני לא מדבר על מקרה אחד.

שמעון אוחיון: זה היה בכל מיני כפרים ובכל מיני מקומות, וזה לקח – – –

מסעוד גנאים: חבר הכנסת אוחיון, למה אתה לא מזכיר שראש העיר הוקיע את זה וכולם הוקיעו את זה?

מסעוד גנאים: ועדת המעקב בהודעה שלה הוקיעה את זה.

שמעון אוחיון: לקח זמן רב עד שחלק באמת מן הרשויות המקומיות – – –

מסעוד גנאים: היינו באותה ישיבה.

שמעון אוחיון: תסלח לי, אם היה מדובר במקום אחד, הייתי בא ואומר.

שמעון אוחיון: אם היה מדובר בשני מקומות, הייתי מקבל את זה.

באסל גטאס: תדייק, שמעון.

שמעון אוחיון: חבר הכנסת גנאים, אם היה מדובר – אבל אני יודע שזה היה בכמה וכמה מקומות.

באסל גטאס: תחת פחד.

באסל גטאס: ידעו והיו שמועות שבאים אנשי "תג מחיר".

מסעוד גנאים: בקלנסואה – – –

באסל גטאס: כולם הוקיעו את זה.

באסל גטאס: בכל מקום מתנפלים על הערבים.

שמעון אוחיון: על כל פנים, אי-אפשר להתעלם מתופעה.

שמעון אוחיון: חבר הכנסת גטאס, אני מצפה ממך גם כחבר כנסת במדינת ישראל, וגם מחבר הכנסת גנאים – אנחנו מדברים על אזרחים שווי זכויות, ואני הצבעתי על כך שבמשך שלושה שבועות סבלנו את הכאב של חטיפת הנערים באיפוק רב.

שמעון אוחיון: כל מה שעשינו זה רק להתפלל לשלומם.

שמעון אוחיון: אז חשבתי שגם האזרחים שהם שכנים שלי, שגם הם יתבטאו כך.

שמעון אוחיון: ובמקום זה אני מקבל סלקציה?

מסעוד גנאים: קשרת בין שני דברים – – –

שמעון אוחיון: אני מקבל סלקציה?

שמעון אוחיון: "אתה יהודי או לא-יהודי?"

מסעוד גנאים: זה לא נכון.

שמעון אוחיון: תשמע, אם זה היה מפורסם רק במקום אחד – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת גנאים, אני מנצל את העובדה שאתה מפריע לדובר כדי לשאול אותך שאלה: את התנועה הזו זכית לראות בשבועות האחרונים בקרב רבים-רבים מערביי ישראל?

משה זלמן פייגלין: אני אראה לך תמונות אם לא ראית.

מסעוד גנאים: ראיתי.

מסעוד גנאים: זה – – –

משה זלמן פייגלין: התנועה הזו אומרת: חטפנו לכם – שלוש.

באסל גטאס: לא, לא – – –

מסעוד גנאים: לא, לא, לא ולא.

מסעוד גנאים: זה ממצרים.

מסעוד גנאים: זה ממצרים – – –

משה זלמן פייגלין: אה, אז אתם אומרים שזה לא קשור?

מסעוד גנאים: הסמל – – –

משה זלמן פייגלין: זה ש"ס.

משה זלמן פייגלין: ש"ס.

מסעוד גנאים: אתה יודע מה?

מסעוד גנאים: אני אדבר על זה.

שמעון אוחיון: על כל פנים, אם אנחנו מדברים – אם אנחנו מדברים על הסתה, אם אנחנו מדברים על תופעות, באמת, של גזענות, זה העניין, השאלה אם אתה יהודי או לא-יהודי זה באמת בעיני גזעני, כי מי ששאל את השאלה הזאת ומי שעשה את הסלקציה הזאת היו אנשים גזעניים בעניין הזה.

שמעון אוחיון: ולכן הציפיות שלי – לא שאנחנו לא מגנים את הריגתו ואת חטיפתו של מוחמד אבו ח'דיר, את זה אנחנו בוודאי מגנים, אבל אני ציפיתי מכל ראשי הכפרים, מכל הנערים, מכל המורים, מכל המחנכים – כאיש חינוך – שכולם יצאו ויבלמו את התופעה הזאת ושלא נקבל אבנים ולא נקבל בקבוקי תבערה, במיוחד נגד שוטרים שאמורים לשמור על הסדר ועל החוק במדינת ישראל.

משה זלמן פייגלין: תודה.

שמעון אוחיון: אז לכן אני באמת בעניין להזכיר לכולנו, לא כדי איום, אלא – אחרי הכול אנחנו אזרחים במדינה הזאת, שווי זכויות, ויש לנו חובות, ויש לנו נאמנות כלפי המדינה הזאת.

שמעון אוחיון: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת אוחיון.

משה זלמן פייגלין: הדוברת הבאה, חברת הכנסת אורית סטרוק, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אני נועל את הרשימה.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, היום הוגש כתב האישום נגד חוסיין חליפה, שרצח את הצעירה שלי דדון.

אורית סטרוק: בכתב האישום מפורט באיזה אופן אכזרי הוא רצח אותה.

אורית סטרוק: 17 דקירות סכין עמוקות, דקר אותה שוב ושוב, ללא רחם.

אורית סטרוק: אלה מילים של כתב האישום, לא שלי.

אורית סטרוק: שלי דדון לא עשתה שום דבר רע לשום אדם.

אורית סטרוק: לא ראינו, לא את קרוביה של שלי דדון, לא את מכיריה, לא את שכניה, לא את כל אוהביה, יוצאים למסע של התפרעויות, של זריקת אבנים, של זריקת בקבוקי תבערה, של חסימת כבישים, של השתוללות פרועה, בגלל הרצח המזעזע של שלי.

אורית סטרוק: ולא מפני שלא כואבים את הירצחה, אלא משום שאנחנו מתנהגים כמו אנשים בני-תרבות.

באסל גטאס: מוסר.

אורית סטרוק: ואם, חלילה, היו הקרובים והאוהבים של שלי דדון יוצאים ומתפרעים בצורה שהתפרעו במשך השבוע האחרון במזרח-ירושלים ובוואדי-ערה ובמקומות נוספים, אז אין לי שום ספק שמשטרת ישראל הייתה מדכאת את המהומות האלה ביד קשה; אין לי שום ספק שהיא לא הייתה יוצרת כבישים שאסור לערבים לנסוע בהם, כפי שהיא עשתה כשהתפרעו ערבים בעקבות הרצח המזעזע של מוחמד אבו ח'דיר.

אורית סטרוק: חסמה כבישים ליהודים בלבד, איפה נשמע דבר כזה?

מסעוד גנאים: למה, בירושלים מה קרה בהפגנת הימין?

אורית סטרוק: אין לי שום ספק שהיא הייתה מדכאת מהומות כאלה, שבכלל לא היו קורות כמובן, ביד נחושה.

אורית סטרוק: אבל אני רוצה לומר עוד משהו.

אורית סטרוק: הרוצח הזה, הרוצח של שלי דדון הי"ד, חוסיין חליפה, לפני שהוא רצח אותה ואחרי שהוא רצח אותה ובמשך כל הזמן עד שתפסו אותו ואחרי שתפסו אותו, הוא ידע דבר אחד באופן ודאי, אדוני השר: הוא ידע שבסוף המסלול – אדוני השר, אדוני השר – –

גדעון סער: כן.

אורית סטרוק: – – תקשיב לי רגע.

אורית סטרוק: הוא ידע שבסוף המסלול, אחרי שהוא יועמד לדין, מחכה לו משכורת חודשית שמנה שמחלק אותה הפרטנר שלנו אבו מאזן לכל מי שרצח יהודים.

מסעוד גנאים: אבל זה שקר.

אורית סטרוק: כמו שראש הממשלה שלנו, בנימין נתניהו, עשה כל מה שצריך כדי שהרוצחים של מוחמד אבו ח'דיר ייתפסו וימוצה אתם הדין במלוא החומרה, באותה מידה ראש הרשות הפלסטינית מבטיח מראש לרוצח של שלי דדון – ודווקא לרוצח של שלי דדון, כי ערביי ישראל מקבלים יותר; החוק הפלסטיני והחלטות הממשלה הפלסטיניות קוצבים קצבה נאה לכל מחבל שרוצח יהודים, אבל למחבל שהוא ישראלי, יותר.

אורית סטרוק: מפני שהוא ישראלי.

אורית סטרוק: וכשזו ההסתה שיוזם ראש הרשות הפלסטינית, שהוא מעודד בכסף מצלצל מגואל בדם המשך רצח של יהודים, אז למה אנחנו יכולים לצפות מהרוצחים הפוטנציאליים האלה?

אורית סטרוק: גם שלושת הרוצחים של שלושת הנערים, גיל-עד, נפתלי ואיל, כשהם יצאו לדרך לפיגוע שלהם, לא היה להם מושג כמה טרמפיסטים הם יעלו, איך הם ירצחו אותם, איפה הם יחביאו אותם ואיך הסיפור הזה ייגמר, אבל דבר אחד הם ידעו באופן ודאי: שבסוף המסלול מחכה להם המשכורת השמנה של אבו מאזן.

אורית סטרוק: כל רוצח ערבי שרוצח יהודים מקבל משכורת חודשית, וכמה שהוא רוצח יותר, ככה המשכורת שלו גבוהה יותר.

אורית סטרוק: עכשיו, אני חושבת שממשלת ישראל – ולכן אני מבקשת את הקשבתך, אדוני השר – צריכה לשים לדבר הזה סוף.

אורית סטרוק: לא יכול להיות שראש הרשות הפלסטינית ביד אחת משלם לרוצחים, וביד השנייה ממשיך במלוא פיו וגרונו לדבר כאילו שהוא נגד רצח והוא נגד חטיפה והוא נגד אלימות והוא מוקיע והוא מגנה וכל מיני מילים גבוהות כאלה.

אורית סטרוק: בסוף, עם המילים הגבוהות שלו אי-אפשר ללכת למכולת, אבל עם הכסף שלו אפשר לעשות אחלה של חאפלה ברמדאן.

אורית סטרוק: אז זה הפרטנר שלנו; אני חושבת שהגיע הזמן שנשים סוף לפרטנריוּת מהסוג הזה.

אורית סטרוק: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חברת הכנסת סטרוק, על הנאום המזעזע הזה.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא הוא חבר הכנסת באסל גטאס.

משה זלמן פייגלין: חמש דקות, בבקשה.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, השר, חברי חברי הכנסת, כשהגשנו את ההצעה הדחופה לסדר-היום היה בנו עדיין זיק של תקווה שהמצב לא יתדרדר לכדי מלחמה, כפי שקרה ביומיים האחרונים, ושקולות השכל, שקיוויתי אישית, וכך התבטאתי גם בתקשורת, אצל ביבי נתניהו יגברו על הקריאות המתלהמות מימין ועל הלחצים לצאת למבצע.

באסל גטאס: וכאילו לא היינו במעגל הזה כמה וכמה פעמים בעבר; אנשים פשוט לא לומדים, וחושבים עדיין שמה שלא הלך בכוח ילך ביותר כוח וביותר כוח ובעוד הרוגים.

באסל גטאס: והנה, שתי משפחות שלמות נהרגו אתמול תחת ההפגזות מהאוויר, וזה רק יגביר את השנאה, יגביר את הרצון להמשיך להילחם ולהתנגד, ואין – כולם יכירו בסוף – וחשבתי שביבי נתניהו, עם התיאוריה שלו לניהול הסכסוך, יֵדע שיציאה למלחמה בסדר גודל כזה בעצם תטרוף את כל הקלפים, וזה מה שיקרה.

באסל גטאס: אבל הנושא העיקרי של ההצעה לסדר-היום היה מה שהיה בעקבות הרצח הנפשע של מוחמד אבו ח'דיר והמהומות ותנועת המחאה הגדולה שקמה ביישובים הערביים והטיפול המשטרתי בה.

באסל גטאס: מה שקרה בימים האחרונים, שהמשטרה נוקטת יד – זה הפוך ממה שאמרה אורית סטרוק – יד קשה אפילו מזו שטיפלה בהפגנות של פראוור, גלי מעצרים גדולים גם בסיום ההפגנות.

באסל גטאס: המידע שיש בידי היום הוא שיש יותר מ-200 עצורים בכל רחבי הארץ, וזה רק מוסיף שמן למדורה.

באסל גטאס: יותר ממחצית מהעצורים הם צעירים, כלומר ילדים, מתחת לגיל 18, ומביאים אותם ביומיים האחרונים להארכת מעצר.

באסל גטאס: חלק משתחרר, חלק נעצר ליום או יומיים, אבל בסופו של דבר כולם ישוחררו, וזה עדיין ימשיך להתסיס את השטח.

באסל גטאס: כמובן, הרצח של מוחמד אבו ח'דיר בצורה המזעזעת הזאת והטיפול של המשטרה להחבאת הסיפור האמיתי העומד מאחורי הרצח, שהוא רצח לאומני, גרמו לתסיסה, זה הצית את האש.

באסל גטאס: אבל הממשלה וביבי נתניהו שעומד בראשה צריכים לדעת שמה שיש ומה שהצטבר מתחת לשטח בתוך החברה הערבית, במשך השנים, אבל בשנה וחצי מאז הממשלה הזאת כוננה, הוא הטיפול בה כאילו היא אויב.

באסל גטאס: כל הצעות החוק הגזעניות, בפרקטיקה וגם בחקיקה וגם בהתנהלות וגם במדיניות, כאילו האוכלוסייה הערבית היא אויב של המדינה ולא אזרחים של המדינה – מה שקרה בעניין הדרום, הבדואים בנגב, חוק פראוור, העלאת אחוז החסימה, הניסיון למנוע את הייצוג הפוליטי של הערבים בכנסת, הטיפול בכל מה שקורה בנושא הקרקעות.

באסל גטאס: ביום אחד, כאן מעל הדוכן הזה, עומדים ומאריכים ב-15 שנים לבעלי חוות הבודדים בנגב שבנויות ללא היתר בנייה, 15 שנים נותנים להם בשביל להסתדר ולהוכיח היתכנות תכנונית, כשבאותו יום היה דיון על שכונה שלמה בקלנסואה, 51 בתים שמאוימים בהריסה.

באסל גטאס: זו מדיניות האיפה ואיפה, המדיניות הגזענית, מדיניות ההדרה, מדיניות ההדחקה, מדיניות החלוקה האי-שוויונית של המשאבים, שדוחקת יותר מ-1.5 מיליון תושבים, אזרחים של המדינה, לפינה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – חבר הכנסת נסים זאב.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש לאיזה בר-אנוש או בר-דעת ספק מה כוונתם של הפלסטינים, לא בהצהרה ובחוקה שלהם, להשמדתה של מדינת ישראל?

נסים זאב: הם מנסים ליישם את זה הלכה למעשה מבית ומחוץ.

נסים זאב: מחוץ אנחנו רואים.

נסים זאב: איזו מדינה בעולם מקבלת טיל אחד ומנסה ליירט אותו בכיפה כזאת או כיפה אחרת או בכובע כזה?

נסים זאב: אין דבר כזה.

נסים זאב: אין חיה כזאת בכלל.

נסים זאב: זאת המדינה היחידה שמנסה להתגונן במשך שבועיים מול הטילים שמאיימים עליה, כשכל המטרה להשמיד, להרוג ולאבד נשים וטף.

נסים זאב: כשטיל מגיע לערי ישראל, זה ששולח אותו, יש לו כוונה להרוג כמה שיותר.

נסים זאב: מה, אנחנו עיוורים?

נסים זאב: טיפשים?

נסים זאב: מה אנחנו?

נסים זאב: לא חיים את המציאות?

נסים זאב: אז ברוך השם, הקדוש-ברוך-הוא נתן את היכולת למדינת ישראל ולצה"ל לעסוק בהתגוננות, אחרת, אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, צה"ל היה צריך לצאת מיידית לפעולה קרקעית, עוד כשהטיל הראשון יצא לשטחה של מדינת ישראל.

נסים זאב: זה שיש עדיין יכולת איפוק למדינה הזאת, זה בכלל היכולת של ההגנה שלנו.

נסים זאב: על מי אנחנו מגינים?

נסים זאב: אנחנו מגינים קודם כול על ערביי ישראל, על הפלסטינים.

נסים זאב: איזו רשות פלסטינית הייתה בכלל קיימת בתיאוריה אם לא מדינת ישראל שניצבת מול הטרור, מול ה"חמאס", מול "הג'יהאד האסלאמי", מול "אל-קאעידה", מול כל הגורמים הקיצוניים האסלאמיסטיים?

נסים זאב: מה, לאבו מאזן יש יכולת להתמודד?

נסים זאב: עם מה הוא יכול להתמודד?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אין אחד במדינת ישראל שלא גינה את הרצח המזעזע של מוחמד אבו ח'דיר.

נסים זאב: אין אחד.

נסים זאב: מהקטן ועד הגדול, רבנים, פוליטיקאים.

נסים זאב: לא רק התנערו, הם הרגישו שהסכין הזה שנכנס בלבו של אותו ילד, הוא הכניס אותו בלבה של מדינת ישראל.

נסים זאב: אז מה רוצים עוד יותר?

נסים זאב: רוצים עילה להרוס את המדינה מבפנים.

נסים זאב: שלא יהיה ספק, זה לא מין התפרצות זעם על הרצח הזה.

נסים זאב: יש הזדמנות – יש לנו הזדמנות להתחבר לאויבי ישראל ולהרוס את המדינה מבפנים.

נסים זאב: זה מה שקורה.

נסים זאב: הולכים ועוקרים פסי רכבת, שורפים כל מה שבא ליד, עוקרים כל מה שבא לידם.

נסים זאב: עדיין אצלנו, אדוני היושב-ראש, אנחנו יכולים להיות גאים שלנו אין אימא שהבן שלה רצח, שהיא אומרת: אני גאה שהוא שהיד.

נסים זאב: יש חבר כנסת פה שיושב, שנותן את ברכתו לשהידים.

נסים זאב: יש, הוא יושב פה לידכם, מחזק אותם, מברך אותם, מעודד אותם, יוצא לקראתם.

נסים זאב: זה כן, אבל לנו אין דבר כזה.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו גם לא מחלקים סוכריות אחרי רצח מתועב כזה.

נסים זאב: אבל מי שצמא-דם והתרבות שלו היא תרבות של רצח, אתה רואה אותו שהוא מחלק וברוכים הבאים – –

באסל גטאס: זה גזעני.

נסים זאב: – – ולא צריכים בכלל להתאבל.

נסים זאב: הם בכלל לא מתאבלים – –

באסל גטאס: זה גזעני.

באסל גטאס: אתה גזען.

נסים זאב: – – בשבילם זה יום חג.

באסל גטאס: מי שאומר שהוא מוסרי יותר, זה אומר הוא גזען.

נסים זאב: צריך לומר את האמת בפרצוף שלכם.

באסל גטאס: ראש הממשלה שלך – – –

נסים זאב: הגיע הזמן שעם ישראל יתעורר.

נסים זאב: אנחנו כל הזמן מתוודים, מאשימים את עצמנו.

נסים זאב: אנחנו צריכים כל הזמן להתגונן.

נסים זאב: על מה להתגונן?

נסים זאב: 25%, אדוני היושב-ראש, מהשותפים לטרור מחוברים בגלל אותו חיבור ואיחוד משפחות שאנחנו מכירים.

נסים זאב: 25% מהטרוריסטים, מהשותפים לטרור.

נסים זאב: אז מה אנחנו יכולים עוד לעשות?

נסים זאב: נותנים להם את כל הכלים, את כל היכולות.

נסים זאב: תגיד לי, אדוני היושב-ראש, באיזו מדינה בעולם יש ביטחון לערבים במדינה שלהם כמו במדינת ישראל?

נסים זאב: איפה הם מקבלים את מה שמדינת ישראל מעניקה להם?

נסים זאב: כל הזמן מדברים על מה שחסר, על מה שעוד לא הושלם; וכל הזמן הם מקופחים, כל הזמן הם מסכנים, כל הזמן הם מתבכיינים.

נסים זאב: על מה?

נסים זאב: איפה התודה רבה שלכם למדינה, על מה שהיא מעניקה לכם?

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: תודה.

נסים זאב: קודם כול, ביטחון.

נסים זאב: אתה יכול לשבת בשקט בבית שלך, אתה לא חושב שאיזה טיל או איזה אויב יבוא מאחוריך, כי אתה לא שייך לא לשיעים ולא לסונים ולא לעלאווים; אתה, אין לך מלחמת דת במדינת ישראל.

נסים זאב: יש פה קונסנזוס במדינה הזאת.

נסים זאב: אז אני אומר לכם: אתם המנהיגים, אתם צריכים להוביל באמירה שלכם, בדרך שלכם, בדיבור שלכם לעם, בשפה הערבית.

נסים זאב: הם מכירים אתכם, הם שומעים אתכם פה מסיתים, הם קוראים אתכם ואת המצח שלכם, את השנאה שאתם מוציאים, את הארס מהפה, והם מתרגמים את זה הלכה למעשה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אחרי מעשה הרצח הזה, ברגע שמדינת ישראל התנערה וגינתה – אגב, את הרוצחים של אותו נער הם יתפסו, הם יועמדו לדין, הם ישבו מאסרי עולם.

נסים זאב: את הרוצחים של שלושת הנערים לא תפסו, אולי גם לא יתפסו לעולם.

משה זלמן פייגלין: תודה.

נסים זאב: אז צריך לזכור, מהאינתיפאדה השנייה, ששם נהרגו ונרצחו לנו אנשים ונשים, למעלה מ-1,000 איש ואישה – אני שוב מזכיר את הרצח האחרון, שהזכירה אורית סטרוק, של שלי דדון; ושל ברוך מזרחי, של אטיאס.

נסים זאב: כל אלה – רצח בדם קר.

משה זלמן פייגלין: תודה.

נסים זאב: אין פה עניין – חלילה וחס שמדינת ישראל, שיצאה היום להגן על המדינה הזאת, שמאוימת בהשמדה תחת ה"חמאס" הארור, הטרוריסטי הזה, שצריכים לעקור אותו מהשורש.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת זאב, תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת אברהים צרצור, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: חמש דקות.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, רבותי חברי הכנסת, אני מתנצל כבר בפתח דברי על כך שאני נאלץ לעסוק בסטטיסטיקה ברגעים קשים שעוברים עלינו בימים האלה, היות שאני רוצה להתייחס גם למום מלידה, לצערי הרב, שפגע במערך החשיבה האסטרטגי של מקבלי החלטות בממשלת ישראל או בממשלות ישראל לדורותיהן.

אברהים צרצור: על כן, אני אמנה בפניכם את שמותיהם של חלק מהקורבנות הפלסטינים שנפלו רק ב-24 השעות האחרונות: מוחמד עלי כוארע, בן 12; עבדאללה חאמד כוארע, בן 12; חוסיין יוסף כוארע, בן 13 – –

אורית סטרוק: מי אשם – – –

אברהים צרצור: – – קאסם ג'אבר כוארע, בן 12 – –

אורית סטרוק: – – –

אברהים צרצור: אולי תשתקי קצת ותשמעי גם, תשמעי עד הסוף.

אברהים צרצור: תשמעי עד הסוף.

אורית סטרוק: אני לא אשתוק – – –

אברהים צרצור: – – מוחמד אברהים כוארע, בן 50; באסם סאלם כוארע, בן עשר – –

מרדכי יוגב: – – – ההחלטה שמעודדת "חמאס" – – – אם הם רוצים – – – הם צריכים להרוג – – –

אברהים צרצור: – – חאפד מוחמד חאמד, בן 30 – –

מרדכי יוגב: אם הם רוצים – – –

אברהים צרצור: – – אברהים מוחמד חאמד, בן 26 – –

מרדכי יוגב: – – –

אברהים צרצור: – – מהדי מוחמד חאמד, בן 46 – –

אורית סטרוק: כל אלה – – –

אברהים צרצור: – – פאוזיה ח'ליל חאמד, בת 62; דוניה מהדי חאמד, בן 16 – –

אורית סטרוק: רק בגלל – – –

אברהים צרצור: – – וסהא חאמד, בת 26.

אורית סטרוק: – – –

אברהים צרצור: כפי שאמרתי – –

אורית סטרוק: רק – – –

אברהים צרצור: – – רבותי חברי הכנסת, אלה רק שמותיהם – – –

משה זלמן פייגלין: איפה הם נהרגו?

אברהים צרצור: אלה רק שמותיהם של חלק מהקורבנות שנרצחו על-ידי גיבורי צבא הגנה לישראל – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת צרצור, סליחה – – –

אברהים צרצור: – – ב-24 השעות האחרונות.

אורית סטרוק: – – –

משה זלמן פייגלין: סליחה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת צרצור, אני מבקש שעכשיו, אחרי שכינית את חיילי צה"ל, שיצאו גם להגנתך – –

אברהים צרצור: במה כיניתי אותם?

משה זלמן פייגלין: – – רוצחים – –

אברהים צרצור: לא.

משה זלמן פייגלין: – – אני מבקש עכשיו – – –

אברהים צרצור: לא, אני אמרתי – אתה מסלף, לצערי הרב.

משה זלמן פייגלין: תקשיב לי עכשיו.

משה זלמן פייגלין: אני שמעתי היטב.

אברהים צרצור: אתה מסלף את מה שאני אמרתי עכשיו.

משה זלמן פייגלין: אתה עכשיו יורד – – –

אברהים צרצור: אני אמרתי: אלה חפים מפשע שנרצחו – – –

משה זלמן פייגלין: אתה עכשיו יורד מכאן.

משה זלמן פייגלין: סדרנים, אני מבקש להוריד את חבר הכנסת צרצור מהבימה.

משה זלמן פייגלין: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אברהים צרצור: אז אני, אז אני – – –

משה זלמן פייגלין: אני קורא אותך לסדר גם פעם שנייה ושלישית.

משה זלמן פייגלין: להוריד אותו מהבמה ולהעיף אותו החוצה.

אברהים צרצור: אין זה לכבודי, אין זה לכבודי לעמוד – –

משה זלמן פייגלין: החוצה, עכשיו.

משה זלמן פייגלין: מכאן ישר החוצה.

אברהים צרצור: – – אל מול פאשיסט – –

משה זלמן פייגלין: ישר החוצה, מייד.

אברהים צרצור: – – נאצי כמוך – –

משה זלמן פייגלין: מייד החוצה.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

אברהים צרצור: – – יושב-ראש שמייצג רק את הנאצים בבית הזה.

משה זלמן פייגלין: מייד החוצה.

משה זלמן פייגלין: מייד החוצה.

משה זלמן פייגלין: (חבר הכנסת אברהים צרצור יוצא מאולם המליאה.)

באסל גטאס: – – –

קריאה: בושה.

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי, רבותי חברי הכנסת – – –

קריאה: – – – לשמוע שמות.

משה זלמן פייגלין: אני מודיע כאן לכנסת, אני מודיע כאן לחברי הכנסת: מי שיכנה את חיילי צה"ל "רוצחים" לא יישאר במליאה ולו שנייה אחת.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

באסל גטאס: זה לא כבוד גדול לשבת כאן כשאתה יושב-ראש.

אורית סטרוק: תצא.

אורית סטרוק: תצא, אם זה לא כבוד – – –

באסל גטאס: הוא נשפט, הוא היה בכלא אפילו.

אורית סטרוק: תצא, תצא.

אורית סטרוק: זה לא כבוד – – –

באסל גטאס: הוא.

באסל גטאס: הוא התפאר בזה – – –

אורית סטרוק: – – – פרלמנט בעזה – – –

באסל גטאס: – – –

אורית סטרוק: – – –

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חמש דקות.

באסל גטאס: הוא התפאר על זה שהוא ישב בכלא על סגירת כבישים ועל זריקת אבנים – – –

אורית סטרוק: תלך, יש מספיק פרלמנטים, תלך לפרלמנט אחר.

באסל גטאס: הוא בעצמו – – –

אורית סטרוק: תלך לסוריה, תלך לרמאללה, תלך – – –

באסל גטאס: ישב בכלא – – –

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת סטרוק, אני מבקש להיות בשקט.

משה זלמן פייגלין: חמש דקות, בבקשה.

אחמד טיבי: אין ספק שהאזור עובר מערבולת קשה, ימים קשים.

אחמד טיבי: כולנו חשים זעם וכאב.

אחמד טיבי: אדם קרוב אל עצמו, אבל יש מי שתמיד גילו הקשבה לסבל של האחר, והתנגדות ברורה ומוסרית לפגיעה באזרחים באשר הם אזרחים.

אחמד טיבי: יש צד אחר, שתמיד יש לו הסבר, הצדקה, אולי מניעים, לפגיעה באזרחים פלסטינים.

אחמד טיבי: היום קראתי ב-ynet, נדמה לי, הסבר על מה שנעשה בימים האחרונים בעזה, כלומר, שליחת טילים אל בתים כדי להעניש, להעניש פעילים.

אחמד טיבי: בשבועות האחרונים צה"ל ביצע מעשי עוולה בשטחים הכבושים.

אחמד טיבי: הוא הרס בתים, הוא הרג אנשים, נהרגו שמונה פלסטינים מירי צה"ל, תוך כדי מבצע "שובו אחים" לאחר רציחתם של איל, נפתלי וגיל-עד.

אחמד טיבי: אני ער לכאב של כל אימא, ישראלית, פלסטינית.

אחמד טיבי: זה הכאב הקשה ביותר, האמיתי ביותר.

אחמד טיבי: אבל יש כאן ניסיון, בציבור הישראלי בכלל, אבל גם בבית הנורא הזה, לחשוב שיש מונופול על הכאב.

אחמד טיבי: רק לאימא יהודייה יש כאב, רגשות.

אחמד טיבי: לאימא של מוחמד דודין – אין; לאימא של מוחמד אבו ח'דיר – אין, נדים נוארה – אין.

אחמד טיבי: אלה היו עוד מספרים.

אחמד טיבי: לכן, לאחר שנרצח ונשרף בחיים מוחמד אבו ח'דיר – אני חוזר, נשרף בחיים – אתה חושב שלפחות חלק – אני ער להזדעזעות של רבים בציבור הישראלי, אבל יש אחרים, שהמשיכו להצדיק אפילו את הרצח הזה.

קריאה: להסית – – –

אחמד טיבי: לפני שמוחמד נשרף, קם ראש הממשלה, והוא הראשון שהזכיר את המילה "נקמה": נקמת דם ילד קטן לא ברא השטן, אמר.

אחמד טיבי: הראשון שהזכיר את המילה "נקמה".

אחמד טיבי: אחריו היו חברי כנסת, היו שרים שהסיתו לנקמה, רבנים קראו לרצוח פלסטינים, זה מה שקרה.

אחמד טיבי: אחר כך באים, תובעים מאתנו לא לכעוס, לא להתקומם, לא להתריס, לא להפגין.

אחמד טיבי: הרי הפגנות הן ביטוי לגיטימי של הזעם.

אחמד טיבי: מה יותר חמור, סגירת כביש, חסימת ציר, או ההתפרעות של צה"ל, ירי בשמונה פלסטינים – מה יותר חמור?

אחמד טיבי: זאת התפרעות, שכל המדינה מטיפה לנו מוסר?

אחמד טיבי: כל חבר כנסת מטיף מוסר להנהגה הערבית, ועל שמונה פלסטינים שותקים?

אחמד טיבי: אין להם שמות?

אחמד טיבי: לכל איש יש שם, לפלסטינים גם.

אחמד טיבי: נדים, מוחמד, יש להם שמות.

אחמד טיבי: סאהר אל-מצרי, 12 שנים – טילים, באמצעות טילים; אמל עבד-אלע'פור, והילדה שלה נרימאן, בת שנתיים.

אחמד טיבי: הנאא מלקה והילד שלה מוחמד, בן 12.

אחמד טיבי: עבד אל-נאסר אבו כוויית והבן שלו ח'אלד.

אורית סטרוק: – – – אחמד טיבי, זה בגלל – – –

אחמד טיבי: – – –

אורית סטרוק: – – –

אחמד טיבי: אולי תבלמי את פיך כאשר אני מקריא שמות שהאחים שלך ירו בהם.

אורית סטרוק: לא.

אורית סטרוק: – – –

אחמד טיבי: האחים שלך הרגו אותם באמצעות טילים.

אורית סטרוק: – – –

אחמד טיבי: אולי תשתקי כשאני מדבר?

אורית סטרוק: לא אשתוק.

אחמד טיבי: אולי תשתקי?

אורית סטרוק: – – –

אחמד טיבי: אולי תסתמי את הפה כשאני מדבר, מזכיר שמות של אנשים שהרגתם אותם בטילים?

אחמד טיבי: תתביישו לכם.

אורית סטרוק: – – – רק מפני – – –

אחמד טיבי: בטילים.

אחמד טיבי: משפחת כוארע – באמצעות טיל מכוון אל בית, כאשר כתוב – – –

אורית סטרוק: – – –

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת סטרוק, חברת הכנסת סטרוק, אל תפריעי.

אחמד טיבי: – – – התכוונו להרתיע את בעל הבית כי הוא פעיל בארגון, וידעו שיש בבית משפחה – שישה אנשים, ילדים.

אחמד טיבי: ילדים.

אורית סטרוק: – – – משפחה.

אחמד טיבי: אתם לא מתביישים?

אורית סטרוק: – – – ילדים – – –

אחמד טיבי: ילדים.

אחמד טיבי: הרגתם ילדים.

אחמד טיבי: תמונות זוועה.

אורית סטרוק: – – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: משפט אחרון.

אחמד טיבי: גופות מרוטשות.

אחמד טיבי: ולכן זה הזמן להגיד לכם שכל מי שלא סובל – גם בשבוע שעבר רות קלדרון, היושבת-ראש, לא אהבה את העובדה שאני מדבר על סבל של אימא – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

אחמד טיבי: – – ועכשיו אתם מפסיקים אותי כאשר אני אומר שיריתם.

אורית סטרוק: – – –

אחמד טיבי: צה"ל מבצע פשעי מלחמה.

אורית סטרוק: – – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

אחמד טיבי: השמות מוחמד, עבדאללה, חוסיין, קאסם, מוחמד – – –

אורית סטרוק: – – –

אחמד טיבי: – – אלה ירדפו אתכם.

אחמד טיבי: זה פושעי המלחמה – –

אורית סטרוק: – – –

משה זלמן פייגלין: עד כאן.

משה זלמן פייגלין: עד כאן.

אחמד טיבי: – – עד שהם יעמדו לדין.

משה זלמן פייגלין: עד כאן.

משה זלמן פייגלין: אין פשעי מלחמה.

אחמד טיבי: "חסבי אללה ונעם אלוכיל" עליכום.

אחמד טיבי: "חסבי אללה ונעם אלוכיל" עליכום.

אורית סטרוק: – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת טיבי, תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

רונן הופמן: מי הפך אותם למגן אנושי?

נסים זאב: מסית ומדיח אתה כל החיים שלך.

אחמד טיבי: שמות של פלסטינים זו הסתה?

נסים זאב: מסית ומדיח.

אחמד טיבי: שמות של פלסטינים זו הסתה?

אורית סטרוק: – – –

נסים זאב: לא – – – על האירוע הזה.

אורית סטרוק: – – –

אחמד טיבי: – – – תתביישו לכם.

נסים זאב: – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי, אני מבקש להרגיע.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש להרגיע.

נסים זאב: – – –

אורית סטרוק: למה – – –

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, תפאדל, תשתיק אותה.

משה זלמן פייגלין: זה לא חשבונך.

נסים זאב: – – – ישראל.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת נסים זאב, אנחנו הרי פושעי מלחמה, לכן נציג השהידים יכול לדבר כאן כאוות נפשו.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, אדוני, חבר הכנסת גנאים.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חמש דקות.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני מבין שכואב לכם – כואב לכם – לשמוע את האמת.

מסעוד גנאים: האמת היא שיש חפים מפשע, יש ילדים, יש נשים – –

אורית סטרוק: – – –

מסעוד גנאים: – – שנהרגו, נרצחו, לא רק בעזה.

אורית סטרוק: – – –

מסעוד גנאים: אולי תשתקי?

מסעוד גנאים: את הגזענית, אז תשתקי.

אורית סטרוק: לא אשתוק.

אורית סטרוק: המחבלים משתמשים בהם כבמגן אנושי – – –

מסעוד גנאים: אולי תיתני לי לדבר?

אורית סטרוק: – – והם גורמים להם – – –

מסעוד גנאים: דיברת.

מסעוד גנאים: דיברת על שלי דדון.

אורית סטרוק: – – –

מסעוד גנאים: דיברת על רצח שלי דדון עכשיו.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת סטרוק, אני מבקש להוריד את הלהבות.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת גנאים, אפשר גם להתנסח – –

מסעוד גנאים: היא לא רוצה.

מסעוד גנאים: היא לא מעוניינת.

משה זלמן פייגלין: – – בלשון מכובדת יותר.

מסעוד גנאים: היא לא מעוניינת.

משה זלמן פייגלין: הדיון טעון.

משה זלמן פייגלין: הבה ננסה להרגיע.

מסעוד גנאים: טעון.

מסעוד גנאים: לצערי, אתה גם תרמת לזה, אדוני היושב-ראש.

משה זלמן פייגלין: הבה ננסה להרגיע.

מסעוד גנאים: אתה גם תרמת לזה, אדוני היושב-ראש.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

מסעוד גנאים: אתה גם תרמת לזה.

מסעוד גנאים: – – – דיברה על שלי דדון.

מסעוד גנאים: מי מסכים עם רצח נתעב כזה?

מסעוד גנאים: מי?

מסעוד גנאים: אתם מטיפים לנו מוסר?

מסעוד גנאים: אנחנו אנושיים.

מסעוד גנאים: אנחנו נגד רצח, נגד הריגה.

מסעוד גנאים: אבל את לא הזכרת שכאשר נרצחה שלי דדון הייתה הפגנה בעפולה וחסמו צמתים והכו ערבים וקראו "מוות לערבים".

מסעוד גנאים: את לא מזכירה את זה.

מסעוד גנאים: ואת שוכחת: אנחנו, כוועדת המעקב הערבית, נציגים של כל המפלגות הערביות, הוקענו את מה שקרה בכביש בקלנסואה.

מסעוד גנאים: כאשר נתנו מכות ושרפו אוטו של יהודי אחד, כולנו הוקענו את זה.

מסעוד גנאים: זו הודעה רשמית של ועדת המעקב.

מסעוד גנאים: אל תטיפו לנו מוסר.

מסעוד גנאים: חבר הכנסת זאב מטיף לנו מוסר.

מסעוד גנאים: הוא שוכח את כהנא, אלוהים ימחה שמו ואת תורתו הרצחנית והגזענית.

מסעוד גנאים: ושכחתם את ההפגנה של הימין בירושלים בשעת ההלוויה של שלושת החטופים, כשקראו להריגת ערבים ולרציחת חברי כנסת.

מסעוד גנאים: אתם שתקתם, ושותקים עד היום, על מסע ההסתה, הנקם, "תג המחיר".

מסעוד גנאים: מה אתם רוצים מהערבים פה?

מסעוד גנאים: מה אתם רוצים מהם?

מסעוד גנאים: כאשר הם מפגינים בצורה לגיטימית, הם אויבי המדינה, הם כפויי טובה: אתם צריכים להגיד תודה.

מסעוד גנאים: זו זכותנו.

מסעוד גנאים: רצח מזעזע, ברברי, כמו שקרה למוחמד אבו ח'דיר – הוא נשרף בחיים.

מסעוד גנאים: מה ציפיתם, שנמחא כפיים?

מסעוד גנאים: שהציבור הערבי ישב בשקט?

מסעוד גנאים: אין בן-אדם שישב בשקט.

מסעוד גנאים: את החיה הזו, הגזענית, שאפילו איימה על שר בישראל, על עמיר פרץ, משום שהוא הלך לנחם שם בשועפאט – מאיימים על חייו עכשיו.

מסעוד גנאים: מה התוצאה הזו?

מסעוד גנאים: זו תוצאה של החינוך הגזעני שאומר שערבי אינו לגיטימי, אין לו מקום פה, ושהיהודי הוא הלגיטימי היחיד.

מסעוד גנאים: שכחתם את מסע "תג מחיר" במשך שנים נגד הערבים.

מסעוד גנאים: התקפה על הערבים, על המסגדים שלהם.

מסעוד גנאים: ועכשיו מטיפים לנו מוסר.

מסעוד גנאים: כן, אתם הרגתם, רצחתם, לא רק בעזה.

מסעוד גנאים: הילד מוחמד דודין והילדים שנהרגו ונרצחו – מי רצח אותם?

מסעוד גנאים: מי הרג אותם?

נסים זאב: – – –

מסעוד גנאים: מה האשמה שלהם?

מסעוד גנאים: אלה בגדה, אני לא מדבר רק על עזה.

מסעוד גנאים: אתם רצחתם אותם.

נסים זאב: – – – ה"חמאס" רצח אותם.

מסעוד גנאים: הילד טארק אבו ח'דיר – –

נסים זאב: צבועים.

מסעוד גנאים: – – שקיבל מכות רצח מאנשי מג"ב – וטוב שיש מצלמות ויש יוטיוב.

מסעוד גנאים: אתם מתפארים שיש לכם צבא ואנשי ביטחון, ואללה, עם נשק נקי, עם מוסר.

מסעוד גנאים: לא, אתם לא מוסריים.

מסעוד גנאים: אתם טבחתם, אתם רצחתם, ובעזה עד עכשיו רוצחים, והצבא הוא צבא של רוצחים, ואתה יכול להוריד אותי.

מסעוד גנאים: תודה.

נסים זאב: תגיד לחברים שלך הטרוריסטים שיפסיקו – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: – – – יש לך שפה אתם.

נסים זאב: תדבר אתם.

מסעוד גנאים: אתה גזען.

מסעוד גנאים: אתה גזען.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: הידידים שלך, החברים שלך, תגיד להם שיפסיקו לירות לעבר מדינת ישראל, לשגר טילים.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת זאב.

מסעוד גנאים: תפסיק לטבוח בהם, תפסיק לרצוח אותם.

נסים זאב: לא, ניתן להם שירצחו אותנו.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת זאב, אני מבקש.

נסים זאב: – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת זאב, אני מבקש.

משה זלמן פייגלין: כפי שהבטחתי, מי שיקרא לחיילי צה"ל "רוצחים" לא יישאר פה ולו שנייה אחת.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש מחבר הכנסת גנאים לצאת מהמליאה עכשיו.

מסעוד גנאים: אני יוצא – –

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

מסעוד גנאים: – – אבל אתה לא יושב-ראש נייטרלי.

מסעוד גנאים: אתה משתמש במקום שלך – –

משה זלמן פייגלין: ודאי שלא.

משה זלמן פייגלין: אני מודה שאני לא יושב-ראש נייטרלי.

מסעוד גנאים: – – – שימוש פופוליסטי, גזעני.

משה זלמן פייגלין: אני בהחלט לא נייטרלי.

מסעוד גנאים: המקום שלך – לא יושב-ראש בכנסת.

משה זלמן פייגלין: אני אמרתי דבר פשוט, אנא לצאת.

מסעוד גנאים: – – – כמו הגזענים האלה שקוראים "מוות לערבים".

משה זלמן פייגלין: רבותי, נא להוציא אותו.

מסעוד גנאים: המקום שלך לא פה.

מסעוד גנאים: אתה לא יושב-ראש ולא חבר כנסת שיש לו מוסר – – –

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

מסעוד גנאים: אתה משתמש במקום שלך נגדנו ונגד חברי כנסת ערבים.

קריאה: אתה מוציא אותו.

משה זלמן פייגלין: נא להוציא אותו.

משה זלמן פייגלין: תודה.

מסעוד גנאים: אתה רק לשם תלך.

מסעוד גנאים: גזען.

מסעוד גנאים: גזען.

מסעוד גנאים: לך לשם.

אחמד טיבי: אתה לא בשוק מחנה-יהודה.

מסעוד גנאים: לך תפגין עם אלה הגזענים.

מסעוד גנאים: (חבר הכנסת מסעוד גנאים יוצא מאולם המליאה.)

אחמד טיבי: לך לשוק מחנה-יהודה.

אחמד טיבי: למה, למה להקשיב לחברי כנסת ערבים?

אחמד טיבי: למחנה-יהודה.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש – – –

משה זלמן פייגלין: זה לא פשוט להקשיב לדברים שנאמרים כאן, אבל מבחינתי, לקרוא לחיילי צה"ל "רוצחים" זה קו אדום.

משה זלמן פייגלין: מי שזה לא מוצא חן בעיניו יכול לפנות לוועדת האתיקה.

אחמד טיבי: מי שיורה טיל על בית הוא פושע מלחמה שצריך להעמיד אותו לדין.

אחמד טיבי: טיל.

אחמד טיבי: טיל.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת שטרן.

משה זלמן פייגלין: חמש דקות.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, באתי לדיון, וכשביקשנו את הדיון, הדיון היה צריך להיות על הסתה.

אלעזר שטרן: ואני אומר לחברי הכנסת הערבים, ובמיוחד לחבר הכנסת אחמד טיבי, שיכולנו למצוא פה דברים משותפים אם באמת היה דיון על הסתה.

אלעזר שטרן: אני חושב שיש הסתה, אבל גם מה שאתם עושים פה זאת הסתה; אולי חמורה יותר מחלק מההסתות שנעשות.

אלעזר שטרן: אני חושב שלהגיד על חיילי צה"ל "רוצחים" זאת הסתה.

אלעזר שטרן: להגיד גם עכשיו – זה מה ששמעתי בכמה דקות שאני כאן – שצה"ל יורה על בית שהוא יודע שיש שם משפחה עם ילדים, זאת הסתה.

אחמד טיבי: הסתה?

אחמד טיבי: לך תקראynet .

אחמד טיבי: זה מה – – –

אלעזר שטרן: סליחה, אני יודע בדיוק מה היה גם שם.

אחמד טיבי: תקרא, מה זה.

אלעזר שטרן: אני יודע בדיוק.

אלעזר שטרן: אמרו להם לצאת.

אלעזר שטרן: אני יודע שחשבו שהם יצאו.

אחמד טיבי: חשבו.

אחמד טיבי: חשבו.

אלעזר שטרן: חשבו.

אלעזר שטרן: מה זה חשבו – מה אתה רוצה?

אחמד טיבי: אתה – – –

אלעזר שטרן: רגע, רגע.

אחמד טיבי: אתה צוחק על עצמך.

אלעזר שטרן: חבר הכנסת טיבי, תן לי להגיד לך משהו – –

אחמד טיבי: אתה צוחק על עצמך.

אלעזר שטרן: – – נפל עכשיו טיל צפונית לזיכרון.

אלעזר שטרן: צפונית לזיכרון זה פוריידיס.

אחמד טיבי: אני – – – עם כל הטילים.

אחמד טיבי: צריך להפסיק עם כל הטילים.

אלעזר שטרן: צפונית לזיכרון זה פוריידיס.

אלעזר שטרן: אתה חושב שמי שירה את הטיל הזה כיוון לְבית?

אחמד טיבי: – – –

אלעזר שטרן: רגע, סליחה, אני אומר לך – –

אחמד טיבי: – – –

אלעזר שטרן: – – שעל הבית שאתה מדבר עליו, שעל הילדים ועל הנשים שנהרגו שם אנחנו מצטערים, אבל באמת, זאת מלחמה, ואתה יודע – –

אחמד טיבי: אתם לא מצטערים.

אלעזר שטרן: – – אתה יודע – –

אחמד טיבי: אתם לא מצטערים.

אלעזר שטרן: – – אתה יודע שחיילי צה"ל לא רוצחים.

אחמד טיבי: אתם עושים את זה בכל יום.

אלעזר שטרן: תקשיב לי רגע למשהו.

אחמד טיבי: בכל יום אתם עושים את זה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת טיבי.

אלעזר שטרן: תקשיב לי רגע למשהו.

אלעזר שטרן: אתה יודע שלפעמים, לצערנו הרב, נהרגים גם בלתי מעורבים בצד הפלסטיני.

אלעזר שטרן: הרצח הזה בשועפאט כואב לי לפחות כמו שהוא כואב לך.

אלעזר שטרן: הוא מבייש אותי יותר משהוא מבייש אותך.

אלעזר שטרן: אבל מה שאני אומר הוא, שכשאתם לוקחים את הדברים האלה לדברים שהם לא נכונים, אז כמו שאני אומר כל הזמן: יש פה עניין של ציבור שאתם יכולים עכשיו להלהיט אותו ולהסית אותו, ואחרי זה כולנו יחד נאכל את – כמו שאני חושב; אבל לא כמו שאני חושב – ואני אומר פה: להבדיל.

אחמד טיבי: אבל אנחנו לא יורים באנשים.

אלעזר שטרן: סליחה, אני לא יודע מי זה "אתם".

אחמד טיבי: אנחנו – – –

אלעזר שטרן: אני לא יודע "אתם".

אלעזר שטרן: אני אסביר לך משהו – – –

אחמד טיבי: אתה פנית אלינו?

אלעזר שטרן: תקשיב רגע למוסר של – – –

אחמד טיבי: – – – חברי הכנסת הערבים.

אחמד טיבי: – – –

אלעזר שטרן: תן לי רגע לומר משהו.

אלעזר שטרן: אנחנו לא רוצים שאף אימא תבכה.

אלעזר שטרן: דיברת על אימהות.

אלעזר שטרן: אנחנו יורים, רק שאנחנו יודעים שנגזר שאיזו אימא תבכה.

אלעזר שטרן: אני אומר לך שאם כבר צריכה איזו אימא לבכות, שזאת תהיה האימא של מי שרוצה להרוג אותי ולא האימא שלי.

אלעזר שטרן: אבל אנחנו רוצים שאף אימא לא תבכה.

אלעזר שטרן: ואני לא בטוח שזה מה שרוצה הצד השני בהקשרים האלה.

אלעזר שטרן: ואני אומר שמי שיורה טילים על תל-אביב – אי-אפשר לעשות השוואה למי שיורה טיל על בית והודיע שהוא הולך לירות על בית מסוים, מתוך ידיעה שאין שם ילדים – – –

אחמד טיבי: שיש שם.

אלעזר שטרן: לא, מתוך ידיעה שאין שם.

אחמד טיבי: שיש שם.

אחמד טיבי: הנה, זה הצילום.

אלעזר שטרן: מתוך ידיעה שאין שם.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת טיבי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אלעזר שטרן: לא ניתן, לא ניתן באמת – –

קריאה: – – –

אלעזר שטרן: – – בהסתה שנכנסת לבית הזה להסיט את האמת.

אלעזר שטרן: חיילי צה"ל לא יורים על מי שלא מסכן אותם במישרין או בעקיפין.

אלעזר שטרן: זה נכון שלפעמים נפגעים גם אחרים.

אלעזר שטרן: אבל אני רוצה להגיד לך משהו, שתדע, שאם אנחנו יודעים שכתוצאה מזה שלא ניקח שום סיכון – ואני מודה, לפעמים בצה"ל לוקחים סיכונים שאולי יפגשו גם בלתי מעורבים, אבל זה רק כשאין ברירה וכשאנחנו יודעים שאם לא ניקח את הסיכון הזה ימותו הרבה יותר.

אלעזר שטרן: וטילים על תל-אביב, לא משנה על תל-אביב, כמו על שדרות וכמו על אשקלון – – –

אחמד טיבי: להפסיק את כל – – –

אלעזר שטרן: להפסיק, בבקשה.

אחמד טיבי: – – – את כל הטילים.

אלעזר שטרן: בבקשה.

אלעזר שטרן: אני אומר לך דבר אחד: כשייפסקו כל הטילים וכל הרקטות – הלוואי שזו תהיה התוצאה של המבצע הזה.

אחמד טיבי: להעמיד לדין כל מי שאחראי – – –

אלעזר שטרן: הלוואי שזו תהיה התוצאה של המבצע הזה – –

אחמד טיבי: – – –

אלעזר שטרן: – – שלא לחודש, שלא לחודש.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אחמד טיבי, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

אלעזר שטרן: הוא בסדר.

אלעזר שטרן: שנייה אחת – – –

אחמד טיבי: האמת היא שעם כל הכבוד – – –

משה זלמן פייגלין: אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש ממך לצאת.

אחמד טיבי: אני רוצה להגיד לך – – – אתה חצוף – – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש להוציא את חבר הכנסת טיבי.

אלעזר שטרן: א.

אלעזר שטרן: חבל.

אלעזר שטרן: אני אגיד לך למה חבל, אדוני היושב-ראש – – –

משה זלמן פייגלין: אין צורך לתת לי ציונים – – – (חבר הכנסת אחמד טיבי יוצא מאולם המליאה.

משה זלמן פייגלין: )

אלעזר שטרן: – – מפני שהיה קשה לו לענות על השאלות האלה.

אלעזר שטרן: היה קשה לו להבין את ההבדלים האלה.

משה זלמן פייגלין: האמת היא שהייתי צריך להוציא אותו קודם.

אלעזר שטרן: היה קשה לו להבין, לדעתי, גם את הבדלי הסגנון.

אלעזר שטרן: ואני אומר עוד פעם לעמיתי חברי הכנסת הערבים, חבל שגם בזמן כזה, זמן קשה כזה, לוקחים את הדברים להסתה ולא לוקחים את הדברים באמת למציאות ולהבדלים שבין מי שעושה את הכול לעצור אש, למנוע – –

באסל גטאס: אתה עושה את זה.

אלעזר שטרן: – – למנוע מחיר של חיי אדם בשני הצדדים.

באסל גטאס: – – –

אלעזר שטרן: וגם אנחנו, כשאנחנו יורים על בית בעזה, זה כדי לצמצם – שבעזה יחיו יותר.

אלעזר שטרן: אנחנו רוצים את 35 ההרוגים שנהרגו עד עכשיו בעזה?

אלעזר שטרן: אנחנו ביקשנו את זה?

באסל גטאס: – – –

אלעזר שטרן: אנחנו לא רצינו להפסיק את זה?

אלעזר שטרן: אני אומר לכם שגם הטילים שאנחנו יורים בעזה הם לא רק כדי לחסוך חיי אדם בתל-אביב ואשקלון – –

באסל גטאס: כן, עובדה – – –

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת שטרן.

אלעזר שטרן: – – זה גם לחסוך חיי אדם בעזה.

אלעזר שטרן: תודה.

באסל גטאס: נפצע מישהו מטיל אחד?

באסל גטאס: נהרג מישהו מטיל אחד?

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת שטרן.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

באסל גטאס: אבל מי שאמר שיש תהום מוסרית בינינו לבינכם, ראש הממשלה – תהום מוסרית מפרידה בינינו.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, אדוני.

משה זלמן פייגלין: חמש דקות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ביקשתי את ההצעה הדחופה לסדר-היום בשבוע שעבר.

משה גפני: לאחר הרצח של שלושת הנערים היהודים ולאחר הרצח של הנער הערבי משועפאט, ביקשתי את ההצעה הדחופה לסדר-היום.

משה גפני: על שלושת הנערים, שגם הייתי בהלוויות וגם הלכתי לנחם את שלוש המשפחות, אני לא רוצה להכביר מילים, זה פשוט מזעזע, זה דבר שהוא חמור מכל היבט אפשרי.

משה גפני: מדובר בנוסעים תמימים שהיו בטרמפיאדה; הם חזרו לביתם, וככה לרצוח אותם.

משה גפני: זה דבר מזעזע, אי-אפשר לתאר את הדבר הזה.

משה גפני: ביקשתי גם לדבר על הרצח המזעזע של הנער הערבי משועפאט, דבר שאנחנו היהודים, אני מתאר לעצמי שכולם – אני יכול להגיד שאנחנו דנו על הנושא הזה בסיעת יהדות התורה, לא עולה על הדעת רצח כזה מזעזע.

משה גפני: אני לא מדבר כבר על אופן הרצח, אני גם לא מדבר על החטיפה הזאת, ולקחת אותו ולשרוף אותו.

משה גפני: זה דבר שאני, כיהודי, לא יכול לסבול את הדבר הזה.

משה גפני: היהדות בנויה על תורת חיים.

משה גפני: היהדות בנויה על זה.

משה גפני: אנחנו לא מקדשים מוות, אין דבר כזה.

משה גפני: לקחת מישהו שהוא ערבי, חף מפשע, אף אחד לא אמר שהוא עשה משהו, לקחת אותו – ואני דורש, אנחנו דורשים, סיעת יהדות התורה, אנחנו דורשים למצות עם הרוצחים האלה את הדין.

משה גפני: למצות את הדין אתם, לא לעשות הנחות בעניין הזה.

משה גפני: זה דבר שהוא בלתי מתקבל על הדעת.

משה גפני: אני יכול לומר, אדוני היושב-ראש, מרן הרב שטיינמן, שהוא יושב-ראש מועצת גדולי התורה, בניגוד להרגלו, יצא בהודעת מחאה חמורה נגד הרצח הזה, שזה דבר נדיר.

משה גפני: הדבר הזה התפרסם.

משה גפני: אנחנו מזועזעים ומביעים את מחאתנו ואת תנחומינו למשפחה.

משה גפני: הקשבתי בשקט לדיון הזה, ואני רוצה להיות פרקטי.

משה גפני: ראש הממשלה – אני לא חסיד של ראש הממשלה, אני רוצה להגיד את הלך הרוח; הלך הרוח שהיה ברחוב הישראלי.

משה גפני: אני פונה לחברי הערבים – הייתה עליו ביקורת, למה הוא חזר כל כך הרבה פעמים שעל שקט יקבלו שקט, הבלגה תהיה בתמורה להבלגה.

משה גפני: רצה ראש הממשלה – כולם יודעים את זה, הייתה עליו ביקורת על זה.

משה גפני: הוא אמר: אני לא רוצה מלחמה, אני לא רוצה חילופי מהלומות.

משה גפני: מהלומות נוראות, זאת אומרת טילים, טילים על מרכזי אוכלוסייה בישראל וטילים בעזה.

משה גפני: ועד פעם הוא ביקש ועוד פעם הוא ביקש, וה"חמאס" ירה טילים.

משה גפני: יש דברים שאי-אפשר להתכחש להם.

משה גפני: הרי זו לא עמדה פוליטית.

באסל גטאס: אבל, הרב גפני, אתה יודע כמה נהרגו בתקופת ההבלגה, כמה נהרגו בעזה – – – הבלגה, כשהיו מבליגים.

משה גפני: רגע, אני לא מתווכח אתך.

משה גפני: ראש הממשלה רצה – אגב, שמעתי את זה במו-אוזני גם ממנו, אבל כולם שמעו את זה.

משה גפני: הייתה עליו ביקורת.

משה גפני: תשאל את אנשי הימין היהודים אם הסכימו לאמירה הזאת.

משה גפני: לא הסכימו.

משה גפני: והוא ביקש, ביקש, ביקש שקט.

משה גפני: ביקש.

משה גפני: לא התבייש להגיד.

משה גפני: הייתה עליו ביקורת על זה.

משה גפני: כל מה שקורה עכשיו, שיורים טילים על מרכזי אוכלוסייה בישראל ושיורים טילים בעזה, זה תוצאה של החלטת ה"חמאס".

משה גפני: זו לא החלטה של ממשלת ישראל.

משה גפני: אני לא מדבר על שרים בתוך הקבינט, שכל אחד יש לו עמדה אחרת.

משה גפני: בסופו של דבר ראש הממשלה אמר חד-משמעית, שמעתי את זה גם ממנו, אבל הוא אמר את זה גם בתקשורת: מלחמה זה דבר נורא, הרי אנחנו לא מעוניינים בזה; וראש הממשלה אמר את זה.

משה גפני: אז למה צריך לעלות כאן ולדבר על מה שעושים בעזה?

משה גפני: עושים את זה גם בזיכרון, עושים את זה באשקלון, עושים את זה בתל-אביב, עושים את זה במרכזי אוכלוסייה.

משה גפני: אין מי שמזהיר את המשפחה באור-עקיבא: שתדעו לכם, הולך להיירות לפה טיל, ומשפחה יכולה להיפגע חס וחלילה.

משה גפני: לא מזהירים.

משה גפני: אבל היום לבוא ולהגיד, טקטית, שהצבא אשם בזה?

משה גפני: הצבא לא רצה; הדרג המדיני שנותן לו הוראות לא רצה את המלחמה הזאת.

משה גפני: בצדק, שלא בצדק, פרשנות שכל אחד יעשה.

משה גפני: ביקורת שיעבירו, אבל קודם כול העובדה; העובדה שישראל לא רצתה מלחמה; על כל פנים, בוודאי לא עכשיו.

משה גפני: עכשיו אני יכול להגיד פרשנויות, ואני לא הולך לעשות את זה – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: – – למה ה"חמאס" כן רצה.

משה גפני: אבל אני אומר לכם שוב, הגשתי את ההצעה הדחופה לסדר-היום כדי לגנות את הרצח המזעזע של שלושת הנערים היהודים ולגנות את הרצח של מי שעשה את הרצח הנורא הזה של הנער הערבי, ואנחנו מבקשים למצות אתם את הדין.

משה גפני: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת גפני.

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת, כשנודע דבר רציחתם של שלושת הבנים, נעמדתי מול אחד המסכים כמהופנט מהסיפור שהולך ומתברר מעל המסך, מהמסכים פה במליאה, ולפתע הרגשתי יד על כתפי שמעירה אותי מתוך המחשבות, וחבר כנסת ביקש לנחם אותי ולהביע את צערו, אני חושב שאפילו עם דמעות בעיניים, השתתפותו בצער, וזה היה חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש מחבר הכנסת פריג' לעלות ולדבר עכשיו, ובזמן שאתה עולה לומר לך, חבר הכנסת פריג', שתחושתי הייתה בדיוק אותו הדבר בזמן שנרצח הנער הערבי מוחמד.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

באסל גטאס: לא מאמינים לך, מה לעשות.

משה זלמן פייגלין: תמשיך להסית, אין שום בעיה.

משה זלמן פייגלין: תמשיך להבעיר את הלהבות, להגדיל את גובה הלהבות.

באסל גטאס: – – –

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, חברי הכנסת, ידידי בן עמי, חבר הכנסת באסל גטאס, במקרה הזה אני מאמין לו, כי העולם – ראש הממשלה הספיד ואמר "תהום מוסרית", התהום המוסרית בעיני היא לא בין עמים.

עיסאווי פריג': העולם מחולק לשני חלקים, אנשים עם צלם אנוש ואנשים בלי צלם אנוש, ואנחנו ככה מחלקים את העולם, והתהום המוסרית נמצאת בין שני החלקים האלה.

עיסאווי פריג': אז להיות אדם זה הדבר העיקרי והחשוב ביותר והיחידי שמסוגל לחבר בין כולנו.

עיסאווי פריג': הדבר המשותף הזה, בואו נשמור עליו – האנושיות, ההומניות – כי הוא היחיד שמסוגל להציל אותנו מהרוע שנמצא בתוכנו.

עיסאווי פריג': וראינו את זה – – –

באסל גטאס: לא לזה התכוון נתניהו.

עיסאווי פריג': נתניהו זה משהו אחר.

עיסאווי פריג': אני עניתי על מה ששמעתי.

עיסאווי פריג': חברים, עכשיו, בימים קשים כאלה אני מתלבט איפה להתחיל ובמה להתחיל.

עיסאווי פריג': האם להתחיל בסבל של תושבי הדרום ותושבי עזה, אזרחים חפים מפשע, או האם אני אתחיל במבצע שהוביל ראש הממשלה בזמן חטיפת הנערים, שהאזרחים בשטחים שילמו את המחיר של הניהול הכושל שלו?

עיסאווי פריג': או שאני אתחיל בגילויי הגזענות ואווירת ה"עליהום" הקיימת במדינה וגילויי השנאה בין שני העמים, ערבים כיהודים, באשר הם?

עיסאווי פריג': איפה להתחיל?

עיסאווי פריג': ואם אני חוזר אחורה, ואני רוצה למנות את ההתפתחות שהייתה בשבועיים האחרונים, ואני אמנה בקצרה, אדוני היושב-ראש, אני אגיע למסקנה אחת: יש כאן כשל ניהולי ברור.

עיסאווי פריג': אנחנו נמצאים במצב שההגה לא בכיוון הנכון.

עיסאווי פריג': ראש הממשלה, בקבלת ההחלטות, לאורך כל השבועיים ולפני כן – כמובן, הסימפטומים והתוצאה האחרונה שראינו זה תהליך שהיה קודם – יש כשל מתמשך של חוסר מדיניות, של החלטות ב"שלוף", של איבוד דרך, של אין מה לעשות, שנותן לרגשי הנקם להוביל אותו, ששחה עם זרם השנאה, עם זרם הנקם.

עיסאווי פריג': זה חוסר מנהיגות בעיני.

עיסאווי פריג': המנהיגות נמדדת – איך היא מרגיעה רוחות, איך היא חותרת לרוגע ולהחלטות ושוחה נגד זרם השנאה.

עיסאווי פריג': למה אני מתכוון?

עיסאווי פריג': אחרי חטיפת שלושת הנערים, פעולת טרור בכל המובנים בעיני, קמו ראש הממשלה ושרים רבים מהממשלה והתחילו בכל מיני קריאות "עליהום", קריאות נקם.

עיסאווי פריג': אז אני שואל, מה הפלא שיש אזרחים, ברגע ששומעים שרי ממשלה קוראים מתוך רגשי נקם, למה שחלק מהאזרחים האלה לא ישתתפו בנקם הקולקטיבי?

עיסאווי פריג': אז ראינו את זה, התוצאה לא איחרה לבוא.

עיסאווי פריג': איבדנו את צלם האנוש ברצח הברברי, הבלתי-אנושי, שראינו בשועפאט.

עיסאווי פריג': ורגשי הנקם האלה ומעגל הנקמה הזה, זה דבר שיוביל את כולנו לתהום.

עיסאווי פריג': ואני עובר אתכם בקצרה על העובדות.

עיסאווי פריג': עובדה ראשונה, הייתה חטיפת שלושה נערים יהודים, ישראלים – תגובה היסטרית של הממשלה.

עיסאווי פריג': "חמאס" לא לקח אחריות, אף אחד לא ידע מי עשה את זה; קיבל החלטה היסטרית לחסל את "חמאס" בשטחים, לחסל את התשתית האזרחית, כל הארגון.

עיסאווי פריג': הארגון לא שלח.

עיסאווי פריג': יש הסכמות אתו מ"עמוד ענן", יש הבנות.

עיסאווי פריג': קיבלתי את ההחלטה.

עיסאווי פריג': באה עובדה שנייה – – –

משה זלמן פייגלין: רק להזדרז בבקשה.

עיסאווי פריג': כן, כן.

עיסאווי פריג': העובדה השנייה, אמרנו, העניש את "חמאס".

עיסאווי פריג': עובדה שלישית, התחיל מבצע – יש לי – – –

משה זלמן פייגלין: כבר עברת את הזמן – – –

עיסאווי פריג': אה, עברתי את הזמן?

עיסאווי פריג': טוב.

עיסאווי פריג': חברים, כל השתלשלות העניינים הייתה בחוסר קבלת החלטות, שהתחילה בו ממשלת בנימין נתניהו.

עיסאווי פריג': צר לי מאוד שאנחנו צריכים לשלם את המחיר של הכשל הניהולי וההיסטריה בקבלת ההחלטות.

עיסאווי פריג': זה הזמן להיות שקול, זה הזמן להיות ראש ממשלה לכל המדינה ולחשוב למרחקים ארוכים.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת פריג'.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נמצא.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כמה טרגי לחשוב שעם שלם נמצא עכשיו בחרדה, טילים וחצי מוות נשלחים עד זיכרון-יעקב וצפונה, העם הפלסטיני בעזה עומד תחת אש, הציבור הערבי זועם, הציבור היהודי נחרד, וכשהוחלט לקיים את הדיון הזה היה מדובר שנדבר נגד ההסתה והאלימות שגרמו למעשי הרצח של שלושת הילדים מישיבת כפר-עציון, לגנות בכל גינוי את הרצח של הנער הערבי משועפאט, ולהסביר שאומה שאינה יודעת להפסיק את ההסתה יכולה להיראות מהר מאוד כמו עיראק, כמו איראן, כמו סוריה, לוב ומצרים.

ישראל אייכלר: מעולם לא חשבנו שאנחנו גם יכולים להיקלע לכאוס כזה.

ישראל אייכלר: אז הזמן עכשיו הוא קודם כול לחזק את כל עם ישראל, שצריכים להתאחד לשלום, למרות כל הוויכוחים, וגם כשמתווכחים וגם כשמדברים על קבוצות אחרות, לזכור שכאשר זורקים טילים מעזה, האויבים לא מבדילים בין ילד חרדי שכן מוצא חן בעיני שר החינוך או ילד תל-אביבי שכן מוצא חן בעיני שר האוצר, והדברים האלה לא פשוטים.

ישראל אייכלר: מי שחושב שההתקוממות הערבית בקרב מיליון ערביי ישראל בשבוע האחרון הייתה רק בגלל הרצח בשועפאט, טועה.

ישראל אייכלר: מדינת ישראל עומדת על חבית חומר נפץ, ואני מנסה להגיד את זה כל הזמן ואנשים לא מבינים.

ישראל אייכלר: כי האיבה איננה, אדוני היושב-ראש, בין יהודים וערבים בלבד.

ישראל אייכלר: אותה איבה גזענית אני שומע בין עדות – נגד האשכנזים או נגד המזרחים או נגד החרדים או נגד המתנחלים או נגד השמאלנים.

ישראל אייכלר: יש פה חביות של חומר נפץ שמחכות לגפרור אחד, שיכולות לפוצץ את הכול.

ישראל אייכלר: ומה תפקידם של מנהיגים?

ישראל אייכלר: מה תפקידם של ממשלה ושל תקשורת ושל בתי-משפט?

ישראל אייכלר: למנוע, לנטרל את כל הגפרורים האלה כדי שהחביות האלה לא יתפוצצו.

ישראל אייכלר: ומה קורה במדינת ישראל היום?

ישראל אייכלר: ממשלה רודנית, אכזרית לכל האוכלוסיות שאינן מוצאות חן בעיניה, ובתוכן הציבור החרדי; בית-משפט מנוכר ומשתלט וכובש סמכויות שלא ניתנו לו על-ידי החוק ורודה בציבור שלם וגורם לאיבה איומה ושנאה נגד לומדי תורה, נגד ילדים שלומדים תורה.

ישראל אייכלר: אני הייתי השבוע באשדוד, ראיתי – לפני פרוץ המלחמה הזאת שנקראת "צוק איתן" – ילדים יושבים בקרוונים בלתי מוגנים ואין שום סיכוי שהם יצאו משם בחיים אם חלילה ייפול משהו שם.

ישראל אייכלר: ודיברנו וזעקנו, ולאף אחד לא אכפת, כי זה ילדים של חרדים.

ישראל אייכלר: אחר כך עוד רוצים שהציבור החרדי יאהב את השלטון הזה, שהילדים האלה יגדלו לנאמנות לממשלה הזאת או לבתי-המשפט האלה או לתקשורת, המדירה אותם ומסיתה נגדם ועושה אותם לילדים בלתי חוקיים – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

ישראל אייכלר: – – ובלתי לגיטימיים.

ישראל אייכלר: ולכן אני אומר, אני לא רוצה שתחשבו שהמחבל פה או המחבל שם, או הרוצח פה והרוצח שם אשמים.

ישראל אייכלר: אשמים השלטונות.

ישראל אייכלר: כך היה בכל המדינות – באוקראינה, כך היה בעיראק, כך בלוב וכך פה.

ישראל אייכלר: השלטונות, שהם הממשלה, התקשורת ומערכת המשפט, יכולים למנוע מלחמת אזרחים ויכולים להוביל למלחמת אזרחים.

ישראל אייכלר: וכשזה כבר מתחיל יכולים 7,000 חיילים של "דאעש" לגבור על 150,000 חיילים מאומנים וחמושים של אל-מאלכי ואמריקה יחד – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

ישראל אייכלר: – – כי כשמתפוצץ הכול מתפוצץ.

ישראל אייכלר: ולכן אני, אדוני היושב-ראש, רוצה לסיים באיזה משפט של תקווה ושל תפילה: הקדוש-ברוך-הוא יעזור לכולם שבאמת תיפסק המלחמה, "הצילני מטיט ואל אטבעה, אנצלה משֹנאי וממעמקי מים, אל תשטפני שִבֹלת מים ואל תבלעני מצולה", "ענני ה' כי טוב חסדך, כרב רחמיך פנה אלי".

ישראל אייכלר: כך ביקש דוד המלך וכך אנחנו מבקשים על כל עם ישראל, שיהיה שלום ושלום לכולם.

ישראל אייכלר: תודה.

משה זלמן פייגלין: אמן.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת אייכלר.

משה זלמן פייגלין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בהצעת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אילן גילאון, סתיו שפיר ודב חנין בנושא: היעדר בסיס תקציבי בדיוני הוועדה לקביעת יעדים לצמצום העוני – ועדת אלאלוף; מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בהצעת חברי הכנסת יצחק כהן ואראל מרגלית בנושא: ביטול הטבות המס לערים בדרום – אשקלון וערד.

נאזם בדר: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת חנא סוייד, בבקשה; איננו נוכח.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה – אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות, בבקשה.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אלה ימים קשים.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להדגיש שירי מכוון של רקטות וטילים על אזרחים הוא פשע מלחמה על-פי הדין הבין-לאומי.

ניצן הורוביץ: מי שמבצעים את הירי הזה אלה ארגוני טרור, והחובה הראשונה של מדינה היא כמובן להגן על אזרחיה, לספק להם ביטחון, ואת ירי הטילים צריך לעצור.

ניצן הורוביץ: אנחנו גם אומרים שלתפיסתנו ועל-פי ניסיוננו, ניסיון המדינה הזאת, הדרך היעילה ביותר להתמודד עם הטרור הזה היא בסופו של דבר באמצעות הסדר מדיני, וזה מה שאני מצפה מהנהגת המדינה – לפתוח מייד ביוזמה שתיתן באמת פתרון ותחזיר את הביטחון.

ניצן הורוביץ: כי עכשיו אנחנו כמובן שומעים את האזעקות ורואים את היירוטים בכל מיני מקומות בארץ, אבל אלה דברים שאנשים בעוטף-עזה חווים, לצערי, כל הזמן.

ניצן הורוביץ: וצריך גם לומר שהיינו כבר בסבבי לחימה קודמים, דומים למה שקורה עכשיו, עם טילים ותגובה ישראלית, וטילים ותגובה ישראלית – מעגל דמים שצריך לפרוץ אותו.

ניצן הורוביץ: ובעניין הזה אני לא רוצה שנחזור על מה שקרה בסבבי הלחימה הקודמים ונגיע שוב להבנות – עם מי?

ניצן הורוביץ: עם אלה, איך אומרים, שאנחנו לא מדברים אתם אבל כל פעם מגיעים אתם להבנות, שזה ה"חמאס".

ניצן הורוביץ: הדרך היא להגיע להסדר עם בעל-הברית של ישראל, והוא נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס, אבו מאזן, ברמאללה.

ניצן הורוביץ: והבעיה בעזה – וחייבים להגיד את זה, כי אנחנו עוד בסבב כזה שגובה מחיר יקר – הבעיה בעזה היא לא "חמאס", הבעיה היא 2 מיליון תושבים שנמצאים שם במקום הצפוף והעני הזה.

ניצן הורוביץ: ואת 2 מיליון התושבים של רצועת-עזה צריך להכניס תחת מטריית ההסדר מול הרשות הפלסטינית ולפתור את העניין באופן יסודי שייתן פתרון ארוך-טווח ושקט ויציבות לדרום ולכל מדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: אפשר להתחמק מזה גם עכשיו ולהגיד: בסדר, אנחנו בלחימה.

ניצן הורוביץ: אני אומר, דווקא בעת לחימה צריך לדבר על הדברים האלה וצריך לומר את האמת ואי-אפשר להתחמק מזה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: משפט אחרון.

ניצן הורוביץ: הזמן נגמר.

ניצן הורוביץ: אני רק יכול להביע תקווה שלא יישפך יותר מדי דם ולא יהיו קורבנות שווא ואנחנו נדע לצאת מהסבב הכואב הזה למהלך שייתן תקווה ליהודים ולערבים שחיים בארץ הזאת, והתקווה יכולה להיות רק בדמות הסדר מדיני, כי לא כל דבר – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

ניצן הורוביץ: – – אפשר לעשות בכוח.

ניצן הורוביץ: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת הורוביץ.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת תמר זנדברג – לא נמצאת; חברת הכנסת זהבה גלאון – איננה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, שלוש דקות.

מנחם אליעזר מוזס: אין אפילו שר, אז אני לא יודע מה הולך כאן.

משה זלמן פייגלין: אני פה, אני מקשיב.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום התפרסם בעיתון "המבשר" סיפורו המזעזע של אברך תושב בית-שמש שחזר בלילה הקודם עם משפחתו מחגיגת שמחת ה"חלאקה" לבנם בן השלוש במירון ונקלע למארב של פורעים ואך בנס ניצל מהם.

מנחם אליעזר מוזס: וכך מספר אב המשפחה לכתב העיתון: כשהגענו לצומת חנניה פנינו שמאלה, כשאנחנו מתכננים לנסוע לירושלים דרך טבריה, בצומת הראשון שאליו הגענו נתקלנו בחסימה המשטרתית.

מנחם אליעזר מוזס: השוטר כיוון אותנו ימינה לכביש 806, כביש שמאוחר יותר התברר לנו כי הוא עובר דרך כפר מע'אר.

מנחם אליעזר מוזס: לאחר שנכנסתי לתוככי הכפר החלה הדרמה – וכך הוא ממשיך ומספר, פשוט מזעזע – לפתע שמתי לב שרכב נצמד אלינו מאחור.

מנחם אליעזר מוזס: בתחילה חשבתי שמדובר ברכב שרוצה לעקוף אותנו ולכן פיניתי עבורו הדרך, תוך שאני נצמד לצדו הימני של הכביש.

מנחם אליעזר מוזס: מייד כשהוא עקף אותנו הוא החל להאט, תוך שהוא חוסם לנו את הדרך.

מנחם אליעזר מוזס: בתוך הרכב ישבנו אשתי, ברכב שלנו, ושלושת הילדים, כולל ילד ה"חלאקה".

מנחם אליעזר מוזס: ברכב העוקף ישבנו שלושה ערבים שהוציאו ידיים מהחלונות וסימנו לנו לעצור בצד הדרך.

מנחם אליעזר מוזס: לא ידענו את נפשנו מרוב פחד.

מנחם אליעזר מוזס: ניסיתי לברוח, אולם פתאום גיליתי רכב נוסף שהמתין במארב וניסה לחסום לנו את הדרך.

מנחם אליעזר מוזס: אני התקשרתי למוקדנית במשטרה.

מנחם אליעזר מוזס: יחד עם המפקדת שהזעיקה המוקדנית לעזרה לא הצליחו לאתר אותנו ולתת לנו סיוע – חוזר על עצמו הסיפור הזה – המשפחה עדיין רועדת כולה.

מנחם אליעזר מוזס: הצלחנו בסופו של דבר, בחסדי שמים, להימלט מהמקום ובאורח נס ניצלנו מלינץ' אכזרי.

מנחם אליעזר מוזס: הסיפור הזה התרחש בצפון הארץ, בלבה של ישראל ובכביש שאליו המשטרה הפנתה את התנועה.

משה זלמן פייגלין: מתי זה היה?

מנחם אליעזר מוזס: הלילה, הלילה הקודם.

מנחם אליעזר מוזס: היום זה התפרסם.

באסל גטאס: כפר מע'אר זה כפר שרובו דרוזים.

מנחם אליעזר מוזס: רובו, אבל אני מספר לך סיפור שהיה, והמשטרה בדקה את זה, וחוקרת את זה, וזה נכון כל הסיפור.

משה זלמן פייגלין: אף אחד לא טען שזה היה ערבים.

מנחם אליעזר מוזס: אף אחד לא טוען שזה היה זה.

מנחם אליעזר מוזס: אני אומר לך מה – – –

משה זלמן פייגלין: רק אתה טוען שזה היה ערבים.

באסל גטאס: יכול להיות שהוא מדמיין.

מנחם אליעזר מוזס: אני לא מדמיין.

מנחם אליעזר מוזס: מדמיין?

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה לך.

מנחם אליעזר מוזס: גם המשטרה מדמיינת, נכון?

באסל גטאס: לפעמים, כן.

מנחם אליעזר מוזס: וזו תוצאה, אני אומר לך – הייתי סגן שר החינוך לצדו של גדעון סער, שר החינוך, שיושב בירכתי האולם – זו תוצאה של ספרי הלימוד במגזר הערבי, החל מהגנים, בתי-הספר; הם מלאים הסתה, ובפרט דפי הקשר שמביאים הביתה, אדוני היושב-ראש, מלאים שטנה והסתה כנגד ישראל.

מנחם אליעזר מוזס: ומנהיגי הציבור, ראינו קודם איך שהם מסיתים ללא הרף נגד מדינת ישראל ואזרחיה, ואלה התוצאות.

מנחם אליעזר מוזס: אני קורא למנהיגות הערבית: במקום להגביה את הלהבות, אנא תנמיכו את להבות השנאה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

באסל גטאס: ספרים של משרד החינוך מהווים דברי הסתה?

משה זלמן פייגלין: והדובר הבא הוא חבר הכנסת יעקב אשר.

משה זלמן פייגלין: ישנו?

משה זלמן פייגלין: בבקשה, אדוני.

באסל גטאס: ספרים של משרד החינוך מהווים דברי הסתה?

משה זלמן פייגלין: בבקשה, שלוש דקות.

אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח את דברי בניחומים למשפחות הנערים ובגינוי של כל אקט של רציחת אנשים חפים מפשע.

רצח הוא רצח, ואין לאף אחד זכות לעשות את הדברים הנוראיים האלה; לאף אחד אין זכות לעשות את הדברים הנוראיים האלה, כשמדובר ברציחה של נערים חפים מפשע, ולא משנה מאיזה עם הם.

הערך של חיי האדם הוא ערך מקודש בכל פרמטר, גם בפרמטר הטבעי שכל אדם מבין מהו ערך של חיים, אבל ודאי וודאי למי שמאמין ומי שחי על-פי קודים התנהגותיים שבאו מבורא עולם.

מי שמאמין בקודים הללו, ולטעמי צריך להאמין בכולם, יודע כמה גדולה המצווה להציל נפש אחת, וכמה גדולה העבירה כשרוצחים נפש.

אין לאדם זכות לקחת נפשו של אדם אחר כשהוא לא יצר אותו.

כל אדם נברא בצלם אלוקים.

ואני בא ואומר זאת כגינוי לאחר הכאב האדיר שחווינו כולנו באותם 18 ימים מורטי עצבים, עם הרבה תפילות על הנערים, אבל בהחלט ראוי לגנות בכל תוקף את הרציחה של הנער הערבי.

רצח הוא רצח, והתורה מצווה אותנו: לא תרצח.

לא יכול להיות שמישהו שבא בזכותה של התורה – ואנחנו נמצאים פה בארץ הזאת עם אותה הבטחה אלוקית.

זו לא היסטוריה שהיינו פה קצת קודם, אלא אנחנו באים לאותה מערכת קוד שבה הקדוש-ברוך-הוא נתן את ארץ-ישראל לעם היהודי; זה גם הקונפליקט שלנו מול הציבור הערבי – אבל ודאי שאי-אפשר לבוא ולטעון שזכותנו על הארץ, ולבוא ולנפנף בתורה לעניין הזה, ומצד שני לקחת את אותה תורה שאומרת "לא תרצח" ולרצוח אדם נָפש כשהוא חף מפשע.

באסל גטאס: אז איך אתה מסביר את זה?

רות קלדרון: אתה אומר דברים חשובים, אבל נגמר לך הזמן.

ולכן, אני אומר – – –

באסל גטאס: אז איך אתה מסביר את זה?

ולכן, אני אומר, ואני אומר את זה כאדם מאמין וכאדם שמייצג קבוצה גדולה של אנשים בארץ הזאת שמאמינה שהתורה היא מקשה אחת, אי-אפשר לקחת חלקים.

ולכן, אותה תורה שנתנה לנו את ארץ-ישראל אומרת לנו גם איך להתנהג, מה מותר ומה אסור.

ואני לא אכנס לנושאים אקטואליים אחרים – –

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

– – כי אני טוען את זה גם בדברים אחרים, שבאותה תורה מופיעים עוד דברים מה מותר ומה אסור.

אבל ודאי, אסור לעמוד על רעהו נפש, בין שהוא יהודי, בין שהוא ערבי, אין לאדם הזכות הזאת.

ומי שיודע לקחת את הזכויות שלו מבורא העולם, לוקח עם זה גם את החובות.

ולכן אנחנו מגנים בכל תוקף.

אתמול, שלשום, התכנסה סיעת יהדות התורה – נמצא פה יושב-ראש הסיעה – הוצאנו הודעת גינוי נחרצת.

ואני פונה לחברי, ואני פונה לכל איש ציבור שהוא, לא לנצל את הדברים הללו, אנחנו מוקיעים אותם, אבל לגרום על-ידי אותו רצח לניסיון של רציחות כאלה על-ידי טילים שיכולים ליפול במרכזי אוכלוסייה גדולים, זה דבר גרוע.

זה לקחת דלק כדי – –

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

– – להבעיר את התבערה יותר.

תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: חבר הכנסת משה זלמן פייגלין, בבקשה.

באסל גטאס: זה מקור הבעיה.

באסל גטאס: הבטחה.

באסל גטאס: העם חושב שאלוהים נתן לו את הארץ ואין מקום למישהו אחר.

אבל פה אלוקים אמר – – –

משה זלמן פייגלין: גברתי היושבת-ראש, תודה, רבותי חברי כנסת, דמו של חולה דיאליזה בעזה, או של חולת דיאליזה בעזה, אינו סמוק יותר מדמם של חיילי צה"ל שייאלצו חלילה וחס להיכנס לשם על מנת להפסיק את הטילים והטרור שמוטח על אזרחינו.

משה זלמן פייגלין: ולכן אני קורא מכאן לראש הממשלה, שאנחנו כולנו מאמצים את ידו ומחזקים את כוחו בשעה קשה זו, לפני ששולחים את חיילי צה"ל אל תוך עזה, פשוט להפסיק להם את החשמל.

משה זלמן פייגלין: זו נקודה ראשונה.

משה זלמן פייגלין: נקודה שנייה – – –

באסל גטאס: להדביר אותם.

משה זלמן פייגלין: נקודה שנייה – – –

באסל גטאס: לרסס אותם.

משה זלמן פייגלין: לא ראיתי שום מנהיג ציבור בישראל, וכמובן, אני כולל את עצמי בתוך האמירה הזאת, שלא הזדעזע ולא גינה נמרצות את הרצח המתועב של הנער מוחמד.

משה זלמן פייגלין: אני שמח שבקרב האוכלוסייה היהודית, בקרב נציגי הציבור שלה – לא בקרב שוליים אספסופיים שתמיד היו ותמיד יהיו, לצערנו הרב, אלא בקרב המנהיגות שלה, בקרב חברי הכנסת שלה – לא נמצא אחד שכינה רוצחים שכאלו "שהידים", ולא נמצאה אחת שניסתה לומר שהנער הזה הוא שניסה לרצוח את רוצחיו, ולכן נרצח או נשרף מתוך הגנה עצמית – אמירות שנאמרו כאן בכנסת הזאת באשר לרוצחי הנערים.

משה זלמן פייגלין: ונקודה אחרונה, יש גם נקודה של אור בתוך כל החושך הגדול הזה שנכנסנו אליו.

משה זלמן פייגלין: אני מקבל יותר ויותר מכתבים מערבים ישראלים שמביעים תמיכה במדינת ישראל, נאמנות למדינת ישראל כמדינת היהודים, מביעים שאט-נפש ממה שעושים כאן, מן ההסתה הקשה שמתבצעת כאן על-ידי רוב חברי הכנסת.

משה זלמן פייגלין: היום התארח אצלי אחד מאותם ערבים, ביקשתי את רשותו לפרסם את דבריו, הוא הסכים, כמובן בעילום שם משום שהוא מפחד.

משה זלמן פייגלין: אתחיל לפרסם את המכתבים הללו בעילום שם, וננסה כולנו יחדיו לעודד את אותו גרעין נאמן וראוי בחברה הישראלית מתוך ערביי ישראל, ולהפוך את הקול הזה לקול של תקווה, קול שיהפוך ליותר ויותר דומיננטי בחברה הישראלית.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת פייגלין.

רות קלדרון: חבר הכנסת שמעון סולומון, בבקשה.

נסים זאב: אפשר לדבר עוד פעם?

רות קלדרון: תכף זה יהיה תלוי ביושב-ראש שיחליף אותי.

שמעון סולומון: אדוני היושב-ראש, השר – יש כאן שר בכלל?

שמעון סולומון: – –

קריאה: יש, יש – – –

שמעון סולומון: – – כבוד השר, חברי כנסת, בשבועות האחרונים אנו עדים לתופעות רבות של הסתה וקריאה לאלימות בציבור הרחב; חלק, כמובן, לא כולם.

שמעון סולומון: השיח הוא אלים, מתלהם, מפחיד, כי למילים יש כוח, אנחנו כבר יודעים את הניסון הצורם בעבר הלא-הרחוק.

שמעון סולומון: הן מייצרות לגיטימציה, ולא צריך יותר מכמה אוזניים בודדות שיקלטו את המילים ויתרגמו אותן למעשים כדוגמת הרצח המתועב של הנער הערבי מוחמד אבו ח'דיר, זיכרונו לברכה, בידי יהודים.

שמעון סולומון: ואנחנו שמענו גינויים כמעט מכל מקום, וטוב שכך.

שמעון סולומון: השיח הזה מפחיד כי הוא בעיקר מחזיר אותנו לתקופה חשוכה ביותר של החברה הישראלית: הימים שקדמו לרצח ראש הממשלה יצחק רבין.

שמעון סולומון: השיח הזה מראה כי יש לנו בעיה אמיתית בחינוך; בעיה עמוקה, בעיית שורש.

שמעון סולומון: בעשורים האחרונים אנו עדים לאלימות הולכת וגוברת בחברה הישראלית, אלימות פיזית, אלימות מילולית, גזענות, חוסר כבוד למורים בבית-הספר, התעללות בזקנים ועוד ועוד.

שמעון סולומון: וכמובן, לכל הדברים האלה יש קשר, אי-אפשר לנתק, זה לא מקטעים-מקטעים שאין קשר ביניהם.

שמעון סולומון: אין אנו יכולים להרשות לעצמנו מצב זה.

שמעון סולומון: כל המלחמות שאנו מנהלים נגד אויבינו מבחוץ לא שוות כלום אם אנחנו משחיתים את עצמנו מבפנים.

שמעון סולומון: אסור לנו, אנחנו לא מקדשים אלימות, אנחנו לא שמחים כשנרצחים אנשים, אנחנו לא שמחים במותם של אחרים.

שמעון סולומון: אנחנו צריכים להיות מאופקים וחזקים גם ברגעים קשים, ולא כמו ששמעתי, למשל, שאחד העיתונאים, כשהוא שמע שרצחו יהודים אז הוא התחיל ב"אללהֻ אכבר", "אללהֻ אכבר".

שמעון סולומון: אנחנו לא כאלה, אסור לנו להיגרר למצבים כאלה.

שמעון סולומון: זה כוחנו ואנחנו צריכים להמשיך בקו הזה.

שמעון סולומון: יש לעקור בעיה זו בשני מישורים מקבילים: השקעה מסיבית בחינוך הנוער שלנו מחד גיסא, והחמרת הענישה מאידך גיסא.

שמעון סולומון: אין כיום מספיק הרתעה ומספיק כבוד להורות, בבית-הספר, לשוטר ברחוב, למורה בבית-הספר וכו'.

שמעון סולומון: ואנחנו יכולים ללמוד דוגמה מארצות-הברית שבה שוטר זה שוטר, מורה זה מורה.

שמעון סולומון: את זה עשו אחרי הרבה שנים של הטמעה שהחינוך הוא הכול.

שמעון סולומון: ואדם שמתנהג בגזענות, לא משנה היכן, יבטא אותה בכל מקום, וזה דורש טיפול עמוק.

שמעון סולומון: אדם שהתנהג באלימות בלשכות רווחה, צריך ליצור מצב שהוא לא מקבל, ולהפך: להעניש בהענשה חמורה כדי לתת מסר שאלימות מילולית, אלימות פיזית, לא מקובלת.

שמעון סולומון: בימים האחרונים, כאשר שלושת ילדינו נרצחו – משטרת ישראל חקרה ומצאה את האשמים.

שמעון סולומון: במקביל, הרוצחים הפלסטינים, הטרוריסטים, מסתובבים, מוצאים מחסה, ולכן לא מוצאים אותם עד היום.

שמעון סולומון: זה ההבדל בינינו, ואנחנו לא צריכים להתבייש בזה.

שמעון סולומון: אנחנו צריכים להתגאות בזה ולא לראות בזה חולשה, אף שאנחנו נמצאים באזור של ג'ונגל ולפעמים האיפוק מתפרש כחולשה.

שמעון סולומון: אבל אנחנו צריכים לדעת בתוכנו שזו גדולתה של ישראל, שבה רוצחים, יהודים וערבים, לא משנה מה הם, מוצאים אותם, חוקרים ומגלים ומעמידים אותם למשפט.

שמעון סולומון: אסור לנו להיות כמו אויבינו.

שמעון סולומון: זה הדבר הכי חמור שיכול לקרות לנו.

שמעון סולומון: ה"חמאס" – פה, חברי הכנסת הערבים יצאו, אומנם, אבל הם דיברו על הפלסטינים שמוצאים את מותם בעזה בימים האלה ושוכחים לציין שה"חמאס", אותם אנשים – בני משפחותיהם משמשים, משתמשים באזרחים כמגינים, מחביאים את הטילים בין הבתים, שותלים את המשרדים שלהם בין הקומות, בין האזרחים, משתמשים בהם כמגינים.

שמעון סולומון: אבל אני לא שומע שום גינוי ושום אמירה כזאת.

שמעון סולומון: וצה"ל, אם במקרה ובטעות הרג, אנחנו כמובן מתנצלים, כי אנחנו מצטערים על כל אדם שמת, ללא הבדל אם הוא ערבי, אם הוא יהודי – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

שמעון סולומון: – – אסור להקל בו ראש.

שמעון סולומון: ולכן, כשאני שומע את הדיון כאן, קודם – – –

משה זלמן פייגלין: לא, לא.

משה זלמן פייגלין: אפשר כבר לשים נקודה.

משה זלמן פייגלין: אתה כבר אחרי הזמן.

שמעון סולומון: ממש שנייה.

שמעון סולומון: לכן, כשאני שומע חברי כנסת יהודים וערבים מדברים "אתם" ו"אנחנו", זה צורם, זה כואב.

שמעון סולומון: אני חושב שהערבים, חברי כנסת ערבים, צריכים לגנות באופן מאוד מאוד חריף רצח יהודי, כמו שהיהודים, חברי כנסת יהודים, צריכים לגנות גם באותה מידה רצח של ערבים, כי אנחנו נמצאים בפרלמנט הישראלי, מייצגים את האזרח הישראלי, ללא הבדל אם הוא ערבי או יהודי.

שמעון סולומון: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת סולומון.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת עמרם מצנע, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת גילה גמליאל – לא נמצאת, וחברת הכנסת מירי רגב – אינה נמצאת.

עמרם מצנע: מכובדי היושב בראש, ידידי השר, חברי חברי הכנסת, נושא הדיון הוא גל המהומות וההסתה וגילויי הגזענות והאלימות במדינה, אבל בצדק תשומת הלב ממוקדת עכשיו במבצע, במבצע "צוק איתן".

עמרם מצנע: זה המקום לומר שה"חמאס" הרוויח, במירכאות כפולות ומכופלות, בצדק את מה שהוא חוטף עכשיו, וימשיך לחטוף עד שיבין.

עמרם מצנע: נכון פעל הקבינט כאשר פעל מהראש ולא מהבטן.

עמרם מצנע: כך צריכה מנהיגות לפעול תמיד.

עמרם מצנע: נכון גם שאופי הפעולה שחותרת להחזרת ההרתעה שנשחקה – היא מופעלת באופן הדרגתי של הכוח והעוצמה, כדי לומר ל"חמאס": עד שתבינו, עד שתפנימו ועד שתסיקו את המסקנה המתבקשת, הפעלת האלימות על-ידיכם תיענה בכל הכוח.

עמרם מצנע: נכון גם לעשות כל מאמץ, כפי שנעשה על-ידי צה"ל, לסלקטיביות בבחירת המטרות, ולעשות הפרדה, ככל שניתן, בין מטרות שהן מטרות טרור, מחבלים, לבין מטרות אזרחיות ואזרחים שאינם מעורבים.

עמרם מצנע: אני גם מציע להתאזר בסבלנות.

עמרם מצנע: העובדה שאין נפגעים עד כה, ואני מקווה שגם לא יהיו בהמשך, זה לא רק מזל.

עמרם מצנע: זה בגלל התנהגות נבונה וממושמעת של הציבור על-פי הנחיות פיקוד העורף, זה גם המיגון הפסיבי ליישובי עוטף-עזה וזה גם המיגון האקטיבי, קרי "כיפת ברזל", שמוכיחה את עצמה יום-יום שעה-שעה.

עמרם מצנע: תראו, חברי, גם בשדה הקרב הניסיון מלמד שמנצח הצד שיש לו יותר אורך נשימה.

עמרם מצנע: בכל מערכה לחימתית, ואנחנו נמצאים במערכה לחימתית, יש יותר מצד אחד, והצדדים נמדדים ביכולתם לעמוד בקשיים, וכמובן לעמוד בהם יותר מאשר אחרים.

עמרם מצנע: ואני לא ממליץ לאף אחד לקנא באלה שיושבים היום ברצועת-עזה, ואני מקווה שהמבצע יסתיים בהקדם ובהצלחה.

עמרם מצנע: אבל אני רוצה לחזור לדבר בדבר העיקרי: בנושא הגזענות, השנאה וגילויי האלימות הקשים שהיינו עדים להם לאחרונה.

עמרם מצנע: לציין, כמובן, ואני מוכרח לציין בראשית דברי את משפחות שער, פרנקל ויפרח, שבדוגמה אישית יוצאת דופן הראו לנו את הדרך הנכונה, הראויה.

עמרם מצנע: אבל, חברים, הגיע הזמן שנתעורר.

עמרם מצנע: גילויי השנאה, הגזענות, הלאומנות הקיצונית, השימוש בשם אלוהים לשווא, הפכו להיות חלק מהחברה שלנו.

עמרם מצנע: השנאה היא מוצר של פחד, ויש המנסים לשלוט בנו באמצעות הפחדה, מסכנות, קורבניות.

עמרם מצנע: רבותי, אנחנו מדינה וחברה חזקה.

עמרם מצנע: אין אף אחד שיכול עלינו, אלא אנחנו בעצמנו.

עמרם מצנע: אנחנו בהתנהגותנו מסכנים את החברה והמדינה שהקמנו כאן בעמל, יזע, דמעות ודם, היא מדינת ישראל, הבית שלנו.

עמרם מצנע: יש הנושאים את שם הציונות לשווא ומתהדרים באהבת הארץ ובדאגה למולדת.

עמרם מצנע: השאלה היא לא האם יש פרטנר, אולי עכשיו זה לא הזמן ונחכה, האם ניתן להאמין להם.

עמרם מצנע: אני רוצה להדגיש שרק היפרדות מדינית וסיום הכיבוש וקביעת גבול בינינו לבין הפלסטינים, שהוא בעצם גבולה של מדינת ישראל, רק קביעה כזו תוכל להביא לפריחה ולביטחון למדינת ישראל.

עמרם מצנע: כעסו עלי, אבל אני אחזור על דברי:

עמרם מצנע: הקיצוניות הדתית הלאומית המוסלמית חותרת למדינה אחת מוסלמית בין הים לנהר; הקיצוניות הלאומית הדתית היהודית חותרת למדינה אחת יהודית בין הים לנהר.

עמרם מצנע: שתי התנועות רוצות לרסק את הסיכוי היחידי למדינה דמוקרטית יהודית על חלק מארץ-ישראל.

עמרם מצנע: בשני הצדדים מיעוט קיצוני המובל על-ידי כוהני דת, שמטיפים לשנאה, לנקמה ולתפיסת "הכול שלנו", ובתפיסת "הכול שלנו", כלום לא יהיה שלנו בסופו של דבר.

עמרם מצנע: ואני קורא לרוב במדינה, אתם שמודאגים כמוני וחרדים לנוכח האירועים וסכנת ההידרדרות הפנימית וחשש מאובדן הבסיס הערכי והמוסרי של מדינת ישראל: מדינת ישראל קמה על בסיס של צדק, שוויון וערכים יהודיים.

עמרם מצנע: בואו לא נעבור לסדר-היום, כי בעוד אנחנו מתלבטים, נבוכים, שואלים את השאלות, בשטח משנים מציאות, יוצרים עובדות ומחבלים בכל ניסיון של פשרה, ובדרך הזאת מרסקים את בסיסה הערכי המוסרי – –

גילה גמליאל: נא לסיים.

עמרם מצנע: – – והיהודי של מדינת ישראל.

עמרם מצנע: אני חוזר לסיום, משפחות הנערים הנרצחים, שער, פרנקל ויפרח, נתנו לנו שיעור בהתנהגות, בדוגמה אישית, בממלכתיות וביהדות שפויה.

עמרם מצנע: נחזק את ידיהן ונילחם על הבית שלנו, כי אסור לנו לוותר.

עמרם מצנע: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת עמרם מצנע.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת אבישי ברוורמן, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות מרגע שתעלה.

אבישי ברוורמן: גברתי היושבת-ראש, השר שטייניץ, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת מצנע, אמרת דברי אלוהים חיים, תודה.

אבישי ברוורמן: אני רוצה לומר שלושה דברים.

אבישי ברוורמן: דבר אחד, יש מערכה צבאית, היא מנוהלת על-ידי מנהיגות אחראית ורצינית של צבא הגנה לישראל.

אבישי ברוורמן: בנושא הזה ראש הממשלה ושר הביטחון מתנהגים בבגרות ובאחריות.

אבישי ברוורמן: הייתי ממליץ לשרים ואחרים להפסיק את הברברת, כי בתקופה הזאת צריך לעשות את העבודה ולא ליצור סתם כותרות, להתסיס.

אבישי ברוורמן: צריך מבוגרים אחראיים, והצבא עושה את מה שהוא צריך בצורה רצינית, אפקטיבית ואחראית.

אבישי ברוורמן: לגבי מה שקורה במעגל ההסתה, השנאה והרציחות – לאחר החטיפה ביקרתי את משפחות שער ופרנקל.

אבישי ברוורמן: ההתרשמות שלי מהעוצמה האדירה – אני פשוט נפעם.

אבישי ברוורמן: לא פגשתי את משפחת יפרח.

אבישי ברוורמן: ואחרי כל הכאב הזה והאצילות, לשמוע את הגברת פרנקל; ואז כשהיופי, למרות הכאב, העוצמה של האומה היהודית יוצאת מפיה של גברת פרנקל, במקביל יצאו סוכני השנאה ברצח הנתעב של אותו ילד, מוחמד אבו ח'דיר.

אבישי ברוורמן: ומדינת ישראל היא מדינה של חוק וסדר, היא מדינה שאספסוף – אספסוף ערבי או אספסוף יהודי, "שבאב" יהודי או "שבאב" ערבי – צריך לשים אותו בפינה, במקום.

אבישי ברוורמן: לא ניתן לחבורות של פורעים משני הצדדים לשנות פה את סדר-היום, כי הם יכולים להדליק פה את כל המקום הזה, איש את רעהו חיים בלעו.

אבישי ברוורמן: הייתי שר לענייני מיעוטים כשאתה, ידידי יובל, היית שר האוצר.

אבישי ברוורמן: הייתי נשיא אוניברסיטה ביחד עם חברת הכנסת גילה גמליאל שהייתה יושבת-ראש אגודת הסטודנטים.

אבישי ברוורמן: ואז הכרתי את כל האוכלוסייה הבדואית.

אבישי ברוורמן: כשר אני מכיר את כל האוכלוסייה הערבית, ואני אומר כאן מעל הדוכן, רוב רובם של ערביי ישראל רוצים להיות חלק מכאן ורוצים כלכלה ושיתוף, ולכן גם היום, כשראשי הרשויות התנהגו בכזאת אחריות, לרסן, אז שיפסיקו המסיתים להסית.

אבישי ברוורמן: אלה שהם פורעים ערבים, לעשות אתם את הסדר.

אבישי ברוורמן: פורעים יהודים, לעשות אתם את הסדר.

אבישי ברוורמן: אבל על כל העדה יצא הקצף?

אבישי ברוורמן: "מוות לערבים"?

אבישי ברוורמן: "אטבח אל-יהוד"?

אבישי ברוורמן: זה לא רוב העם הערבי והיהודי שצריך לבנות את מדינת ישראל.

אבישי ברוורמן: ולכן ישראל זקוקה למבוגרים אחראיים, לא לכאלה שמסיתים, ובשביל לקבל כמה מנדטים מהיצרים של הציבור כי רוצים להתקדם למנהיגות.

אבישי ברוורמן: מבוגרים אחראיים.

אבישי ברוורמן: וכאן אני רוצה להוסיף מילה אחרונה, גברתי היושבת-ראש, בנושא הכלכלי.

אבישי ברוורמן: ביקרתי בדרום, גם מחר אהיה שם.

אבישי ברוורמן: הלוא כל מי שהיה בדרום בשנים האלה יודע את העוצמה והחוסן המדהים של תושבי הדרום; הצורה הנפלאה שבה הם עומדים במעמסה של שנים.

אבישי ברוורמן: כאשר בתל-אביב זה קורה, פתאום אנשים לא מבינים איך אפשר לחיות ככה.

אבישי ברוורמן: הצבא עושה את מה שהוא יכול, ויעשה את זה אפקטיבית כמיטב יכולתו, אבל בשטח הכלכלי צריך לעבוד, ומהר.

אבישי ברוורמן: זוכר השר שטייניץ את הלקחים שלמדנו.

אבישי ברוורמן: הייתה לנו מלחמת לבנון השנייה.

אבישי ברוורמן: מלחמת לבנון השנייה, בסופו של דבר, חודשיים ומשהו, ב-2006, אנחנו שמנו בין 3 ל-3.5 מיליארד שקלים כדי לפצות את העסקים.

אבישי ברוורמן: אני לא מדבר על אובדן רכוש, שזה סודר אחר כך, וכמובן על ההוצאות הצבאיות.

אבישי ברוורמן: אבל עדיין אז זה לא נעשה ביעילות ובזריזות, מפני שהאנשים חרקו והאנשים שנשאו בנטל אז, בצפון, לא היו מרוצים.

אבישי ברוורמן: למדנו ב"עופרת יצוקה" – בינואר 2009, כבר למדו במשרד האוצר, ובינואר 2009, בחודש הזה, העלות הייתה בין 500 ל-750 מיליון שקלים.

אבישי ברוורמן: אבל היעילות השתפרה, למדו.

גילה גמליאל: נא לסיים.

אבישי ברוורמן: אני שמח – אני מסיים – ששר האוצר הצהיר היום – ואני אכנס את ועדת הכלכלה ביום שלישי לדיון, שיבואו.

אבישי ברוורמן: אני סמוך ובטוח שהחשבת הכללית ורשות המסים ייתנו עכשיו, לכל אחינו בדרום בעיקר, את כל הגיבוי, את כל הכספים, כדי שנוסף על אותה ערבות הדדית שבשלה הם נושאים על כתפיהם את כל עם ישראל, הם יקבלו את כל הפיצוי על אובדן העסקים, על אובדן הכנסה ועל הסבל הכלכלי בלבד שהם עוברים.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת אבישי ברוורמן, יושב-ראש ועדת הכלכלה.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך את צוערי בה"ד 1 גדוד "ארז" שהגיעו לכנסת.

גילה גמליאל: שיהיה לכן ולכם בהצלחה.

גילה גמליאל: יעלה השר יובל שטייניץ לסכם את הדיון, בבקשה.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מדינת ישראל לא תנוח ולא תשקוט עד שתגן על אזרחיה ועד שיחזרו השקט והביטחון לתושביה בדרום וביתר חלקי הארץ.

יובל שטייניץ: זו חובתה של כל ממשלה דמוקרטית, להגן על אזרחיה, על חייהם, על נפשם ועל רכושם ועל תחושת הביטחון שלהם.

יובל שטייניץ: רבותי חברי הכנסת, אני רוצה להזכיר לכולנו עם מי יש לנו עסק.

יובל שטייניץ: שמענו כאן גם כמה מחברי הכנסת הערבים, שכמעט ניתן לומר שהם נתנו איזה גיבוי, לפחות במשתמע, לתנועת ה"חמאס", או עשו איזו סימטריה בין הטרוריסטים לבין אלה שנאבקים בטרור הנורא הזה.

יובל שטייניץ: ואני רוצה להזכיר לכל אזרחי ישראל – לעצמי, לחברי הכנסת, היהודים והערבים – שיש לנו כאן עסק עם תנועה קיצונית, פנאטית, רצחנית, דומה מאוד באידיאולוגיה שלה ל"אל-קאעידה" או ל"דאעש" בצפון עיראק.

יובל שטייניץ: נדמה לי שכמה מחברי הכנסת הערבים שכחו שאותם אנשי "חמאס" שיורים היום טילים על אזרחי ישראל, הוציאו להורג בדם קר 500 פלסטינים אנשי ה"פתח" לאחר שהשתלטו על רצועת-עזה, באכזריות שאיננה נופלת מההוצאות להורג ההמוניות שראינו לפני שבועות מספר בצפון עיראק על-ידי "דאעש", סניף "אל-קאעידה" שם.

יובל שטייניץ: ולא הסתפקו אנשי ה"חמאס" האכזרים – שהם אכזרים גם כלפי אזרחי ישראל אבל גם כלפי פלסטינים מתונים, אחיהם המתונים – וירו ברגליהם של קרוב ל-2,000 אנשי "פתח" נוספים כעונש פיזי ושיתקו אותם לכל ימי חייהם.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, יש לנו כאן עסק עם תנועה רצחנית שהאידיאולוגיה שלה לא רק גורסת את השמדת מדינת ישראל, אלא את השמדת, או לפחות שעבוד, כל מה שאיננו מוסלמי דתי, מוסלמי קיצוני.

יובל שטייניץ: ולכן אותה תנועת "חמאס", שיורה היום מאות טילים ורקטות על אזרחי ישראל, גורמת גם סבל נורא לאזרחים הפלסטינים ברצועת-עזה.

יובל שטייניץ: מלחמה היא מלחמה, והסבל, לצערנו הרב, הוא בשני הצדדים.

יובל שטייניץ: זהו סבל מיותר, זהו סבל שנגרם על-ידי טרור רצחני, זהו סבל שנגרם כאשר מי שמפעיל את הטילים והרקטות והמרגמות ומנהרות התופת, פועל מתוך אוכלוסייה אזרחית, מתוך שכונות אזרחיות, ביודעו שגם האוכלוסייה הפלסטינית תסבול מפעולותיו.

יובל שטייניץ: הייתי אומר זאת כך, גברתי: ה"חמאס" מעוניין להרוג כמה שיותר אזרחים ישראלים, אבל הוא מעוניין לא פחות גם במותם של אזרחים פלסטינים בעזה, ככלי תעמולה.

יובל שטייניץ: שימוש ציני באוכלוסייה אזרחית הוא פשע מלחמה; לירות טילים או לבצע טרור מתוך שטח של אוכלוסייה אזרחית צפופה.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, ממשלת ישראל פועלת כדי להחזיר את הביטחון לאזרחי ישראל וכדי לפגוע פגיעה משמעותית ומהותית באותו צבא טרור מצויד באלפי טילים ורקטות שהוקם על-ידי תנועת ה"חמאס" בעזה.

יובל שטייניץ: אנחנו ניצבים בפני שתי בעיות שקשורות זו בזו: האחת, ירי הטילים על אזרחי ישראל; השנייה, המשך אגירת הטילים.

יובל שטייניץ: גם לו השתרר השקט באופן זמני – המשך אגירת הטילים, רובם, דרך אגב, טילים תוצרת איראן, ברצועת-עזה, בלב הנגב המערבי.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, ה"חמאס" הוא ארגון טרור, הוא יורה טילים, הוא אחראי לסבל בצד הזה ובצד הזה של הגבול.

יובל שטייניץ: ולכן עד שלא נפעל לפגיעה קשה ב"חמאס" – ואני אומר שיום אחד נצטרך לפעול גם באופן מסיבי יותר, גם קרקעי, לחיסול מלא של תשתיות הטרור ולהפסקת התהליך, לקטיעת התהליך, של בניית צבא הטרור בעזה – לא נוכל להסיר לחלוטין את האיום מעל אזרחי ישראל ואת האיום מעל האזרחים הפלסטינים הסובלים בעזה, סובלים סבל נורא מאז השתלטות ארגון ה"חמאס" על רצועת-עזה.

יובל שטייניץ: אני רוצה להזכיר לכולנו שלפני תשע שנים יצאנו מרצועת-עזה והעברנו אותה לשליטת הרשות הפלסטינית.

יובל שטייניץ: זה לא היה במסגרת של הסכם כתוב, אבל זה היה במסגרת של תיאום, תוך התחייבות פלסטינית ברורה, פומבית, שהושמעה לא פחות מאשר על-ידי נשיא הרשות הפלסטינית, אבו מאזן עצמו, ואני פחות או יותר מצטט את מה שאבו מאזן אמר לפני תשע שנים: ברגע שייגמר הכיבוש הישראלי בתוך רצועת-עזה, לא יהיה טיל אחד או רקטה אחת או פעולת טרור אחת משטח עזה לשטח ישראל.

יובל שטייניץ: אנחנו תופסים אחריות על השטח – אנחנו, הפלסטינים – וברגע שצה"ל וההתנחלויות לא יהיו עוד בעזה, לא יהיה ירי טילים ורקטות או כל פעולה אחרת לתוך שטח ישראל.

יובל שטייניץ: זו הייתה ההתחייבות הפומבית של אבו מאזן, של הרשות הפלסטינית, לפני תשע שנים.

יובל שטייניץ: באנגלית זה נאמר:

יובל שטייניץ: No rockets, no missiles, no hostilities what-so-ever, once the Israeli occupation of Gaza is over, סוף ציטוט.

יובל שטייניץ: רבותי, מאז שניתנה ההתחייבות שלא יהיה לא טיל ולא רקטה ולא פעולת טרור אחת מעזה, נורו מעזה לתוך שטח ישראל נכון להיום בבוקר כ-11,800 טילים ורקטות, וזה לא כולל אלפי פצצות מרגמה ועשרות רבות של פעולות טרור לאורך כל התקופה.

יובל שטייניץ: אבו מאזן לא עמד בהתחייבותו, לא מילא את הבטחתו הפומבית למנוע כל טרור וכל ירי של טיל או רקטה עם ההתנתקות הישראלית, או לאחר ההתנתקות הישראלית, מעזה.

יובל שטייניץ: חמור מכך, בהסכמי אוסלו נקבע עיקרון פשוט: כל שטח שישראל תעביר לרשות הפלסטינית, במטרה לקיים דו-קיום בשלום, יחול עליו עקרון הפירוז המוחלט.

יובל שטייניץ: לפי הסכמי אוסלו, עזה, כמו גם שטחי יהודה ושומרון, אמורה להיות מפורזת לחלוטין מצבא ומנשק.

יובל שטייניץ: והנה, למרות ההתחייבות – במקרה הזה התחייבות חתומה, כחלק מהסכמי אוסלו – להערכת גורמי המודיעין שלנו יש היום בעזה אלפי, אולי גם יותר מ-10,000, טילים, מאות מתוכם טילים כבדים יותר, או רקטות כבדות יותר, שמסוגלים להגיע למרכז הארץ.

יובל שטייניץ: נשאלת השאלה: איך נוכל לבטוח עוד הפעם באותה רשות פלסטינית שהתחייבה לפירוז עזה, שהתחייבה לאפס טילים ורקטות לאחר היציאה הישראלית מעזה, ולא עמדה בדיבורה?

יובל שטייניץ: אבל אנחנו, ממשלת ישראל, נעמוד בהתחייבותנו לעשות הכול כדי לפגוע בארגוני הטרור ובראשם ה"חמאס", לפגוע בתשתיות.

יובל שטייניץ: צה"ל פועל בנחישות וביעילות, ולא את הכול אפשר לפרסם, לא את כל השיקולים אפשר לפרסם, לא תמיד אפשר להסביר למה מה שנעשה היום לא נעשה אתמול או למה מה שלא נעשה היום נדחה למחרתיים.

יובל שטייניץ: יש כאן שיקולים, לפעמים צבאיים כאלה ואחרים, מודיעיניים, אני כמובן לא אכנס לשום פירוט.

יובל שטייניץ: אבל אני יכול לומר, כשר המודיעין, באופן כללי: מתנהלת כאן מערכה רצינית, תקיפה, שקולה, מחושבת; מוביל אותה ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, ביחד, כמובן, עם הקבינט המדיני-ביטחוני, עם כל ממשלת ישראל; והיא מבוצעת ביעילות רבה על-ידי צה"ל, צבא הגנה לישראל, ויתר כוחות הביטחון.

יובל שטייניץ: לכן אותה קריאה נוראית שהושמעה כאן במהלך הדיון מעל במה זו, של חבר הכנסת אברהים צרצור, שכינה את חיילי צה"ל המגינים על מדינתם ועל אזרחי ישראל – על אזרחי ישראל כולם, ערבים, נוצרים, מוסלמים, יהודים – אותו כינוי מחריד, "רוצחים", לאלה שנאבקים נגד הרוצחים, נגד ארגון הטרור הנורא הזה, נגד ארגון הטרור הרצחני הזה; אותו היפוך תבליט, היפוך ערכים: המתגוננים מפני הטרור הם הרוצחים, חיילי צה"ל הגיבורים והאמיצים הם, בפיו של חבר הכנסת צרצור, רוצחים.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, זה דבר שלא יעלה על הדעת.

יובל שטייניץ: חבר הכנסת צרצור, בקריאת הבלע שלו, בדברי ההסתה שלו כנגד חיילי צה"ל, חצה את כל הקווים האדומים, הסגולים והשחורים.

יובל שטייניץ: אין מקום לדיבורים כאלה ואין מקום לחברי כנסת כאלה במדינת ישראל.

יובל שטייניץ: שום מדינה דמוקרטית לא הייתה מוכנה לסבול דברי נאצה כאלה כלפי כוחות המגן שלה, יהיו המחלוקות הפוליטיות אשר יהיו.

יובל שטייניץ: לכן אני אומר: אנחנו צריכים לשקול טוב, גם הכנסת וגם הממשלה, מה נעשה בעתיד כדי למנוע לחלוטין תופעות כאלה, זוועה כזאת מעל במת כנסת ישראל.

יובל שטייניץ: אנחנו, שנאבקים בהסתה האנטישמית, האנטי-יהודית והאנטי-ישראלית, בכל העולם, לא יכולים להרשות הסתה אנטי-ישראלית ואנטישמית מסוג כזה כאן בביתנו, מעל במת הכנסת.

יובל שטייניץ: זה מביא אותי, גברתי היושבת-ראש, לומר כמה מילים על תופעת ההסתה, שהיא הכותרת של דיון זה, וזה מחזיר אותי גם ל"חמאס".

יובל שטייניץ: אתמול בלילה הופעתי בתוכניתה של כריסטיאן אמנפור ברשת CNN, ובדרכי לאולפן שמעתי ריאיון שקדם להופעה שלי, עם דובר ה"חמאס".

יובל שטייניץ: ושאל אותו כתב ה-CNN על רצח שלושת הנערים החפים מפשע, האם ה"חמאס" ביצע את הרצח הזה, האם ה"חמאס" מבין שהוא טעה, שהוא הביא על עצמו את הדבר הזה.

יובל שטייניץ: התשובה הייתה מתחמקת: איננו יודעים מי עשה את זה.

יובל שטייניץ: שאל אותו המראיין: האם אתה מוכן לגנות רצח של נערים, תלמידי תיכון חפים מפשע?

יובל שטייניץ: שלוש פעמים שאל המראיין את אותה השאלה, ושלוש פעמים הייתה התחמקות כמו "אנחנו לא יכולים לגנות כי אין לנו אינפורמציה, ואנחנו לא יודעים בדיוק מי עשה את זה".

יובל שטייניץ: הוא אמר: לא חשוב מי עשה את זה; האם אתה מגנה בעיקרון רצח של נערים, כולל יהודים?

יובל שטייניץ: מובן שלא היה גינוי, ואנחנו יודעים מדוע: כי רוב דוברי ה"חמאס" לא רק שלא גינו, אלא שיבחו את הדבר הזה.

יובל שטייניץ: לכן, כדי לחדד טוב-טוב את ההבדלים, אמרתי מייד בפתח הופעתי, באנגלית, ואני חוזר כאן על הדברים בעברית.

יובל שטייניץ: אמרתי: קודם כול, אדם נאור, אדם ישר, אדם הגון, אדם תרבותי, כל civilized person, צריך להיות חד וברור בגינוי טרור מכל סוג שהוא.

יובל שטייניץ: וכמו שאני מגנה בחריפות את הרצח המתועב והאכזרי, את ההוצאה להורג בדם קר של שלושת הנערים, גיל-עד שער, איל יפרח ונפתלי פרנקל, יהי זכרם לברכה, כך אני וממשלת ישראל מגנים, באותה חריפות, את הרצח – שימו לב למילים שאני בוחר – את הרצח המתועב והאכזרי באותה מידה של נער ערבי חף מפשע, הנער מוחמד אבו ח'דיר משועפאט, יהי זכרו ברוך.

יובל שטייניץ: טרור הוא טרור.

יובל שטייניץ: רצח הוא רצח.

יובל שטייניץ: רצח הוא רצח כשמדובר בנער יהודי או בנער ערבי.

יובל שטייניץ: איננו מבדילים בין דם לדם, בין שהנרצח הוא יהודי ובין שהנרצח הוא ערבי.

יובל שטייניץ: ואני אומר בשם ממשלת ישראל: אנחנו נמצה את הדין, לא רק עם רוצחי היהודים, גם עם רוצחי הנער הערבי.

יובל שטייניץ: נמצה אתם את הדין במלוא החומרה.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, אנחנו לא נסתפק בזה, אנחנו גם לא ניתן את ידנו להסתה.

יובל שטייניץ: וכאן אין מקום לסימטריה.

יובל שטייניץ: שמעתי כאן מכמה מחברי הכנסת איזו ראייה סימטרית – יש הסתה בצד הערבי, יש הסתה בצד היהודי.

יובל שטייניץ: על פניו, נכון הדבר.

יובל שטייניץ: בכל מדינה ובכל עם, ולצערי גם בעם שלנו, יש פירות באושים, יש אנשים שמסיתים לרצח ולנקמה.

יובל שטייניץ: אבל השאלה המרכזית היא איך המשטר, איך הממשלה, איך רוב הציבור מתייחסים לדברים הללו, וכאן, גברתי, יש הבדל עצום.

יובל שטייניץ: אחרי רצח שלושת נערינו, רוב החברה הפלסטינית, לצערי הרב, גיבתה את החוטפים ואת הרוצחים.

יובל שטייניץ: אנחנו זוכרים את הסימן "שלוש" כשראינו בני נוער פלסטינים מציגים את היד לראווה כדי לתמוך ברצח שלושת הצעירים הישראלים.

יובל שטייניץ: בישראל, אחרי שהסתבר שהרצח של הנער משועפאט היה על בסיס לאומני על-ידי יהודים, היה גינוי כללי לא רק בממשלה, אלא של הרוב המכריע של הציבור.

יובל שטייניץ: כשאמר כאן אחמד טיבי שהוא מודע לזה שגם בישראל היו כאלה שגינו והצטערו על הרצח האכזרי של הנער משועפאט, הוא טעה.

יובל שטייניץ: גם ברשות הפלסטינית היו כמה, אחרי זמן, כולל אבו מאזן – לקח לו שבוע – שאחרי שבוע נזכר לגנות את חטיפת הנערים שלנו.

יובל שטייניץ: בישראל זה לא גם.

יובל שטייניץ: בישראל הממשלה וכל אמצעי התקשורת המרכזיים וכל אנשי הציבור המרכזיים גינו את רצח הנער הערבי, בלי מירכאות.

יובל שטייניץ: וגברתי היושבת-ראש, אני יכול לבשר לך שממשלת ישראל פועלת גם נגד המסיתים.

יובל שטייניץ: נפתחה חקירה, נפתחו שלוש חקירות על-ידי יחידת הסייבר של ממשלת ישראל; נפתחו שלוש חקירות שונות כדי לאתר מסיתים ברשת החברתית לנקמה ולמעשי אלימות נגד ערבים.

יובל שטייניץ: כי לא רק שבישראל אין הסתה ממשלתית, ממלכתית, כמו באמצעי התקשורת ובמערכת החינוך הפלסטינית, גם כשההסתה באה מאנשים פרטיים, אם היא הסתה לאלימות, אנחנו נתפוס את אותם אנשים ונעניש אותם, למען יראו וייראו.

יובל שטייניץ: לכן, גברתי היושבת-ראש – אני אסכם – כל מי שמנסה לעשות סימטריה ולהשתמש בעובדה שבמלחמה יש נפגעים, בדרך כלל משני הצדדים, בין הטרור לבין אלה שנלחמים בטרור, חוטא לאמת.

יובל שטייניץ: כל מי שקורא לחיילי צה"ל בשמות גנאי, מקומו לא יכירנו פה.

יובל שטייניץ: ממשלת ישראל שלחה את כוחות הביטחון, את צה"ל, השב"כ והמוסד, בהנחיה ברורה של ראש הממשלה, למבצע "צוק איתן" בעזה.

יובל שטייניץ: המבצע הזה מבוצע בינתיים בצורה מקצועית, יעילה ומעוררת כבוד.

יובל שטייניץ: נפגעו עד היום עשרות מחבלים, מפקדי טרור בעזה, עשרות מנהרות תופת, מחסני חימוש, רקטות מוטמנות בקרקע, ולשמחתנו הגדולה, הצלחנו לבלום את הרקטות ואת הטרור ואת החוליות שניסו לפגוע באזור זיקים, בלי אבדות מצדנו.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת בראש, אנחנו לא ננוח ולא נשקוט עד שנגבה מחיר כבד מארגון ה"חמאס", מהתשתיות הטרוריסטיות-צבאיות שלו, ועד שנחזיר את השקט והביטחון לאזרחי ישראל.

יובל שטייניץ: כך נוהגת ממשלה אחראית.

יובל שטייניץ: לא בהתלהמות, אלא בתקיפות שנובעת מאחריות ומשיקול דעת.

יובל שטייניץ: אני חושב שבימים הללו, נכון תעשה הכנסת אם תתלכד כולה, תשים את המחלוקות הפוליטיות בצד ותתלכד כולה, אופוזיציה וקואליציה, שמאל וימין, מאחורי ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, מאחורי ממשלת ישראל, מאחורי צה"ל, המוסד, השב"כ, המשטרה ויתר כוחות הביטחון, עד לסיום המערכה הזאת שנכפתה עלינו על-ידי ארגון הטרור הרצחני "חמאס", שהאידיאולוגיה הבסיסית שלו, האנטי-יהודית, והאנטי-נוצרית והאנטי-ערבית-מתונה, הקיצונית, הפנאטית, הרצחנית, דומה מאוד – עם כמה הבדלים, אבל באופן בסיסי דומה מאוד – לאידיאולוגיה הרצחנית של "אל-קאעידה" ו"חיזבאללה".

יובל שטייניץ: לכן אני מציע, גברתי, שהכנסת תתאחד מאחורי הדברים שאמרתי כאן בשם ראש ממשלת ישראל והממשלה כולה, כי בשעה הזו, כשאנחנו מגינים על אזרחינו האמיצים בדרום וביתר חלקי הארץ, ראוי ונכון שמכאן גם תצא אחדות במערכה ומטרותיה עד להשבת השלום והביטחון.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לשר יובל שטייניץ.

גילה גמליאל: הצעות סיכום והצבעות יתקיימו במועד אחר.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך את הצוערות ואת הצוערים מבה"ד 1, בהצלחה וברוכים הבאים לכנסת ישראל.

גילה גמליאל: ההסלמה בדרום

גילה גמליאל: אנו נעבור לנושא הבא בסדר-היום – הצעות לסדר-היום מס' 3568, 3578 ו-3579 בנושא: ההסלמה בדרום.

גילה גמליאל: חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה.

גילה גמליאל: אחריו – אתה, חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

גילה גמליאל: אני מקווה שלא תהיה חריגה מהזמנים, כפי ששמענו את השר.

גילה גמליאל: נצמצם.

גילה גמליאל: שלוש דקות מרגע זה.

יעקב מרגי: לפי מה שקבע השר שטייניץ, אנחנו יכולים.

גילה גמליאל: כן, בהחלט.

יעקב מרגי: אני לא אדבר 27 דקות, אצטמצם במה שהקצתה לי הכנסת.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, מכובדי חיילי צה"ל ביציע, המדינה נמצאת תחת מתקפת טילים פרועה וחסרת תקדים, והעולם כמובן צבוע ושותק.

יעקב מרגי: תושבי הדרום חווים זאת בשגרת יומם מזה כעשור.

יעקב מרגי: כל הזמן המנהיגים, אנשי צבא, משבחים את החוסן הלאומי, את החוסן של העורף, העורף החזק, העורף המוכן.

יעקב מרגי: נכון, הוא חזק, אבל אל לנו לבנות על זה לאורך זמן.

יעקב מרגי: חשוב לדעת, כפי שכולם יודעים – בחיים אין ארוחות חינם.

יעקב מרגי: אוכלוסיית יישובי עוטף-עזה, שדרות, אשקלון, באר-שבע, מועצות אזוריות בנגב המערבי ובצפון הנגב, נושאת על גבה את צלקות החרדה.

יעקב מרגי: אתמול חוו חלקי ארץ נוספים את חרדת הטילים.

יעקב מרגי: נכון שאין הבדל אם הטילים נופלים על הדרום, המרכז או ירושלים, אבל בואו נאמר את האמת:

יעקב מרגי: כל עוד זה על חבל ארץ קטן או חלקי, השיקולים של מקבלי ההחלטות, ובצדק, הם בהתאם.

יעקב מרגי: אך אם זה כבר על חלק גדול יותר ומכריע של האוכלוסייה בישראל, ההחלטות הן שונות.

יעקב מרגי: אני, כתושב של חלק מאותם היישובים שנמצאים כל הזמן בדריכות ובחרדה מהפגזה ומנפילה של טיל, מבין את הדינמיקה הזו.

יעקב מרגי: בימים אלו אנו רואים את אנשי המילואים בתחנות ההסעה, את מובילי הטנקים בתנועה, את חברינו ובני משפחתנו המגויסים בצווי 8.

יעקב מרגי: אני רוצה לשלוח להם מכאן ברכה, לכל חיילי צה"ל ומפקדיו ומקבלי ההחלטות, ברכת הצלחה.

יעקב מרגי: ואני אומר להנהגה, לקבינט: קחו לכם את הזמן, את כל הזמן, ותעשו את הדברים הנכונים כדי להחזיר את כושר ההרתעה של מדינת ישראל, את השפיות ואת השקט למדינתנו.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, הנשנה חלק – ואני לא יכול להשאיר את האמירה של חלק מחברי הכנסת הערבים, אמירה קשה, להגדיר חיילי צה"ל "רוצחים".

יעקב מרגי: יכול להיות שהם צודקים, שאנחנו שופכים את דמנו על כך שחיילי צה"ל מוסריים, ולא מפגיזים את בית-החולים בעזה שמתחתיו נמצאים טילים, נמצאים חומרי נפץ ונמצאים כל מתכנני הפשעים כלפי האוכלוסייה שלהם ושלנו.

יעקב מרגי: לכן, האחרונים, וצר לי על חברי הכנסת הערבים; יכלה זאת להיות שעתם הגדולה – לעמוד כפי שעמדה החברה בישראל וגינתה כל מעשה של גזענות, ואת הרצח המתועב של מוחמד אבו ח'דיר.

יעקב מרגי: יכולתם לעמוד פה בשעתכם הגדולה ולומר: לא ייתכן שמדינה ריבונית תחטוף טילים לעורף על אזרחים חפים מפשע.

יעקב מרגי: תודה, גברתי היושבת-ראש, אני מקווה שעמדתי ביעד.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: שילמדו ממך, מרגי.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

גילה גמליאל: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, בבקשה.

גילה גמליאל: מכיוון שסגן שר הביטחון דני דנון אינו נוכח במליאה, אני ארצה לשמוע האם תסתפקו בדברים שלכם או שנעביר את הדיון גם לוועדה.

מנחם אליעזר מוזס: אולי אם תיתני לי דקה על חשבונו – – –

גילה גמליאל: אתה אומר: אז נסתפק בזה.

גילה גמליאל: בהחלט.

גילה גמליאל: שלוש דקות, בבקשה.

מנחם אליעזר מוזס: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, כוחות צה"ל ערוכים על גבול הרצועה להרחבת מבצע "צוק איתן" ולהכרעת המערכה.

מנחם אליעזר מוזס: אנו מאחלים הצלחה ומתפללים שישובו בשלום לביתם והשקט והשלווה יחזרו לשרור בערי הדרום ובכל רחבי הארץ.

מנחם אליעזר מוזס: בינתיים, מה שנעשה בפועל – אתם יודעים, למבצע קוראים "צוק איתן".

מנחם אליעזר מוזס: אני הייתי נותן לזה שם יותר מוצלח, מבצע "הקש בדלת".

מנחם אליעזר מוזס: ומדוע?

מנחם אליעזר מוזס: כי בשעה שמרצחי ה"חמאס" חוטפים ורוצחים את ילדינו, משגרים טילים אל רוב ערי הארץ, ללא הבחנה בין נשים וילדים, אנו מפציצים אותם בפינצטה.

מנחם אליעזר מוזס: "הקש בדלת" – מתעניינים אם אף אחד לא בבית, אולי ה"חמאסניק" הזה כבר יצא.

מנחם אליעזר מוזס: אתמול קראתי או שמעתי שאחד מאלה שהתבקשו לעזוב את הבית, מבוקש ה"חמאס" ששוחרר בעסקת שליט, חזר לפעול בשירות מרצחי ה"חמאס" כמקדם.

מנחם אליעזר מוזס: אבל מכיוון שהיה חשש שאשתו והילדים נמצאים בבית, הוא קיבל מבצע "הקש בדלת": אדוני, תתכבדו לצאת מהבית כי אנחנו רוצים לפוצץ את הבית.

מנחם אליעזר מוזס: בסופו של דבר, אתם יודעים מה התוצאה?

מנחם אליעזר מוזס: שבונים לו בית הרבה יותר יפה ויותר מפואר.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב, רבותי, לימדונו חז"ל: הבא להורגך, השכם להורגו.

מנחם אליעזר מוזס: האם אנחנו מחכים ורק אחרי שחלילה ייפול איזה טיל, חלילה וחלילה על גן-ילדים, או על אוטובוס המסיע ילדים, אז נתעורר לפעולה ראויה?

מנחם אליעזר מוזס: מהי הרפיסות הזאת בטיפול במרצחים כאלה בכפפות של משי?

מנחם אליעזר מוזס: איזו תמונה סוריאליסטית אנחנו רואים?

מנחם אליעזר מוזס: מצד אחד מפציצים את עזה, ומהצד השני נותנים למשאיות עמוסות מזון ודלק להיכנס לעזה דרך מחסומי ארז וכרם-שלום; תראו את התמונות, מה קורה כאן.

מנחם אליעזר מוזס: אנו מספקים, אני חושש מאוד, את הדלק לטילי ה"חמאס".

מנחם אליעזר מוזס: למה מצרים של הנשיא סיסי סגרה את כל המעברים של פתחת-רפיח לכיוון עזה, מצרים וחוזר חלילה?

מנחם אליעזר מוזס: רבותי, הגיע הזמן שתושבי רצועת-עזה יבינו שה"חמאס" גורם להם את כל הנזק ואת כל עוגמת הנפש, וכל עוד האוכלוסייה האזרחית שלנו תחת ירי, הסימטריה מחייבת שהאוכלוסייה האזרחית העזתית תהיה באותו מצב.

מנחם אליעזר מוזס: וצר לי על כך, אבל כבר אמרו חכמינו זיכרונם לברכה: כל המרחם על האכזרים, סופו של דבר שיתאכזרו אליו.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

גילה גמליאל: מה מחליטים המציעים?

גילה גמליאל: דיון בוועדה?

גילה גמליאל: להצביע למליאה?

מיקי לוי: מליאה.

מיקי לוי: שיידחה לעוד שנתיים.

גילה גמליאל: טוב.

גילה גמליאל: יעקב, מה אתה רוצה?

יעקב מרגי: דיון במליאה – מה יש בימים אלו של הסכמה?

גילה גמליאל: אוקיי, אז אנחנו עוברים להצבעה על דיון במליאה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה, בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

גילה גמליאל: חמישה בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הנושא יועבר לדיון במליאה.

גילה גמליאל: ניסיונות פגיעה בהתאגדות עובדים בחברת "פרטנר" על-ידי הנהלת החברה

גילה גמליאל: ואנו נעבור להצעות לסדר-היום מס' 3529, 3571, 3577 ו-3587 בנושא: ניסיונות פגיעה בהתאגדות עובדים בחברת "פרטנר" על-ידי הנהלת החברה.

גילה גמליאל: ראשון הדוברים – איציק שמולי, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

איציק שמולי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, במעבר חד, כמו שאומרים, אני ביקשתי להעלות הצעה לסדר-היום של הכנסת שנוגעת לניסיונות חוזרים והולכים לפגיעה ביכולת ההתאגדות של עובדים בחברת "פרטנר".

איציק שמולי: כדי שנדע על מה אנחנו מדברים, אני מזכיר לכולנו שבשוק העבודה הישראלי – כדאי שתקשיבו גם אתם, חיילי צה"ל, כי יום אחד גם אתם תשתחררו – 70% מהמשרות הפנויות היום בשוק התעסוקה הישראלי, אחרי שתסיימו את האוניברסיטה, הן משרות בשכר מתחת ל-6,000 שקל; אחרי שיש לכם כבר תואר אקדמי ביד.

איציק שמולי: שוק התעסוקה הישראלי, יש בו הכי הרבה עובדי קבלן.

איציק שמולי: בשוק התעסוקה הישראלי יש פערי שכר עצומים בחברות, גם הציבוריות, בוודאי הפרטיות; ובשוק התעסוקה הישראלי יותר ויותר עובדים מבינים – בעיקר עובדים צעירים – שכדי לשמור על מעמדם, כדי לשמור ולשפר את זכויותיהם, הם חייבים להתאגד.

איציק שמולי: כי כאשר הם עומדים לבד מול מקום העבודה, יחסית בקלות אפשר לרמוס את זכויותיהם.

איציק שמולי: והנה, במשך השנה האחרונה מנסים עובדים חברת "פרטנר", לא עוד חברה בשוק בישראל, להתאגד.

איציק שמולי: ויש כל מיני ניסיונות, גברתי היושבת-ראש, מצד ההנהלה, ניסיונות מתוחכמים שלא ראינו בעבר; ניסיונות שאני מזכיר לכולנו, מפרים בצורה בוטה גם את ההחלטה של בית-הדין לעבודה וגם את ההחלטה מלפני כמה ימים של בית-המשפט העליון, שקבע באופן חד-משמעי שלמעסיקים אסור בתכלית האיסור להתערב בניסיונות ההתאגדות של העובדים שלהם.

איציק שמולי: למה?

איציק שמולי: כי התערבות כזאת עלולה להתפרש כמשהו מאיים, כמשהו שימנע את ההתאגדות עצמה, וכמובן, ימנע מאותם העובדים לשפר את מצבם במקום העבודה.

איציק שמולי: מילא אם זו הייתה עוד חברה בישראל, אבל כשמסתכלים על המאזנים של חברת "פרטנר" – ועיני לא צרה בהם, שימשיכו להרוויח – אי-אפשר לא לתהות מאיפה החוצפה ומאיפה העוז לנסות ולסכל ניסיונות כאלו של התאגדות של עובדים שבסך הכול מנסים לקבל נתח קטנטן כלשהו מהרווחים של אותה החברה.

איציק שמולי: גברתי היושבת-ראש, בחודשים האחרונים, בשבועות האחרונים, יש הוכחות ברורות, בעקבות תחקיר שעשה גם העיתון "גלובס", לניסיונות הולכים וחוזרים מצד ההנהלה להקים כביכול איזשהו ועד פעולה אלטרנטיבי, שהוא כביכול אותנטי, שאמור לצאת נגד ההתאגדות באותו מקום עבודה.

איציק שמולי: יש אווירה קשה של התנכלות לעובדים.

איציק שמולי: בחלק מהמקרים היו גם שיחות בין עובדים בחברה לבין בעלי תפקידים בחברה, שיחות בטון מאיים; ובכלל, יש אווירה קשה ומטרידה.

איציק שמולי: ואני חושב, לסיכום, גברתי היושבת-ראש, שהדיווחים האלה שעולים מחברת "פרטנר" מעלים תמונה מאוד מאוד קשה, שחייבים להפסיק אותה גם כי היא פוגעת ביכולתם של העובדים לשפר את מצבם וגם כי היא מבזה את ההחלטות של בית-הדין לעבודה ושל בית-המשפט העליון.

איציק שמולי: חבל שאנחנו צריכים להגיע למליאת הכנסת כדי לעצור את המנכ"ל חיים רומנו ואת כל השאר בהנהלה כדי לשמור על הזכויות של העובדים ולא לסכל את הניסיונות שלהם להתאגד.

איציק שמולי: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

גילה גמליאל: אני רוצה בהחלט לחזק את הדברים שלך, כמי שגם חתמה אתך על ההצעה.

גילה גמליאל: אני רואה בהחלט את כל הלחצים ואת כל האיומים שהפעילו מטעם החברה, ואנחנו חייבים להוקיע את הדברים האלה.

גילה גמליאל: צריך גם להעביר את המסר ולבצע את השינוי התודעתי הזה, שאומר בצורה חד-משמעית: העובדים הם לא נגד החברה ברגע שהם רוצים להתאגד ולשמור על הזכויות שלהם.

גילה גמליאל: אז את זה צריך לזכור.

גילה גמליאל: מכיוון ששר הכלכלה נפתלי בנט אינו נוכח, אז לטעמי גם אני וגם אתה נבקש שהדיון יימשך בוועדה.

גילה גמליאל: ברשותכם, אנחנו נעבור להצבעה כדי לאשר שהדיון יתקיים בוועדה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

גילה גמליאל: שבעה בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה לסדר-היום תועבר לדיון בוועדת הכלכלה.

גילה גמליאל: עיכוב העברת תקציבים ממשרד האוצר למשרד השיכון

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצעות לסדר-היום מס' 3565 ו-3588 בנושא:

גילה גמליאל: עיכוב העברת תקציבים ממשרד האוצר למשרד השיכון.

גילה גמליאל: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, ואחריה – חבר הכנסת יעקב ליצמן.

גילה גמליאל: ישיב סגן שר האוצר מיקי לוי.

גילה גמליאל: הרבה זמן לא שמענו אותך.

גילה גמליאל: אבל יפה, אתה רואה?

גילה גמליאל: אתה מבין המתמידים.

שולי מועלם-רפאלי: גברתי היושבת בראש, חברי, חברותי, אין שרים?

שולי מועלם-רפאלי: אז בלי שרים.

גילה גמליאל: לא.

גילה גמליאל: סגן השר וסילבן נמצאים כאן.

שולי מועלם-רפאלי: השר סילבן שלום, ברשותך.

גילה גמליאל: הוא שר תורן ונמצא כל העת.

סילבן שלום: התורנות שלי עוד לא התחילה רשמית.

שולי מועלם-רפאלי: ואני כבר פה.

שולי מועלם-רפאלי: שלוש דקות לפני אני כבר פה.

גילה גמליאל: טוב שהזכרת לי את שלוש הדקות.

גילה גמליאל: אני מודה לך.

שולי מועלם-רפאלי: ברוכים הבאים לחיילי צה"ל, צוערים מבה"ד 1.

שולי מועלם-רפאלי: וגם אני מוחה על השימוש הבלתי-נתפס – – –

גילה גמליאל: צוערים וצוערות.

שולי מועלם-רפאלי: אמרתי.

שולי מועלם-רפאלי: אני מוחה על השימוש הבלתי-נתפס מעל במה בכנסת ישראל כלפי חיילי צה"ל, לקרוא להם רוצחים.

שולי מועלם-רפאלי: איזה עוז.

שולי מועלם-רפאלי: איך אנחנו מאפשרים את זה?

שולי מועלם-רפאלי: גם על זה אין לי תשובה טובה.

מיקי לוי: לו זה היה קורה בפרלמנט הסורי?

מיקי לוי: הוא היה מעז?

שולי מועלם-רפאלי: נעתקו המילים מפי, חברי.

סילבן שלום: לא רק הסורי, גם בפרלמנט האמריקני זה לא היה קורה.

סילבן שלום: בסנאט האמריקני.

גילה גמליאל: רק פה.

גילה גמליאל: לא בסנאט ולא בקונגרס.

שולי מועלם-רפאלי: רק פה הכול מותר, הכול במסגרת איזה חופש ביטוי בלתי נלאה.

מנחם אליעזר מוזס: חופש ביזוי.

מנחם אליעזר מוזס: חופש ביזוי.

שולי מועלם-רפאלי: חופש ביזוי של מדינת ישראל ושל עם ישראל ושל חיילי צה"ל.

שולי מועלם-רפאלי: בתקשורת קוראים לזה "במעבר חד", אז ברשותכם.

שולי מועלם-רפאלי: גברתי היושבת בראש וחברי, בשבוע שעבר ראינו כמה פרסומים כי תקציב משרד הבינוי והשיכון מעוכב כבר כמה חודשים, והבקשות התקציביות אינן מועברות לאישור ועדת הכספים.

שולי מועלם-רפאלי: הדיווחים דיברו על 687 מיליון שקלים עבור תשתיות לבנייה בכל הארץ שמעוכבים מחודש מרס, ועוד 164.5 מיליון שקלים שמעוכבים עבור חברות תכנון וחברות מתכננות.

שולי מועלם-רפאלי: חברי וחברותי חברי הכנסת, במהלך הבחירות וגם לאחריהן אחד מנושאי הדגל של מפלגת יש עתיד והעומד בראשה, שר האוצר, היה הוזלת מחירי הדיור.

שולי מועלם-רפאלי: הרי ממש בימים אלה עומדת בפנינו הצעת החוק של 0% מע"מ.

שולי מועלם-רפאלי: אז איך זה הולך לקרות אם כספים להיצע ולתכנון של אותן דירות שיהיה עליהן 0% מע"מ פשוט לא עוברים?

שולי מועלם-רפאלי: איך נוזיל את מחירי הדיור אם לא יעברו תקציבים?

שולי מועלם-רפאלי: איך נוזיל את מחירי הדיור אם לא נבנה דירות?

שולי מועלם-רפאלי: איך נגדיל את ההיצע לביקוש הכה-גדול ובמחירים שפויים בלי להעביר את התקציבים למשרד שכל מה שהוא אמור לעשות זה לבצע פשוט את כל התוכנית הזאת?

שולי מועלם-רפאלי: איך שר האוצר מתכוון לקיים את הבטחתו לבוחרים שלו ולחברה הישראלית כולה אם זה כל הזמן נדחה, מעוכב ובעצם לא יוצא לפועל?

שולי מועלם-רפאלי: אני חייבת להגיד, האם זו רק אני שחשה שמשרדי הממשלה ששרי יש עתיד אחראים להם ממנים ועדות, מסיקים מסקנות שעלותן מאות מיליוני שקלים, בתמיכת שר האוצר לשמחתנו, והתחייבויות של משרד האוצר; אבל כשההתחייבות היא למשרדים אחרים, זה לא מגיע לוועדת הכספים לאישור?

שולי מועלם-רפאלי: מדובר על התחייבויות וכספים שצריכים לעבור כך או כך, אבל משום מה תקועים ולא מגיעים לוועדת הכספים.

שולי מועלם-רפאלי: אז נראה לי שצריך לעשות קצת סדר ולבקש משר האוצר לעמוד בהבטחותיו לבוחרים, לשנס מותניים ולהתקדם לעשייה, כי זאת המטרה.

שולי מועלם-רפאלי: עם ישראל זקוק גם לזה.

שולי מועלם-רפאלי: קהל הבוחרים, אדוני שר האוצר, צריך שתקיים את הבטחותיך.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

גילה גמליאל: חבר הכנסת יעקב ליצמן – אינו נוכח.

גילה גמליאל: ישיב סגן שר האוצר מיקי לוי.

גילה גמליאל: בבקשה.

באסל גטאס: – – – אף אחד מפה לא אמר שחיילי צה"ל רוצחים.

שולי מועלם-רפאלי: ברור שכן.

שולי מועלם-רפאלי: אתה לא היית פה.

שולי מועלם-רפאלי: הוא אמר – – –

באסל גטאס: אמרו הרגו – – –

מיקי לוי: לא, לא, אל תסלפו עכשיו.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

באסל גטאס: – – – הרגו – – –

מיקי לוי: יש הקלטה, יש צילומים.

באסל גטאס: הוא אמר: הם נהרגו על-ידי חיילי צה"ל.

שולי מועלם-רפאלי: הכול מצולם ומוקלט בבית הזה.

באסל גטאס: הוא לא אמר:

באסל גטאס: חיילי צה"ל – – –

מיקי לוי: חבל, חבל, זה כמו שחברת הכנסת זועבי לא אמרה ש"חמאס" לא טרוריסטים.

מיקי לוי: אבל בואו נעזוב את זה.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, פרטי הבקשות התקציביות בנושא העברת הרשאות להתחייבות לתשתיות, לבנייה ולתכנון נמצאות בדיונים בין משרד השיכון לבין משרד האוצר והן אינן מעוכבות על-ידינו.

מיקי לוי: כאשר יסוכמו הדרישות תועבר הפנייה באופן מיידי לאישורה של ועדת הכספים.

מיקי לוי: מבחינתי אפשר להסתפק בתשובה זו, אלא אם כן חברת הכנסת מועלם רוצה להרחיב אותה.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

מיקי לוי: ואגב, הבוחרים שלכם – לא הבטחנו להם כלום.

שולי מועלם-רפאלי: לא, לבוחרים שלכם הבטחתם.

מיקי לוי: בדיוק.

מיקי לוי: אנחנו נוהגים לפי ההבטחות לבוחרים שלנו.

שולי מועלם-רפאלי: לבוחרים שלכם הבטחתם ולחברה הישראלית הבטחתם.

שולי מועלם-רפאלי: אני מניחה שגם שר האוצר וגם – – –

מיקי לוי: שנינו יודעים על מה מדובר, שולי.

שולי מועלם-רפאלי: אז בוא – – –

מיקי לוי: שנינו יודעים שמדובר על כספים לתכנון של התנחלויות מבודדות, ויש לנו ויכוח עקרוני בעניין הזה.

מיקי לוי: ולכן זה יועבר לוועדת הכספים.

שולי מועלם-רפאלי: – – – מתוך כל הסכום – – –

מיקי לוי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: – – – מתוך כל הסכום – – –

גילה גמליאל: תודה רבה לסגן השר מיקי לוי.

גילה גמליאל: האם את מסתפקת בתשובת סגן השר?

שולי מועלם-רפאלי: לא, ממש לא.

גילה גמליאל: אז מה את מעוניינת?

שולי מועלם-רפאלי: אני מעוניינת להעביר את זה לדיון במליאה.

גילה גמליאל: רוצה להעביר את זה לדיון במליאה.

שולי מועלם-רפאלי: במליאה.

גילה גמליאל: טוב.

גילה גמליאל: אתה מסכים שיהיה דיון במליאה?

גילה גמליאל: סגן השר מסכים, ועל כן אנחנו נצביע על דיון במליאה.

שולי מועלם-רפאלי: אני גם חושבת שאי-אפשר להסתפק בתשובה שחלקה דברים לא נכוחים.

מיקי לוי: על זה יש לנו ויכוח.

שולי מועלם-רפאלי: לא, מדובר על – – –

גילה גמליאל: אני יכולה להבין הכיצד האחים רבים כל היום פה במליאה, כל פעם בנושא אחר?

מיקי לוי: מי אמר שאנחנו אחים?

גילה גמליאל: אני לא מבינה.

מיקי לוי: מי אמר?

מיקי לוי: הצבעה מס' 19 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 3 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

גילה גמליאל: טוב, שלושה בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הדיון בהצעה לסדר-היום יועבר למליאת הכנסת.

גילה גמליאל: ההבטחות הריקות מתוכן של הממשלה לפתרון מצוקת הדיור

גילה גמליאל: נעבור להצעה לסדר-היום מס' 3589, הצעה רגילה לסדר-היום, בנושא: ההבטחות הריקות מתוכן של הממשלה לפתרון מצוקת הדיור – הצעה של חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

גילה גמליאל: בבקשה, יש לך עשר דקות.

מנחם אליעזר מוזס: עשר דקות?

גילה גמליאל: כן, יפה לך.

מיקי לוי: דקה, מוזס.

גילה גמליאל: דקה יכולה להיות התשובה שלך.

גילה גמליאל: עד שחבר הכנסת מוזס יעלה – הודעה של מזכירת הכנסת.

גילה גמליאל: ירדנה, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בהצעת חברי הכנסת יצחק כהן ואראל מרגלית בנושא: ביטול הטבות המס לערים בדרום – אשקלון וערד.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ההבטחות הריקות מתוכן של הממשלה לפתרון מצוקת הדיור

גילה גמליאל: הצעה לסדר-היום מס' 3589 של חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס: ההבטחות הריקות מתוכן של הממשלה לפתרון מצוקת הדיור.

מנחם אליעזר מוזס: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת והשר המקשר סילבן שלום, אדוני סגן שר האוצר, תהיה קשוב אלי.

מיקי לוי: אני קשוב אליך, חבר הכנסת מוזס, ורק אליך.

גילה גמליאל: לשר סילבן שלום יש שלושה תיקים שונים של שר, ובנוסף יש לו ארבעה תארים אקדמיים.

מנחם אליעזר מוזס: או-אה.

מנחם אליעזר מוזס: ההצעה הרגילה שלי לסדר-היום היא: ההבטחות הריקות מתוכן של הממשלה לפתרון מצוקת הדיור.

מנחם אליעזר מוזס: הדברים כדלהלן: בחמש השנים האחרונות, מאז מכהן ביבי נתניהו כראש ממשלה – ואני מאחל לו עכשיו הצלחה במבצע הגדול ואני מאחל הצלחה לכל העומדים במערכה, ושה' יעזור שהשלום והשקט ישררו בכל רחבי הארץ – ראש הממשלה הבטיח אין-ספור רפורמות, הצהרות וחוקים לפתרון מצוקת הדיור.

מנחם אליעזר מוזס: כולם היו מלווים במסיבות עיתונאים דרמטיות ובססמאות קשקשניות.

מנחם אליעזר מוזס: כך הביא לנו: א.

מנחם אליעזר מוזס: את רפורמת המרפסות; ב.

מנחם אליעזר מוזס: רפורמת הפרגולות; ג.

מנחם אליעזר מוזס: רפורמת התכנון, ה"סופר-טנקר"; ד.

מנחם אליעזר מוזס: חוק הווד"לים; ה.

מנחם אליעזר מוזס: ועדת טרכטנברג; ו.

מנחם אליעזר מוזס: פטור ממס שבח; ז.

מנחם אליעזר מוזס: קרקעות חינם לחיילים; ח.

מנחם אליעזר מוזס: מענקי מקום בפריפריה; ט.

מנחם אליעזר מוזס: המינוי שלא היה ולא נברא של השר לשעבר משה כחלון ליושב-ראש מינהל מקרקעי ישראל ערב הבחירות.

מנחם אליעזר מוזס: איפה אני עומד?

מנחם אליעזר מוזס: מי זוכר באיזו הבטחה?

מנחם אליעזר מוזס: באיזו תוכנית?

מנחם אליעזר מוזס: נדמה לי שהתוכנית העשירית זה חוק הוותמ"לים.

מנחם אליעזר מוזס: ועכשיו, התוכנית ה-11, תוכנית מע"מ אפס על דירה, כי באמת יצא מזה אפס.

מנחם אליעזר מוזס: אני מקווה שלא פספסתי חלק מהתוכניות.

מנחם אליעזר מוזס: אם רק היו בונים דירות בהתאם למספר התוכניות והרפורמות, מצבנו היה טוב בהרבה.

מנחם אליעזר מוזס: מכל הרפורמות הבומבסטיות האלה יצא רק דבר אחד: מחירי הדיור עלו בחמש השנים האחרונות בלמעלה מ-50%, ויש מקומות שאנחנו עומדים כבר קרוב ל-70%.

מנחם אליעזר מוזס: עשרות זוגות צעירים, אין להם קורת-גג.

מנחם אליעזר מוזס: חלק ממשיכים להתגורר אצל ההורים, חלק בדירות חדר, חלק במחסנים וחלקם במרתפים מתחת לאדמה.

מנחם אליעזר מוזס: אני קורא לזה "ירושלים של מטה", אלה שגרים במרתפים, או "ירושלים של מעלה", אלה המתגוררים על הגגות.

מנחם אליעזר מוזס: זוגות אלה נקרעים מתשלומי שכירות מופקעים, מתגוררים בדירות-לא-דירות ובתנאים-לא-תנאים ורק חולמים על היום שתהיה להם קורת-גג משלהם, חלום שהולך ומתרחק.

מנחם אליעזר מוזס: אבל יתרה מכך, זוגות צעירים אלה לוקים בכפליים, כי הם גם לא זוכים לשום סיוע בשכר דירה, כי הם גרים בדירה לא חוקית.

מנחם אליעזר מוזס: הם גרים במרתף או במחסן על הגג, ואתם יודעים שלקבל זכאות לשכר דירה צריכים לגור בדירה מסודרת, חוקית כדת וכדין.

מנחם אליעזר מוזס: וכך אלפי אלפי זוגות צעירים לא זוכים אפילו לסיוע בשכר דירה, אף-על-פי שאילו הייתה להם דירה מסודרת הם היו זכאים בכל הפרמטרים, מכל הבחינות.

מנחם אליעזר מוזס: אני רואה שזה חידוש בשבילך, סגן השר, הנקודה הזאת.

מנחם אליעזר מוזס: תוכניות הממשלה לשנים הבאות, אני לא רואה שמשהו מהן יקדם ולו בצעד אחד את הזוגות הצעירים מחוסרי הדיור לדירה משלהם, כי כל הרפורמות הבומבסטיות עד עכשיו, מסיבות העיתונאים והססמאות לא פתרו את בעיית הדיור, כי הדבר הוא פשוט – כל מחסור יכול להיפתר רק באמצעות מילוי החסר.

מנחם אליעזר מוזס: מילוי החסר כאן זה בנייה מסיבית של דירות חדשות.

מנחם אליעזר מוזס: תוכנית שר האוצר לפטור ממע"מ דירה ראשונה היא עוד תוכנית פופוליסטית שלא תסייע במאומה למצוקת הדיור, לא תוזיל את המחירים ולא תעודד בנייה של דירות חדשות.

מנחם אליעזר מוזס: מדובר בהצעה אנטי-חוקתית, מפלה ובלתי שוויונית, וזה לדברי היועץ המשפטי של הכנסת.

מנחם אליעזר מוזס: היא רק תלבה את עליית מחירי הדיור, ובסופו של דבר ההטבה תתגלגל לכיסם של הקבלנים, וזאת לדברי נגידת בנק ישראל קרנית פלוג אשר התייחסה השבוע בוועדת הכספים להצעת החוק ואמרה, ואני מצטט: תוכנית מע"מ אפס מטעם משרד האוצר תלבה את עליית מחירי הדיור ותגביר את הביקושים.

מנחם אליעזר מוזס: הכלי היעיל ביותר להורדת מחירי הדיור זה רק הגדלת היצע הדירות.

מנחם אליעזר מוזס: דרך המלך להשפיע על מחירי הדירות היא הגדלת ההיצע.

מנחם אליעזר מוזס: בשנות ה-90, בתקופת העלייה הגדולה מברית-המועצות, הממשלה בנתה בבת-אחת אלפי יחידות דיור.

מנחם אליעזר מוזס: העמידו לקבלנים קרקעות חינם, קיצרו את הביורוקרטיה, נתנו תמריצים לקבלנים שסיימו מוקדם יותר את הבנייה.

מנחם אליעזר מוזס: רק ככה הצליחו להתמודד עם הביקוש הגדול שנוצר בעקבות גל העלייה.

מנחם אליעזר מוזס: הבעיה, שכיום מקבלי ההחלטות, אותם הפקידים שיושבים במשרדיהם המרווחים ומתווים את המדיניות, לא באמת חושבים על פתרון מצוקת הדיור.

מנחם אליעזר מוזס: הם רואים לנגד עיניהם אומנם את האזרח המשווע לקורת גג, אבל מה שמעניין אותם זה להאדיר ולהעשיר את קופת המדינה אחרי שמוציאים כל כך הרבה מכרזים ולוקחים כל כך הרבה כסף במחירי קרקעות, ומצד שני, לשמור על יציבות הבנקים ורווחיהם.

מנחם אליעזר מוזס: הגיע הזמן שהממשלה תוביל את מדיניות הדיור, ולא הפקידים, תפסיק לספסר בקרקעות המדינה ותוביל פתרונות לטובת הציבור ולא לטובת קופת המדינה והבנקים, כי קרקעות המדינה שייכות לכולנו במידה שווה.

מנחם אליעזר מוזס: אין למדינה שום מונופול על קרקעות המדינה.

מנחם אליעזר מוזס: כולם שווים, זה ירושה של כולנו, קרקעות המדינה.

מנחם אליעזר מוזס: ואני רוצה רק לומר לכם.

מנחם אליעזר מוזס: אילו היו לוקחים את כל המיליארדים של ההכנסות רק בחמש השנים האחרונות, ומדובר בהכנסות מקרקעות נטו – ויש לי על זה מסמך ממינהל מקרקעי ישראל – של למעלה מ-30 מיליארד שקל, והיו לוקחים את זה כמשק סגור, היו יכולים לעזור הרבה לזוגות הצעירים ולחיילים משוחררים ולכל מחוסרי הדיור.

מנחם אליעזר מוזס: על המדינה לקחת את הכסף הזה, משק סגור, ולהעמיד מייד קרקעות חינם לבניית עשרות-אלפי יחידות דיור, לתת תמריצים לקבלנים, שימסרו מפתחות לדיירים בתקופות קצרות, ולקצר את הביורוקרטיה הנוראית בתחום הבנייה.

מנחם אליעזר מוזס: במצב הנוכחי אין קרקעות, אין תמריצים לקבלנים, הביורוקרטיה מתישה ובמקום מלאי של דירות יש לנו מצאי של רפורמות, ואלה מבריחים את הקבלנים והיזמים מלבנות בארץ, כי היתכנות הבנייה לקבלן – מאז שזכה במכרז בקרקע ועד שהוא מוסר את המפתחות יכולות לעבור עד עשר שנים, ואולי יותר.

מנחם אליעזר מוזס: ללא בנייה מסיבית של דירות, שום רפורמה, חוק או מסיבת עיתונאים לא יפתרו את מצוקת הדיור.

מנחם אליעזר מוזס: ומכיוון שאת זה הממשלה לא עושה, לא נותר לנו אלא לעמוד ולחכות ולנצור בלבנו את כל הכאב והכעס הגדול שיש בכל אחד כאשר הוא צריך להשיא את ילדיו, או למחוסר הדיור, או לזוג הצעיר שלא מגיע ולא רואה שום מוצא מכל הסבך הזה ששמו מצוקת הדיור.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת מוזס.

גילה גמליאל: יעלה וישיב סגן השר מיקי לוי, בבקשה.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שבאמת דנו, חרשנו את הנושא הזה.

מיקי לוי: לדעתי, חבר הכנסת מוזס יכול לעמוד ברגע זה במקומי ולתת את תשובתי, אבל בסדר, פטור בלא כלום כנראה אי-אפשר.

מיקי לוי: אז רק תזכיר לי בבקשה, חבר הכנסת מוזס, אולי – – –

גילה גמליאל: אבל אתה מסכים אתנו שהוא צודק, שעדיין אין פתרון לדיור.

מיקי לוי: אני תכף ארענן גם את זיכרונך, גברתי.

מיקי לוי: תזכירו לי שניכם אולי, ואולי – – –

מנחם אליעזר מוזס: אולמרט אשם בזה, הממשלה – – –

מיקי לוי: אולי, אולי אני ארענן את זיכרונך.

מיקי לוי: הרי אתם הייתם שותפים בממשלה הקודמת – –

מנחם אליעזר מוזס: אוה, אמרתי לכם – – –

מיקי לוי: – – ואתה, אתם החזקתם בוועדת הכספים – –

מנחם אליעזר מוזס: בוועדת הכספים – – –

מיקי לוי: – – ועדה כל כך חשובה – –

מנחם אליעזר מוזס: במשרד השיכון.

מיקי לוי: – – אז למה לא עשיתם?

מיקי לוי: על מי אתם מלינים אם לא על עצמכם?

מיקי לוי: אבל אולי אני טועה.

מיקי לוי: אבל, באמת, אני לא רוצה עוד הפעם להתייחס – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – – את כל התשובה.

מנחם אליעזר מוזס: מיקי, ההמשך מיותר.

מיקי לוי: אולי, אני לא רוצה להתייחס – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – – לוועדת הכלכלה וגמרנו.

מיקי לוי: אני לא רוצה, אז רק מילה אחת על הקריטריונים השערורייתיים שלכם של ותק בנישואים ושל הכנסות על קרקעות, אמרת, בחמש השנים האחרונות.

מיקי לוי: אז על מה אתה בדיוק מלין, אני לא מבין, על עצמך?

מיקי לוי: תודה רבה – להעביר את זה לוועדת הכלכלה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לסגן שר האוצר מיקי לוי.

גילה גמליאל: מכיוון שיש הסכמה רחבה להעביר את זה לוועדת הכלכלה, אנחנו נעבור להצבעה.

גילה גמליאל: מי בעד?

גילה גמליאל: מי נגד?

גילה גמליאל: מי נמנע?

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

מנחם אליעזר מוזס: מה להצביע?

גילה גמליאל: בעד – בעד ועדת הכלכלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 20 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

גילה גמליאל: חמישה בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה לסדר-היום תועבר לדיון בוועדת הכלכלה.

גילה גמליאל: אנו נעבור לנושא הבא על סדר-היום.

גילה גמליאל: סגנית שר התחבורה והבטיחות בדרכים, חברת הכנסת ציפי חוטובלי, תשיב על שאילתות.

גילה גמליאל: שאילתה של חבר הכנסת ישראל חסון על מכרזי "נתיבי ישראל" ומשרד התחבורה – מכיוון שחבר הכנסת חסון איננו נוכח, לא תשיב על השאילתה הזו.

גילה גמליאל: שאילתה של חבר הכנסת באסל גטאס: קטע הכביש 554, טירה–שדה-ורבורג.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: אני מבקשת ממך לגשת לשאול מן הצד.

מנחם אליעזר מוזס: לזה אתה מחכה עד עכשיו?

באסל גטאס: כן, בטח.

באסל גטאס: זה חיי אדם.

מנחם אליעזר מוזס: נכון.

מנחם אליעזר מוזס: פיקוח נפש.

באסל גטאס: גברתי, בתשובת סגן שר האוצר על שאלתי, למה אין תקציב לעבודות המיועדות בכביש 554, צוין כי הוקצה סך 12.67 מיליון שקלים לתקציב משרד התחבורה לצורך עבודות אלה.

באסל גטאס: זה היה מיקי לוי מעל הבמה לפני כמה חודשים.

באסל גטאס: רצוני לשאול: 1.

באסל גטאס: האם הסכום מכסה את צורכי הכביש?

באסל גטאס: 2.

באסל גטאס: אם לא – מה ייעשה בעניין?

באסל גטאס: 3.

באסל גטאס: למה טרם התחילו העבודות בהתאם לתוכניות שהוצגו במסגרת תשובת סגנית השר על שאילתה בעניין זה? 4.

באסל גטאס: מתי יתחילו העבודות?

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: בהמשך באמת לתשובתו של סגן שר האוצר, אכן האומדן התקציבי לפרויקט הוא 12 מיליארד שקלים והוא תוקצב.

באסל גטאס: מיליון.

ציפי חוטובלי: הפרויקט צפוי להסתיים – – –

גילה גמליאל: מיליון שקלים.

ציפי חוטובלי: מיליון שקלים.

ציפי חוטובלי: הפרויקט צפוי להסתיים בחודש אוגוסט 2014.

ציפי חוטובלי: כלומר, זה תוקצב, וב-2014 זה יסתיים.

ציפי חוטובלי: זו תשובת המשרד.

באסל גטאס: העבודות או – – –

ציפי חוטובלי: כן, כן.

באסל גטאס: יתחילו – – –

ציפי חוטובלי: כן.

ציפי חוטובלי: לפי מה שכתוב כאן, זה יסתיים ב-2014.

באסל גטאס: באוגוסט – – –

ציפי חוטובלי: באוגוסט 2014 זה יסתיים.

גילה גמליאל: רגע, העבודה עוד לא החלה ביולי ואומרים שיסיימו באוגוסט?

באסל גטאס: איך תסתיים אם עוד לא התחילו?

ציפי חוטובלי: אני אומרת לך – שוב, אני חייבת להגיד לך משהו עקרוני לגבי התשובות של המשרד.

ציפי חוטובלי: אם אני רואה שבאופן שיטתי – זה קרה לי היום בבוקר, פשוט – – –

גילה גמליאל: כן, אני הייתי נוכחת.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להגיד את זה גם למזכירה – – –

גילה גמליאל: זה מביך.

גילה גמליאל: פעם שנייה שמביכים את סגנית השר.

ציפי חוטובלי: לא מביכים אותי.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שיש כאן – – –

גילה גמליאל: מביכים את הבית הזה עם התשובות האלה.

ציפי חוטובלי: לא, בסדר, אבל יש כאן תשובה רשמית שניתנת על-ידי המשרד, כולל תאריך ביצוע.

ציפי חוטובלי: אני, כמובן, מיותר לציין, לא בודקת כל מקטע כביש, איפה הוא נמצא כרגע, ואני נוטה להתייחס לתשובות האלה כנכונות.

גילה גמליאל: את רוצה לבדוק אם זה ייושם?

גילה גמליאל: – –

ציפי חוטובלי: אני רוצה להגיד, אני רוצה להגיד אמירה – – –

גילה גמליאל: – – אם העבודה תסתיים או תתחיל?

ציפי חוטובלי: יש לי אמירה עקרונית, יש לי אמירה עקרונית לגבי התשובות.

ציפי חוטובלי: אני ברגע זה – אני מצהירה את זה מעל הדוכן – אני מפסיקה לתת תשובות על הדוכן.

ציפי חוטובלי: אני כרגע עוברת למצב פעולה אחר:

ציפי חוטובלי: אני אפנה לכל אחד מחברי הכנסת שיש לו שאלה; אני אשב אתו פרטנית על כל שאלה מהשאילתות כאן ואני אבדוק איפה הדברים נמצאים, כי חברי הכנסת בעצם מביאים את המצב בשטח, וכרגע המשרד, נראה שלא באמת מחובר למה שקורה בשטח.

ציפי חוטובלי: זה מה שיש לי לומר בעניין.

גילה גמליאל: רק, סגנית השר, אני ממליצה לפני כן שתבדקי אם מדברים על התחלת ביצוע.

ציפי חוטובלי: חד-משמעית, לא.

גילה גמליאל: אם זו התחלת ביצוע – – –

ציפי חוטובלי: כתוב כאן שזה מסתיים, מסתיים בחודש אוגוסט 2014.

גילה גמליאל: בסדר גמור.

ציפי חוטובלי: לקרוא אני יודעת.

גילה גמליאל: כן.

גילה גמליאל: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: אני פשוט חייבת להגיד בהקשר הזה, זה לא עניין של פקידות שלא רוצה לבצע את העבודה שלה.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שיש כאן פער, פערי מידע; אני חושבת שברגע זה הכרזתי רשמית שהמדיניות הזאת של הקראת שאילתות כאשר יש פער מאוד גדול – אני רוצה להגיד לך שכל אחד מאנשי הצוות שלי בודק אם השאילתות עונות לעניין השאלה.

ציפי חוטובלי: אין ביכולתנו כל פעם לרדת פרטנית ולבדוק מה קורה בכפר-ורבורג.

גילה גמליאל: בהחלט, אני מסכימה אתך לחלוטין.

גילה גמליאל: אני רק אומר שמכיוון – – –

ציפי חוטובלי: אני רוצה להגיד שזה לא מעיד על חוסר רצינות עבודת הצוות שלי, שבודק מול הצוות במשרד התחבורה.

ציפי חוטובלי: זה מה שיש לי לומר בעניין הזה.

גילה גמליאל: היו אמורות להיות עוד שתי שאילתות של חברת הכנסת מיכל רוזין, אבל מכיוון שהיא לא נוכחת אז ממילא את לא צריכה לענות עליהן.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לפנות אישית לכל אחד מחברי הכנסת כאן:

ציפי חוטובלי: מאחר שנושא התחבורה הוא נושא שקשור באמת – כמעט אין כאן חבר כנסת שלא מקבל פניות ציבור בנושא הזה – אני מבקשת: אני אקבע לי שעת שאלות לדיון במשרד שלי, כולל הפקידים ממשרד התחבורה, ואנחנו נפתור את הבעיה הזאת.

גילה גמליאל: אבל רק מגיעה לחבר הכנסת באסל גטאס האפשרות לשאול שאלה נוספת.

באסל גטאס: גברתי, אנחנו מדברים על כביש שהוא, כפי שידוע לך, כביש אדום, כביש מסוכן שנהרגים בו – ידוע מה מספר הקורבנות שנגבו בכביש הזה – –

ציפי חוטובלי: כן.

באסל גטאס: – – ואני עמדתי כאן, ובסבלנות שאלתי אותך, אולי לפני שמונה חודשים – – –

ציפי חוטובלי: אני זוכרת.

ציפי חוטובלי: אני זוכרת לא רק ששאלת אותי – אני זוכרת גם שדיברנו אחרי השאילתה.

באסל גטאס: ואז אמרת לי שזה מוכן, הכול, והבעיה היא באוצר.

ציפי חוטובלי: האוצר פתר את הבעיה.

באסל גטאס: כן, ואז אני פניתי לאוצר בעוד שאילתה, וזה לקח עוד כמה חודשים, ומיקי לוי, סגן השר, ענה שהכסף, 12.67, הוקצה, והוא נמצא בתקציב משרד התחבורה.

באסל גטאס: ואז שוב פניתי אליכם בשאלה.

באסל גטאס: קודם פניתי בעל-פה, על מנת לחסוך לעצמנו את תהליך השאילתה, ולא נעניתי; ואז פניתי רשמית בשאילתה.

באסל גטאס: עכשיו, אחרי השאילתה השלישית שלי, מה שידוע לי הוא שאין עבודות בכביש, זה לא החל, ומהתשובה אני נמצא עדיין באותו square one.

באסל גטאס: אני לא יודע מה קורה.

ציפי חוטובלי: אני מבינה אותך.

באסל גטאס: כסף – יש, תכנון – אמרת: מוכן מזמן מזמן.

באסל גטאס: היה אמור הכביש להתחיל להתבצע.

באסל גטאס: השאלה שלי: למה לא מתבצע?

ציפי חוטובלי: שאלה מצוינת.

ציפי חוטובלי: אם משרד התחבורה יכול, מבחינתו – אני מדברת עכשיו על הפקידוּת שעורכת את התשובות האלה – אז כנראה שמבחינתו, אם הוא אומר שהדברים מבוצעים עד אוגוסט, הדברים קורים כמגע קסם בשטח.

ציפי חוטובלי: אני רק אומרת שזה ה-state of mind של אנשים מסוימים.

ציפי חוטובלי: אני אומרת שוב שאני חושבת שהדבר הזה סגר סופית, סתם את הגולל, אני חושבת – – –

גילה גמליאל: אני חושבת שיש פה באמת – בטח אנחנו כאן יכולים להבין את הבעייתיות, אבל הצופים בבית – – –

באסל גטאס: אבל אני יכול לבקש מסגנית השר – – –

גילה גמליאל: רגע, חבר הכנסת באסל גטאס.

גילה גמליאל: הצופים בבית לא מבינים מה קורה כאן.

גילה גמליאל: מצד אחד, נשאלת שאילתה של חבר כנסת.

גילה גמליאל: מצד שני, נציגי המשרד – במקרה הזה זו את כסגנית שר התחבורה אמורה לתת את המענה בשם משרד התחבורה, שבעצם את מייצגת אותו כרגע.

גילה גמליאל: הכשלים בתוך משרד התחבורה, זה לא מעניין את חברי וחברות הכנסת, נקודה.

ציפי חוטובלי: אין בעיה, אני רק רוצה – – –

גילה גמליאל: אני חושבת שבנסיבות מביכות – במקרה יצא שניהלתי את הישיבה בבוקר ואני מנהלת אותה גם עכשיו ואני רואה פשוט את אותו דבר, זאת אומרת, אותה תשובה שהיא פשוט לא ישימה, לא עניינית, לא נכונה – –

ציפי חוטובלי: לא נכונה.

גילה גמליאל: – – עבור חברי וחברות הכנסת.

גילה גמליאל: אני חושבת שכאן את צריכה לפנות לכל אותם גורמים שהשיבו בשם המשרד ולא לעבור על זה לסדר-היום.

גילה גמליאל: זה לא אומר שעכשיו את צריכה לקחת על עצמך את העבודה וחברי כנסת יצטרכו לפנות אלייך רק באופן אישי.

ציפי חוטובלי: לא, לא, לא.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להסביר לך, גברתי היושבת-ראש – – –

גילה גמליאל: כאן צריכה להיות תשובה יסודית מול הגורמים במשרד.

גילה גמליאל: זו פשוט שערורייה.

ציפי חוטובלי: לא, גברתי היושבת-ראש, אם אני מגישה תלונה והמשמעות שלה היא שאני אמשיך לקבל תשובות מביכות – אני עומדת בסוף מול הציבור.

גילה גמליאל: בהחלט.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להגיד לך: אני מפסיקה לתת תשובות מעל הדוכן הזה מטעם המשרד.

ציפי חוטובלי: אני רוצה שהשר יטפל בעניין הזה, ואני פונה היום, עוד היום, לשר, בעצם אומרת לו שכרגע המשרד שלו מחליט שהוא לא מכבד שאילתות של חברי הכנסת.

ציפי חוטובלי: כי אני אומרת שוב, אני הופקדתי על נושא מסוים, ואני, כנציגה שמקשרת בעצם בין השר לכנסת, אני לא יכולה להיות אחראית לכל – אתה יודע, משרד התחבורה חולש על כל כך הרבה תחומים.

ציפי חוטובלי: אני חייבת להגיד שסוג כזה של תשובה, אם בסופו של יום הפקידות, היועצים המשפטיים, לא נותנים תשובות הולמות, בסופו של יום אני לא מוכנה להיות הפנים של משרד התחבורה שנתקל בחוסר כבוד לחברי הכנסת.

ציפי חוטובלי: זהו.

גילה גמליאל: תודה רבה.

באסל גטאס: אני רק רוצה, גברתי, לציין לפרוטוקול שהשאילתה הזו נשאלה – היינו צריכים לקבל תשובה לפני חודשים.

באסל גטאס: ואני פניתי במכתב רשמי למנכ"ל המשרד עם נוסח השאילתה, ושמחתי כמובן שהעניינים זזו, יש תשובה, אבל הנה חוזרים.

באסל גטאס: אני, לפחות בשאילתה הזו על קטע הכביש הזה, רוצה לבקש ממך שתבדקי ביום, יומיים, שלושת הימים הקרובים, ותחזרי אלי בתחילת השבוע, כדי לפחות לדעת מתי יתחילו העבודות.

ציפי חוטובלי: בסדר גמור.

באסל גטאס: לפחות את זה תתחייבי לי, כי אני גם, כפי – – –

גילה גמליאל: את יכולה להתחייב לחבר הכנסת באסל גטאס?

ציפי חוטובלי: אני יכולה להבטיח לך שאני אעשה הכול כדי לברר למה משרד התחבורה לא נותן לך תשובות הולמות.

ציפי חוטובלי: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לסגנית שר התחבורה, חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

גילה גמליאל: כרגע אני רוצה לברך את הצוערות והצוערים שהגיעו לכנסת.

גילה גמליאל: ברוכות וברוכים הבאים ובהצלחה.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור לסגן שר החינוך, שישיב על השאילתות הבאות: שאילתה של חברת הכנסת אורית סטרוק – שאינה נוכחת, ומכיוון שכך אתה לא צריך לענות על השאילתה.

גילה גמליאל: שוב, חבר הכנסת באסל גטאס, אתה מוזמן לעלות מן הצד ולהקריא את השאילתה בדבר תקצוב החברה הערבית.

גילה גמליאל: בבקשה, סגן השר אבי וורצמן, סגן שר החינוך.

באסל גטאס: אני רק רוצה להשוות: השאילתה שלי למשרד התחבורה היא מ-18 בדצמבר ורק עכשיו נענינו – שבעה חודשים אחרי – –

גילה גמליאל: מ-18 בדצמבר?

באסל גטאס: כן.

גילה גמליאל: יכול להיות שהיו להם הרבה תוכניות?

גילה גמליאל: סביר להניח.

גילה גמליאל: שמונה חודשים זה פרק זמן בהחלט סביר לסיים את העבודה.

באסל גטאס: – – בעוד השאילתה למשרד החינוך דווקא הייתה תשובת בזק, אפשר להגיד, ולכן תודתי למשרד.

אברהם וורצמן: אתה רואה מה זה משרד יעיל?

גילה גמליאל: כן.

באסל גטאס: השאילתה שלי הייתה ב-18 ביוני.

באסל גטאס: בימים אלה מכין משרד האוצר את תקציב המדינה לשנת 2015.

באסל גטאס: לדברי ראש אגף התקציבים, שהתבטא בסח'נין ב-6 במרס 2014, שיטות ההקצאה לערבים אינן שוות.

באסל גטאס: יש פערים גדולים במשאבים המוקצים בכל התחומים, ועל הממשלה לבצע טיפול שורש בעניין.

באסל גטאס: אני, כמובן, את השאילתה הזו שאלתי את רוב משרדי הממשלה.

באסל גטאס: ברצוני לשאול: 1.

באסל גטאס: מה היא שיטת התקצוב הנהוגה במשרדך כלפי החברה הערבית?

באסל גטאס: 2.

באסל גטאס: איזה אחוז מוקצה כיום?

באסל גטאס: 3.

באסל גטאס: מה הם השינויים שהוכנסו לתקציב 2015?

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת באסל גטאס.

גילה גמליאל: בבקשה, סגן שר החינוך אבי וורצמן.

אברהם וורצמן: גברתי היושבת בראש, מזכירת הכנסת, שלום שוב, חברִי חבר הכנסת – זה לא חברַי חברי הכנסת, זה חברִי חבר הכנסת.

באסל גטאס: לא חבר?

באסל גטאס: – – –

גילה גמליאל: ומה אתי?

אברהם וורצמן: אמרתי: גברתי היושבת-ראש.

אברהם וורצמן: שוב הפעם, שלום לכל החיילים האורחים שלנו, ברוכים הבאים לכנסת.

גילה גמליאל: אלה צוערים וצוערות מבה"ד 1.

אברהם וורצמן: צוערים וצוערות, עם ישראל גאה בכם.

אברהם וורצמן: אתם תובילו את כל הלוחמים של עם ישראל, בעזרת השם.

גילה גמליאל: והלוחמות.

אברהם וורצמן: אמרתי: גם הלוחמים וגם הלוחמות, צוערים וצוערות.

גילה גמליאל: בהחלט.

אברהם וורצמן: תשובה על שאלתך, חבר הכנסת באסל גטאס – משרד החינוך מקצה על-פי קריטריונים שוויוניים, פומביים וענייניים, אין הבדל בין ציבור כזה וציבור אחר.

אברהם וורצמן: לא קיימת שיטת תקצוב שונה למגזר יהודי או ערבי או לכל מגזר אחר.

אברהם וורצמן: המשרד באופן קבוע מתגבר אוכלוסיות המוגדרות כחלשות על-פי הפרמטרים המשמשים לצורך הקצאה דיפרנציאלית, מדד חברתי-כלכלי של רשויות מקומיות, מדד פריפריאלי, מדד הטיפוח של בתי-הספר.

אברהם וורצמן: כך, לדוגמה, משרד החינוך מתקצב בתי-ספר שמדד הטיפוח שלהם יותר גבוה בתוספות תקציביות, בשעות שבועיות.

אברהם וורצמן: חלק גדול מן המגזר הערבי נהנה מזה, כי מדד הטיפוח שלו הוא לרוב נמוך, ולכן הם מקבלים הרבה מאוד תוספות.

אברהם וורצמן: בנוסף, חוץ מהדברים המיוחדים הללו, יש תוכנית חומש ויש 15 מיליון שקל נוספים שהמשרד מפעיל במסגרת תוכנית חומש לקידום המגזר הערבי.

אברהם וורצמן: אם נפרט, נביא כמה דוגמאות של תוכניות שהמשרד מתקצב באופן מיוחד: הוא נותן תקצוב דיפרנציאלי בעדיפות לפריפריה, לשכבות חלשות.

אברהם וורצמן: שוב, ערים ומקומות רבים במגזר הערבי מקבלים מזה.

אברהם וורצמן: אתן לך דוגמאות: בתי-הספר של החופש הגדול – כמעט 180,000 תושבים; 100%, כמעט כל הרשויות המקומיות הערביות מקבלות את זה בחינם, כי היה הרי מדרג והאוכלוסיות מקבלות בחינם.

אברהם וורצמן: 1–4 מקבלים בחינם – כל המגזר הערבי כמעט מקבל בחינם.

אברהם וורצמן: תוכניות הזנה בבתי-ספר – 200,000 ילדים.

אברהם וורצמן: עכשיו הקצינו עוד 110 מיליון שקלים, ועכשיו זה כמעט חצי מיליארד שקל לתוכניות הזנה.

אברהם וורצמן: שוב הפעם, המגזר הערבי כמעט כולו נהנה באופן מיוחד מהתוכנית הזאת.

אברהם וורצמן: מלגות לתלמידים בבתי-ספר על-פי מצב כלכלי של ההורים – השנה העלינו ל-100 מיליון שקלים.

אברהם וורצמן: שוב, במגזר הערבי נהנים מזה באופן מיוחד.

אברהם וורצמן: תוכניות להפחתת מקסימום תלמידים בכיתה ל-32 – לפי העשירון של המוסד, אנחנו קובעים כמה יהיה מקסימום התלמידים בכיתה, ואז ממילא יש יותר פיצול כיתות.

אברהם וורצמן: שוב הפעם, במגזר הערבי – צריך להבין שבעשירון עליון זה 40 תלמידים ובעשירון טיפוח 10 – 32.

אברהם וורצמן: תשמע איזה הבדל.

אברהם וורצמן: זה הבדל עצום.

אברהם וורצמן: מה גודל הכיתה המקסימלי?

אברהם וורצמן: 32 במקום 40.

אברהם וורצמן: זה חלק גדול מאוד במגזר הערבי.

אברהם וורצמן: התאמת תוכניות מערכת החינוך למאה ה-21 – תוכניות ציל"ה; תוכניות לשיפור ההישגים במקצועות הליבה מוחזקות בחטיבות העליונות בפריפריה.

אברהם וורצמן: שוב הפעם, בכל הדברים הללו המגזר הערבי מקבל סכומים גדולים מאוד.

אברהם וורצמן: הסעות תלמידים – שוב, זה תקצוב דיפרנציאלי.

אברהם וורצמן: אוכלוסיות חלשות מקבלות יותר.

אברהם וורצמן: פעולות ממוקדות של אגף שח"ר – במקרה, זה תחום שאני מטפל בו – עלות של 100 מיליון שקלים, וזה הרבה מאוד, במגזר הערבי.

אברהם וורצמן: תוכניות היל"ה, תוכניות מב"ר, אתג"ר, אומ"ץ.

אברהם וורצמן: ניהול עצמי של בתי-הספר על-פי המודל החדש – שוב, במגזר הערבי יש עדיפות גדולה.

אברהם וורצמן: תמריצים למורים בפריפריה – יש מורים רבים במגזר הערבי שמקבלים את התמריצים.

אברהם וורצמן: רק להבין, רק בשנה הזאת מדובר על 200 מיליון שקלים.

אברהם וורצמן: תוכניות מיל"ת – אני, באופן אישי, מכיר את הדבר הזה.

אברהם וורצמן: המון בתי-ספר במגזר הערבי מקבלים תוכניות בהיקפים גדולים מאוד.

אברהם וורצמן: תוכניות מיל"ת הן תוכניות תוספתיות.

אברהם וורצמן: השאלת ספרי לימוד – שוב, במגזר הערבי מקבלים הרבה מאוד.

אברהם וורצמן: יש תוכנית קרב.

אברהם וורצמן: תמיכה דיפרנציאלית בתנועות הנוער – תנועות הנוער הערביות גם מקבלות במסגרת כללית של תוספת דיפרנציאלית של 20 מיליון שקלים.

אברהם וורצמן: השלמת השכלה להורים, המשרד תקצב השנה 5 מיליון שקלים.

אברהם וורצמן: לגבי השאלה על 2015 – מעבר לכל הדברים הללו, המשרד, לקראת שנת 2015, מתכנן שינויים גדולים בנושא החינוך הדיפרנציאלי, כששוב, הרעיון הוא לחזק את האוכלוסיות החלשות, יותר את הרשויות המוחלשות, שיש להן פחות איתנוּת.

אברהם וורצמן: הדבר בוודאי יבוא לידי ביטוי בצורה מאוד משמעותית במגזר הערבי.

אברהם וורצמן: הדברים מתבררים בימים אלה, ואתם תקבלו תשובה מסודרת בעניין.

אברהם וורצמן: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לסגן שר החינוך אבי וורצמן.

גילה גמליאל: יש אפשרות לחבר הכנסת באסל גטאס לשאול שאלה נוספת, בבקשה.

באסל גטאס: סליחה שהשארתי אותך עד השעה הזאת, כי אני מטפל בעניין באופן סיסטמטי – אני רוצה לראות איך אפשר לתרגם את הרצון הממשלתי למספרים בתקציב של 2015.

באסל גטאס: כל מה שאמרת לא נתן לי – שוב, אני מאמין לכוונות, במיוחד בעניין הדיפרנציאלי.

אברהם וורצמן: לא, לא לכוונות – למעשים.

באסל גטאס: אבל אמרת המון, אמרת הרבה, אמרת – אבל באחוזים לא שמעתי בכלל, אף שהייתה שאלה ספציפית: מהו האחוז?

באסל גטאס: כי ניסינו דרך הממ"מ, וגם הם פנו אליכם בעניין הזה, ואני יודע שיש לפעמים קושי להפריד, כי יש תקציבים שלא כולם מסומנים.

באסל גטאס: אז ניסינו לפי יישוב, גם לראות מה קורה לפי יישוב, אבל הרושם והמספרים מצביעים שגם במשרד החינוך יש פער בין אחוז התלמידים הערבים בסך הכול במערכת לבין אחוז התקציבים המופנים למגזר הערבי.

אברהם וורצמן: תשמע, באופן מעשי – – –

באסל גטאס: התמונה יפה, אבל המספרים אחרים.

אברהם וורצמן: טוב, קודם כול, המספרים לא אחרים, אתה גם לא הבאת מספרים.

אברהם וורצמן: אין לי תשובה ספציפית, כי המשרד לא עובד בשיטה הזאת; זה לא עובד לפי מגזרים, זה עובד על-פי מדרגים אחרים, ויכול להיות שיש הנתון הזה.

אברהם וורצמן: אבל לעצם העניין, בכל הסעיפים שפירטתי לך – וראית שהמשרד ענה בצורה רצינית, לא ענה כלאחר יד – תשמע, בכל הדברים הללו יש עדיפות גדולה מאוד לתלמידים במגזר הערבי.

אברהם וורצמן: אם אתה יודע – בנושא הזנה, תוכניות ציל"ה, תוכניות מיל"ת ומספר התלמידים בכיתה, ועוד כהנה וכהנה דברים, המגזר הערבי מקבל עדיפות מאחר שהוא נמצא בעשירונים התחתונים במדינה.

אברהם וורצמן: זו עובדה.

אברהם וורצמן: אנחנו רוצים לעזור לפי העשירונים.

אברהם וורצמן: ככל שהעשירון יותר נמוך רוצים לעזור יותר; זה מה שעושים כלפי המגזר הערבי, וגם במגזר היהודי ובמגזרים אחרים: בעשירונים הנמוכים נותנים יותר.

אברהם וורצמן: אבל מאחר שבמגזר הערבי זה המצב, אני חושב שהתשובה ברורה, וקיבלת תשובה מפורטת.

אברהם וורצמן: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לסגן שר החינוך אבי וורצמן.

גילה גמליאל: תם סדר-היום.

גילה גמליאל: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, ט"ז בתמוז התשע"ד, 14 ביולי 2014, בשעה 16:00.

גילה גמליאל: ישיבה זו נעולה.