ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 152, 2014-07-01 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ג' בתמוז תשע"ד, 1 ביולי 2014.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אתמול הפסקנו את ישיבתנו כשקיבלנו את הבשורה המרה, ואני חוזר ואומר שבוודאי לב כולנו עם המשפחות הנהדרות.

יולי יואל אדלשטיין: אני יודע שרבים מחברינו בדרך להלוויה, לכן הישיבה הזאת תהיה קצרה – חלק כבר יצאו, חלק נמצאים כאן ואו-טו-טו יצאו מכאן להלוויה – ואנחנו היום נקיים רק נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שכולנו גם נשמור על האיפוק האופייני ליום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד קודם כול לבקש ממזכירת הכנסת להודיע את הודעתה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 12) (העברת נטל ההוכחה בתובענה על התנכלות), התשע"ד–2014, של חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 115) (מתן מידע בדבר נקודות), התשע"ד–2014, של חבר הכנסת אמנון כהן.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות הוועדה לענייני ביקורת המדינה בעקבות דיון מהיר בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: אפליה בתוכנית הקייטנות "בתי-הספר של החופש הגדול", הצעתם של חברי הכנסת דוד אזולאי, אורי מקלב, חנין זועבי ותמר זנדברג.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מפעיל את ההצבעה לצורך הרשמה לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי שיצביע יוכל להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים אזמין את חבר הכנסת וקנין לפתוח נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, דוד המלך בתהילים אומר: "לקדושים אשר בארץ המה ואדירי כל חפצי בם".

יצחק וקנין: על שלושת הנרצחים של אתמול אני חושב שאמרו רבותינו שמעלת נשמתם גבוהה מאוד.

יצחק וקנין: והיום הזדמן לי, ככה, וראיתי בזוהר משהו מאוד מעניין.

יצחק וקנין: כשיתגלה מלך המשיח, במהרה בימינו אמן, על לבו יהיו חקוקים כל אותם אלה שנרצחו בגלל יהדותם, כל מי שנרצח, והוא ינקום את נקמות ה', ככה כתוב.

יצחק וקנין: הזוהר מביא את זה וזה הזדמן לידי היום.

יצחק וקנין: לכן, אנחנו מתפללים לשלום כל הזמן ורוצים שעושה שלום במרומיו הוא יעשה שלום עלינו, אבל אין ספק שאותם אויבים שמנסים לפגוע בנו, חובתנו לרדוף אותם עד חורמה ולגמול להם את הגמול הראוי להם.

יצחק וקנין: אני חושב שמה שנעשה בשלושה שבועות האחרונים מראה את חוסנה של מדינת ישראל, את חוסנה של החברה הישראלית, את הערבות ההדדית.

יצחק וקנין: יהי רצון שזה יימשך עד קץ.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת וקנין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני רוצה תחילה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שהכנסת עשתה אתמול נכון, קיבלה החלטה נכונה.

איתן כבל: האירוע הקשה של החטיפה והרצח החזיק עם שלם ביחד, והתגובה – כמעט באינסטינקט – שלנו, חברי הכנסת, הייתה להזדהות, ואני דוחה על הסף כל ניסיון או כל אמירה שניסתה להפוך אותנו, כאילו אנחנו מנותקים או לא.

איתן כבל: אנחנו חלק מהעם הזה, והפעולה הזאת הייתה אתמול חלק מהתנהלות שהייתה נכונה וחשובה.

איתן כבל: יחד עם זאת, אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אני עכשיו, כמו רבים, צפיתי בטלוויזיה בטקסי האשכבה, ואני כבר לא זוכר את עצמי הרבה מאוד שנים מרגיש, במידה רבה אפילו נחנק, מעבר לעובדה שאני לא מסוגל גם, כהורה, בכלל לחשוב במושגים שילד שלך – אני לא יודע איך אפשר בכלל להכיל דבר כזה, איך אפשר להכיל אותו.

איתן כבל: ואני שומע את ההורים.

איתן כבל: איזה כוח, איזה כוח כבר הרבה זמן, ואני מקווה שלעולם לא נידרש עוד.

איתן כבל: עומדות משפחות עם כוח, שברגע הקשה הזה ידעו לאחד סביבן עם שלם, או את רוב רובו המכריע של העם הזה.

איתן כבל: וזה לא עניין של מה בכך, זה לא עניין של מה בכך שרגע – אנחנו לא מדברים בשפה של ימין או שמאל אלא של כוח אחד, עם ישראל חזק ומאוחד.

איתן כבל: תהא נשמתם צרורה בצרור החיים, אמן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאלי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת הופמן.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אתמול קיבלנו בשורה מרה באמצע עבודת הכנסת, כשהיינו פה, ואנחנו עדיין בלבנו קיווינו והתפללנו, יחד עם כל עם ישראל, שהנערים יימצאו בחיים.

אברהם מיכאלי: לצערנו – נסתרות דרכי ה'.

אברהם מיכאלי: אנחנו, אחרי שבועיים וחצי שליווינו והתפללנו, וכל עם ישראל התאחד בתפילות, יחד עם ההורים האמיצים, שאכן גילו גבורה והתגלו כאנשים שהם באמת מעבר לממוצע, לעמוד בכל הסבל הגדול הזה שהם עברו.

אברהם מיכאלי: והם גרמו לנו, כעם ישראל, בארץ ובעולם, להתאחד סביב הסוגיה הזאת, של מי אנחנו.

אברהם מיכאלי: אנחנו עם אחד – אנחנו יכולים לחלוק אחד על השני, אבל בסוף, לצערנו, בצרה אנחנו כולנו ביחד.

אברהם מיכאלי: ולכן, הבשורה הזאת, הבשורה המרה היא לא רק לנו כתושבי ארץ-ישראל, אלא גם לכל יהדות העולם כולה.

אברהם מיכאלי: כולם המומים, כולם מצטערים, כולם מתאבלים היום, כשאנחנו עומדים כשעה לפני הלוויה, שנשתתף בה, לכבד את ההרוגים.

אברהם מיכאלי: אנחנו קוראים לזה "קדושי ישראל", שמסרו את נפשם על קידוש השם כיהודים, שאשמתם היא שהם יהודים, ילדים שחיים במדינת ישראל ושומרים על הארץ הזאת, על מורשת סבא.

אברהם מיכאלי: ולצערנו, הילדים הקדושים, ואני עוד לא רוצה להגיד אשכבה עליהם, כי אנחנו נוהגים שאשכבה אומרים אחרי הקבורה, הילדים הקדושים: איל בן אורי ואיריס תשורה, גיל-עד מיכאל בן אופיר ובת-גלים, נפתלי יעקב בן אברהם ורחל דבורה, תהי נשמתם צרורה בצרור החיים, אמן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת הופמן, ואחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

רונן הופמן: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, גם אני מבקש לומר משהו לגבי הכוח הזה של אחדות העם.

רונן הופמן: לעתים נדמה לנו שהמונח "אחדות העם" הוא מונח שהוא יותר קלישאה ממציאות.

רונן הופמן: הרגע הזה, שהוא רגע מבחן כל כך קשה, מוכיח שיש משהו מעבר לכל השסעים וכל המחלוקות; שדווקא ברגעים כל כך קשים וכל כך טרגיים אכן נוצר כוח אמיתי ואותנטי של אחדות בעם הזה.

רונן הופמן: ואני חושב שאנחנו צריכים להעריך, על אף הקושי הבלתי-נתפס שיש ברגעים האלה, את הכוח הזה, שהמנוע שלו במקרה הבאמת-קשה הזה היה משפחות הנערים עצמן.

רונן הופמן: יהי זכרם ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת הופמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורי מקלב – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת יפעת קריב.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מכובדתי השרה, חברי חברי הכנסת, גם היום, לא רק אתמול, גם היום קשה לחזור למסלול ולהתנהג כרגיל.

אורי מקלב: אנחנו באמת מייחדים את הישיבה הזאת להעלות את זכרם ולהיות שותפים יחד עם המשפחה, יחד עם ההורים, יחד עם הסבים והסבתות, יחד עם האחים, יחד עם החברים, השכנים, הידידים, ובעצם כל העם היהודי בארץ ובכל המקומות, שהיינו שותפים וחרדים, וייחלנו והתפללנו.

אורי מקלב: היו לנו הרבה תקוות שהחטיפה הזאת, האירוע הזה יסתיים אחרת, והוא הסתיים באופן טרגי כזה, כפי שהתברר לנו.

אורי מקלב: ואנחנו באמת יודעים מה הזכויות שיש למשפחות וגם לנרצחים עצמם, באחדות המיוחדת שאיחדו.

אורי מקלב: וזה מיוחד לעם היהודי שכולנו, בלב אחד וכאיש אחד, התפללנו, דאגנו, היינו יחד עם המשפחות.

אורי מקלב: ובראש ניצחו על המקהלה הזאת, על האיחוד הזה, ההורים והמשפחות האלה, שבאצילות המיוחדת שלהם ובאופי שלהם הם ידעו ללכד את כולם בתקוות ובתפילות, ולא להאשים אף אחד, אלא רק לדעת שבשעה כזאת האחדות היא שמחזקת.

אורי מקלב: אין מה לנחם; קשה לנחם הורים לילדים שבמקום לחזור הביתה לשבת, לאחר 18 יום של חיפושים מצאו אותם בצורה הזאת.

אורי מקלב: ועצוב מאוד וגם טרגי מאוד שיש איזו נחמה פורתא, נחמה קטנה, במצב הזה שאנחנו חיים, בזה שמצאו את הגופות ולא נשארנו בחוסר, וההורים לא נשארו בחוסר ודאות.

אורי מקלב: כפסע, כמעט היה שגם זה לא היה, וזה מה שהיום אנחנו נתלים בו, באיזו תקווה, באיזו נחמה; במצב כזה אנחנו חיים וזה מה שסובב אותנו.

אורי מקלב: אבל עוד משפט אחד, ברשותך, אדוני היושב-ראש:

אורי מקלב: אני לא יודע אם אנחנו צריכים לעסוק רק במה צריך, מה עונשם של המחבלים ומה המדיניות שלנו לגבי ארגוני הטרור.

אורי מקלב: מה אנחנו יכולים בכל אופן לקחת אתנו מהאירוע הזה כדבר – לא רק בזמן 18 הימים האלה אלא גם לגבי העתיד.

אורי מקלב: לא חסרים בתקופה האחרונה הרבה דברים שגורמים למחלוקות אצלנו בעם.

אורי מקלב: הקוטביות מתעמקת ומתרחבת.

אורי מקלב: אנחנו רואים את זה פה, ואנחנו יודעים שזה קיים לא רק פה, אלא ציבורים גדולים מאוד מרגישים שהאחדות שלנו נפגמת מאוד בתקופה האחרונה.

אורי מקלב: עלינו הרבה יותר, הרבה יותר לשים לב שהדבר הזה, האחדות, שהיא כל כך מיוחדת והיא כל כך נותנת וכל כך מחזקת, היא צריכה להמשיך.

אורי מקלב: למה לנו שיעורים כאלה כמו האירוע הזה, שהוא שיביא אותנו למסקנה הזאת.

אורי מקלב: אנחנו ראינו את זה גם לפני כמה חודשים, באחדות המיוחדת שהייתה כאשר משפחת גרוס שכלו את שתי הבנות שלהם ונאבקו על שני הבנים שלהם – איך העם, העם היהודי, העם הישראלי בכלל, התאחד.

אורי מקלב: בימים האלה ניקח על עצמנו שהאחדות היא מה שנחרות על דגלנו.

אורי מקלב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יפעת קריב, ואחריה – חבר הכנסת דב חנין.

יפעת קריב: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, מסע ההלוויה החל ברגעים אלו.

יפעת קריב: הלב נשבר, מתרסק.

יפעת קריב: מדינה שלמה קוברת ביגון את גיל-עד, איל ונפתלי.

יפעת קריב: כל בית בישראל כואב את הרגע הבלתי-נסבל, האכזרי הזה.

יפעת קריב: בדקה הזאת אני מבקשת להרכין את ראשי לפני שלוש האימהות ושלושת האבות, האחים והאחיות.

יפעת קריב: אני מצדיעה מכאן, מכנסת ישראל, לכם, משפחות פרנקל, שער ויפרח.

יפעת קריב: לימדתם את כולנו שיעור בי"ח ימים: שיעור של אהבת חינם, של סובלנות וערכיות, שיעור של אצילות; לימדתם אותנו סובלנות, אחד לאחר ואחד לשני; איחדתם את קצוות העם, כולנו כאחד.

יפעת קריב: מדינה שלמה התאחדה כבמעמד הר-סיני, באהבה, בתקווה ובדאגה לשלושת הנערים, שהפכו לילדים של כולנו.

יפעת קריב: זה לא טבעי, זה לא נכון שהורים יקברו את ילדיהם.

יפעת קריב: שלושת הצעירים, גיבורים קטנים-גדולים, שרק רצו לשוב הביתה לשולחן השבת, גיל-עד, נפתלי ואיל, יהי זכרכם ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קריב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יואב בן צור.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה, אני משתתף באבלן הכבד של משפחות שער, פרנקל ויפרח.

דב חנין: אין כאב כצערם של הורים על ילדיהם שנרצחו; שלושה נערים, קורבנות חדשים במעגל הנורא של הדמים.

דב חנין: אני שואל את עצמי: האם נדע, אנחנו ושכנינו, למצוא בנו את הכוח ואת השכל לפרוץ את המעגל האיום הזה של מוות, כיבוש ואלימות?

דב חנין: האם נדע למנוע הידרדרות לעוד מלחמה, עם עוד קורבנות שווא?

דב חנין: אדוני היושב-ראש, עצב וכעס על פני תהום עכשיו.

דב חנין: אל ניפול לתוכה.

דב חנין: ולמי שקורא היום לנקמה אני רוצה להקריא כמה שורות מתוך שיר שנקרא "נקמה": "לפעמים/ מתחשק לי להזמין לדו-קרב/ את האיש/ שרצח את אבי/ והרס את ביתי, ושילח אותי ערום ועריה/ לכל הרוחות של עולם הבריות הצר.

דב חנין: / שאם יהרגני/ ומצאתי מנוחה נכונה/ ואם אחסלהו/ מצאתי נקמה.

דב חנין: // אבל.../ אם יתגלה לי/ במהלך הדו-קרב/ שיש ליריבי/ אימא/ שממתינה לו/ או אבא/ שמניח את כף ימינו/ על כברת הלב בחזהו/ בכל פעם שהבן שלו מאחר/ אפילו רבע שעה/ מעבר למועד שובו – או אז/ לא אהרגהו/ אם הכנעתי אותו.

דב חנין: // זאת ועוד.../ לא אחסלהו/ אם יתברר לי/ שיש לו אחים ואחיות/ שנוטים לו אהבה/ ומתגעגעים אליו בלי הרף;/ או שיש לו/ אישה הששה לקראתו/ וילדים/ שאינם אוהבים כשהוא נעדר/ ושמחים במתנות שלו/ או שיש לו/ ידידים וקרובים/ שכנים ומכרים – – – שמתעניינים במעשיו/ ומקפידים לומר לו שלום.

דב חנין: // אבל אם יהיה ערירי/ כרות עץ משפחה/ שאין לו לא אימא ולא אבא/ לא אחים ולא אחיות/ לא אישה ולא ילדים/ בלי חברים וקרובים ושכנים/ בלי מכרים/ בלי רע או עמית, בלי ידיד לרפואה.../ לא אוסיף למצוקת ערירותו/ לא ייסורי גוויעה/ ולא עצב כיליון".

דב חנין: כתב את השיר הזה המשורר הפלסטיני טהא מוחמד עלי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בן צור, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת רוברט אילטוב.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, חכמינו זיכרונם לברכה אומרים: קשה סילוקם של בחורים כחורבן בית-המקדש.

יואב בן צור: יש בית-מקדש משפחתי קיים, ויש בית-מקדש עתידי שעדיין לא הוקם.

יואב בן צור: אני מכיר את הדברים מהפן האישי: בן-דודי איתמר דורון, השם ייקום דמו, שהלך להיטהר במעיין אורה, נרצח גם הוא בהיותו בתוך המעיין, לאחר שטבל והיה טהור וקדוש.

יואב בן צור: אני מכיר את הרגשות הללו ברגע הזה: הרגש והרצון של הנקמה, הרגש והרצון להחזיר למי שעשה את זה.

יואב בן צור: אבל לימדונו חז"ל: אל נקמות ה', אל נקמות הופיע.

יואב בן צור: אנחנו צריכים לדעת לגלות חוזק, ומתוך החוזק הזה לשום דברים בשום שכל, ולא בהתלהמות של דברים.

יואב בן צור: אין ספק שהאבדה למשפחות היא אבדה גדולה, אבל הקדוש-ברוך-הוא, שהוא מנחם כול, הוא ינחם אותם באבלם ומהשמים ינוחמו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוברט אילטוב, ואחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי.

רוברט אילטוב: כבוד יושב-ראש הכנסת, כבוד השרה, חברי חברי הכנסת, יום עצוב, עצוב מאוד.

רוברט אילטוב: שלושה נערים שאיחדו את העם, ונאמרו על כך הרבה דברים; שלושה נערים תמימים שחיכו לטרמפ להגיע הביתה ומצאו את מותם כי כמה אנשים החליטו שהם יעשו שינוי – יעשו שינוי ויהרגו ילדים חפים מפשע.

רוברט אילטוב: הטרוריסטים, שהם בחסות ארגוני טרור, מתפתחים, גדלים, מגדלים פה משפחות ומחליטים יום אחד לרצוח אנשים מעצם זה שהם יהודים, ורק מעצם זה שהם יהודים.

רוברט אילטוב: ויום למחרת קמים פה אנשים, מתוך הבית הזה ומחוצה לו, ומתחילים להצדיק את הפעולות האלה, פעולות טרור חסרות רחמים, וקוראים וממשיכים לקרוא לחטוף ילדים חפים מפשע כדי להוכיח את צדקתם בדרך מכוערת ואגרסיבית שכזאת.

רוברט אילטוב: אנחנו כציבור לא יכולים לעבור על זה בשקט, לא יכולים להתאפק.

רוברט אילטוב: למרות האיפוק שלנו אנחנו חייבים לקחת את החוק לידיים ולשים את הדברים במקומם.

רוברט אילטוב: לא יכול להיות שאנשים שמסיתים לטרור, לרצח, מסתובבים פה חופשי וממשיכים להסית לטרור ולרצח.

רוברט אילטוב: אנחנו חייבים לשים לזה סוף.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אילטוב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד אזולאי, ואחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, הפסקת הדיונים אמש נעשתה בחוכמה ובתבונה וברגע הנכון.

דוד אזולאי: אני חייב להתחיל עם זה, מפני שגם אני שמעתי ביקורת, וחייבים לחזק את עושי המלאכה הראויה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אחרי ימים של תפילה, הזדהות ואחדות בעם ישראל שעוד לא היו כדוגמתן – ונאחל לעצמנו שנמשיך להיות מאוחדים גם לא בעת צרה – אני משגר מכאן ניחומים להורי הנרצחים איל, גיל-עד, יעקב, השם ייקום דמם.

דוד אזולאי: ההורים היקרים האלה לימדו אותנו, את אזרחי מדינת ישראל, שיעור מאלף באחדות, באהבת ישראל ובגיבוי לעושים במלאכה.

דוד אזולאי: אני מציע ביום הזה, כשכולנו רותחים מזעם וכואבים כאב עצום, אני מציע לכל אלו המתבטאים בענייני ביטחון: צאו ותלמדו מאותם הורים על עוצמות הנפש שנהגו באותם ימים קשים.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אין מילים לנחם.

דוד אזולאי: רק דבר אחד צריך להגיד: מן השמים תנוחמו, ויהי רצון שה' יוציא אותנו מאפלה לאורה ומשעבוד לגאולה השתא בעגלא ובזמן קריב ונאמר אמן.

יולי יואל אדלשטיין: אמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לשלוח את תנחומי ולהשתתף בצערן של שלוש המשפחות על אובדן בניהן, אשר הפכו לבנים של כולנו.

חמד עמאר: אני, כמו כל אזרח במדינה, קיוויתי לשמוע בשורות טובות, אך הידיעה הכתה אותי, כמו את כולנו, בהלם.

חמד עמאר: הלב נקרע מצער על מותם של שלושה צעירים ועל השבר שקרה למשפחות.

חמד עמאר: המעשה הוא רצח נפשע שאין לו מקום בחברה אנושית.

חמד עמאר: הרוצחים הם פושעים נאלחים שאין בהם צלם אנוש.

חמד עמאר: זכותו של כל ילד וכל נער לגדול ולפקוד את בית-הספר ולחזור הביתה בשלום.

חמד עמאר: החיים של הנערים נגזלו על-ידי אנשים שפלים שרק השנאה מניעה אותם.

חמד עמאר: אני מאמין שהמדינה וזרועות הביטחון יעשו את המקסימום כדי לשים את ידם על הרוצחים.

חמד עמאר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, טוב עשית, יושב-ראש הכנסת, שבכל זאת כינסת את הישיבה הזאת, לא רק בגלל ביקורת כזאת או אחרת, אלא אני חושב שאנחנו צריכים לראות בבית הזה את הלב הפועם של הציבור הישראלי, ועניינים שמתנהלים מחוץ לבית הזה צריכים להתנהל גם בתוך הבית הזה.

נחמן שי: הוא לא בועה; הוא גוף פועם, ופעיל, וגם אם יש בו גלים ורעש, אז זה מה שקורה שם וזה מה שקרה ויקרה גם פה.

נחמן שי: חשבתי לעצמי: במדינה שכבר עברה שניים-שלושה דברים בחייה, למה האירוע הזה הוא אחר ושונה?

נחמן שי: אני חושב שזה בזכות המשפחות – והיה לי הכבוד לראות אותן בתחילת המסע הארוך שהן עברו.

נחמן שי: הן מקרינות משהו אחר, וזה עומד על הקצה כדי להיות שונה לחלוטין.

נחמן שי: הם הקרינו אורך רוח וסבלנות ואמון וגיבוי ואהבה גדולה.

נחמן שי: הם נתנו את המרחב הדרוש לממשלה ולצבא ולכל מי שעסק בכך לעשות את העבודה; לא האיצו, לא דחפו, לא ביקרו.

נחמן שי: וגם עכשיו, אני חושב שההתנהגות שלהם שונה לחלוטין ממה שהורגלנו, והם עברו ועוברים טרגדיה איומה.

נחמן שי: אני חושב שבזכותם מדינה שעברה כל כך הרבה טרור וכל כך הרבה פיגועים, אתם זוכרים, יודעת להתייחס לאירוע הזה במלוא המשקל שלו, אבל גם רואה אותו בהקשר היותר-רחב.

נחמן שי: אני חושב שהקבינט אתמול – ואני לא יודע מה יהיה בקבינט היום ואני לא יודע מה יקרה בימים הקרובים – רואה גם את זה לפני עיניו.

נחמן שי: יש לו את אורך הרוח להחליט את ההחלטות הנכונות ללא לחץ, וזה כל כך חשוב לקברניטים שיש להם את הזמן הזה.

נחמן שי: ועל כך אני מודה למשפחות האלה, כי אני יודע היטב וכולנו יודעים שזה יכול היה להיות שונה בתכלית היום, שונה בתכלית.

נחמן שי: ויחד אתם, יחד עם המשפחות שער, פרנקל ויפרח, אני רוצה גם להביע תקווה לכולנו, לזכור שיש גם מחר.

נחמן שי: יש היום ויש מחר.

נחמן שי: מחר אנחנו נהיה פה, מחר יהיו פה גם ערבים וגם פלסטינים, ונצטרך לחיות אתם; נצטרך לטוות את קווי המתחם והחיים המשותפים שלנו ושלהם; נצטרך לעשות את זה תוך כדי חיים משותפים ותוך כדי הבנה.

נחמן שי: וכל מה שנעשה בין לבין יהיה מוצדק, יהיה נכון – אסור שנשכח שבסוף יהיו פה גם יהודים וגם ערבים.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה – בבקשה, גברתי.

פנינה תמנו: אדוני היושב-ראש, שרת הבריאות הנכבדה, חברי כנסת נכבדים, היום זה יום עצוב למדינת ישראל.

פנינה תמנו: בעוד שעה קלה נקבור את שלושת הבנים איל, נפתלי וגיל-עד, שמצאו את מותם בדרך הרצחנית ביותר על-ידי בני עוולה.

פנינה תמנו: שלושת הנערים נטעו תקווה בלבבות של כולנו ב-18 הימים האחרונים, תקווה שנשאבה מתעצומות וכוחות הנפש של משפחותיהם והאימהות היקרות; תקווה שליוותה אותנו עד אתמול, עד לרגע האחרון.

פנינה תמנו: אך היום, בתום ישיבה זו של הכנסת, יחד עם אזרחים רבים, נלווה בצער כבד את הבנים בדרכם האחרונה למנוחת עולמים.

פנינה תמנו: הם נרצחו על-ידי טרוריסטים, מחבלים, שכל מטרתם לזרוע פחד ואימה על החברה הישראלית.

פנינה תמנו: אך ידעו אנשי הטרור: הם לא הצליחו גם בעת הקשה הזאת.

פנינה תמנו: אנחנו ניצבים איתן.

פנינה תמנו: ידע גם העולם שאלו הם פניו הרצחניות של ה"חמאס", כמו כל ארגון טרור אחר – "אל-שבאב", "בוקו חראם", "אל-קאעידה" – אשר זורע הסתה ורצח בלי להבחין בין ילדים חפים מפשע, שכל רצונם היה לחיות חיים חופשיים במדינתנו.

פנינה תמנו: להם זה לא התאפשר, אך בשעות אלה ממשיכים כוחות צה"ל את הפעילות הנדרשת כדי למגר את הטרור, לתפוס את המרצחים ולהרוס את התשתיות של המחבלים.

פנינה תמנו: אני מחזקת את ידם, כי לצד הכאב הבלתי-יתואר בדרכם האחרונה של שלושת הבנים, עלינו לדאוג שמקרה כזה לא יקרה עוד.

פנינה תמנו: יהי זכרם ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, קודם כול אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו.

יולי יואל אדלשטיין: לדעתי – ואני שמח שלדעת כולם – לא היה שום מקום אתמול להמשיך, מרגע קבלת הבשורה, בדיונים על חוקים אלה ואחרים ולהתווכח, ואני מודה גם למרכז האופוזיציה וגם ליושב-ראש הקואליציה שהודיעו לי מייד שהם מושכים את כל החוקים מסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: יחד עם זאת, אנחנו צריכים לחזור לפעילות השוטפת של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הפסקת הישיבה עכשיו, אחרי נאומים בני דקה, נובעת מכך שעשרות רבות – אני לא יודע לומר אם כולם, אבל עשרות רבות של חברי כנסת ביקשו להגיע להלוויה.

יולי יואל אדלשטיין: אפילו יוצאת הסעה מאורגנת.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני גם לא רוצה, בוודאי באווירה כזאת, לנהל את הדברים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מחר חוזרים לפעילות הרגילה שלנו, כי זאת חובתנו.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שהשפעת המשפחות ניכרת גם בדיון הזה היום.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא דובר מטעמם, אבל אני חושב שאילו היו שואלים אותם הם היו אומרים שהצוואה זה להמשיך את האחדות לא רק ברגעי מוות וברגעי משבר.

יולי יואל אדלשטיין: זאת האווירה שחשים עכשיו גם מי ששמעו את ההספדים ביישובים השונים.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שזה מסר מאוד חשוב.

יולי יואל אדלשטיין: ודבר אחרון שאני אעדכן בו את הנוכחים זה שהתקבלו כבר בלשכתי המון מכתבים מראשי פרלמנטים, מארגונים בין-לאומיים, שאולי בשונה מכמה ידיעות שראינו אפילו אתמול בערב, מגנים בתוקף את הרצח של הילדים ומביעים הזדהות, דרכנו, עם עַם ישראל, ואני בטוח שאלה רק ההודעות והמכתבים הראשונים.

יולי יואל אדלשטיין: כך שאני לפחות מקווה שהמשפחות האלה השפיעו לא רק עלינו, אלא השפעתן תהיה ניכרת גם ברחבי העולם, והרצח הזה, המוות הנורא הזה, לא יהיה לשווא.

יולי יואל אדלשטיין: תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ד' בתמוז התשע"ד, 2 ביולי 2014, בשעה 11:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.