ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 148, 2014-06-23 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ה בסיוון תשע"ד, 23 ביוני 2014.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק להעמקת גביית המסים והגברת האכיפה (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 138) (חברות גבייה), התשע"ד–2014.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 18) (צמצום סמכותו של בית-המשפט להטיל את ההכרעה בעניינו של קטין על עובד סוציאלי וגורמים אחרים), התשע"ד–2014, של חברי הכנסת דוד אזולאי, יעקב מרגי ויצחק וקנין; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 76) (איסור פרסום פרטים מזהים בהליך שבו נחשף מידע רפואי), התשע"ד–2014, של חברת הכנסת עדי קול; הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 11) (תחולה במפעלים מוגנים ועל משתקמים), התשע"ד–2014, של חברת הכנסת קארין אלהרר וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/2557/19 וכלה בהצעת חוק פ/2568/19 – הצעת חוק יום העצמאות (תיקון – מועד יום העצמאות), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת עמרם מצנע, פנינה תמנו-שטה, דב חנין, נחמן שי, יחיאל חיליק בר, איתן כבל, עמר בר-לב ומרב מיכאלי; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מיצוי נקודות זיכוי בעד ילדי המשפחה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת משה זלמן פייגלין ואורי מקלב; הצעת החוק לתיקון פקודת העיריות (תקופת כהונה של גזבר), התשע"ד–2014, מאת חברות הכנסת מירי רגב ויפעת קריב; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – גיל הבוחר), מאת חברי הכנסת יפעת קריב ובועז טופורובסקי; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (הגבלת התקשרות בחוזה של נושאי משרה ועובדים בכירים), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת חנא סוייד, מוחמד ברכה, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – משלוח התראת תשלום לצרכן), התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת בועז טופורובסקי; הצעת חוק חובת הקצאת תקציב לפרסום של גופים ציבוריים לכל מגזר לפי חלקו היחסי באוכלוסייה, התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק שוויון במעמד האזרחי-דתי של יהודים וערבים בהר-הבית, התשע"ד–2014, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס חברות דיפרנציאלי לחברות שעיקר הכנסתן הופקה בישראל), התשע"ד–2014, מאת חברת הכנסת סתיו שפיר; הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (קרן לחלוקת כספים בעד נכסים של גופים ממשלתיים), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת חנא סוייד, מוחמד ברכה, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגדלת סכום קצבת הילדים), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת אילן גילאון, אורלי לוי אבקסיס, סתיו שפיר, יצחק הרצוג, גילה גמליאל, יעקב אשר, מיכל בירן, אריה דרעי, ניצן הורוביץ, דב חנין, אליהו ישי, מיכל רוזין, מירי רגב, עיסאווי פריג', אברהים צרצור, מסעוד גנאים, זהבה גלאון, באסל גטאס, טלב אבו עראר, מיקי רוזנטל, נחמן שי, תמר זנדברג, ג'מאל זחאלקה, יעקב מרגי, מרב מיכאלי, יעקב ליצמן, שלי יחימוביץ, יצחק כהן, שולי מועלם-רפאלי,

ירדנה מלר-הורוביץ: שאול מופז, חנא סוייד, איציק שמולי, עפו אגבאריה, משה מזרחי, חנין זועבי, משולם נהרי, אורי מקלב, אחמד טיבי, אמנון כהן, אבישי ברוורמן, משה גפני, ישראל אייכלר, יצחק וקנין ומנחם אליעזר מוזס; הצעת חוק הממשלה (תיקון – שחרור אסירים משיקולים מדיניים או ביטחוניים), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת זאב אלקין, יריב לוין, איילת שקד, אלעזר שטרן, אורית סטרוק, מרדכי יוגב, דוד צור, רוברט אילטוב, עמרם מצנע, דוד רותם, רונן הופמן, משה גפני, עליזה לביא ואיתן כבל.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי עם התפטרותו מהכנסת של חבר הכנסת אריאל אטיאס, שנכנסה לתוקפה ביום כ"ד בסיוון התשע"ד, 22 ביוני 2014, נמחק שמו מהצעות חוק שהוא היה שותף להן עם מציעים אחרים.

ירדנה מלר-הורוביץ: וכן, עם היבחרו של חבר הכנסת ראובן ריבלין לנשיא המדינה ביום י"ב בסיוון התשע"ד, 10 ביוני 2014, הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה (תיקון – המועד להנחת הצעת חוק התקציב ולאישורה לאחר בחירות לכנסת) והצעת חוק הנפט (תיקון – פיקוח פרלמנטרי), התשע"ד–2013, שהוא יוזם יחידי שלהן, הוסרו מסדר-יומה של הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן נמחק שמו מהצעות חוק נוספות שהוא היה שותף להן עם מציעים אחרים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

בממשלה בשל: 1.

בממשלה בשל: הקיפאון המדיני שהממשלה יצרה מוביל להידרדרות והמדיניות האנטי-חברתית של הממשלה פוגעת קשות בחברה;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שתי הצעות אי-אמון לפנינו: הקיפאון המדיני שהממשלה יצרה מוביל להידרדרות והמדיניות האנטי-חברתית של הממשלה פוגעת קשות בחברה, מטעם חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה, In Absentia אנחנו נעשה את זה, וינמק את ההצעה חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בהיעדרותו.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: יש לנו שר באולם?

יולי יואל אדלשטיין: שאלה טובה.

דב חנין: יש ממשלה בישראל?

יולי יואל אדלשטיין: שאלה טובה.

יולי יואל אדלשטיין: השר שטייניץ.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, גברתי?

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, אני לא מפעיל את השעון – – –

דב חנין: מאה אחוז.

תמר זנדברג: תתחיל לדבר, יש לך זמן עד שהוא – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יכול להתחיל לנאום, אני אפעיל את השעון – – –

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, עמיתי חברי הכנסת, עוברים עלינו ימים מאוד קשים.

דב חנין: קיימת דאגה גדולה בציבור, גם בבית הזה.

דב חנין: כולנו, אדוני היושב-ראש, מקווים שהנערים נפתלי פרנקל, גיל-עד שער ואיל יפרח יחזרו בשלום לחיק משפחותיהם, אבל בהחלט, יש חרדה וקיימים הרבה חששות.

דב חנין: ובעניין הזה, אדוני היושב-ראש, צריך לומר דברים ברורים וחד-משמעיים: פגיעה מכוונת באזרחים, בוודאי בילדים ובנערים, היא פשע מלחמה.

דב חנין: זו נורמה ברורה שחלה על כולם, לא משנה מי הפוגע ומי הנפגע, אסור לפגוע במכוון באזרחים.

דב חנין: וגם, צריך לומר את זה, אדוני היושב-ראש:

דב חנין: לקיחת בני-ערובה היא פשע מלחמה.

דב חנין: סעיף 3 לאמנת ז'נבה השלישית, שחל בכל מקום ובכל זמן, וזה מסוג הסעיפים שאין לגביהם חריגים – אסור לקחת בני-ערובה, כמובן בני-ערובה שאינם בעצמם חיילים המעורבים בלחימה.

דב חנין: כולנו מרגישים את האווירה הקשה בציבור.

דב חנין: באווירה הזאת לא קל לנהל דיון, אבל את הדיון הדמוקרטי אסור לעצור; אסור להדמים את הוויכוח הפוליטי, ואסור להשתיק גם את הביקורת החברתית.

דב חנין: ויש ויכוח.

דב חנין: יש ויכוח על מה צריך לעשות, יש ויכוח על לאן צריך ללכת.

דב חנין: גם כשהתותחים רועמים – ואולי במיוחד כשהתותחים רועמים – אסור לשתוק.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני אומר לך בצער גדול ובכאב גדול – גם בימים האלה אני אומר את הדברים האלה, במיוחד בימים האלה אני אומר את הדברים האלה – ממשלת נתניהו הולכת בכיוון הלא-נכון.

דב חנין: אין מי שמתנגד למאמץ להחזיר את הנערים לבתיהם, אבל מה שקורה עכשיו זה מהלך אחר לחלוטין.

דב חנין: אפשר לקרוא את כל הפרשנים, זה לא רק חבר הכנסת דב חנין אומר את זה כאן במליאת הכנסת.

דב חנין: המידע מתפרסם, המנתחים מנתחים, הדיון נעשה.

דב חנין: עכשיו, עמיתי חברי הכנסת, קורה מהלך אחר בכל הגדה – מעצרים, סגרים, עוצר.

דב חנין: אני ראיתי את התמונות הקשות שצולמו בלילה ברמאללה, תמונות שמעידות על התלקחות כוללת, הרוגים.

דב חנין: אני אספר על שני מקרים כאלה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: מוחמד דודין, ילד בן 13.

דב חנין: אני כתבתי אצלי – כשפרסמתי את דבר מותו כתבתי שהוא בן 16, בינתיים הסתבר שהוא כנראה בן 13.

דב חנין: הוא נהרג מכדור שפגע בחזהו בכפר דורא, בשטחים הכבושים.

דב חנין: אני קראתי, אדוני היושב-ראש, שבתחקיר הראשוני עלה – ופה אני מצטט את הדברים שקראתי – שכוח הצנחנים נתקל בהפרות סדר, פתח באש חיה, וממנה נפגע האדם הלא-נכון – אני מסיים את הציטוט של מה שקראתי.

דב חנין: הילד מוחמד – כך אני קורא אחר כך – היה רוכל ממתקים, והוא יצא מביתו בשעות הבוקר המוקדמות לקנות סחורה כדי למכור אותה בשעות היום.

דב חנין: קרובי משפחתו מספרים שמוחמד היה המפרנס היחיד במשפחה.

דב חנין: וגם זה, אדוני היושב-ראש: אחמד ח'ליל, בן 27, אדם שלוקה בפיגור שכלי, היה בדרכו למסגד באזור שכם.

דב חנין: החיילים צעקו לעברו לעצור.

דב חנין: הוא לא הבין, אז פתחו באש חיה.

דב חנין: הוא מת מארבעה כדורים שנורו בחזהו.

דב חנין: אלה הן טרגדיות.

דב חנין: אלה הן טרגדיות של יום-יום בשטחים.

דב חנין: אנחנו יותר מדי פעמים קוראים, וזו כמעט שגרה, על עוד מישהו שנהרג, ולעתים הוא נער ולעתים הוא ילד; ואם הוא נער ואם הוא ילד בוודאי גם לו מגיע לחזור בשלום לחיק משפחתו.

דב חנין: אבל השאלה הגדולה שמתעוררת אצלי, אדוני היושב-ראש, היא – לאן אנחנו הולכים, לאן מוליכים אותנו?

דב חנין: מה רוצים להשיג?

דב חנין: רוצים למוטט את ממשלת ההסכמה הפלסטינית?

דב חנין: ומה יגיע אחריה?

דב חנין: רוצים להרוס את אבו מאזן?

דב חנין: ומי יבוא במקומו?

דב חנין: ולכן, גם ברגעים האלה, דווקא ברגעים האלה, חייבים לומר: את מעגל המוות של כיבוש וטרור אפשר וצריך לפרוץ, לא בדרך של החרפת העימות אלא בדרך של יציאה ממנו.

דב חנין: אני אומר כאן, היום, אדוני היושב-ראש, את הדברים שאמרתי – ואומר – לאורך השנתיים האחרונות בכנסת: כשלא מתקדמים לשלום לא נעצרים במקום אלא מידרדרים אחורה.

דב חנין: השנתיים האחרונות הן שנתיים של בזבוז הזמן היקר, ולא רק אי-התקדמות לשלום, אלא עצירה במקום שבפועל מייצרת הידרדרות לאחור; מייצרת הידרדרות לאסקלציה חדשה.

דב חנין: אנחנו, בימים האחרונים – מי שעוקב אחרי מה שקורה בשטחים הכבושים, ומי שעוקב אחרי מה שקורה בגבול עזה, ומי שעוקב אחרי מה שקורה בגבול סוריה – אנחנו יותר ויותר מקבלים את התחושה הקשה שאנחנו אכן בתחילתה של אסקלציה.

דב חנין: וכדי לשנות את המצב הזה, כדי להתמודד עם המציאות הזאת, חייבת להתקבל החלטה פוליטית נחושה שהולכים בכיוון ההפוך; שהולכים בכיוון של ההידברות, שהולכים בכיוון של הפיוס ההיסטורי, שהולכים בכיוון של סיום הכיבוש, שהולכים בכיוון של פתרון הוגן והגון לשני העמים בארץ הזאת, שייתן לשני העמים סיכוי אמיתי לחיות פה בביטחון, בשלום ובצדק.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, האי-אמון שלנו חיבר בין התחום המדיני והחברתי.

דב חנין: הוא חיבר בין התחום המדיני והחברתי כי אי-אפשר לנתק ביניהם.

דב חנין: אנחנו פעם אחר פעם עדים לכך שכשהתותחים רועמים השאלות החברתיות נעלמות, וגם לזה אסור להסכים ואי-אפשר להסכים.

דב חנין: אי-אפשר להסכים עם גישת שלבים שאומרת שנטפל בבעיות החברתיות רק לאחר שיהיה פה שלום או רק לאחר שייפתרו בעיות הביטחון.

דב חנין: היום הוגשו המלצות ועדת אלאלוף למלחמה בעוני, ובהמלצות האלה, שהספקתי לקרוא אותן לפני שעליתי לדוכן, יש כמה רעיונות טובים.

דב חנין: אני אומר בצער שגם את הרעיונות הטובים האלה, החשש הגדול הוא שהממשלה הנוכחית תמסמס.

דב חנין: תמונת העוני בחברה הישראלית היא תמונה קשה; בישראל שיעורי העוני גבוהים הרבה יותר מאשר במדינות ה-OECD האחרות.

דב חנין: רק בשבוע שעבר התפרסם דוח ה-OECD, ואכן, ישראל מחזיקה במקום השני, הלא-מכובד, צמוד למקסיקו, בשיעורי העוני שקיימים בחברה הישראלית.

דב חנין: לכן חייבים להתמודד עם העוני.

דב חנין: העוני בישראל הוא לא גזירה משמים, הוא תוצאה של מדיניות ממשלתית.

דב חנין: החרפת העוני היא ביטוי, היא נגזרת, של המדיניות הקפיטליסטית הקיצונית של ממשלות ישראל, ובמיוחד של ממשלות ישראל בעשור האחרון.

דב חנין: אז ההצעות הטובות שיש בוועדת אלאלוף – אני מעריך, אני חושש שממשלת נתניהו תמצא את הדרך למסמס אותן, לאיין אותן ולהשאיר אותן בספרי ההיסטוריה הסגורים.

דב חנין: אבל בעיקר, עמיתי חברי הכנסת, בדוחות או במסקנות של ועדת אלאלוף חסרות הצעות שחשוב היה לכלול אותן שם.

דב חנין: כך, למשל, ההצעה של צוות המומחים וועדת המשנה שעסקה ברווחה להחזיר את קצבאות הילדים, שבישראל הן הנמוכות ביותר בעולם המערבי – ההצעה הזו לא מצאה את דרכה לדוח הסופי של הוועדה, בלחץ משרד האוצר.

דב חנין: אנחנו נשארים עם מצב שבו ילדים רבים בישראל נמצאים ויימצאו מתחת לקו העוני מכיוון שאין כסף למשפחה, ואפילו המנגנון הבסיסי המינימליסטי הזה של קצבאות ילדים הלך וצומצם והפך להיות, בסופו של דבר, לא רק במילים אלא גם בתוכן, לעג לרש.

דב חנין: ממש לעג לרש.

דב חנין: סכום כספי קטן, מצומצם ודל, שאיננו מאפשר להוציא ילדים בישראל ממעגל העוני.

דב חנין: גם בתחום של סיוע לקשישים – אני מברך על ההצעות שישנן, אבל קשישים רבים בישראל לא יכולים לקבל הגנה פנסיונית ולא זכאים לפנסיה.

דב חנין: ההתגייסות של המדינה למען הקשישים ונגד העוני בקרב הקשישים מצומצמת ודלה מדי.

דב חנין: אבל, אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, מה שבמיוחד צועק בחסרונו במסקנות ועדת אלאלוף זה ההתייחסות לסוגיית השכר.

דב חנין: אני שמעתי שבישיבת סיעת יש עתיד היום בצהריים אמר שר האוצר לפיד: אני מסכים עם ועדת אלאלוף – אדוני השר שטייניץ, אני בדיוק מצטט את שר האוצר לפיד שאומר:

דב חנין: אני מסכים עם ועדת אלאלוף, שהמפתח ליציאה מהעוני בישראל הוא כניסה לשוק העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני רק ישים לב שמעכשיו אני מפעיל לך את השעון, יש לך עד עשר דקות.

דב חנין: בהחלט.

דב חנין: תודה, אדוני; אני אפילו אקצר קצת.

יולי יואל אדלשטיין: מה שתבחר, עד עשר דקות.

דב חנין: בכל מקרה, אדוני השר שטייניץ, אני סיפרתי ששמעתי את השר לפיד אומר בפתיחת ישיבת סיעת יש עתיד, שהמפתח ליציאה מהעוני הוא הכניסה לשוק העבודה.

דב חנין: אבל יש לי חדשות לשר האוצר לפיד: 60% מהעניים בישראל הם אנשים עובדים; אנשים שבוקר-בוקר קמים לעבודה, עובדים יום ארוך, חוזרים בלילה, מאוחר, מותשים, לילדים, ועדיין נשארים מתחת לקו העוני.

דב חנין: ולכן, אם באמת רוצים להתמודד עם בעיית העוני בישראל, אם באמת רוצים לעודד אנשים להיכנס לשוק העבודה, אם באמת רוצים שהעבודה תחלץ מהעוני, אנחנו חייבים, עמיתי חברי הכנסת, חייבים להעלות את השכר, וקודם כול את שכר המינימום.

דב חנין: אנחנו לא יכולים להרשות שבישראל אנשים יעבדו קשה ולא יוכלו להתפרנס בכבוד.

דב חנין: הזכות הבסיסית של מי שעובד היא לפחות להביא לחם, פרנסה, בית, קורת-גג, בריאות למשפחה שלו, וזה לא מה שקיים אצלנו.

דב חנין: בכל יום אני נפגש, עמיתי חברי הכנסת, עם עוד ועוד אנשים ממגוון מאוד גדול של ציבורים, שמספרים לי שגם הם נמצאים מתחת לקו העוני אף שהם עובדים.

דב חנין: אלה הם עובדי ניקיון, ואלה הן עובדות ניקיון, ואלה הם עובדי שמירה; אבל אלה הן גם אחיות ועובדות סוציאליות, ואלה הם גם מורות ומורים.

דב חנין: השכר הבסיסי בישראל נמוך מדי.

דב חנין: השכר הממוצע בישראל נמוך מדי.

דב חנין: אבל למה לנו לדבר על השכר הממוצע?

דב חנין: חשוב לדבר יותר על השכר החציוני.

דב חנין: קראתי בשבוע שעבר את שר הכלכלה, השר בנט, שאמר:

דב חנין: אני מזועזע מכך שבישראל מחצית העובדים משתכרים מתחת ל-6,000 שקל בחודש.

דב חנין: אלה הם דבריו של שר הכלכלה, מר בנט.

דב חנין: אני מסכים עם הדברים האלה.

דב חנין: אז מה עושים?

דב חנין: מה תפקידך?

דב חנין: מה תפקידכם?

דב חנין: להסתכל על המציאות ולהגיד: המציאות קשה, העובדים בישראל נמצאים מתחת לקו העוני, או לעשות מעשה, לקדם שינוי, להעלות את השכר, וקודם כול להעלות את שכר המינימום?

דב חנין: שכר המינימום בישראל היום עומד על 23 שקלים לשעה.

דב חנין: ההצעה שאנחנו העלינו, עמיתי חברי הכנסת, היא להעלות את שכר המינימום ל-30 שקלים לשעה.

דב חנין: אדוני סגן השר אקוניס, אני מפנה רק את תשומת לבך – אני מניח שאתה תשיב לי – לכך שעל ההצעה הזו חתומים 64 חברי כנסת, כולל חברי כנסת חשובים ויקרים מהקואליציה, שגם הם הצטרפו לדרישה הציבורית הזאת; גם הם שמעו את קולו של הציבור.

דב חנין: אני חושב שזה חשוב, אני חושב שזה ראוי ואני חושב שזה נכון.

דב חנין: אני לא חושב שההצעה הזאת צריכה להיות הצעה שמטרתה לנגח את הממשלה.

דב חנין: ההצעה הזו מטרתה צריכה להיות, בין היתר, התמודדות עם העוני; בין היתר, התמודדות עם הפערים החברתיים; בין היתר, עידוד אנשים לצאת לעבודה.

דב חנין: אני מכיר את התשובות שנאמרות על הדרישה שלנו להעלות את שכר המינימום.

דב חנין: אני מכיר את הטענה שאומרת: תעלו את שכר המינימום, מייד יפטרו עובדים והאבטלה בישראל תגבר.

דב חנין: לטענה הזו יש שתי תשובות: תשובה אחת היא תשובה היסטורית-אמפירית: אנחנו הרי היינו בסרט הזה, גם ב-2006 איימו עלינו שכשיעלו את שכר המינימום, האבטלה בישראל תגדל.

דב חנין: התוצאה הייתה אחרת לגמרי.

דב חנין: העלו את שכר המינימום וגם שיעורי התעסוקה במשק עלו.

דב חנין: למה זה קורה, אגב?

דב חנין: מי שנתן את ההסבר ההיסטורי לכך, בזמנו, עוד בסוף שנות ה-20 של המאה הקודמת, הוא כמובן קיינס, שהסביר לנו שכשאנחנו נותנים יותר כסף לעניים, לאנשים שנמצאים בתחתית סולם ההכנסות, אנחנו נותנים כסף לאנשים שגם בהכרח יוציאו אותו.

דב חנין: אלה לא אנשים שחוסכים את הכסף שלהם.

דב חנין: אלה אנשים שברגע שיקבלו עוד שקל גם יוציאו את העוד שקל הזה, וכשהם יוציאו את העוד שקל הזה הם ימריצו את הפעילות הכלכלית במשק, הם יעודדו את הפעילות הכלכלית במשק והם יגרמו להגדלתה של הצמיחה ולא לצמצומה.

דב חנין: המאבק להעלאת שכר המינימום, אגב, הוא לא רק מאבק ישראלי.

דב חנין: בארצות-הברית, הנשיא אובמה מוביל היום יוזמה להעלות את שכר המינימום הפדרלי ל-10 דולר לשעה.

דב חנין: בסיאטל קודם ממש לאחרונה, לפני כעשרה ימים, מהלך עירוני שבו שכר המינימום העירוני עולה ל-15 דולר לשעה.

דב חנין: גם שם איימו על תושבי סיאטל שכולם יברחו מסיאטל והעסקים ינדדו למקומות אחרים בארצות-הברית.

דב חנין: ועובדה שסיאטל ידעה לקבל את ההחלטה הזו.

דב חנין: עובדה שסן-חוזה בקליפורניה ידעה לקבל החלטה של העלאת שכר המינימום לפני שנה וחצי, ומאז המדדים בסן-חוזה מעידים שהמצב הכלכלי רק השתפר, לא נעשה גרוע יותר.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, חשוב להעלות את שכר המינימום כאמצעי מרכזי גם במאבק נגד העוני.

דב חנין: נקודה אחרונה, אדוני היושב-ראש, שאני רוצה להתייחס אליה בהצעת האי-אמון הזאת נוגעת לעוד פרשה אחרת, שגם היא איכשהו עוברת בשולי השוליים של תשומת הלב הציבורית, שממוקדת היום בדרמה הקשה, שאנחנו מקווים שתסתיים בטוב, של שלושת הנערים.

דב חנין: הכפר הערבי הבדואי הבלתי-מוכר אל-עראקיב נהרס כבר 70 פעמים, ועדיין תושבי הכפר נאחזים ומתעקשים להיאחז באדמותיהם ולחזור אל המקום הזה.

דב חנין: המקום היחידי שאותו לא הרסו ההורסים עד עכשיו היה מתחם בית-הקברות של הכפר.

דב חנין: אבל בשבוע שעבר גם הקו הזה נחצה, ונכנסו כוחות גדולים של יחידות הרס למיניהן, יחד עם כוחות ביטחון שמלווים אותן, והרסו גם את מתחם בית-הקברות.

דב חנין: ועכשיו האנשים שנאחזים בכפר הזה דרים להם בין הקברים, כי הם לא מוכנים, למרות הכול, להיפרד מאדמותיהם.

דב חנין: אני מנצל את ההזדמנות הזו שאנחנו מדברים על סוגיות כבדות בכנסת כדי לפנות אל הממשלה פעם נוספת בבקשה ובהצעה לשקול מחדש, לחשוב באופן פתוח ולהבין שלא רק שתפארתנו לא תהיה על הדרך הזו של מלחמה באותם תושבי כפר קטן ובלתי מוכר, אלא הגיע הזמן לשנות גם כאן את הכיוון, להידבר עם התושבים, להגיע אתם לפתרון אמיתי ולפתור סוף-סוף את הפצע הזה גם כן.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, יש סיבות רבות להביע אי-אמון בממשלה, מכל הסיבות האלה אנחנו מציעים להביע אותו היום, ואנחנו מקווים שישראל תקבל ממשלה טובה יותר, שתוכל להוביל אותנו לעתיד של שלום, של ביטחון, של צדק חברתי, כי זה מה שאנחנו לא מקבלים מהממשלה הנוכחית.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת תמר זנדברג לנמק הצעת אי-אמון מטעם סיעת מרצ: הקיפאון המדיני שהממשלה יצרה מוביל להידרדרות.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, עד עשר דקות.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני עומדת לנמק כאן הצעת אי-אמון באופן שהוא לא מובן מאליו.

תמר זנדברג: בשבוע שעבר כל סיעות האופוזיציה, ואתן סיעת מרצ – משכנו את הצעת האי-אמון שלנו, הייתי אומרת כמחווה של רצון טוב בגלל המצב: כל עם ישראל היה נתון בהלם ועדיין נתון בתחושות קשות ומיטלטלות בין ייאוש לתקווה, ומייחל ומקווה לשובם ולמציאתם של שלושת הנערים שנחטפו לפני למעלה משבוע.

תמר זנדברג: אני רוצה קודם כול לומר מדוע החלטנו בסיעת מרצ השבוע להגיש את הצעת האי-אמון הזו ולהביע אי-אמון בממשלה, למרות המצב.

תמר זנדברג: למעלה משבוע אחרי, אני חושבת שאפשר להגיד באחריות ובלי שמץ של הגזמה שהאופוזיציה, נציגים רבים מטעם האופוזיציה, בפרט מסיעתנו, סיעת מרצ – היא זו שלאורך כל הדרך, בעשרת הימים האחרונים, התנהגה בצורה אחראית, שקולה, מתונה, ללא שמץ של התלהמות, ובעיקר בלי לנצל את המצב לצרכים פוליטיים.

תמר זנדברג: אני אומרת את זה על רקע תביעות ששמענו מכל מיני מקומות, במיוחד מהאופוזיציה, במיוחד מנציגות ונציגי השמאל, להתיישר, להצדיע, להשעות את שיקול הדעת, להשעות את המוסר, להשעות את השיקול המדיני מפני הציווי העליון והוא: שקט, יורים.

תמר זנדברג: די מהר גילינו שלא אנחנו אלה שקפצנו לבריכה הפוליטית ולא אנחנו אלה שניצלו את המצב הביטחוני ובחסותו יצאו למבצע שאין דרך אחרת לכנות אותו מלבד מבצע פוליטי.

תמר זנדברג: דווקא הממשלה, בחסות המצב הזה, פנתה למטרה שהיא לא – – –

דוד רותם: לחפש את החטופים זה פוליטי?

תמר זנדברג: בוא, אני עוד רגע אגיע לשאלה אם המבצע הזה מחפש את החטופים.

תמר זנדברג: הממשלה דווקא היא שפנתה למטרה פוליטית ולא למטרה ביטחונית גרידא, וזה הזמן אולי קודם כול לשים סימן שאלה אם יש דבר כזה בכלל: מטרה ביטחונית גרידא שאינה פוליטית והאם כל מה שאנחנו עושים הוא לא בשם מה שאנחנו מאמינים בו.

תמר זנדברג: אבל המבצע הזה, די מזמן, לפני ימים ארוכים כבר, איבד כל קשר למטרתו המקורית.

תמר זנדברג: אנחנו כולנו רוצות ורוצים לראות את שלושת הנערים בבית, אין על זה שום ויכוח וזה היה ברור מהרגע הראשון.

תמר זנדברג: ואנחנו – וכאן, לצערי, אני לא יכולה לדבר בשם כולנו אלא בשם חלק מאתנו – מתנגדות ומתנגדים לאלימות מכל סוג שהוא, בוודאי ובוודאי כלפי אזרחים ואזרחיות.

תמר זנדברג: אבל המבצע הזה הפך למבצע נקמה וענישה קולקטיבית כלפי אוכלוסייה אזרחית.

תמר זנדברג: הבוקר אנחנו שומעים כבר קולות ממערכת הביטחון שאומרים שהמבצע כבר קרוב למיצוי.

תמר זנדברג: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת ולהגיד: זה הזמן לעצור, לפני שנתחיל לתקוף בעזה, ובשעה שכבר תושבי הדרום כבר יושבים במקלטים וכבר יושבים קרובים לחדרים הממוגנים ולפני שהגזרה הצפונית גם כן מתחממת.

תמר זנדברג: אנחנו למדנו לקח ממבצעים קודמים וממלחמות קודמות, שהימים האלה, מרגע שהמבצע מגיע למיצוי ועד שהוא באמת נעצר ומופסק, זה זמן שמועד לפורענות; זה זמן שצריך להיזהר בו.

תמר זנדברג: אלה ימים שהם מסוכנים גם לחיי אדם וגם למטרות המדיניות והפוליטיות שרוצים להשיג.

תמר זנדברג: אלה ימים שבהם המרדף אחרי תמונת ניצחון שתסכם את כל המבצע הזה הופך להיות חזות הכול, ואני מדברת על סמך ניסיון ממבצעים וממלחמות קודמים.

תמר זנדברג: לכן הקריאה הראשונה שאני רוצה לקרוא מכאן זה לעצור עכשיו.

תמר זנדברג: צריך למצוא את החטופים, אפשר – רצוי, אפילו, וצריך – להמשיך לחפש אותם.

תמר זנדברג: ודרך אגב, הדבר הכי טוב שאפשר לעשות בשביל למצוא אותם זה לשתף פעולה עם הרשות הפלסטינית, עם מנגנוני הביטחון.

תמר זנדברג: שמענו מאבו מאזן ששיתוף הפעולה הביטחוני הוא קדוש; זה ציטוט.

תמר זנדברג: אבל המבצע הזה הלך בכל זאת, בימים האחרונים, למטרה פוליטית ולא ביטחונית.

תמר זנדברג: אמרתי כבר שהמבצע איבד קשר עם המטרה המקורית שלו, שהיא מציאת החטופים.

תמר זנדברג: אני חייבת לומר ביושר שקובעי המדיניות לא הסתירו שמדובר בניצול הזדמנות – אני מצטטת – ליצירת מציאות חדשה.

תמר זנדברג: נדמה לי שאני אדבר בשם כל תושבות ותושבי ישראל – כולנו הבנו שמדובר במטרה ביטחונית חדשה.

תמר זנדברג: אפשר להטיל ספק בשאלה אם המעשים האלה הם אלה שמשפרים את הביטחון או רק מרעים אותו; אפשר להטיל ספק, כמו שהטלנו ספק כמה פעמים בעבר, אם שיטת ה"למוטט, לרסק, לגרש, להרוס, לעצור", זו שיטה שמועילה, אם זו שיטה שאי-פעם הועילה.

תמר זנדברג: אבל מהר מאוד הפך להיות ברור שהשאלה הזו היא לא השאלה הרלוונטית, כי, כאמור, המבצע הזה קיבל טוויסט אחר, והמטרה שלו היא למוטט את הממשלה הפלסטינית החדשה; אותה ממשלה פלסטינית שממשלת ישראל מעולם לא נתנה לה הזדמנות, ולו לרגע אחד; לא זיהתה את ההזדמנות ש"חמאס" מוחלש ומבודד; לא זיהתה הזדמנות לפוליטיזציה של ה"חמאס".

תמר זנדברג: זה נראה כאילו ישראל במו-ידיה מתעקשת לדחוף את ה"חמאס" למקום שבו אין לו מה להפסיד.

תמר זנדברג: הרי לא מן הנמנע שפיגוע החטיפה הזה נועד בשביל ללחוץ על "חמאס" עצמו, מתוך הארגון עצמו, כדי למנוע מממשלת הפיוס החדשה לחזור לשולחן המשא-ומתן ולחדש את התהליך המדיני.

תמר זנדברג: ואם זה יקרה, חבר הכנסת אקוניס, מה תעשו אז?

תמר זנדברג: באמת אני שואלת – מה תעשו?

תמר זנדברג: מה יעשה בנט?

תמר זנדברג: הרי זה מה שאתם לא יכולים להרשות לעצמכם, ולא שום דבר אחר.

תמר זנדברג: בואו תסבירו לנו את ההיגיון הפוליטי.

תמר זנדברג: נניח שלשיטתכם, צריך ליצור חיץ בין "חמאס" לבין "פתח", צריך למוטט את ה"חמאס", לבודד אותו, לפגוע בו.

תמר זנדברג: אז קודם כול צריך להטיל ספק האם זה באמת מה שקורה או שקורה ההפך; האם "חמאס" נחלש או מתחזק בעקבות הפעולות האלה, והאם ישראל, שלא מצליחה ולא תצליח להכניע את ה"חמאס" במבצע צבאי, נגררת בסופו של דבר עם ה"חמאס" לשולחן המשא-ומתן.

תמר זנדברג: גם הפעם – שלא נטעה – ישראל ניהלה, וישראל עוד תנהל משא-ומתן עם ה"חמאס".

תמר זנדברג: רק השאלה, אם זה יהיה משא-ומתן מתוך ממשלה פוליטית מדינית בהובלת ה"פתח" או שזה יהיה משא-ומתן על שחרור חטופים, על אלימות, על הפסקת אלימות או, חס וחלילה, על משהו אחר.

יחיאל חיליק בר: כמו שהם רגילים.

תמר זנדברג: זה מה שאני אומרת, שזה קרה וזה עוד יקרה.

תמר זנדברג: נניח שאתם חושבים, לשיטתכם, שככה אתם כן תחלישו את ה"חמאס".

תמר זנדברג: אולי מישהו יכול להסביר לי למה הכריכה של אבו מאזן ביחד עם ה"חמאס"?

תמר זנדברג: למה המטרה הפכה להיות הממשלה המאוחדת?

תמר זנדברג: למה אבו מאזן, שיצא בנאום גינוי אמיץ, בערבית, בפני הליגה הערבית, אותו אבו מאזן שטען שהתיאום הביטחוני קדוש – ושוב, בסוגריים, אם יש סיכוי כלשהו למצוא את החטופים, בוודאי הוא יתגבר עם התיאום הביטחוני ולא בלעדיו – האם פוליטית זאת לא פשוט, סליחה על הביטוי, שטות גמורה לכרוך את אבו מאזן ביחד עם ה"חמאס" ולצאת כשהמטרה המרכזית היא למוטט את הממשלה כולה, את הממשלה הפלסטינית; ועכשיו זה כבר לרסק, למוטט, לעצור ולהרוס לא את ה"חמאס" אלא את כל הממשלה, שמייצגת את כל העם הפלסטיני כולו?

תמר זנדברג: ונניח שזאת המטרה שלכם; נניח שהמטרה היא באמת לרסק את הממשלה הפלסטינית – מטרה באמת מוזרה ומטופשת, אבל נניח שזאת המטרה – אז כאן יש רגע שבו אנחנו, אזרחיות ואזרחי ישראל, שואלים אתכם: ומה אז?

תמר זנדברג: מה האופק שאתם מביאים לנו?

תמר זנדברג: את הפרטנר שיש לנו אתם פועלים כדי לרסק; זה הורס את שיתוף הפעולה הביטחוני; זה מרחיק אותנו ממציאת החטופים, וזה מבטל את הסיכוי הקטן – אולי – שתחת הממשלה הזאת נוכל אי-פעם לצאת באיזו פריצת דרך מדינית, שזה הדבר שישראל הכי זקוקה לו.

תמר זנדברג: זה איום קיומי על מדינת ישראל.

תמר זנדברג: מה אתם מציעים לנו?

תמר זנדברג: אדוני, אני יכולה לנחש מה אתה הולך לעלות ולענות כאן.

תמר זנדברג: אבל בוא תענה על השאלה הזאת: אתה מייצג ממשלה עם ראש ממשלה שמכהן תקופה שהיא השנייה הכי ארוכה בתולדות ישראל, אחרי בן-גוריון, והתוכנית המדינית היחידה שלו זה קיפאון מדיני והישרדות פוליטית.

תמר זנדברג: בואו תסבירו לנו, לאן אתם מובילים אותנו.

תמר זנדברג: מה התוכנית?

תמר זנדברג: אזרחיות ואזרחי ישראל רוצים לדעת לאן זה הולך, הדבר הזה.

תמר זנדברג: חוץ מריסוק, למוטט, להרוס ולהתלהם, איזו בשורה אתם יכולים להביא לאזרחים ולאזרחיות?

תמר זנדברג: על כך שאין בשורה, לא לפני המבצע ולא היום, אנחנו מבקשות ומבקשים להביע אי-אמון בממשלה.

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג – הצעת אי-אמון מטעם סיעת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת אופיר אקוניס, להשיב על שתי הצעות האי-אמון.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, סיעת מרצ והסיעות הערביות אינן מבקשות ואינן פועלות להיאבק – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – להסתייג או לגנות ולהביע אי-אמון, אפילו דקלרטיבי, בממשלת הטרור הפלסטינית שאחראית לחטיפתם של שלושת הנערים.

אופיר אקוניס: אין לממשלה, אדוני היושב-ראש, או לי, כסגן השר המקשר, כל כוונה לענות על הצעות האי-אמון הקנטרניות שהוגשו נגד ממשלת ישראל בימים הללו, ואני מבקש מחברי הכנסת לדחות אותן בשאט-נפש.

יחיאל חיליק בר: מה זה לא לענות?

יחיאל חיליק בר: מה זה לא לענות?

יולי יואל אדלשטיין: תודה – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: אתה צריך להשיב בשם הממשלה.

קריאה: איזה מין תשובה זו?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר חבר הכנסת אופיר אקוניס.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אנחנו נדאג להבא, ככנסת, לכתוב את התשובות לממשלה.

אופיר אקוניס: – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: מה זה?

יחיאל חיליק בר: – – – להשיב בשם הממשלה.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש – – –

ג'מאל זחאלקה: לא, צריך להודות לו.

ג'מאל זחאלקה: שתיקתו שווה זהב.

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להתקיים מחברי הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: כל מילה שהוא לא אומר זאת תרומה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להירגע.

יחיאל חיליק בר: – – –

אילן גילאון: התשובה – – –

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי שאם יש הצעות לתשובת הממשלה על הצעות האי-אמון אתם יכולים להגיש אותן אלי, ואני אעביר אותן לממשלה, שיקראו את התשובות שאנחנו כותבים.

אילן גילאון: – – – מציע לאדוני שימשיך ככה כל הזמן.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, אתה לא נבוך, תגיד לי?

יולי יואל אדלשטיין: מה?

עיסאווי פריג': אתה לא נבוך?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי מה שעברנו בשבועות האחרונים קשה מאוד כבר להביך אותי במשהו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים עכשיו לדיון סיעתי.

יולי יואל אדלשטיין: מייד לאחר מכן, שימו לב, ולפני הצבעת האי-אמון, מייד בתום הדיון, אנחנו נשמע את הצהרת האמונים של חבר כנסת חדש מטעם סיעת ש"ס, חבר הכנסת יואב בן צור, שיבוא במקומו של חבר הכנסת לשעבר אריאל אטיאס, שהתפטר מן הכנסת, והתפטרותו נכנסה לתוקף ביום ראשון, קרי אתמול.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נפתח בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: יש כאן רשימת דוברים.

יולי יואל אדלשטיין: לא כל הסיעות הציעו דוברים.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון הדוברים יהיה חבר הכנסת שמעון סולומון; בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

אילן גילאון: אופיר, תמשיך תמיד ככה – – –

יחיאל חיליק בר: לפחות את הנאום הקבוע שלך.

יחיאל חיליק בר: יש לך נאום קבוע, לפחות תן אותו.

אופיר אקוניס: אתם צריכים להתבייש.

קריאות: – – –

תמר זנדברג: – – –

אופיר אקוניס: תתביישו.

אופיר אקוניס: רק בושה – –

תמר זנדברג: בושה אתה.

תמר זנדברג: בושה וחרפה.

אופיר אקוניס: – – זה מה שאתם צריכים לעשות.

אופיר אקוניס: לסתום את הפה ולהתבייש.

תמר זנדברג: לסתום את הפה ולהצדיע לכם, נכון?

אופיר אקוניס: תתביישו.

אופיר אקוניס: את מצטרפת לסיעות הערביות.

אופיר אקוניס: בושה.

אופיר אקוניס: בושה וחרפה.

תמר זנדברג: – – – תחזור בך.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: זה מה שחסר לכם.

אופיר אקוניס: בושה, בושה.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק לא מבין, חבר הכנסת אקוניס, סגן השר אקוניס, היה לך זמן על הדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: למה לנאום מן המקום?

אופיר אקוניס: – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע מיצינו את הנקודה הזאת.

אילן גילאון: – – –

אופיר אקוניס: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמעון סולומון ברשות הדיבור מטעם סיעת יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חבר הכנסת אופיר אקוניס, מספיק.

יחיאל חיליק בר: זה – – – חיסול הדמוקרטיה שלכם.

אופיר אקוניס: אתה מחבב את חנין זועבי.

יחיאל חיליק בר: מה זה קשור?

יחיאל חיליק בר: אני מדבר פה על חנין זועבי?

יחיאל חיליק בר: – – – לא לענות על אי-אמון זה בושה.

אופיר אקוניס: תתבייש.

יחיאל חיליק בר: תענה להם לפחות.

יחיאל חיליק בר: תענה להם לפחות.

יחיאל חיליק בר: תעמוד ותענה להם – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בר, נא לשבת, קודם כול.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יחיאל חיליק בר: אתה מדבר על חנין זועבי?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בר, נא לשבת.

אופיר אקוניס: תתבייש.

יחיאל חיליק בר: תתבייש אתה, אם זו התשובה של הממשלה.

אופיר אקוניס: אתה צריך להתבייש, וכל החבורה.

יחיאל חיליק בר: לא נותן תשובה על אי-אמון.

אופיר אקוניס: אתה, עם כל החבורה.

יחיאל חיליק בר: לא נותן תשובה על אי-אמון.

אופיר אקוניס: כל החבורה.

יחיאל חיליק בר: ואתם רוצים – – –

אופיר אקוניס: – – – זו המטרה.

שמעון סולומון: הפסקת אש.

שמעון סולומון: בואו – – –

אופיר אקוניס: – – – גם השר.

יחיאל חיליק בר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, אני חושב שפשוט שני הצדדים כל כך נהנים, שאני אפילו לא יודע איך להפריד ביניהם.

יחיאל חיליק בר: – – – ביזיון.

אופיר אקוניס: תתבייש לך.

יחיאל חיליק בר: אנחנו פעם אחת – – –?

יחיאל חיליק בר: אנחנו פעם לא נתנו תשובה על אי-אמון?

יחיאל חיליק בר: אתה לא מתבייש?

אופיר אקוניס: בושה וחרפה.

אופיר אקוניס: בושה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בר, זה לא מצב שבאמת נתחיל לקרוא לסדר.

יחיאל חיליק בר: לא, אני מגן על כבוד הכנסת.

יחיאל חיליק בר: אני מגן על כבוד הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אולם חצי ריק, אני אתחיל פה לקרוא לסדר?

יולי יואל אדלשטיין: באמת, נו, מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: שלוש דקות לחבר הכנסת שמעון סולומון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

שמעון סולומון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי כנסת, זה דבר מוזר: כשאקוניס, סגן השר, מדבר יותר מדי, כועסים עליו, וגם כשהוא לא מדבר כועסים עליו.

שמעון סולומון: מעניין מה הבאלאנס שצריך למצוא.

מיכל רוזין: שידבר מעל הדוכן – – –

יולי יואל אדלשטיין: זה נקרא עקביות, חבר הכנסת סולומון.

שמעון סולומון: זה נקרא עקביות?

שמעון סולומון: זה אומר כל הזמן לכעוס ולצעוק.

מיכל רוזין: הוא לא יודע לשתוק.

מיכל רוזין: שידבר מעל הדוכן, נוכל לענות לו.

יחיאל חיליק בר: שמעון, תגן על הדמוקרטיה.

שמעון סולומון: מה?

יחיאל חיליק בר: תגן על הדמוקרטיה.

שמעון סולומון: אני אגן, אני אגן.

שמעון סולומון: אם תקשיב לי, אז אני אגיד כמה משפטים.

יחיאל חיליק בר: לך אני מקשיב.

שמעון סולומון: אז על הצעת האי-אמון – אין בכוונתנו לוותר על תהליך השלום.

שמעון סולומון: אומנם כרגע שורר קיפאון במשא-ומתן, אך גם קיפאון זה הנו זמני.

שמעון סולומון: בימים אלה מתבצע שיתוף פעולה ביטחוני עם הרשות הפלסטינית, לפחות מפי הגורמים המקצועיים.

שמעון סולומון: ואף שזה נראה כאילו הכול הולך לאבדון, ואנשים גם אוהבים ללבות ולומר שהכול אבוד, ברמת השטח יש שיתופי פעולה עם הגורמים המקצועיים, שיתוף פעולה שכולנו תקווה כי לא רק יישא פרי אלא ישיב הביתה את הנערים וגם ישמש כמנוף לחידוש משא-ומתן לאחר מכן.

שמעון סולומון: לא צריך לאבד את התקווה בכל מקרה.

שמעון סולומון: אין אלו דיבורי סרק, שיתוף הפעולה הנו הדוק ומקדם את החקירה.

שמעון סולומון: מדובר בממשלה שלא מדברת אלא עושה.

שמעון סולומון: דוגמה קטנה לכך מהיום, במעבר חד: כאשר לפני חודשים מספר הודיעה מפלגת יש עתיד כי אין זה ראוי ששכר נבחרי הציבור יועלה באופן אוטומטי וללא קשר למציאות בשטח, קמו להם ציניקנים רבים וקראו לנו פופוליסטים.

שמעון סולומון: אף אחד לא האמין כי המהלך יצליח.

שמעון סולומון: הבוקר פרסמה הוועדה הציבורית לבחינת תנאי העסקתם של נבחרי ציבור ונושאי משרה בכירה בשירות הציבורי את המלצתה להקפיא את העלאת השכר האוטומטית האחרונה – –

ג'מאל זחאלקה: אז הפופוליזם ניצח.

שמעון סולומון: – – עד שנת 2014.

שמעון סולומון: אתה היית צועק – – –

ג'מאל זחאלקה: זה כי אתם מליינים.

שמעון סולומון: נראה לי שאתה היית צועק בכל מקרה, אז אני אמשיך בדברים ולא אקשיב לך.

ג'מאל זחאלקה: כולכם מליינים.

שמעון סולומון: אתה הרי – באמת, אני רואה אותך כל הזמן, בכל מקרה, צועק.

שמעון סולומון: במקום להגיד שזה מהלך נכון, כדוגמה אישית, אז אתה צועק בכל מקרה.

ג'מאל זחאלקה: לא נכון.

שמעון סולומון: זה לא מכובד וזה לא יאה.

שמעון סולומון: – – ועד תום המועד תגיש הוועדה את המלצותיה הסופיות לאחר דיון מעמיק בנושא.

שמעון סולומון: תגיד לי עכשיו, אני שואל אותך: אם השכר שלנו עולה, ואנחנו יודעים שהשכר הממוצע אומנם עולה אבל המדד נשחק, אז האזרחים שלך, שאתה מייצג, השכר שלהם יורד – אז זה היה בסדר?

שמעון סולומון: זה לא היה פופוליסטי?

ג'מאל זחאלקה: – – – שהורדת השכר.

שמעון סולומון: אני, לא חושבים שאני עשיר הרי, נכון?

שמעון סולומון: אתה לא תחשוד בי שאני עשיר.

שמעון סולומון: אני בא מהמעמד הנמוך ביותר אפילו, הנמוך.

ניצן הורוביץ: לך לשר האוצר, הוא מהמפלגה שלך, ותטפל בבעיות אמיתיות.

שמעון סולומון: לכן דוגמה אישית היא חשובה, גם אם אתם, הוותיקים, אולי שכחתם מה זה דוגמה אישית.

שמעון סולומון: אני רוצה להגיד לכם שדוגמה אישית מתחילה בדברים הקטנים, בהתנהגות שלנו, וזה צעד חשוב.

שמעון סולומון: דוגמה קטנה, במעשים ולא בדיבורים, היא חשובה, ולכן בסופו של דבר אני דוחה את האי-אמון שהצעתם.

שמעון סולומון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה – – –

באסל גטאס: טוב שילמד ממך אופיר אקוניס איך לדבר – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, בזמנו, לאריאל שרון ז"ל, זה עזר.

יולי יואל אדלשטיין: זה היה במרכז הליכוד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים עם רשימת הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת אורי מקלב; בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת עמרם מצנע.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא נראה אותו כאן, אז נזמין את חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

אלעזר שטרן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה?

אלעזר שטרן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, זה צריך להיות מסודר, מזכירת הסיעה צריכה להעביר את זה לירדנה, ואז אנחנו נאפשר.

יולי יואל אדלשטיין: אין החלפות בתחום הזה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, כפי שידוע, סיעת יהדות התורה לא העלתה הצעת אי-אמון בכנסת בדיון הזה השבוע וגם לא בשבוע שעבר; היא גם סמכה ומשכה את ידה מדיון של 40 חתימות עם ראש הממשלה – וכל זאת כדי לתת לממשלה, לראש הממשלה, לפעול כראוי.

אורי מקלב: אולי לא נבקר כרגע את פעולות הממשלה, אבל זה עדיין לא סותר את זה שאפשר לדבר ואפשר גם להגיד את מה שעל לבנו.

אורי מקלב: לכן אנחנו חושבים שמשיש דיון, אנחנו מוצאים לנכון גם לדבר בדיון בנושא הזה, מכיוון שאנחנו בהחלט, קודם כול, מתפללים ומייחלים – וודאי גם פועלים – לכך ששלושה נערים שחזרו מלימודיהם לכיוון ביתם ונחטפו, ישובו בשלום, חיים, בריאים ושלמים להוריהם, למשפחותיהם ולחבריהם.

דוד רותם: אמן.

אורי מקלב: אמן.

אורי מקלב: ואנחנו גם רוצים שיעשו את הכול, ומקווים שעושים את הכול.

אורי מקלב: אבל אנחנו באמת מרגישים לא נוח, מודאגים, והציבור בישראל מודאג.

אורי מקלב: מתאחד זה מתאחד, זה נכון, אבל יחד עם כך, יש הרבה פרפורים בבטן, פרפורים בלב, על הממשלה שהגיעה משפל הפעילות שלה, שהיא מפולגת ומפוצלת מבפנים; וראש הממשלה, שהגיע, חשבנו לברך אותו במזל טוב על כך שהנשיא שהוא תמך בו נבחר, ואנחנו לא הצלחנו בגלל החטיפה.

אורי מקלב: אבל לא ראו ולא מצאו לנכון אפילו להכחיש שבאותו יום החטיפה, בבוקר, ישבו חברי מרכז הליכוד בביתו של ראש הממשלה ודנו בדברים אחרים, ולא דנו בנושא זה.

אורי מקלב: אני חושב, אדוני סגן השר אקוניס, שאם זה לא נכון, מן הראוי היה להכחיש זאת.

אורי מקלב: דברים שמפרסמים, אתם נוהגים להכחיש.

אורי מקלב: ואנחנו גם לא חושבים שזה נכון, ואנחנו לא מסתכלים כך, כפי שגם הרבה עיתונאים כותבים על הפוזות שראש הממשלה מפרסם, שלשכת ראש הממשלה מפרסמת; תמונות שהיא מוציאה על התעמקות בתוך מפות ועוד דברים כאלה, תוך כדי הטיפול בחטיפה.

אורי מקלב: אנחנו באמת חושבים שאם יש אחדות, אז עד הסוף אחדות; ואת הכול לעשות, רק לחשוב על איך להביא את הנערים הביתה, אף שאנחנו יודעים מאיזה שפל הממשלה הגיעה בהתנהלות של ראש הממשלה, טעות אחר טעות, כשל אחר כשל; וגם בין חבריה, איך אחד אומר על חברו, איך הם מדברים, והם אומרים – אמר שר החוץ, כמה ימים לפני החטיפה: זו ממשלה שאי-אפשר בה, אי-אפשר להמשיך, מפני שכל אחד מושך לכיוון אחר.

אורי מקלב: ארבעה שרים בכירים יוצאים, מופיעים בזה אחר זה, וכל אחד מדבר על כיוון אחר, וככה אי-אפשר להמשיך.

אורי מקלב: את זה אומר שר החוץ אביגדור ליברמן, שהוא כרגיל לא מכביר מילים, וכשהוא מעביר ביקורת, כנראה הביקורת קשה.

אורי מקלב: אנחנו חושבים וחוזרים ואומרים: החשש הוא מה יהיה בעתיד, שלא ניגרר לדברים שיכולים לגרור את כולנו לפעולות כאלה ואחרות, שיכולות לגרום למצב צבאי או לפעולה צבאית נרחבת מאוד, מאוד רחבה.

אורי מקלב: וגם ביום הזה, גם ביום הזה שאנחנו לא מגישים אי-אמון, עדיין הממשלה מחוקקת חוקים, מנסה מצד אחד להאכיל אסירים – מי שלא רוצה לאכול – בכוח; אבל מצד שני רוצה לעזור לאנשים שרוצים למות.

אורי מקלב: אז איך אתה יכול לעשות דבר כזה: איך אתה רוצה למנוע מאדם שרוצה לא לאכול – לאכול, אבל כאן, כשאדם רוצה למות, אתה אומר מצד אחד כן ומצד אחד אתה לא נותן את זה?

אורי מקלב: איך אתה גם היום מתעסק שעות עם חוק מס ערך מוסף על דירות, שמפלה בעליל קבוצות גדולות בישראל?

אורי מקלב: היום הזה אתה גם מתעסק בזה?

אורי מקלב: היום הזה אתה גם כן – יוצאים ילדים לקייטנות, לחופש, בעוד כמה ימים, ועדיין עשרות-אלפים לא יצאו לקייטנות רק מפני שהם שייכים לחינוך של מגזר מסוים.

אורי מקלב: היום הזה אתם רוצים לתת תקציבים לשמיטה, ואתם מדירים חקלאים שבאמת שומרים שמיטה; וכן אתם מנסים למנוע פרסום של דוח העוני, בכל מיני – בזה אתם מתעסקים?

אורי מקלב: תתעסקו רק בדברים שעליהם אנחנו באמת לא מביאים לאי-אמון בממשלה.

אורי מקלב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם סיעת התנועה, מה הוחלט בסוף?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אחריך יעלה חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, שתי נקודות בקצרה.

אלעזר שטרן: נקודה ראשונה, התפרסם היום שהרוצח של ניצב-משנה ברוך מזרחי היה משוחרר עסקת שליט.

אלעזר שטרן: אני עליתי לדוכן רק בשביל דבר אחד.

אלעזר שטרן: אני לא צריך להגיד – אני הייתי נגד העסקה הזאת, אבל אני שומע בתקשורת, לצערי הרב, שכבר נועם שליט מתחיל בסוג של התנצלות.

אלעזר שטרן: אין לי ומעולם לא היו לי שום טענות כלפי המשפחה הזאת.

אלעזר שטרן: אני חושב שהמשפחה הזאת התנהגה באצילות, בעיני, לאורך כל הדרך.

אלעזר שטרן: אני הייתי בבית מהיום הראשון, הם ידעו את עמדתי, שהתנגדתי לעסקה.

אלעזר שטרן: ויחד עם זאת, אני חושב שמי שגורם למשפחה הזאת היום להתנצל, עושה עוול לערכים הבסיסיים של החברה הישראלית ולהבנה מה זה הורים.

אלעזר שטרן: ואני לא חושב שזה זמן לקבל החלטות.

אלעזר שטרן: בכל מקרה, אני אומר, גם החלטת ראש הממשלה, שלא הסכמתי אתה, הייתה כתוצאה מדילמה מאוד קשה.

אלעזר שטרן: ולדעתי, הנקודה שצריך לחשוב עליה היא – כולנו יחד כעם.

אלעזר שטרן: הנקודה השנייה, אני אומר את זה לך, אדוני יושב-ראש הכנסת:

אלעזר שטרן: אני חבר ועדת הכספים מטעם הקואליציה.

אלעזר שטרן: אני התביישתי היום.

אלעזר שטרן: בוועדת הכספים הועברו היום 888 מיליון שקל לתקציב משרד החינוך מבלי שניתנה לכנסת הזדמנות אמיתית לקיים עליהם ולו דיון בן רבע שעה, למרות בקשות חוזרות ונשנות שלנו.

אלעזר שטרן: למה אני אומר את זה ליושב-ראש הכנסת, וגם לכל אחד מאתנו?

אלעזר שטרן: אני חושב שהתנהגות כזאת של יושב-ראש הוועדה אומרת לציבור בישראל שיש לנו מה להסתיר.

אלעזר שטרן: אני חושב שההימנעות מדיון כזה מחשידה אותנו בעיני העם, או, כאילו בצורה רשלנית, אף שיכול להיות שכל הכספים שם, על פני הדברים, הם נכונים.

אלעזר שטרן: אני חושב שהחשד הזה שההתנהגות שלנו, במיוחד של יושב-ראש הוועדה, היום יוצרת – היא פוגעת באחריות שלנו כשליחי העם.

אלעזר שטרן: אני מקווה שזאת הפעם האחרונה.

אלעזר שטרן: איך אני אגיד, לא היססתי לפני שהצבעתי היום נגד עמדת הקואליציה.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא נוהג להתערב בדיונים, אבל אם פנית אלי, אני אומר בצורה הכי קיצונית שיכולה להיות: אין מה לפנות אלי יותר בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: כל נושא שבו חברי הכנסת יבחרו ללכת לבג"ץ ולראות בבג"ץ בורר בפרוצדורות של הכנסת או ביחסים בין הכנסת לממשלה, הנושא הזה מבחינתי מחוץ לתחום.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא נוגע בו יותר.

אלעזר שטרן: זה לא – – –

יולי יואל אדלשטיין: אין לי דרך אחרת להבהיר לחברי הכנסת שיש מושג של הפרדת רשויות, שלומדים אותו בבית-ספר.

יולי יואל אדלשטיין: אין לי דרך אחרת להבהיר לחברי הכנסת שאם אנחנו רוצים להיות רשות מחוקקת ומפקחת ששווה משהו, חברי הכנסת צריכים לשכוח איך חוצים את הכביש והולכים לבג"ץ.

יולי יואל אדלשטיין: אז זה בשבילי – גם בנושא הגז וגם בנושא של פרוצדורה וגם בכל נושא אחר.

יולי יואל אדלשטיין: אל תפנו אלי עם נושאים אם מי מן מהחברים בחר.

יולי יואל אדלשטיין: יש בורר מכובד, תפנו לבורר.

יולי יואל אדלשטיין: אלי אל תפנו יותר עם הנושאים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אני מזמין את חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

אלעזר שטרן: מי פנה עם זה לבג"ץ, אני לא – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סתיו שפיר, חברת כנסת ראויה, חרוצה, ראויה לכל הערכה.

יולי יואל אדלשטיין: במקום להיאבק פה בתוך הבית בחבר הכנסת ניסן סלומינסקי והאופי שבו הוא מנהל את הוועדה, במשרד האוצר, וכן הלאה, פנתה לבג"ץ.

יולי יואל אדלשטיין: ואין לי מילה נגד הבג"ץ, אין מילה נגד הבג"ץ.

יולי יואל אדלשטיין: אילו הייתה זאת פנייה של גורם חיצוני הייתי אומר: זה לא ראוי שהם מתערבים בפרוצדורה של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ברגע שזה מתוך הבית שלי, פנייה של חבר כנסת, מה אני יכול לומר?

יולי יואל אדלשטיין: לאן נוביל את הבושה?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

שמעון סולומון: – – –

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, למיטב ידיעתי, זה לא על היום.

אלעזר שטרן: זה לא על מה שאני דיברתי.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא על היום, זה על הפרוצדורות בוועדת כספים ועל העברות כספים בוועדת כספים.

יולי יואל אדלשטיין: אז איך אתם רוצים שאני אטפל?

יולי יואל אדלשטיין: יש בורר יותר מכובד ממני.

אלעזר שטרן: זה משהו אחר.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, בעקבות החטיפה הנפשעת של שלושת הנערים תלמידי הישיבה מגוש-עציון, גם אני הלכתי להורים, משפחת פרנקל, ביישוב נוף-איילון.

ניצן הורוביץ: הבעתי את הזעזוע, הבעתי את הסימפתיה כלפיהם, את הרצון שהבנים שלהם יחזרו הביתה כמה שיותר מהר.

ניצן הורוביץ: ואנחנו גם מבינים שצריך לשם כך לנקוט פעולות מסוימות וצריך להשקיע מאמץ וצריך לתפוס את החוטפים.

ניצן הורוביץ: אבל אני שואל כאן ביושר: מה בין זה, בין הפעולות האלה, שהן הכרחיות בעינינו, לבין מה שמתרחש בשטחים בימים האחרונים?

ניצן הורוביץ: כבר יותר מארבעה הרוגים פלסטינים, ביניהם, למשל, ילד בן 13, מוחמד דודין, שנהרג באזור חברון, נורה בחזה.

ניצן הורוביץ: שאלתי אתמול את שר הביטחון: מי ירה בו?

ניצן הורוביץ: מדוע ירו בו?

ניצן הורוביץ: מה נסיבות מותו?

ניצן הורוביץ: אמר לי שר הביטחון שהם יחקרו את העניין הזה עד תום.

ניצן הורוביץ: מקרה אחר בשכם, של אדם לוקה בנפשו שרץ עם ספר ונורה.

ניצן הורוביץ: אתמול ברמאללה, בלב רמאללה, מהומות דמים, כולל התקפות על המשטרה הפלסטינית של הרשות הפלסטינית כתוצאה מהפעולות של צה"ל בשטחים.

ניצן הורוביץ: ואני שואל, לא רק מה הנזק שהפעולות האלה עושות, כיצד הן פוגעות ברשות הפלסטינית, שהיא בעלת-ברית של ישראל, כיצד הן מרחיקות מאתנו את הפתרון המדיני, אלא אני אפילו שואל את השאלה הכי בסיסית בעת הזאת: איך הדברים האלה מקדמים את השבת החטופים, איך הדברים האלה מסייעים למצוא את החטופים?

ניצן הורוביץ: ואני חושב שהמשך הפעולה הזאת, שמטילה עונש קולקטיבי על מאות-אלפי אנשים, הוא בלתי מוצדק.

ניצן הורוביץ: ואנחנו צריכים להגיד: מספיק ודי, מספיק ודי.

ניצן הורוביץ: אומרים לנו גם אנשי מערכת הביטחון שחלק גדול מהעצורים וחלק גדול מהריסות הבתים בשטחים, אין להם שום קשר לא רק לחטיפה, אלא אין להם גם שום קשר ל"חמאס", שנגדו כביכול יוצאים.

ניצן הורוביץ: האיוולת הגדולה ביותר שאפשר לעשות בזמן הזה זה בשם הפעולה הזאת לפגוע באבו מאזן וברשות הפלסטינית ולהרחיק את הסיכוי לחידוש המשא-ומתן ולפתרון מדיני, כי כשמסתכלים על המציאות בשטח חייבים להבין שלטווח הקרוב ולטווח הארוך, וגם לטווח הבינוני, אין לנו שום אופציה אחרת, ישראלים ופלסטינים, אלא לשבת יחד, לשתף פעולה ולהגיע להסדר.

ניצן הורוביץ: רק בהידברות ולא בכוח.

ניצן הורוביץ: וכשאני אומר "לא בכוח" אני יוצא נגד הפלסטינים שעושים טרור ואני אומר להם: אתם לא תנצחו ואתם לא תסיימו את הכיבוש במאבק אלים; ואגב, זה מה שאומר גם אבו מאזן.

ניצן הורוביץ: ואני אומר את זה גם לישראלים: לא בכוח.

ניצן הורוביץ: אי-אפשר לכבוש מיליונים של פלסטינים ולכפות עליהם כיבוש, זה לא ילך.

ניצן הורוביץ: ואנחנו פוגעים בעצמנו.

ניצן הורוביץ: האלימות, האלימות היא שורש כל רע, ובאלימות אין הבדל בין צד לצד, כפי שאין הבדל בין דם לדם.

ניצן הורוביץ: ואחד הערכים היפים ביהדות, שואלים, מאי חזית – איך אתה מתיימר לומר שהדם שלך אדום יותר מדמו של הזולת.

ניצן הורוביץ: ואני אומר לכם שכל הרוג, ישראלי או פלסטיני, זה שפיכת דם לשווא.

ניצן הורוביץ: ופגיעה בחפים מפשע, כמו הילד הזה בן ה-13 שנהרג בחברון, זו פגיעה בחפים מפשע, ואין לה הצדקה ואין לה מחילה.

ניצן הורוביץ: ואני אומר – – –

פנינה תמנו: אבקש לסיים.

ניצן הורוביץ: תודה.

ניצן הורוביץ: ואני אומר, אני מבקש מממשלת ישראל לשים קץ לפעולות המזיקות האלה, להתמקד במציאת החטופים, לנצל את המידע המודיעיני, לתפוס את החוטפים, להשיב את החטופים הביתה ולחדש את התהליך המדיני עם הפלסטינים, כי זו התקווה לעתיד טוב יותר.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת הורוביץ.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת חנא סוייד.

פנינה תמנו: שלוש דקות לרשותך.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, תחילה, בושה וחרפה מה ששמענו מסגן השר אקוניס כאשר הוא תקף את חברת הכנסת זנדברג ממרצ ואמר לה: את מצטרפת אליהם?

מסעוד גנאים: לערבים?

מסעוד גנאים: מצטרפת לבוגדים?

מסעוד גנאים: לגיס החמישי?

מסעוד גנאים: מה זה, זה לא זכותנו להביע אי-אמון בממשלה שהמדיניות התוקפנית שלה גורמת להידרדרות ולאלימות?

מסעוד גנאים: כאילו הוא רוצה להיות צדיק, שבמעשה החטיפה – כדי לחפות על מעשיה התוקפניים של הממשלה?

מסעוד גנאים: זכותנו להביע אי-אמון בממשלה שהביאה להידרדרות, הביאה לאלימות וממשיכה בכיבוש ולא רוצה שלום.

מסעוד גנאים: שר הביטחון היום, מה הוא אומר?

מסעוד גנאים: גם אם נאתר את החוטפים ונחלץ את החטופים, את הפעילות הזו לא נפסיק עד שנרגיש שמיצינו אותה.

מסעוד גנאים: זאת אומרת שאין קשר בין מעשה החטיפה לבין המבצע הצבאי האלים שכוחות הביטחון, שצבא ישראל מבצע נגד אזרחים חפים מפשע בגדה המערבית ובשטחים הכבושים.

מסעוד גנאים: כל מי שהסתכל על אשתו של מוחמד א-טריפי מרמאללה, בן ה-30, שנהרג בידי הצבא ברמאללה, מסתכל על אשתו הבוכה ליד גופתו; וכל מי שרואה את הבן שלו, אחמד, הבוכה ליד גופת אביו, יודע איזה פשע נעשה שם ומי צריך להתבייש.

מסעוד גנאים: בהזדמנות הזאת, יש ארגון עולמי, הארגון להגנה על הילדים, שמוציא סטטיסטיקה איומה.

מסעוד גנאים: הוא אומר: מאז שנת 2000, זאת אומרת גם לתוך האינתיפאדה השנייה, נהרגו 1,405 ילדים פלסטינים ונעצרו 8,000 ילדים פלסטינים.

מסעוד גנאים: זה מה שעושה ישראל.

מסעוד גנאים: זה הטרור.

מסעוד גנאים: בזה אתה צריך להתבייש, אקוניס.

מסעוד גנאים: תודה.

אחמד טיבי: אקוניס לא מתבייש בכלום.

פנינה תמנו: תודה לחבר הכנסת גנאים.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת חנא סוייד.

פנינה תמנו: בבקשה.

חנא סוייד: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, ועדת המלחמה בעוני, בעצם במקום להכריז מלחמה על העוני הכריזה על שביתת נשק עם העוני.

חנא סוייד: מהרגע שהוועדה התחילה בתוך עצמה להגיע לפשרות, בעצם היא הגיעה למסקנה או נתנה את הרושם שהמסקנות של הוועדה לא יילקחו ברצינות, והם התחילו את הפשרות לפני שמישהו יבקש מהוועדה פשרות – שהאוצר יתחיל לסגת מהמחויבות שלו לתקצב את ההמלצות האלו והביצוע של ההמלצות.

חנא סוייד: לכן אנחנו, במקום מלחמה בעוני, יש לנו שביתת נשק, יש לנו הפסקת אש עם העוני.

חנא סוייד: העוני ימשיך לאכול כל גזרה בחברה הישראלית, במיוחד באוכלוסיות שסובלות מעוני עמוק ביותר.

חנא סוייד: אני רוצה לנצל הזדמנות זו ולהזכיר כאן שהגישה שבה התייחס חבר הכנסת אקוניס לדיון שהיה כאן והגישה הפטרנליסטית, השוביניסטית – הפאשיסטית, הייתי אומר – הגישה הקולקטיבית כלפי חברי הכנסת הערבים, שמישהו מעז, חבר כנסת יהודי מעז לדבר כמו חברי הכנסת הערבים – מי אתה, אדוני סגן השר?

חנא סוייד: מי אתה בכלל?

חנא סוייד: אתה כל שבוע עולה על הדוכן הזה ומתחיל לדבר דברים הזויים ללא כל טעם, פאשיסטיים, שאין להם כל ביסוס.

חנא סוייד: מי אתה?

חנא סוייד: פעם תגיד: אני עשיתי כך וכך במדינה הזו.

חנא סוייד: אתה אפס מאופס – –

פנינה תמנו: אני מבקשת לשמור על לשון נקייה.

חנא סוייד: – – אל תנצל את ההזדמנות.

דוד רותם: גם אתה אפס מאופס.

חנא סוייד: אני אחראי לכל מילה שאני אומר.

פנינה תמנו: בוא נשתדל לשמור על לשון נקייה.

חנא סוייד: כל פעם הוא אומר את הדברים האלה, ובחוץ בא ואומר סליחה.

פנינה תמנו: אבל אין צורך לקלל מעל דוכן הכנסת.

חנא סוייד: נכון או לא נכון?

פנינה תמנו: בוא נכבד את הבמה שניתנת.

חנא סוייד: כל פעם אתה עושה את זה.

חנא סוייד: אולי תפסיק את המשחק הזה?

חנא סוייד: כל פעם אתה עולה לכאן, מתלהם, ואלי אתה ניגש ואומר לי: אני מצטער, אני התלהמתי.

חנא סוייד: מה המשחק הזה?

חנא סוייד: מי אתה?

אופיר אקוניס: ממש לא.

חנא סוייד: לכן הגיע הזמן, באמת, שאתה תתנהג בכבוד לחברי הכנסת.

חנא סוייד: חברי הכנסת הערבים יושבים כאן בזכות והם מדברים כאן דברי טעם ויש להם עקרונות.

דוד רותם: באיזו זכות?

חנא סוייד: אתה שתוק.

חנא סוייד: אין לך זכות, גם אם אתה סגן שר במשרד ראש הממשלה; אין לך זכות כזאת, תפסיק את המשחקים האלה שלך.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת בראש, רבותי וגבירותי חברי וחברות הכנסת, אנחנו – וכשאני אומר "אנחנו" אני מתכוון לחברי סיעת בל"ד בכנסת – מחויבים לעקרון הצדק.

ג'מאל זחאלקה: זה העיקרון הראשי שמנחה אותנו בפעילותנו הפוליטית.

ג'מאל זחאלקה: זה המניע וזו המטרה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מנהלים מאבק עיקש למען שלום צודק שישים קץ לשפיכות דמים.

ג'מאל זחאלקה: במאבקנו זה אין אנו עושים פשרות.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו דבקים במטרה.

ג'מאל זחאלקה: כל דבר שייראה לנו, שיעביר אותנו מהמטרה הזו של שלום צודק שיתקן עוול היסטורי שנעשה לעם הפלסטיני, שיתווה דרך ואפשרות לחיים בצוותא בשלום ובשוויון מלא בין כל תושבי הארץ, יהודים כערבים – יש מקום לכולם במעגל הניצחון.

ג'מאל זחאלקה: זו האידיאולוגיה שלנו, זו דרכנו.

ג'מאל זחאלקה: המשורר ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן כתב פעם:

ג'מאל זחאלקה: אם להיות מתון זה לטייח – אני לא מתון; ואם להיות קיצוני זה להגיד את האמת ואת האמת שלי – אז אני קיצוני.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא נעשה פשרות עם הכיבוש.

ג'מאל זחאלקה: לא נעשה פשרות עם קברניטי הכיבוש ועם הכובשים, אלא נגיד להם את האמת, שזו חובתנו ההיסטורית.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מייצגים קו פוליטי שתומך במדוכאים נגד המדכאים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו נגד דיכוי, ואנחנו לא נסכים שיגדירו מאבק למען שחרור לאומי כטרור.

ג'מאל זחאלקה: תעשו מה שאתם רוצים, תגרשו אותנו מהכנסת, תתלו אותנו, אנחנו לא נוותר בנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: אתם לא מבינים.

ג'מאל זחאלקה: מאבק עמנו הפלסטיני – זו בגידה בעמנו הפלסטיני, בקורבן הפלסטיני.

ג'מאל זחאלקה: להכפיש את המאבק הצודק לתיקון עוול היסטורי, להציל אנשים מתהומות של סבל, של יגון, של קורבנות, שיחיו חיים נורמליים, אנחנו לא נעשה את הבגידה הזו.

ג'מאל זחאלקה: מאבקו של העם הפלסטיני הוא מאבק צודק.

ג'מאל זחאלקה: נכון, אנחנו רוצים שמאבקו זה יתנהל בגבולות – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת זחאלקה, מכיוון שתם הזמן אבקש לסכם.

ג'מאל זחאלקה: – – – בגבולות המוסר והשכל.

ג'מאל זחאלקה: לפעמים נעשות טעויות ואנחנו אומרים שאלה טעויות, אבל המכלול הוא מאבק לשחרור לאומי ולא טרור כפי שהתקשורת הישראלית חוגגת בימים אלה.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

פנינה תמנו: תודה רבה, חבר הכנסת זחאלקה.

פנינה תמנו: יעלה ויסכם סגן השר אופיר אקוניס.

חנין זועבי: עכשיו יש לך תשובה.

חנין זועבי: על מאבק צודק יש לך תשובה.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו אנחנו רוצים שהוא לא ידבר.

ג'מאל זחאלקה: אל תדבר.

תמר זנדברג: מצא מה להגיד.

תמר זנדברג: איך להצדיק את המדיניות שלכם.

מיכל רוזין: אני לא מבינה, הוא לא רצה לענות, מה קרה?

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, צר לי על סיעת מרצ – – –

מיכל רוזין: הוא לא רצה לענות, מה קרה?

פנינה תמנו: חברת הכנסת רוזין.

פנינה תמנו: היום רק התחיל, בבקשה, נא לאפשר.

אופיר אקוניס: צר לנו על סיעת מרצ, שחברה לסיעות הערביות.

דב חנין: – – –

פנינה תמנו: סגן השר רשאי לסכם את הדיון.

פנינה תמנו: אני מבקשת לאפשר לו.

פנינה תמנו: בבקשה, סגן השר.

אופיר אקוניס: חברים, גברתי היושבת-ראש, אני אודיע לך, אינני מתרגש; אינני מתרגש מהצעקות.

אופיר אקוניס: אינני מתרגש מהצעקות.

אופיר אקוניס: סיעת מרצ חברה לסיעות הערביות – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת חנין.

פנינה תמנו: חבר הכנסת חנין, אני קוראת אותך לסדר.

דב חנין: קוראים לזה חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד.

פנינה תמנו: סגן השר רשאי לסכם את הדיון.

פנינה תמנו: אני מבקשת לאפשר לו.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: לא להתרגש.

אופיר אקוניס: חבר'ה, חברים.

קריאות: – – –

דב חנין: – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת חנין, אבקש לתת לו לסכם את הדיון.

פנינה תמנו: בבקשה.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש – –

פנינה תמנו: בבקשה, סגן השר.

אופיר אקוניס: – – אני אודיע לך, אינני מתרגש – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אינני מתרגש מהצעקות.

קריאות: – – –

דב חנין: – – – קשה לזכור.

דב חנין: קוראים לזה חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד.

אופיר אקוניס: סיעת מרצ חברה לסיעות הערביות – – –

קריאות: – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת חנין, חבר הכנסת חנין, אני קוראת אותך לסדר.

דב חנין: – – – קוראים לזה חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד.

דב חנין: חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד.

פנינה תמנו: חבר הכנסת חנין.

דב חנין: לא.

דב חנין: זו אמירה גזענית.

פנינה תמנו: חבר הכנסת חנין, קראתי אותך לסדר פעם ראשונה.

דב חנין: – – – סגן השר.

דב חנין: כדאי להוריד אותו מהדוכן.

פנינה תמנו: חבר הכנסת חנין – –

דב חנין: כדאי להוריד אותו מהדוכן.

פנינה תמנו: – – אני מבקשת לאפשר לסגן השר לסכם.

דב חנין: לא.

דב חנין: אי-אפשר לאפשר – – –

פנינה תמנו: יש לו הזכות לעלות ולסכם את הדיון.

דב חנין: חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד.

פנינה תמנו: אני מבקשת.

פנינה תמנו: חבר הכנסת חנין, אני קוראת אותך בפעם השנייה.

דב חנין: – – –

קריאות: – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת חנין, אני קוראת אותך לסדר בפעם השלישית.

פנינה תמנו: אני מבקשת ממך לצאת, להירגע ולחזור.

פנינה תמנו: תודה רבה.

דב חנין: – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת חנין, אני מבקשת ממך לצאת מן המליאה.

פנינה תמנו: תודה.

פנינה תמנו: תודה.

דב חנין: – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת חנין, חבל שאתה מאלץ אותי להוציא אותך.

פנינה תמנו: בואו נאפשר לסגן השר להשיב, לסכם את הדיון.

פנינה תמנו: תודה.

פנינה תמנו: (חבר הכנסת דב חנין יוצא מאולם המליאה.)

עפו אגבאריה: זאת בושה וחרפה.

ג'מאל זחאלקה: – – –

תמר זנדברג: – – –

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, סיעת מרצ חברה לסיעות הערביות – –

תמר זנדברג: זאת שוב גזענות.

תמר זנדברג: בושה.

עיסאווי פריג': גזען.

ג'מאל זחאלקה: – – –

אופיר אקוניס: – – ובמקום להיאבק – – –

קריאות: – – –

תמר זנדברג: – – –

אופיר אקוניס: – – – ובמקום להיאבק – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – בממשלת הטרור הפלסטינית – – –

עיסאווי פריג': חוצפן.

עיסאווי פריג': חוצפן.

עיסאווי פריג': זה לא כבוד לשמוע את דברי ההבל שלך.

עיסאווי פריג': תתבייש שלך.

תמר זנדברג: יאללה, יאללה, בואו נצא – – –

אופיר אקוניס: ממשלת הטרור הפלסטינית – במקום להיאבק בממשלת הטרור הפלסטינית – –

עיסאווי פריג': – – – תתבייש לך.

אופיר אקוניס: – – שאחראית – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': – – –

אופיר אקוניס: – – – שאחראית לחטיפתם – – –

קריאות: – – –

מיכל רוזין: את צריכה – – –

פנינה תמנו: – – – לצאת מן המליאה, אבל לא להרעיש.

פנינה תמנו: בבקשה, סגן השר.

עיסאווי פריג': לקרוא אותו לסדר.

עיסאווי פריג': בושה.

עיסאווי פריג': גזען.

מיכל רוזין: הוא מסית לגזענות.

מיכל רוזין: מה זה צריך להביע?

אופיר אקוניס: – – – ממשלת הטרור הפלסטינית, גברתי היושבת-ראש, שאחראית לחטיפתם של הנערים הצעירים – –

חנין זועבי: נתניהו אחראי לחטיפתם.

אופיר אקוניס: – – תלמידי התיכון נפתלי פרנקל, גיל-עד שער ואיל יפרח, שכולנו מתפללים לחזרתם הביתה בשלום – – –

ניצן הורוביץ: למה אתה משתמש בשמם למטרה הזאת?

ניצן הורוביץ: זה לא נעים.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, חיילי וחיילות צה"ל – חבר הכנסת גילאון, חיילי וחיילות צה"ל – –

אילן גילאון: – – – ככל שיותר – – –

אופיר אקוניס: – – שחלקם הצביעו עבורך, עבור סיעת מרצ, עושים עכשיו – – –

אילן גילאון: אל תטיף לנו מוסר.

אופיר אקוניס: – – – עושים עכשיו לילות כימים למציאת הנערים החטופים.

אופיר אקוניס: ואני מציע לכם, חבר הכנסת גילאון, ללמוד – – –

אילן גילאון: תפסיק להשתמש, בציניות, ליחצן את עצמך.

אופיר אקוניס: – – – ללמוד מהי אופוזיציה אחראית – –

אילן גילאון: תפסיק.

אופיר אקוניס: – – מהי אופוזיציה ממלכתית, שנוצרת ביקורת כל עוד הלוחמים מסכנים חיים בשטח, בגזרה שתמיד, לאורך הסכסוך הישראלי–ערבי, הוציאה את הרוצחים המתועבים ביותר; הוציאה את הרוצחים המתועבים ביותר.

אילן גילאון: אני רואה – – – את אבו מאזן שסיכן את החיים שלו.

אילן גילאון: ראש הממשלה שלך – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גילאון – – –

אילן גילאון: – – מפחד מדני דנון, מהאקוניסים.

אילן גילאון: ממי אתם מפחדים?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גילאון – – –

אילן גילאון: אתה אקוניס, אתם אקוניסים כולכם.

אילן גילאון: תתביישו לכם.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גילאון, חברי מרצ היום – – –

אילן גילאון: – – – מצטלמים.

אופיר אקוניס: – – – היום צריכים לבוש ולהיכלם, בראש ובראשונה בעצמכם.

אופיר אקוניס: ועוד לכתוב היום, חבר הכנסת הורוביץ: הקיפאון המדיני – –

אילן גילאון: – – –

אופיר אקוניס: – – שהממשלה יצרה – –

ניצן הורוביץ: זה היה ניסוח עדין.

אופיר אקוניס: – – מוביל להידרדרות.

ניצן הורוביץ: זה היה ניסוח עדין.

ניצן הורוביץ: אתם לא רוצים שלום.

אופיר אקוניס: מי אחראי לניסוח האומלל הזה?

אופיר אקוניס: מי אחראי, אדוני היושב-ראש, לניסוח הנלוז הזה?

אופיר אקוניס: האם ישראל אשמה בהידרדרות המצב?

אופיר אקוניס: האם ישראל אשמה בחטיפה?

אופיר אקוניס: האם ישראל אשמה באמנת "חמאס", אמנה הקוראת, אדוני היושב-ראש, להשמדה באמצעות ג'יהאד?

אופיר אקוניס: היא קוראת להשמדת ישראל, איננה קוראת לפתרון פוליטי על סמך קווי 4 ביוני 1967.

אופיר אקוניס: האם ישראל, חבר הכנסת הורוביץ, אשמה במתרחש במזרח התיכון?

אילן גילאון: את ה"חמאס" הזה אתם מפרנסים יותר מכל אחד אחר.

אופיר אקוניס: האם ישראל – – –

אילן גילאון: אתם – – – "פתח" ו"חמאס" כל הדרך, כדי להוכיח שאין פרטנר.

אילן גילאון: זה מה שעשיתם.

ניצן הורוביץ: לאן הגעתם מכל – – –

אופיר אקוניס: האם ישראל אשמה – – –

אילן גילאון: אתה קוזק נגזל.

אילן גילאון: זה מה שאתה.

אופיר אקוניס: האם ישראל אשמה בעליית כוחה של ISIS, "דאעש"?

אילן גילאון: ב"חמאס" אתה אשם.

אופיר אקוניס: האם ישראל אשמה בהתנגשויות בין הסונה לשיעה בעיראק או באיראן?

ניצן הורוביץ: מה אתה מביא לנו את זה?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת הורוביץ, היום הזה, היום הזה שבו אתם הגשתם ונימקתם הצעת אי-אמון, ייזכר בתולדות מפלגתכם כאחד הימים המבישים ביותר.

אופיר אקוניס: וגם הלוחמים – – –

אילן גילאון: ממשלה – – –

אופיר אקוניס: וגם הלוחמים שהצביעו עבורכם מתביישים היום בהצעת האי-אמון שהגשתם.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הערבים משתמשים בדמוקרטיה שלנו כדי לחסל אותנו.

אופיר אקוניס: זאת האמת.

אופיר אקוניס: אנחנו לא מפחדים.

אופיר אקוניס: הצעקות, הביטויים, הכינויים, קללות, סגנון השוק שמכניס לכאן חבר הכנסת סוייד – לא מפחדים ממנו, לא מתרגשים ממנו.

אופיר אקוניס: אנשים – אדוני היושב-ראש, שכל אדם שעיניו בראשו, וברוך השם במדינת ישראל יש רבים שעיניהם בראשם, בעיקר בימים האחרונים – אנשים שרוצים ואומרים שהם רוצים בהשמדתה של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, שבשמה של הדמוקרטיה חובטים בישראל מעל כל במה בין-לאומית, מעל הבמה הזאת, מהאנשים האלה אנחנו לא מפחדים ולא נרתעים ולא חוששים.

אופיר אקוניס: הם יכולים לקרוא בכל כינוי גנאי שירצו.

אופיר אקוניס: שמענו את כל כינויי הגנאי.

אופיר אקוניס: בשם הדמוקרטיה המפוארת שלנו, חברי הכנסת מהסיעות הערביות ולדאבון הלב גם כמה חברים מסיעת מרצ משקרים ומעוותים את ההיסטוריה ומעוותים את האמת.

אופיר אקוניס: שמעתי כאן את נאומה, חבר הכנסת הורוביץ, של חברת הכנסת זנדברג.

אופיר אקוניס: היא נימקה, היא אחראית – היא דיברה בשמכם.

ניצן הורוביץ: היא צדקה בכל מילה.

אופיר אקוניס: היא דיברה בשם כולכם.

אופיר אקוניס: האם, אדוני היושב-ראש, מישהו מעלה על דעתו שעשרות-אלפי רקטות נורו על ישראל בגלל ויכוח על קווי 4 ביוני?

אופיר אקוניס: שאוטובוסים מתפוצצים או מחבלים מתאבדים של "חמאס" ליד ביתך, חבר הכנסת הורוביץ, יותר מפעם אחת – האם תל-אביב היא תחת כיבוש?

אופיר אקוניס: האם ירושלים היא תחת כיבוש?

אופיר אקוניס: האם נהרייה היא תחת כיבוש?

אופיר אקוניס: האם הרקטות שנורו על אשקלון ואשדוד – הוויכוח, אדוני היושב-ראש, איננו על השומרון ואיננו על יהודה, ולעתים נדמה שחברי הכנסת ממרצ ומן הסיעות הערביות, כמו המשל הידוע על שלושת הקופים שלא רואים, לא שומעים, לא מריחים – לא רואים מה קורה כאן?

אופיר אקוניס: איפה אתם חיים, בשנות ה-80 של המאה הקודמת, אולי בשנות ה-30 של המאה הקודמת?

אופיר אקוניס: הרי ההסתה שלכם התחילה אז.

אופיר אקוניס: ככה זה התחיל, ואנחנו יודעים, מכירים את השימוש.

אופיר אקוניס: ולא יעזור לכם כלום.

אופיר אקוניס: אנחנו נמשיך, אדוני היושב-ראש, להיאבק ב"חמאס" ככל שצריך, כדי להחזיר את הבנים הביתה, ולא נירתע, לא מאי-אמון, לא מקריאות גנאי, לא מצווחות חברי הכנסת הערבים, לא מן הניסיונות שלהם לעלבונות; הם לא מעליבים אף אחד, הם מביישים בראש ובראשונה את עצמם.

אופיר אקוניס: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, מכל חברות וחברי הכנסת לדחות את הצעות האי-אמון הללו בבוז ובשאט-נפש.

עפו אגבאריה: בוז לך.

עפו אגבאריה: לך בוז.

קריאה: פאשיסט.

עפו אגבאריה: אתה גזען.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר אופיר אקוניס, המקשר בין הממשלה לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, חברי הכנסת.

באסל גטאס: היושב-ראש מדבר על כבוד הכנסת, אז לכבוד הכנסת שיהיה נציג אחר של הממשלה, שלא ידברו בצורה כזאת גזענית.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, שרי הממשלה, אני מתכבד להודיע לכנסת, שעל-פי סעיף 43 לחוק-יסוד: הכנסת, עם התפטרותו מהכנסת של חבר הכנסת אריאל אטיאס, שנכנסה לתוקפה ביום כ"ד בסיוון תשע"ד, 22 ביוני 2014, בשעה 10:00, בא במקומו חבר הכנסת יואב בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא עשיתי את זה שנה וחצי, אף פעם, אבל עכשיו אני אפנה את כל תאי המומחים שם.

יולי יואל אדלשטיין: בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הכנסת וסעיף 2 לחוק הכנסת, אני מזמין את חבר הכנסת יואב בן צור לעלות לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, נא לשבת, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בן צור, אקרא בפניך את הצהרת האמונים של חבר הכנסת ואתה תשיב: "מתחייב אני".

יולי יואל אדלשטיין: וזה נוסח ההצהרה: "אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל ולמלא באמונה את שליחותי בכנסת".

יואב בן צור: מתחייב אני.

יולי יואל אדלשטיין: מזל טוב.

יולי יואל אדלשטיין: אתה רוצה לומר כמה מילים?

יואב בן צור: כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: כנהוג, חבר כנסת שמצהיר אמונים במהלך הקדנציה, אנחנו מאפשרים לו לומר כמה מילים מעל דוכן הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת יואב בן צור.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, שרי הממשלה, חברי הכנסת, לא אסתיר כמובן שאני מתרגש מהמעמד.

יואב בן צור: להיות חבר כנסת, בעיני, זו שליחות קודש וממילא אחריות כבדה.

יואב בן צור: מעלי מרחפת דמותו רבת ההוד של מורי ורבי, עטרת ראשי, מרן רבי עובדיה יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה, שזכיתי להיות שלוחו בכל עשייתי הציבורית.

יואב בן צור: העשייה הציבורית אינה זרה לי.

יואב בן צור: כמעט מיום עומדי על דעתי הייתי משרת ציבור בכל מיני צמתים ותפקידים.

יואב בן צור: תמיד ראיתי בפעילותי הציבורית מנוף להשתדל להיטיב עם הזולת, לפעול לתיקון עולם, לעמוד לימין החלשים, להגדיל תורה ולהאדירה ולקדש שם שמים.

יואב בן צור: חייתי את מאמר חז"ל: "לא שררה אני נותן לכם אלא עבדות".

יואב בן צור: את עקרונות העשייה הציבורית קיבלתי בבית-מדרשו של מרן הגאון רבי עובדיה יוסף זצ"ל, ממנו קיבלנו דעת תורה ברורה, בבחינת "הוא המשביר לכל הארץ".

יואב בן צור: וכמו כל חברי בסיעה, אנחנו היום ממשיכים ונמשיך ביתר שאת את מורשתו התורנית והחברתית תחת הנהגתם של הרבנים חברי מועצת חכמי התורה.

יואב בן צור: לפיכך, לא אשא מדברותי אלא מדברים והליכותיו הקדושים של לבו הרחום של אביהם של כל ישראל, שנשא על לבו את משא העם כולו באהבת ישראל יוקדת ובאחריות עמוקה.

יואב בן צור: וכך אמר הרב:

יואב בן צור: עם ישראל שם דגש מרכזי בכל הדורות על שני דברים: על חינוך הילדים בעודם רכים, כמו שנאמר: "מפי עוללים וינקים יסדת עז".

יואב בן צור: כשהחינוך בא כשעדיין הילד רך, בדומה לחומר רך, יש ביכולתך לעצב את אישיות הילד כרצונך; ככל שהאדם מתבגר, כמו חומר קשה, קשה יותר לעצב את האישיות שלו.

יואב בן צור: הדבר השני שהוא שם בו דגש, הרב – עזרה לחלשים.

יואב בן צור: מאות פסוקים בתורה עניינם הוא העזרה לעני ולגר, ליתום ולאלמנה.

יואב בן צור: שני הדברים הללו מייחדים את עמנו מכל האומות.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, ברגע מרגש זה, אני כולי תקווה שאזכה לעמוד במשימות המוטלות עלי.

יואב בן צור: אני כמובן מודה ליושב-ראש תנועת ש"ס, ידידי חבר הכנסת הרב אריה דרעי, ולכל חברי בסיעת ש"ס על האמון שנתנו בי, ואני אשתדל להוכיח כי היה לו בסיס.

יואב בן צור: אני אהיה תלמיד נאמן, כשיש לי עשרה חונכים הללו, שהם כולם מנוסים בעשייה הפרלמנטרית ובעשייה הכללית בכלל.

יואב בן צור: זו כבר מבחינתי הזדמנות לברך את המשמר היוצא, ידידי הרב אריאל אטיאס.

יואב בן צור: אני משוכנע שעוד נראה אותו בבניין זה, ואני בטוח שנזכה כולנו עוד ליהנות מכישרונותיו.

יואב בן צור: אנחנו כמובן מכבדים את החלטתו ומאחלים לו הצלחה בפסק-הזמן שנטל על עצמו.

יואב בן צור: איני יכול ברגע זה, ברגע מרגש זה, שלא להזכיר את אבי מורי, הרב שלום בן צור זצ"ל, ואת חמי, הרב טוב והב.

יואב בן צור: שני ענקי רוח אלה היו לי שנים רבות לעצה ותושייה.

יואב בן צור: ולהבדיל בין המתים לחיים, אני רוצה לברך את מי שכיבדוני בנוכחותם, אמי שתחיה, חמותי שתחיה, אחותי הגדולה וגיסי, וכמובן לנוות ביתי, שמלווה אותי שנים רבות בפעילותי הציבורית ולוקחת על עצמה את עול הבית וחינוך הילדים.

יואב בן צור: יהי רצון שכולם יחד תהא משכורתם שלמה מעם ה', יאריכו ימים בטוב ושנותיהם בנעימים.

יואב בן צור: לסיום, כיוון שצריכים לקצר, כמאמר הפסוק: ויאמר לקוצרים ה' עמכם גיבורי החיל, ברצוני לשאת תפילה, שנאמרת בכל בוקר באלפי בתי-כנסת ובתי-מדרש על-ידי רבבות מתפללים שעיניהם נשואות בתחינה לבורא עולם לשחרורם של החטופים: "אחינו כל בית ישראל, הנתונים בצרה ובשביה, העומדים בין בים ובין ביבשה, המקום ירחם עליהם ויוציאם מצרה לרווחה ומאפלה לאורה ומשעבוד לגאולה", אמן.

יואב בן צור: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב בן צור, ברכות.

יולי יואל אדלשטיין: הסדרנים ילוו אותך למקומך.

יולי יואל אדלשטיין: פרק החיבוקים, שיהיה קצר.

יולי יואל אדלשטיין: יושב-ראש תנועת ש"ס, חבר הכנסת דרעי, תדאג לברכה לקוצרים כי אנחנו עוברים עוד מעט להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברים בסיעת ש"ס יסבירו לחבר הכנסת בן צור מה מצביעים בהצעות האי-אמון בסיעת ש"ס.

בממשלה בשל: 1.

בממשלה בשל: הקיפאון המדיני שהממשלה יצרה מוביל להידרדרות והמדיניות האנטי-חברתית של הממשלה פוגעת קשות בחברה;

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו שתי הצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן: הקיפאון המדיני שהממשלה יצרה מוביל להידרדרות והמדיניות האנטי-חברתית של הממשלה פוגעת קשות בחברה, מטעם חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הצעת האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הפעלתי את ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש–בל"ד – 17 נגד – 42 נמנעים – אין הצעת סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 17, נגד – 42, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בן צור יוכל בינתיים להמשיך להיות חבר כנסת; הכנסת לא מתפזרת, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע ונבדוק את מזלו גם בהצבעה השנייה: הקיפאון המדיני שהממשלה יצרה מוביל להידרדרות, מטעם סיעת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת מרצ – 15 נגד – 43 נמנעים – 1 הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 15 בעד, 43 מתנגדים, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת סיעת מרצ לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת דחתה את הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' כ/541; "דברי הכנסת", חוב' כ"א, עמ' 9313; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 12), התשע"ד–2014, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: תציג את ההצעה יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי חברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, עוד מעט נברך "שהחיינו", הצעת חוק שהבשילה ומגיעה סוף-סוף לקריאה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברות הכנסת, בשם הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, אני מתכבדת להביא בפניכם את הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 12), התשע"ד–2014.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק היא למעשה מיזוג של שתי הצעות חוק פרטיות שיזמו חברות הכנסת חנין זועבי ויפעת קריב, חבר הכנסת דב חנין ואנוכי, יחד עם חברי כנסת רבים נוספים.

יולי יואל אדלשטיין: בשנים האחרונות, על אף המודעות ההולכת וגוברת למעמדן של נשים באוכלוסייה ולהגדלת המעורבות והשילוב שלהן בכל תחומי החיים, ייצוג של נשים כחברות מועצה ברשויות מקומיות אינו הולם את חלקן היחסי באוכלוסייה.

יולי יואל אדלשטיין: נשים מהוות 51% מכלל האוכלוסייה, כמו שאנחנו יודעים, אולם לפי נתוני המרכז הישראלי לדמוקרטיה, רק 12% מהנבחרים ברשויות המקומיות בישראל הם נשים.

יולי יואל אדלשטיין: ברשויות מכהנות 376 נבחרות ציבור, שימו לב, מתוך כמה?

יולי יואל אדלשטיין: מתוך 3,250 נבחרים.

יולי יואל אדלשטיין: חמש נשים בלבד מתוך 255 מכהנות בתפקיד ראשת הרשות המקומית.

יולי יואל אדלשטיין: בשנת 2009 בדק מרכז המחקר והמידע של הכנסת ומצא כי שיעור זה נמוך באופן משמעותי לעומת מדינות מפותחות אחרות, ובכ-38% מהרשויות המקומיות שנבדקו במועד המחקר נשים לא כיהנו במועצה בכלל.

יולי יואל אדלשטיין: ייצוגן של נשים בזירה המוניציפלית הוא בעל חשיבות רבה, וכולנו מכירים את זה.

יולי יואל אדלשטיין: רבים מאתנו כאן בבית הזה צמחו בזירה המקומית, משום שזו זירה קהילתית שמטפלת בחיים שלנו כפרט וכקהילה ובחיי היום-יום, והיא משפיעה על כולנו במרחב הציבורי וגם במעמד האישי-הפרטי.

יולי יואל אדלשטיין: מטרת התיקון שלנו היא לעודד ייצוג של נשים בקרב נבחרי השלטון המקומי באמצעות הגדלת הסכום של המימון לסיעה או לרשימה שיש בה ויהיה בה ייצוג הולם לנשים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעות החוק הפרטיות שהוגשו קבעו קנס של גריעה במימון הבחירות לרשימה או סיעה שבין המועמדים שלה אין די נשים.

יולי יואל אדלשטיין: במהלך הדיונים הרבים שהיו לקראת החקיקה, במהלך החקיקה, ולאור עמדת הממשלה, הוחלט לשנות את נוסח ההצעות ולקבוע כי סיעה או רשימה שלפחות שליש מחברי המועצה שנבחרו ומכהנים מטעמה הם נשים, תזכה לתוספת בשיעור של 15% מסכום המימון הקבוע בחוק הרשויות המקומיות.

יולי יואל אדלשטיין: במהלך דיוני הוועדה התעוררה השאלה באיזה מועד יש לבחון את העמידה של סיעה או של רשימה בתנאי החוק.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הוועדה סברו כי יש לקבוע מועד מאוחר ככל האפשר על מנת להבטיח שכהונתן של הנשים במועצות המקומיות תעמוד על קרקע יציבה ולא תהווה גורם למיקח וממכר פוליטי.

יולי יואל אדלשטיין: עם זאת, גברתי היושבת-ראש, לא רצינו לדחות באופן משמעותי את תוספת התשלום, שמטרתה, בין השאר, לסייע לרשימות ולסיעות ולכסות הוצאות שהוצאו במהלך הבחירות.

יולי יואל אדלשטיין: לפיכך קבעה הוועדה כי בחינת כלל הייצוג ההולם של הנשים תיעשה במועד פרסום דוח מבקר המדינה, כשמונה חודשים לאחר הבחירות.

יולי יואל אדלשטיין: סיעה ששליש מהנבחרים המכהנים מטעמה באותו מועד הם נשים תהיה זכאית לתוספת המימון.

יולי יואל אדלשטיין: תוספת המימון תיחשב ככספי מימון בחירות, ויחולו לגביה ההוראות של חוק הרשויות המקומיות.

יולי יואל אדלשטיין: כן נקבע שהצעת החוק תחול החל בבחירות הכלליות לרשויות המקומיות שייערכו לאחר פרסומו של החוק.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקשת להדגיש, גברתי היושבת-ראש, כי במהלך העבודה על הצעת החוק הובאה בפני הוועדה סוגיית הבחירות למועצות האזוריות, שבהן הייצוג הנשי נמוך אף יותר.

יולי יואל אדלשטיין: הסוגיה היא מאוד מורכבת, מכיוון שדרך חישוב המימון שונה, ונדרש תיקון חקיקתי נרחב יותר.

יולי יואל אדלשטיין: לאור זאת בחרה הוועדה להחיל את התיקון המוצע על הבחירות בעיריות ובמועצות המקומיות בלבד, ואילו החלק שעניינו הייצוג במועצות האזוריות פוצל מהצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: התיקון הזה שמוצע לחוק מגלם בתוכו הכרה כי מקומן של נשים הוא בכל זירה, בפוליטיקה בכלל ובפוליטיקה המקומית בפרט.

יולי יואל אדלשטיין: התיקון יתמרץ רשימות וסיעות למקם נשים במקומות ריאליים, ויבטיח כהונה בפועל כחברות מועצה, כראשות ערים, ולא כמס שפתיים לצורך קבלת מימון בחירות נוסף.

פנינה תמנו: חברי הכנסת, הרעש הוא בלתי נסבל.

פנינה תמנו: בבקשה.

פנינה תמנו: חוקי בחירות דומים במדינות שונות הביאו לעלייה ניכרת בייצוג הנשי בקרב נבחרי השלטון המקומי, ואני בטוחה כי התיקון ההיסטורי הזה יביא לתוצאות דומות גם במדינת ישראל.

פנינה תמנו: אני מקווה שבעוד כמה שנים לא יהיה עוד צורך בהצעת החוק הזו וייצוגן של נשים ברשויות המקומיות יהיה מובן מאליו, ללא צורך בתמרוץ כספי כזה או אחר.

פנינה תמנו: אני מבקשת להודות לצוות הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי על העבודה המאומצת על הצעת החוק: למנהלת הוועדה דלית אזולאי, לאריאלה אהרון ולאמל ביבאר; לדוברת הוועדה רבקה קנריק, ליועצת המשפטית של הוועדה, שעמלה עליה רבות, עורכת-הדין ענת מימון, ולמתמחה תום שניר.

פנינה תמנו: כמובן – לצוות שלי: יועצת החקיקה שלי עורכת-הדין עמליה שרייר, לעוזרת הפרלמנטרית מיטל ממו ולדוברת שלי שיר שרלו.

פנינה תמנו: גברתי, כאחת מיוזמות הצעת החוק אני יכולה לספר שהתהליך היה מורכב מאוד וארוך מאוד, ונדחה כמה פעמים – גם ההצגה הזאת.

פנינה תמנו: אני מבקשת להודות לארגוני הנשים השונים: ל"נשים נגד אלימות", ל"איתך-מעכי", לשדולת הנשים ולעוד ארגונים על הסיוע הרב לאורך כל הדרך.

פנינה תמנו: כמובן לחברותי, חברת הכנסת יפעת קריב – על העבודה המאומצת והרבה – חברת הכנסת חנין זועבי, חבר הכנסת דב חנין ועוד.

פנינה תמנו: גברתי, להצעה זאת הוגשו הסתייגויות רבות מאוד, חלקן שמענו וחלקן אנחנו נשמע עכשיו.

פנינה תמנו: אבל ההסתייגויות האלה נועדו לרוקן מתוכן את החוק המשמעותי שאנו מנסות ומנסים להעביר היום.

פנינה תמנו: על כן, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני קוראת לכן ולכם שלא לקבל את ההסתייגויות ולאשר את נוסח הצעת החוק שמביאה לפניכם הוועדה.

פנינה תמנו: תודה, גברתי.

פנינה תמנו: תודה ליושבת-ראש הוועדה למעמד האישה.

פנינה תמנו: אכן נרשמו הסתייגויות רבות, אבל לאחר שיג ושיח הגיעו להסכמה שההסתייגויות יידונו בשעה הקרובה בלבד, ארבעה דוברים.

פנינה תמנו: הדובר הראשון, חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

פנינה תמנו: עומדת לרשותך רבע שעה.

פנינה תמנו: לאחר מכן גם שלושת הדוברים הבאים יקבלו, כל אחד מהם, 15 דקות.

פנינה תמנו: הדיון יימשך כשעה.

פנינה תמנו: זה בהתאם להסכמות.

זהבה גלאון: אני יודעת, אבל מי הדוברים הבאים?

פנינה תמנו: לאחר חבר הכנסת גפני יעלו חבר הכנסת מקלב, חבר הכנסת יעקב אשר, ולבסוף חבר הכנסת אייכלר.

פנינה תמנו: בבקשה.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מתנגד להצעת החוק של חברת הכנסת חנין זועבי.

משה גפני: זאת הצעת חוק שלה, ואחרי זה הצטרפו אליה חברים וחברות אחרים.

משה גפני: אני מתנגד לחוק של חברת הכנסת זועבי, ואני רוצה לנמק מדוע.

איתן כבל: אתה יכול לעשות הפרדה בין הצעה להצעה?

משה גפני: לא, אי-אפשר לעשות שום הפרדה.

משה גפני: זה חוק של חברת הכנסת זועבי, ולא תיקחו את זה ממנה.

משה גפני: זה שלה.

משה גפני: אני מתנגד – היא הובילה את החוק.

משה גפני: לא תפגעו פה בנשים.

משה גפני: חנין זועבי הגישה ראשונה את החוק, ולא תפגעו כאן בנשים.

משה גפני: זה חוק זועבי.

משה גפני: כל מי שעולה על זה טרמפ עכשיו, שיעלה טרמפ, אבל זה החוק שלה.

משה גפני: ואני מתנגד לחוק הזה, ואני הולך לנמק מדוע.

קריאה: – – –

משה גפני: אנחנו עד היום ידענו שאישה שנבחרה לכנסת או לרשויות המקומיות או לכל מקום אחר, ידענו שהיא נבחרה בגלל הכישורים שלה, בגלל היכולות שלה, בגלל הדרך שבה היא חיה בחיים הציבוריים, והיא רוצה להשפיע.

משה גפני: כך ידענו.

משה גפני: אחרי קבלת החוק הזה כל אישה ברשות מקומית תהיה חשודה: לא שהיא מתאימה לפעול ברשות המקומית, לא מפני שהיא מתאימה לתפקיד הזה, אלא מפני שגזבר המפלגה נמצא בקשיים כספיים, והוא קנה את האישה בכסף.

משה גפני: הוא שם אותה ברשימה מפני שהוא היה צריך למלא את קופת המפלגה.

משה גפני: לא מפני שהיא מתאימה, לא מפני שהיא ראויה להיות חברת מועצה.

משה גפני: לא בגלל סיבה עניינית, מקצועית, לייצג את הציבור כפי שצריך, אלא הסיבה היא – מכיוון שקופת המפלגה נמצאת בקשיים, וקנו אישה בכסף.

משה גפני: זה החשד שיהיה אצל כולנו, ויצטרכו להוכיח שהאישה הזאת נבחרה מפני שבאמת היא כזאת.

קריאה: – – –

משה גפני: אני מפקפק בכנות כוונותיה של חברת הכנסת זועבי.

משה גפני: אני מפקפק.

משה גפני: זה החוק שלה, ואני מפקפק בכנות כוונותיה.

משה גפני: אני אגיד לכם מדוע.

משה גפני: הייתה הזדמנות נדירה, שלא כל פעם חוזרת על עצמה, לפני שבועיים.

משה גפני: הייתה כאן התמודדות על התפקיד של האזרח מספר אחת במדינת ישראל, נשיא המדינה.

משה גפני: לא חברת מועצה בנצרת, או בתל-אביב אפילו; נשיא המדינה.

משה גפני: והתמודדו חמישה מועמדים, ביניהם שתי נשים.

קריאה: – – –

משה גפני: שתי נשים התמודדו.

משה גפני: והייתה יכולה להיבחר נשיאה למדינת ישראל, נשיאה.

משה גפני: לא חברת מועצה.

קריאה: וראית איך אני תמכתי באישה?

קריאה: – – –

משה גפני: ואני אומר לך – רבותי וגבירותי, חברי וחברות הכנסת, כמה מבין חברי הכנסת, אלה שמתהדרים פה ומדברים על כבודן של הנשים ולקדם את הנשים, כמה הצביעו לאישה, כדי שתהיה נשיאה למדינת ישראל?

קריאה: – – –

משה גפני: אני יודע כמה מבין החרדים הצביעו לאישה.

משה גפני: אני יודע.

משה גפני: אני לא אומר.

קריאה: – – –

משה גפני: אבל אני גם יודע כמה מבין הצעקניות האלה הצביעו לגברים.

משה גפני: אני יודע גם את זה.

משה גפני: סמל הצביעות.

משה גפני: הצביעות.

משה גפני: הרי מה אומרים עכשיו – אצלנו אין נשים ברשימה.

משה גפני: אין.

משה גפני: לא בש"ס ולא ביהדות התורה.

משה גפני: ומי שלא רוצה, לא מצביע עבורנו.

משה גפני: כאשר זה מגיע להתמודדות מול החרדים, כדי שאחרים יקבלו יותר מימון בחירות, אז הם כולם גיבורים גדולים או גיבורות גדולות.

משה גפני: אבל כשזה מגיע להצבעה בקלפי, כשאף אחד לא רואה – הרי היו יכולים להגיד עכשיו בעולם, היו יכולים להגיד: למדינת ישראל יש נשיאה.

משה גפני: מה הם עשו?

יצחק כהן: החמצה – – –

משה גפני: זה לא החמצה.

משה גפני: זה היה במכוון.

משה גפני: למי הם הצביעו?

משה גפני: עמדה כאן חברת הכנסת עליזה לביא בשבוע שעבר ואמרה שהיא רוצה חוק ש-50% במועצות הדתיות יהיו נשים.

משה גפני: עלה כאן סגן שר הדתות ואמר:

משה גפני: ברוב המועצות הדתיות יש חמישה חברים; אחת מהם היא תמיד אישה, ברוב מוחלט של המקרים.

משה גפני: איפה?

משה גפני: תציג את הנתונים האלה.

משה גפני: כך אמר חבר הכנסת אלי בן-דהן, ואני לא מתערב בוויכוחים בתוך הקואליציה.

משה גפני: אני לא שם.

משה גפני: ואז חשבתי לעצמי, אני גם קראתי לו קריאת ביניים: יש עתיד היא מפלגה מאוד נאורה, והיא רוצה ש-50% יהיו נשים.

משה גפני: חמישה חברים במועצה הדתית.

משה גפני: חמישה חברים יש ליש עתיד בממשלה – חמישה חברים, שרים.

משה גפני: כמה מביניהם נשים?

קריאה: חמישה.

משה גפני: מה חמישה?

משה גפני: אחת.

משה גפני: אחת.

משה גפני: במועצות הדתיות אומרת עליזה לביא שיהיו 50%.

משה גפני: את, שאת אומרת לנו 50%, אולי קודם תתחילו בבית?

משה גפני: למה שיפעת קריב לא תהיה שרה?

משה גפני: למה שיפעת קריב לא תהיה שרה, או אפילו עליזה לביא?

יפעת קריב: – – –

משה גפני: עכשיו את על רגל אחת, אבל בעזרת השם תהיי על שתי רגליים.

משה גפני: למה שי פירון יותר טוב ממך?

משה גפני: מפני שהוא גבר?

יצחק כהן: מה עם קלדרון?

משה גפני: קלדרון גם כן יכולה להיות שרה.

קריאה: – – –

יצחק כהן: מה עם עדי קול?

קריאה: – – –

משה גפני: למה מאיר כהן יותר טוב מעדי קול?

משה גפני: למה?

משה גפני: מפני שהוא גבר?

משה גפני: איך אתן מעזות לבוא להטיף מוסר על שוויון בין נשים, ושיהיו במועצות הדתיות 50% נשים?

משה גפני: איך?

קריאה: – – –

משה גפני: נכון.

משה גפני: לא חשבתי על זה.

משה גפני: איך יכול להיות שעומדים פה בצביעות כזאת ומטיפים לנו מוסר על שוויון לנשים?

קריאה: למה אתה לוקח את זה – – –

משה גפני: אישה ביש עתיד לא יכולה להיות שרה?

משה גפני: רק יעקב פרי, מפני שהוא גבר?

משה גפני: איך מטיפים לנו מוסר?

משה גפני: נשיאה הייתם יכולים לבחור.

משה גפני: אתם 19 מנדטים.

משה גפני: – – – בוא, תעשה לנו הצגה.

משה גפני: אתם 19 מנדטים, עם 16 מנדטים של החרדים הייתם מעבירים נשיאה.

משה גפני: צבועות שכמותכן.

משה גפני: למה לא העברתן אותה?

משה גפני: מה אתם מטפלים ברשויות מקומיות?

משה גפני: אתם לא צריכים את החרדים.

משה גפני: אתם במפלגה הנאורה, שמדברים כל היום על שוויון לנשים, למה אתם לא שמים שרות בממשלה?

משה גפני: למה רק איזו שרת בריאות – לא חשוב, ציונים נשאיר לפעם אחרת, אבל למה רק אישה אחת?

משה גפני: למה, עליזה לביא, למה את פחות טובה מיעקב פרי?

משה גפני: מפני שאת אישה?

משה גפני: למה אתה יותר טוב – – – 50% – – –

משה גפני: למה יאיר לפיד לא בחר נשים לממשלה, רק אחת?

משה גפני: למה?

משה גפני: למה יאיר לפיד – – –

משה גפני: למה?

משה גפני: ממה אתה מפחד?

משה גפני: – – – המפלגה שלך.

משה גפני: לא בחר נשים לממשלה, רק אחת?

משה גפני: למה?

קריאות: הרב גפני – – –

פנינה תמנו: היושבת-ראש, כל הכבוד.

אריה מכלוף דרעי: היא לא ראויה להיות איזו שרה?

משה גפני: הנה, למשל, היושבת-ראש ראויה להיות שרה.

משה גפני: למה יאיר לפיד לא מינה אותה לשרה?

משה גפני: למה?

פנינה תמנו: חבר הכנסת גפני, נותרו לך שש דקות.

פנינה תמנו: ראוי שתנצל אותן בלשון נקייה.

פנינה תמנו: באמת תשתדל לא להקניט, כי בינתיים, את מחצית הזמן, לפחות ממה שהקשבתי, אתה מנצל רק לטובת הקנטות, וזה לא אומר שאני לא חושבת – – –

קריאה: – – –

פנינה תמנו: בבקשה, אתה מוזמן להמשיך.

פנינה תמנו: יש שר במליאה?

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, בסך הכול אני איש עדין.

משה גפני: חס וחלילה, אני לא מתכוון להקניט.

משה גפני: אני בא לפה ואני מסתכל על המצב.

ג'מאל זחאלקה: אין אף שר.

משה גפני: מה עם שרים?

פנינה תמנו: אנחנו קוראים לשר – –

משה גפני: אם חצי היו שרות, הן היו פה.

פנינה תמנו: – – או לשרות.

פנינה תמנו: אנחנו הבחנו בכך שאין בתוך המליאה שר או שרה, ואנחנו קוראים להם.

פנינה תמנו: אתה מוזמן להמשיך בדבריך, אלא אם כן אתה רוצה להמתין.

פנינה תמנו: אנחנו קוראים לשר.

משה גפני: אבל זה לא בסדר שאין שר, דרך אגב.

פנינה תמנו: אנחנו קראנו לו.

פנינה תמנו: הוא כרגע יצא.

ג'מאל זחאלקה: תפסיק לדבר.

ג'מאל זחאלקה: אל תדבר, תשתוק.

עיסאווי פריג': – – –

פנינה תמנו: חברי כנסת נכבדים, אנחנו לא נמצאים בגנון.

פנינה תמנו: בבקשה.

עיסאווי פריג': – – – מה זה קשור לגנון?

עיסאווי פריג': אין שר.

תמר זנדברג: לפי התקנון צריך שר.

פנינה תמנו: מטופל.

עיסאווי פריג': – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת פריג', מטופל.

פנינה תמנו: הסר דאגה מלבך, השר כנראה יצא לדקה.

עיסאווי פריג': הרב גפני – – –

משה גפני: היושבת-ראש אומרת לי להמשיך, אני ממשיך.

עיסאווי פריג': אתה צריך להכריז – – –

משה גפני: אני שואל – גברתי היושבת-ראש, אני חס וחלילה לא שואל בשביל להקניט.

משה גפני: את מה שמדברים פה חברים וחברות, נכבדים ונכבדות, אני לוקח ברצינות.

משה גפני: ברגע שבאה חברת הכנסת עליזה לביא מסיעת יש עתיד – – –

קריאה: ושרה לעתיד.

משה גפני: מה?

קריאה: היא השרה לעתיד.

קריאה: שאלת למה אין שרות – היא שרה לעתיד.

קריאה: לא, כי אין שרה.

קריאה: אתה שאלת – – –

משה גפני: ובאה לפה חברת הכנסת עליזה לביא שהיא מסיעת יש עתיד – –

קריאה: – – – אתם כבר לא תהיו פה – – –

פנינה תמנו: חברי הכנסת מש"ס, אני מבינה שאתם מתרגשים לקראת בוא חברכם החדש להשבעתו.

פנינה תמנו: בבקשה.

משה גפני: – – והיא מציעה הצעת חוק ש-50% מהמועצה הדתית יהיו נשים, אז אני במועצה הדתית ואני באמת שואל את עצמי – אני לוקח את הדברים שלה מאוד ברצינות, ואני אומר: למה זה לא מתחיל מהבית?

עיסאווי פריג': איפה השר?

משה גפני: אין.

משה גפני: אני מכבד את מה שהיושבת-ראש אומרת.

משה גפני: אני מקבל את זה.

משה גפני: בסדר, אז אין שרים.

פנינה תמנו: חבר הכנסת פריג', השר משמאלך.

פנינה תמנו: תסתכל שמאלה.

פנינה תמנו: אנחנו מבקשים ממך, חבר הכנסת גפני, להמשיך.

משה גפני: אני מקבל את הדברים האלה, מה שאומרת חברת הכנסת עליזה לביא, ואני שואל בלי להקניט: גברתי היושבת-ראש, למה זה לא מתחיל בבית?

משה גפני: למה זה מתחיל במינויים כאלה מאוד שוליים, כמו חבר מועצה דתית?

משה גפני: למה לא שר?

משה גפני: למה שלא תהיה שרה מיש עתיד כדי שיהיה 50–50?

משה גפני: – – –

משה גפני: אני מאוד מבקש, היושבת-ראש לא מרשה לי להתמקח ולהתווכח, כי היא חוששת שאני אקניט.

משה גפני: אז תני לי לדבר, אני אדבר נורמלי, בלי להקניט – –

משה גפני: – – –

משה גפני: – – ממילא אין לך תשובות.

משה גפני: את יכולה לדבר על מה שאת רוצה בהגיע תורך.

משה גפני: אני לא הפרעתי לך כשהצגת את החוק הזה, שהוא לא חוק שלך, הוא חוק של חנין זועבי.

משה גפני: – – –

משה גפני: אני לא הפרעתי לך, אז אל תפריעי לי.

משה גפני: אבל יכולתם לבחור נשיאה, אז כבר שאלתי.

משה גפני: יכולתם לבחור.

יצחק כהן: של מי החוק?

משה גפני: יכולתם לבחור נשיאה.

משה גפני: של עליזה לביא.

משה גפני: יכולים לצחוק עד מחר, אבל אנחנו הרי יודעים היום את האמת: לא רציתם לבחור אישה.

משה גפני: אם היה לי זמן גם הייתי מונה את הסיבות, מה ההנחיות שקיבלתם.

משה גפני: לכן, לבוא היום ולדבר על תוספת תקציב למי שישים אישה ברשות המקומית, זה פשוט דבר שיגרום נזק לנשים – – –

מאיר פרוש: יש סיכוי שהיושבת-ראש תיתן לך עוד כמה דקות כדי למנות את הסיבות מדוע לא – – – לבחור אישה?

משה גפני: אם היא תיתן לי אני אמנה את הסיבות, מה ההוראות שקיבלו ביש עתיד לגבי הנשיא.

משה גפני: לא רק ביש עתיד.

משה גפני: אני מבקש להמשיך.

משה גפני: איך אפשר להציע בבית-המחוקקים חוק של שוויון בין גברים לנשים?

משה גפני: בית-המחוקקים צריך קודם כול, לפני שהוא מדבר לרשויות אחרות או למקומות אחרים, הוא צריך קודם כול ליישם את זה בעצמו.

משה גפני: היה צריך להעביר חוק שבממשלה חצי מהשרים, בכלל, יהיו נשים.

משה גפני: למה לא? למה דווקא המועצות הדתיות?

משה גפני: למה ברשויות אחרות שתמיד נוגעות לדתיים?

משה גפני: למה אצל החילונים לא יהיה שוויון?

משה גפני: למה יושבת ממשלה חילונית, ובה הבית היהודי, ואין שם נשים, כמעט אין?

משה גפני: איך בית-המחוקקים – והממשלה תומכת בזה – איך יכול להציע הצעה שברשויות אחרות, ששם יושבים אנשים דתיים, שם יהיה שוויון?

משה גפני: איך מעזים לדבר מול פני האומה עם הצעת חוק כמו ההצעה הזאת של חברת הכנסת זועבי, להביא חוק שאם תהיינה נשים ברשויות המקומיות יקבלו תוספת תקציב של 15%?

משה גפני: אולי ניתן תוספת תקציב לממשלה אם ישימו שרות?

משה גפני: אין גבול לצביעות?

משה גפני: אין גבול לבושה?

משה גפני: אתם אפילו לא יודעים מה זה משטר דמוקרטי.

משה גפני: למה שלא נוסיף 15% ברשויות המקומיות למי ששם נכים ברשימה?

משה גפני: למה?

יצחק כהן: מה, נשים זה נכים?

משה גפני: למה שלא נוסיף 15% למי ששם עולים מאתיופיה?

משה גפני: למה?

משה גפני: הרי אם אנחנו מתחילים לעשות את זה סקטוריאלי ומוסיפים תוספת תקציב ברשויות המקומיות, יש לי הצעות לעוד סקטורים שצריך לשלב.

משה גפני: למה לא? אגב, אני חושב שצריך לתת תוספת לנבחרים ששירתו בצבא.

משה גפני: חברת הכנסת זועבי – – –

משה גפני: נשים הן לא סקטור.

משה גפני: אם יש נציג ברשות המקומית ששירת בצבא, צריך להוסיף לו 15%.

משה גפני: למה דווקא לנשים?

פנינה תמנו: תודה.

פנינה תמנו: חבר הכנסת גפני, אבקש לסכם, נגמר הזמן.

משה גפני: אני כבר מסכם, רק הפריעו לי.

משה גפני: מה דעתך להוסיף גם את זה?

משה גפני: היום זה טרנד בממשלה שכל מי ששירת בצבא או בשירות לאומי, תהיה לו תוספת.

משה גפני: אז למה דווקא נשים?

משה גפני: למה לא נכים?

משה גפני: למה לא מי ששירת את המדינה בצבא?

משה גפני: למה לא עולים מאתיופיה?

משה גפני: אם בכל מקום שלישי ישימו עולה – אגב, אם זו תהיה עולה מאתיופיה היא תקבל יותר.

משה גפני: למה לא? בואו נתחיל, כך תהיה הדמוקרטיה של מדינת ישראל.

פנינה תמנו: תודה.

פנינה תמנו: חבר הכנסת גפני, אבקש לסיים.

פנינה תמנו: אני לארג'ית אתך כי הפריעו לך ולא היה שר, אבל אני מבקשת לסיים.

פנינה תמנו: משפט, ובבקשה.

משה גפני: בסדר, אני מודה לך ואני מסיים.

משה גפני: אני מציע – במשפט סיום.

משה גפני: אני מציע, חברת הכנסת עליזה לביא – אה, רגע, חברת הכנסת זועבי, זה החוק שלך.

משה גפני: אני מציע לא להצביע היום על החוק.

משה גפני: אני מציע שנחשוב עוד קצת.

משה גפני: יכול להיות שיש ממש במה שאני טוען; יכול להיות שצריך לחשוב על החוק הזה מחדש, מפני שהוא גם פגיעה בדמוקרטיה, הוא גם גורם נזק גדול לנשים, הוא גם די צבוע ביחס למה שאנחנו רואים פה כל הזמן ביחס כלפי נשים, שהיה אפשר לפתור בעיות הרבה יותר גדולות.

משה גפני: אני מציע – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת גפני, אני חושבת שביקשתי – – –

משה גפני: כן, אני מסיים.

משה גפני: אני מציע, גברתי היושבת-ראש, לא להצביע היום.

משה גפני: הכנסת צריכה להיות רצינית – –

קריאה: הכנסת – – –

משה גפני: – – לחשוב על הנושא הזה – –

פנינה תמנו: הצעתך הגיעה לאוזני חברי הכנסת הנוכחים.

פנינה תמנו: תודה רבה.

משה גפני: – – על מה שהעליתי, ולדחות את ההצבעה לשבוע הבא, ואז אני מציע שהדיון יהיה רק חצי שעה.

פנינה תמנו: תודה רבה, חבר הכנסת גפני.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת מקלב.

פנינה תמנו: כאמור, 15 דקות לכל דובר.

פנינה תמנו: בבקשה.

אורי מקלב: גברתי היושבת בראש, תודה רבה לך, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, דבר ראשון, אני יודע שאנחנו באים היום להגיש הסתייגויות לחוק הזה, ואתם תצביעו נגד.

אורי מקלב: תצביעו נגד גם בלי שראיתם מה מהות ההסתייגויות שלנו.

אורי מקלב: ואין הרבה חוקים – כשמגישים הסתייגויות מדברים גם על ההסתייגויות וגם מדברים על דברים אחרים.

אורי מקלב: אבל נתחיל בזה שאני מברך אתכם על ההסכמות שיש לכם עם חברת הכנסת זועבי.

אורי מקלב: טוב שיש הסכמה.

אורי מקלב: טוב שיש דברים בכנסת שמסכימים אתך ביחד, ושלא ייקחו ממך את הקרדיט על החוק הזה.

אורי מקלב: את הגשת את זה ראשונה והם הגישו אחרי זה, והקרדיט שלך.

אורי מקלב: וטוב שיש חשיבה אחת – שמסכימים אתך.

אורי מקלב: אבל יש הבדל גדול – שאני חושב שאת אומרת את האמת.

אורי מקלב: אני לא יודע למה התכוון חבר הכנסת גפני כשאמר שאת לא התכוונת, שאת לא אומרת אמת.

אורי מקלב: הוא לא הסביר, לא הרחיב.

אורי מקלב: אבל אני חושב שכמו שבשאר הדברים את אומרת אמת, את אמרת את דברייך גם בנושא החטיפה, גם בנושא החוטפים – טרוריסטים או לא – ואולי גם מגיעה לך תודה על זה שלא רק שאת אומרת את הדעה האישית שלך, את מייצגת – וטוב שהבית הזה ידע שיש רבים שחושבים כמוך בעניין הזה, שנדע מה הנרטיב, שאנחנו נדע מה אוחזים – אולי לא כולם, אבל חלק מהציבור שאת מייצגת – בנושא הזה, כמו בנושאים אחרים שבהם את אומרת את דעתך.

אורי מקלב: אבל אנחנו צריכים להגיד שאחרות או אחרים שבאמת הגישו את החוק הזה לא התכוונו להצעת החוק כפי שבסוף התקבלה.

אורי מקלב: אולי אמרה את זה חברת הכנסת עליזה לביא ביושר, כשיצאתי אולי, שהצעת החוק הזאת באה במקורה להטיל סנקציות על מי שלא ישלב נשים ברשימה.

אורי מקלב: זו הייתה המטרה; לא לתת באמת איזו העדפה או תמריץ לשילוב נשים – להטיל סנקציות על מי שלא.

אורי מקלב: אנחנו יודעים מה המקור, מה הורתו של החוק הזה, מה עמד לנגד עיניהם של המציעים: טובתן, שילוב נשים, דאגתם שנשים לא משתלבות במועצות מקומיות?

אורי מקלב: או שסיבות אחרות, לראות איזה מפלגות לא משלבות ואיך אפשר לפגוע בהן.

אורי מקלב: המדרון החלקלק הזה, ואני מסביר: המדרון החלקלק הזה – העדפה, ובמקור זה קנס ואחר כך זו מניעה להגיש רשימות בלי שילוב נשים.

אורי מקלב: אמר היטב חבר הכנסת גפני שיש לנו כמה וכמה ראיות לעניין הזה.

אורי מקלב: ראשית, מה בער?

אורי מקלב: מה הבהילות שהייתה בהגשת החוק הזה.

אורי מקלב: ב-08:00 – כמה חוקים אתם מכירים שהוועדה למעמד האישה מתחילה ב-08:00, לאחר שני ימים של פורים, לדון בחוק הזה?

אורי מקלב: מה בער?

אורי מקלב: יש בחירות לרשויות המקומיות בפתח שהיה חשוב להזדרז עם החוק הזה?

אורי מקלב: מחשבה שהממשלה לא תחזיק מעמד?

אורי מקלב: קיום הדיון בחוק הזה בוועדה למעמד האישה, כשהמקום המקצועי לכך, לפי כל הבנה, לפי כל בר-דעת, לפי כל חוות דעת מקצועית, היה בוועדת הפנים.

אורי מקלב: ממתי דנים במימון בחירות בוועדה למעמד האישה?

אורי מקלב: ראינו גם איך הלכתם רחוק.

אורי מקלב: חלק מההסתייגויות האלה היו – הכוונה שלהן הייתה שאפילו מבקר המדינה לא יבקר את המימון הזה.

אורי מקלב: עכשיו, אם כנים דבריכם, ואתם רוצים באמת לקדם את מעמד האישה, על סמך איזה בסיס קבעתם שכסף נוסף הוא שיביא יותר נשים?

אורי מקלב: באמת מישהו חושב שתוספת במימון המפלגות של ראש המפלגה, או שזו מפלגה שהיא גם מפלגה כללית ארצית או מפלגה מקומית של ראש העיר – הכסף הזה הוא מה שיביא?

אורי מקלב: האישה, יהיה לה יותר כסף?

אורי מקלב: היא זו שהוא יתמרץ אותה?

אורי מקלב: היא בכלל יודעת מה זה מימון?

אורי מקלב: היא עומדת בתוך מפלגה כמועמדת בתוך מפלגה, היא בכלל מתעסקת עם הנושאים של מימון מפלגות, יש מימון או אין מימון?

אורי מקלב: אבל אנחנו אמרנו כמה דברים.

אורי מקלב: בואו ונראה באמת מה מונע מנשים.

אורי מקלב: אין לי ספק, וזה גם ידוע, מפני שאני גם שימשתי כחבר מועצה והיו לידי נשים וראינו את הקשיים של ההשתתפות שלהן בוועדות העיריות באמצע העבודה.

אורי מקלב: אנחנו הצענו הצעת חוק שחברת מועצה לא יהיה אפשר לפטר אותה.

אורי מקלב: לא קיבלתם.

אורי מקלב: אתם לא מקבלים את ההסתייגות הזאת, וזה כמובן בנסיבות שההיעדרויות שלה הן מכוח פעולותיה והשתתפותה בתוך מועצת העיר.

אורי מקלב: למה אתם לא מקבלים את ההסתייגות הזאת?

אורי מקלב: הרי אתם רוצים לקדם את מעמד האישה.

אורי מקלב: לא צריך למנוע פיטורים?

אורי מקלב: דיברנו על יותר מכך: ניתן לה חצי משכר מינימום, במקום הכסף הזה או בנוסף, שיהיה בסיס, שכר, לנשים שמשתלבות.

אורי מקלב: זה לא נקרא העדפה של נשים?

אורי מקלב: זה לא נקרא שרוצים באמת לקדם מקצועית, כך שנשים יוכלו להיות חברות ולהיות משולבות בתוך רשימות במועצת העיר?

אורי מקלב: הוצאות: בזמן שחברת מועצת העיר מגיעה ביום לוועדות כספים, לוועדות מכרזים, לדיונים כאלה ואחרים, מגיעה למועצת העיר – בזמן הזה היא צריכה מישהו שיטפל בילדיה, שישמור על ילדיה.

אורי מקלב: מאיפה היא תשלם את זה, אם היא צריכה להיות חברת מועצת עיר באמת מצליחה?

אורי מקלב: אתם גם את זה דחיתם.

אורי מקלב: יש אולי 27 הסתייגויות, וכל הסתייגות, האחת יותר מהשנייה, באמת נוגעת בליבה של הדברים, ואם באמת כנים היו דבריכם, הייתם צריכים לתמוך בזה.

אורי מקלב: מה קורה בחלוף הזמן?

אורי מקלב: דיברנו על כך שיהיו כאלה שישלבו נשים ואחרי זה יוציאו אותן.

אורי מקלב: יגרמו, בצורה כזאת או בצורה אחרת – ואז נגרע מהם ולא ניתן להם את המימון.

אורי מקלב: מה יקרה, אנחנו יודעים, אם מי שממונה על הכסף ישלב נשים, ישלב אישה בתוך הרשימה, ולאחר מכן יגרום – או שהוא כבר החתים אותה על מכתב פיטורים, ויהיו כאלה שיהיו מוכנות לעשות את זה גם בשביל להיות מועמדות.

אורי מקלב: זה נקרא לקדם את שילובן של נשים?

אורי מקלב: דיברנו עוד ועוד על כאלה הסתייגויות, על הסכמי רוטציה שלא יהיו במקרה הזה.

אורי מקלב: איך אתה רוצה לתת מימון אם יש הסכמי רוטציה?

אורי מקלב: אנחנו ראינו שכל ההסתייגויות האלה ירדו.

אורי מקלב: הצביעו נגד ודחו אותן, והכול בגלל דבר אחד.

אורי מקלב: הכוונה שלכם היא לא באמת שילוב נשים.

אורי מקלב: אמר, ונכון: חסר את מי לשלב, למה שלא נשלב צעירים?

אורי מקלב: למה לא לתת עידוד לצעירים, במקום שילכו שיבואו להשתלב בתוך מועצת העיר?

אורי מקלב: עולים חדשים, שלא יכולים לבד לעשות – במיוחד בערים שיש בהן 20% עולים חדשים ניתן תמריצים לעולים חדשים.

אורי מקלב: לא סתם ניתן את זה לעולים חדשים – במקומות שבהם באמת יש חשיבות בשילוב של אנשי המקום בתוך הרשימות.

אורי מקלב: זה לא היה.

אורי מקלב: אתם באמת מנציחים את הדבר הזה שבכסף, בתוספת כסף משלבים נשים – להשתלב בתוך רשימות.

אורי מקלב: זו זילות של נשים.

אורי מקלב: אני יכול להביא עוד ועוד דוגמאות, בתוך החוק הזה ובתוך ההסתייגויות, שכל מטרתן הייתה באמת לעשות ולראות איך משלבים נשים.

אורי מקלב: אנחנו לא משלבים מרצון, ומי שרוצה לא חייב להצביע למפלגה שלנו.

אורי מקלב: אבל, מה לעשות, אצלנו רוב המצביעים הם מצביעות, למפלגות שלנו, אף-על-פי שאין שילוב של נשים ברשימה.

אורי מקלב: אף אחד לא מונע.

אורי מקלב: עם כל זה, מכיוון שאנחנו חושבים שגם הצעת החוק הזאת, כל מקורה וכל מטרתה וההתחלה שלה זה לגרום לכך – כמו עוד הרבה דברים שאתם עושים בממשלה הזאת, וכאן יש לכם ריצת רגליים להרע – כל מה שמאפשר לפגוע בציבור מסוים, שם אתם נמצאים ודומיננטיים, ואתם עושים את זה בין שיש מצב חירום במדינה ובין שאין מצב חירום במדינה.

אורי מקלב: אנחנו יכולים לבטל ולא לקיים הצבעות אי-אמון, ואצלכם אין שום בעיה גם ביום הזה לחוקק.

אורי מקלב: ועדת שרים תשב על חוק, הרבה זמן, איך להפלות מגזרים שלמים בפתרון מצוקות אמיתיות שיש לכל הציבורים – דברים שהממשלה מחויבת לתת לתושביה, כמו דיור ועוד דברים כאלה, או קייטנות.

אורי מקלב: הנה, היום הזה היו דיונים, ומחר יש דיונים בוועדת הביקורת, איך אתם עכשיו, כמה ימים, כשהתיכונים כבר יוצאים לחופש, ואנשים יוצאים לקייטנות ולחופשות, ויש קבוצה מוגדרת ואומרים: לא, לה לא יהיה סידור לילדים.

אורי מקלב: הכנסת באמת גם אישרה הצעות דחופות על הסכנות שיש ביציאת ילדים לחופש.

אורי מקלב: חלק מהתשובות זה קייטנות.

אורי מקלב: יש ציבור ענק, שדווקא אצלו יש באמת סכנות, שם הוא צריך מענה.

אורי מקלב: אין לו אפשרות לקחת פתרונות אחרים.

אורי מקלב: זה גם עלויות שיש מסביב.

אורי מקלב: זה משפחות שלא יכולות להרשות לעצמן קייטנות יקרות או מסגרות אחרות בקיץ.

אורי מקלב: להם אומרים: הם לא, מפני שהם נמצאים באיזו מסגרת לא ממלכתית.

אורי מקלב: וכי המסגרות שלהם הן לא חוקיות?

אורי מקלב: הם נמצאים במשהו פיראטי?

אורי מקלב: זו מערכת חינוך פיראטית שהם נמצאים בה?

אורי מקלב: הם נמצאים במערכת חינוך מפוקחת, ממומנת ב-100% על-ידי הממשלה על-פי חוק.

אורי מקלב: ואתם, ממשלה כזאת, אומרים: לא.

אורי מקלב: יש ציבור שלם שלא יקבל.

פנינה תמנו: צריך לא להטעות.

פנינה תמנו: לא מדובר במוסדות חינוך שממומנים ב-100% על-ידי הממשלה.

פנינה תמנו: לבוא ולומר את זה מעל דוכן המליאה, אני חושבת שזה לא לכבודך, חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: אני לא רוצה באמת להיכנס אתך לוויכוח ולא להביך אותך, אבל אני אומר את זה באחריות.

אורי מקלב: בכל אופן, תסמכי עלי בעניין הזה יותר.

משה גפני: שמה?

אורי מקלב: היא אומרת שאני מטעה את הציבור ושלא מדובר במוסדות חינוך שממומנים ב-100% מהממשלה.

פנינה תמנו: מוכר שאינו רשמי לא ממומן.

אורי מקלב: יש מוסדות.

אורי מקלב: החינוך העצמאי – – –

משה גפני: החינוך העצמאי – – – 100%.

פנינה תמנו: ואם – – – על אחת כמה וכמה, אבל אני לא רוצה לגזול מזמנך.

פנינה תמנו: אנחנו נברר את הנושא לאחר מכן.

אורי מקלב: לא, את לא פוגעת בכבודי.

פנינה תמנו: למיטב ידיעתי, מוסד – – –

משה גפני: תעמדי מול העניין הזה ותגידי לו למה הוא לא – – –

פנינה תמנו: וזה לא רק מנת חלקם של חרדים, שזה גם סוג של הטעיה.

משה גפני: בסדר.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך שלא מדובר רק במוכר שאינו רשמי.

אורי מקלב: מדובר ברשתות החינוך "מעיין החינוך התורני" והחינוך העצמאי, שעל-פי החוק ממומנים ב-100% מהממשלה.

אורי מקלב: יש חשב בתוך המשרדים שלהם, של הממשלה.

אורי מקלב: אין שקל שיוצא בלי שיש לו מימון ממשלה.

אורי מקלב: יש פיקוח על שכר הלימוד ופיקוח על כל הדברים: על הלימודים, על המורים, על בתי-הספר, ורישיונות, הם 100% מימון ממשלה, והציבור הזה לא מקבל גם שקל אחד מהממשלה ועכשיו לא – ממשרד החינוך לקייטנות.

אורי מקלב: את לא מביכה אותי.

אורי מקלב: אני לא רוצה להביך, זה מחוסר ידע.

אורי מקלב: זה נכון שמוכר שאינו רשמי זה אחרת, אבל הרשתות מקבלות 100%.

אורי מקלב: ויש עוד ועוד דברים.

אורי מקלב: אבל בכל אופן, תרשו לי, בדקות האחרונות שיש לי, לשלב אתכם בהרגשה שיש לנו במסגרת החוקים, גם שקיימים, שמביאים אותם היום – בין שזה רב ראשי אחד, מה עומד מאחורי זה, בין שזה העמדה ופיטורין של רב ראשי – ואני לא ארחיב, הכול בעתו ובזמנו.

אורי מקלב: אבל במציאות הזו, במציאות הזו, שכפי שקראנו בפרשה הקודמת, שיש מוציאים דיבתם רעה על הארץ – פרשת המרגלים – ואומר שם משה למרגלים: תבדקו כמה דברים, האם הם גרים במבצרים או במחנים, האם הערים שלהם מבוצרות או לא, האם הם רבים או מעטים; אבל הוא גם אומר לו: תבדוק אם יש שם עץ, אם אין.

אורי מקלב: מה יש בעץ?

אורי מקלב: אומרים המפרשים מה זה עץ – צדיקים, כאלה עושי חסדים, שהם גרים בעיר והם זכות הקיום שלה.

אורי מקלב: ואני שואל: איפה האנשים עם זכות קיום; איזו מדינה יש לה זכות קיום כשחוקיה הם חוקי סדום ועמורה בשלמות המשפחה, בשלמות האישית, אבל אנשי חסד משליכים לכלא לשש שנים?

אורי מקלב: חוקים שמונעים חיים מאנשים – ועוד קוראים לזה "המתת חסד" – זה בסדר; ואנשי חסד – משליכים אותם לכלא לשש שנים.

אורי מקלב: על מה?

יובל שטייניץ: על איזה אנשי חסד אתה מדבר?

אורי מקלב: אני מדבר אתך על אלה שעומדים בראש ארגוני חסד, ארגון החסד הגדול ביותר, הוותיק ביותר, שהיה מחולל של צורה, שנקרא "יד שרה".

אורי מקלב: על כך משליכים לכלא?

אורי מקלב: ועל מה מדברים?

אורי מקלב: ומה אומרים?

אורי מקלב: על כך שאם הוא היה עוסק בחסד – זה בסדר, אבל זה שהוא גם בנה בית-כנסת בתוך בניין החסד הענק – זה לא שייך לנזקקים?

אורי מקלב: זה הדבר הבסיסי.

אורי מקלב: אני לא מדבר על הפסיקה.

אורי מקלב: אני מדבר על המהות, על התוכן של הפסיקה.

אורי מקלב: איך יכול להיות, איך יכול להיות שאנחנו חיים עם אותו בית-משפט, שיכול מצד אחד 10,000 משפחות – ביום אחד להפסיק את 800–900 השקל שלהם, אותו בית-משפט ואותה מערכת משפטית; אנשים שזה הלחם והחלב של הילדים שלהם, לפי כל קנה מידה, שנמצאים במצב סוציו-אקונומי הכי נמוך – כולנו יודעים – שמקבלים את המעט הזה, ומשפחות ברוכות ילדים.

אורי מקלב: יחד עם זה, גם אנשים שפועלים – מי באמת פועל, איזה אנשים פועלים לעשות חסדים אמיתיים עם אנשים כדי לתת להם חיים – על מה משליכים אותם?

אורי מקלב: אין ספק ששליחה של אדם כזה, שעומד בראש, לכלא, היא בעצם הפסקת כל הפעילות הגדולה והענקית הזאת שאין מי שעושה אותה במקומו.

אורי מקלב: המדינה הייתה צריכה, הממשלה, המשרדים היו צריכים לעשות את זה, ואין מי שיעשה את זה.

אורי מקלב: באיזו הרגשה אנחנו צריכים להגיד, בהמשך של חוק אחר חוק, הידרדרות אחר הידרדרות – לקחת פעילים ועוסקים בנושא הזה, ואת המהות של החסד הזה, את המהות של העשייה הזאת, על זה להאשים?

אורי מקלב: ואנחנו עוברים על זה לסדר-היום.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: הדובר הבא הוא חבר הכנסת יעקב אשר, כצפוי.

אחמד טיבי: 15 דקות.

תמר זנדברג: למה רק אשכנזים מתנגדים – – –

שמעון אוחיון: אני לא אשכנזי – – –

תמר זנדברג: אתה גם מתנגד לייצוג נשים?

קריאות: – – –

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

תמר זנדברג: לא, אני רואה שרק ארבעה – – –

– – אני רוצה לברך אותך, חבר הכנסת החדש, הרב יואב בן צור, שתזכה להגדיל תורה ולהאדירה גם במקום הזה.

זה לא קל.

אתה נכנס היום למקום שבתקופה הזאת הוא מקום עוין קצת – –

מנחם אליעזר מוזס: – – –

– – ואולי קצת הרבה.

אבל איך אומרים?

הגלגל מסתובב, ואנחנו צריכים לעשות את השליחות שלנו.

ואני מאחל לך, בהכירי אותך, שתהיה לך הצלחה גדולה ותזכה לקדש שם שמים.

אבל אולי אתה חווה היום את החוויה הראשונה של צביעות במיטבה.

לקחת נושא ולהפוך אותו – אני חושב, ואמרתי את זה גם בדיון בוועדה – לקחת את הנשים ולהפוך את זה לאיזשהו קישוט של רשימות, בטענות כאלה ואחרות, בצורות כאלה ואחרות, והיה על זה דיון מאוד ממצה, אני ארחיב את הדברים מאוחר יותר – –

קריאה: – – –

– – אבל בו בזמן שאנחנו נמצאים כאן – אני לא יודע, חברי, היה פה מישהו שדיבר על הנשיאה שהייתה יכולה להיבחר – היינו בטוחים, היינו בטוחים – הגברת לביא, חברת הכנסת לביא – היינו בטוחים.

הרב גפני, מישהו שאל פה לגבי הנשיאה?

משה גפני: זה לא היא, זה חברת הכנסת זועבי.

לא, אני מדבר על הנשיאה.

משה גפני: הנשיאה – – –

יפעת קריב: כבר דיברו על – – –

מישהו שאל את זה?

פנינה תמנו: – – –

אה, הרב גפני דיבר על זה?

קריאה: – – –

אה, כי אני לא שמעתי.

אני לא שמעתי.

לא – – –

פנינה תמנו: אם היינו מתעוררים לפני שבועיים – – –

אבל הרב גפני דיבר על זה, אבל הרב גפני דיבר על איך זה שמפלגה כמוכם לא קיבלה החלטה, כולה, להצביע – – –

קריאות: – – –

דב ליפמן: – – –

אני אומר יותר מזה.

אני אומר יותר מזה – – –

משה גפני: קיבלתם החלטה?

אני אומר יותר מזה: איך מפלגה כמוכם קיבלה החלטה שלא להצביע לאישה?

ואפילו לא העזתם – לפי כל המספרים והניתוחים, כולם היו בטוחים שלפחות חברות הכנסת יצביעו לאישה.

על החרדים אף אחד לא חלם.

אבל גם מאחורי הפרגוד אתם מפחדים מאותו גבר, מאותו "אכבר גבר", המתאגרף, ששולט על 19 המנדטים שלו, נשים וגברים כאחד.

זה שוויון?

זאת דמוקרטיה?

משה גפני: הייתה יכולה להיות נשיאה.

משה גפני: בלי בעיה.

אה, נכון, הרב גפני עכשיו – –

יפעת קריב: – – –

– – הרב גפני עכשיו מעיר לי שבאמת יכלה להיות נשיאה אילו היו מצביעים.

משה גפני: בלי בעיה.

משה גפני: בלי בעיה.

יפעת קריב: – – – בבני ברק – – –

קריאות: – – –

מעניין, פעם ראשונה.

מעניין, פעם ראשונה.

פעם ראשונה.

אדוני היושב-ראש, לגופו של עניין.

הנושא הזה של קידום נשים ברשימות – – –

אחמד טיבי: השר שטייניץ.

אדוני השר, אתה מסתיר לי את גפני.

אחמד טיבי: גפני הוא אישיות מפתח בדיון.

אחמד טיבי: גפני, אני קורא אותך לשים לב למה שאומר חברך.

יובל, אתה יודע שהם יכלו לבחור נשיאה.

גפני סיפר לך על זה?

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: הוא אמר לי – צודק, הוא אומר שהחוק לא חוקתי בכלל.

צבועים.

צבועים.

באים בהצעת חוק – –

– – –

– – פופוליסטית ממדרגה ראשונה, ובאים ואומרים: בואו נקשט את הרשימה.

יבוא ראש רשימה בעיר ויחפש נשים בשביל להגדיל את ההכנסות שלו ממימון המפלגות.

זה כבוד לנשים?

זה דבר שנראה לכם הולך בהיגיון?

ככה אישה תרגיש מכובדת יותר?

הרי זה בדיוק הפוך.

זה בדיוק הפוך מכך.

אמרתי בוועדה – חברת הכנסת לביא – אמרתי בוועדה שאם הייתם באים ואומרים שאם יש מפלגה שעומדת בראשה אישה, ונותנים לה, מה שנקרא, את הסיוע כדי שהיא תתמודד, כדי שהיא תהיה מוליכת דעת קהל בתוך העיר שלה, באותן ערים שרוצים את זה, עוד הייתי מבין את ההיגיון.

אבל הדבר הזה – זה מוזיל.

ישב הגזבר של המפלגה עם יושב-ראש המפלגה ויגידו: מה ההכנסות שלנו לבחירות הקרובות; ואז כדי לכסות את הגירעון יגידו: אז בואו נשים שתי נשים.

והם לא יבחרו נשים מוליכות דעת קהל, הם יבחרו נשים לקישוט, בשביל לקבל עוד 15% במימון מפלגות.

יש משהו יותר מבזה מזה?

זו הדאגה לכבודן של נשות ישראל?

ואני אומר שאם הולכים לתקן תקנות וחוקים כאלה, מתחילים קודם כול בשלטון המרכזי ואחר כך בשלטון המקומי – – –

יפעת קריב: – – –

בשלטון המרכזי, תתחילו עם זה.

נראה אתכם בזה, לגבי השלטון המרכזי לקבל את ההחלטות הללו, לא לקבל את זה לגבי השלטון המקומי.

אבל כשיש הצעת חוק שנראית קצת פופוליסטית ונחמדה, אז למה לא? ורבותי, כמובן הדמוקרטיה.

הדמוקרטיה היא החשובה פה.

המפלגה הדמוקרטית ביותר בכנסת ישראל זו מפלגת יש עתיד.

מפלגה של פה-אחד.

דמוקרטיה במיטבה.

הצבעות והחלטות רק ברוב או במיעוט.

האם מישהי מכן חתמה על משהו ערב הבחירות, על איזה מסמך לעורך-דין, על כך שאתן לא יכולות כמעט לעשות שום דבר?

הכול פה-אחד של גבר במפלגה הכי דמוקרטית, ששם אפילו פחות ממועצת גדולי התורה, להבדיל אלף אלפי הבדלות, שזה כמה אנשים, אצלכם זה איש אחד.

אחד.

הוא יכול להעניש כאן, בפומבי, ולפגוע באישה, פה ליד כל חברי הכנסת, בחברת הכנסת עדי קול, לבייש אותה לעיני כולם.

זה הכבוד שאתם רוחשים לנשים?

זו הדמוקרטיה שלכם?

הכול הצגה.

תאמין לי, מיקי, כלאם פאד'י, אתה יודע את זה הרי.

ויום אחד, כשהמפלגה הזאת תתאייד ואתה תיכנס לאיזו מפלגה אחרת, אנחנו נצחק על מה שהיה פה בקדנציה הזאת.

בושה.

לוקחים נשים, שמים אותן בתוך מפלגה כדי שהגזבר של המפלגה יוכל לממן את הבחירות.

זה הכבוד לנשים.

מיקי לוי: – – –

חבל על הזמן.

זה ראש כלכלי.

רק כלכלן כמו יאיר לפיד יכול לחשוב על זה.

מיקי לוי: זה מצוין, לא יכול להיות טוב מזה.

קריאה: אמן.

אני בירכתי קודם, למי שאמר "אמן".

תודה רבה, כבוד המשגיח.

המפלגה הזאת, דמוקרטיה במיטבה, אנחנו מתפעלים מזה בצורה בלתי רגילה באמת.

אבל הדבר הכי מרגש, חברת הכנסת לביא וחברת הכנסת קריב – הכי מרגשת הדאגה שלכם לנשים.

אתם, לפני כל הצבעה שאתם מצביעים, אתם בודקים מה ההשלכה ביחס לנשים.

לפני שהצבעתם על הורדת קצבאות ילדים, בדקתם מה זה יגרום לאותן נשים שמגדלות את ילדיהן.

לפני כל הצבעה על הורדת תקציבים למוסדות שלומדים בהם ילדות וילדים ומורות שמפרנסות, באתם ובדקתם מה קורה עם האישה: היא נפגעה או לא נפגעה?

רק פופוליסטיקה מעניינת אתכם, לא הדאגה לנשים.

כשאתם מורידים בהינף גרזן, בהינף גרזן, את הדירוג להנחה במעונות, במי אתם פוגעים?

במי אתם פוגעים?

בנשים.

בנשים שמגדלות את ילדיהן, בנשים שעובדות לפרנסתן, בנשים שיש להן אידיאולוגיה, בנשים הכי טובות שיש פה.

יפעת קריב: שהן יושבות בבית עם האידיאולוגיה שלהן ואתם לא מרשים להן – – –

הן לא יושבות בבית.

אתם מצרים את צעדיהן.

את מורידה לה את המעון, איך היא תלך לעבוד?

איך היא תלך לעבוד?

איך לא רעדה לך היד כשהצבעת בשביל זה?

יפעת קריב: סליחה, מי שעובדת – – – מי שבעלה עובד – במקום שבעלה ישב בבית.

יפעת קריב: אתה רוצה לחזור למקומות האלה?

יפעת קריב: – – – תנו לה להוביל.

ממילא על הנשיאות אין לך מה לומר, גם על זה אין לך מה לומר.

הלכת לבדוק?

ישבת עם אימא לשמונה ילדים לשאול אותה: איך את מרגישה בימים האלה?

יפעת קריב: אני אימא לארבעה ילדים, אתה זוכר?

בדקת?

בדקת את זה?

מיקי לוי: היא אימא לארבעה, היא יודעת, אל תספר לה סיפורים.

מהמעמד העליון.

מיקי לוי: והיא אישה עובדת.

ומה היית עושה אם היו לוקחים לך את האפשרות למעון?

היית יכולה להגיע לכנסת?

לא היית מגיעה אפילו לכנסת, גם ככה הגעת במקרה.

יפעת קריב: אה, ואתה?

יפעת קריב: – – –

גם ככה.

איזה מקום היא?

אני לא זוכר את המקום.

רבותי, רבותי וגבירותי, כדי שאני לא – אתם אוהבים כותרות פופוליסטיות.

יש לנו מורים טובים – – –

יפעת קריב: – – –

גברת לביא, אני אזכיר לך עוד פעם מעל הדוכן הזה:

כבר עבר חודש מהישיבה שהייתה אצלך בוועדה לגבי הורדת ההנחה במעונות לאותן נשים שבאו אלייך, לכבד אותך; נשים חרדיות שעשו טעות וחשבו שאת דואגת להן.

עשית משהו?

נתת שאילתה ליושב-ראש הגבר שלכם?

– – – למה אתה לא מגיע לוועדה למעמד האישה?

למה אתה לא מייצג את הנשים החרדיות?

את לא גבר, הוא גבר.

את לא יכולה לפתוח את הפה אפילו בישיבת סיעה.

אפילו את הפה את לא יכולה לפתוח בישיבת סיעה.

יחי השוויון של הנשים.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת יעקב אשר.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

אחמד טיבי: סיימת.

אחמד טיבי: בבקשה, אייכלר.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, צריך לסיים ב-19:00?

אחמד טיבי: השאלה שלך לגיטימית, מוצדקת ובמקומה.

אחמד טיבי: משחק, משחק.

אחמד טיבי: – – – אי-אפשר שאתה – – –

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שמתי לב, אדוני היושב-ראש, שכשהיו צעקות מהצד הזה, כשאופיר אקוניס דיבר, היושב-ראש או היושבת-ראש הוציאו את האנשים החוצה.

ישראל אייכלר: פה יושבות חברות כנסת שמפריעות כל הזמן לגפני וליעקב אשר – – –

אחמד טיבי: אדוני – – –

– – –

משה גפני: – – –

אחמד טיבי: אני יושב-ראש ליברלי.

אחמד טיבי: בבקשה.

ישראל אייכלר: היות שאין לי קול מספיק גבוה, אז אני מבקש שמי שיפריע לי פעם ופעמיים – –

אחמד טיבי: לא לגבייך זה היה.

אחמד טיבי: את היית עם אקוניס?

ישראל אייכלר: – – תקראו אותם לסדר ותוציא אותם גם אם זה יהיה גבר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני בוש ונכלם לעמוד פה היום כאשר עם ישראל כולו נמצא בחרדה עמוקה ובעצב גדול על שלוש משפחות ששלושה מבניהן נמצאים במקום עלום, אף אחד לא יודע איפה הם, וחושבים כל הזמן מה קורה אתם; והכנסת, ברובה הגדול, לא רצתה להגיש הצעות אי-אמון, והסיעות החרדיות, כולן הסירו את הצעות האי-אמון בגלל זה, ועל מה הכנסת דנה פה?

ישראל אייכלר: על איך הורסים את הדמוקרטיה בבסיס הבסיסי ביותר של הדמוקרטיה, ואני אדבר על זה, של העדפה של קבוצה מסוימת באוכלוסייה במימון בחירות.

ישראל אייכלר: אבל אני חייב לומר שזה חוק של חברת הכנסת חנין זועבי, שהתייצבה השבוע לייצג את בוחריה בצורה שלא השאירה ספק אצל אף אחד מה דעותיהם ומה דעתה, וכל אלה שצועקים שצריך להוציא אותה מהכנסת, והמשטרה ממליצה להעמידה לדין, הם אלה שתומכים בחוק של חברת הכנסת חנין זועבי ביום הזה, בשבוע הזה.

ישראל אייכלר: שלא ירחצו אחר כך את כפות ידיהם ויאמרו:

ישראל אייכלר: ידינו לא היו שותפות בהרס הדמוקרטיה – וכאן אני מגיע לעניין הזה של הדמוקרטיה.

ישראל אייכלר: אומרים בשם וינסטון צ'רצ'יל, שאמר:

ישראל אייכלר: שיחה בת ארבע דקות עם הבוחר הממוצע תשכנע אותך כמה הדמוקרטיה עלובה ולא אינטליגנטית, אבל זו השיטה הפחות גרועה מכל שיטות המשטר האחרות שאני מכיר.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת זועבי, לוחמת מעמד האישה, היא גם חברת הכנסת זועבי שלוחמת נגד הכובש הציוני שכבש את אדמות שיח'-מוניס, את יפו ו-87 יישובים ערביים שנחרבו, והוקמו על אדמתם 87 קיבוצים ומושבים.

ישראל אייכלר: מדינת ישראל נמצאת באזור שבו דברים מוכרעים על-ידי שפיכות דמים.

ישראל אייכלר: אלה קוראים לזה "הנכבה" – –

מיכל רוזין: זה לא תורה משמים.

ישראל אייכלר: – – ואלה קוראים לזה "מלחמת שחרור לאומי".

ישראל אייכלר: הוויכוח הזה על הטרמינולוגיה לא משנה את המציאות שבעיראק ובלוב ובמצרים ובתוניסיה ובסוריה נשחטים עשרות-אלפי אנשים מפני שהאנשים האחרים חשבו שהם צודקים ויש פה שחרור לאומי ויש פה התעוררות לאומית.

ישראל אייכלר: הדמוקרטיה היחידה, מה שנקרא, במזרח התיכון עדיין קיימת מפני שעדיין קיימות מסגרות שלא נשברו.

ישראל אייכלר: ואתם, בקדנציה הזאת, שוברים את כל המסגרות הדמוקרטיות שמאפשרות חיים משותפים לערבים, יהודים, חרדים וחילונים, ציונים-מתנחלים ואנשי שמאל.

ישראל אייכלר: אם אתם תצליחו לשבור את זה, האלטרנטיבה זה עיראק, ושלא יהיו לכם שום טעויות.

ישראל אייכלר: לא בטוח שחברת הכנסת זועבי תצטער על כך שמדינת ישראל תיחרב ותקום במקומה ח'ליפה אסלאמית.

ישראל אייכלר: אני רק לא יודע איך היא תוכל להיכנס שם לפרלמנט.

ישראל אייכלר: אבל מי שכן מדבר בשם הדמוקרטיה – – –

דוד רותם: היא לא תיכנס, כמו שצריך להיות במדינת ישראל.

ישראל אייכלר: אני אומר:

ישראל אייכלר: מי שכן מדבר על דמוקרטיה, מי שכן רוצה למנוע מלחמת אזרחים, צריך לכבול את ידיהם ההרסניות של האנשים החדשים מקרוב באו, שהורסים בזה אחר זה את כל יסודות הדמוקרטיה, ואני לא מדבר על יסודות היהדות.

ישראל אייכלר: אני רוצה לברך את יושב-ראש הכנסת על כך שהוא צעק היום על שחברי כנסת הולכים לבג"ץ נגד הכנסת, המסגרות של הכנסת.

ישראל אייכלר: הוא מאוד צודק – לא מפני שבג"ץ מוצא חן בעיני או לא; אפילו אם היו יושבים בבג"ץ אנשים כלבבי – עצם העובדה שהרשות המחוקקת הולכת ומאבדת את כלליה ואת יכולתה לחוקק ולבקר את השלטון.

ישראל אייכלר: מצד אחד היא הופכת לשפחת השלטון, והממשלה קובעת ושרי הממשלה קובעים לה ואין לא שום say להגיד בעצמה מה שהיא רוצה.

ישראל אייכלר: ובצד שני היא רצה לבג"ץ שהוא יקבע את סדרי הכנסת.

ישראל אייכלר: והם נותנים יד כשבג"ץ פוסל את חוקי הכנסת כמו שפסלו את חוק טל.

ישראל אייכלר: כשזה היה להם נוח הם הלכו לבג"ץ לפסול חוק של הכנסת.

ישראל אייכלר: בסופו של דבר, כשהעם ימאס בכנסת הוא יצא לרחובות, ושלא יהיה לכם שום ספק בזה.

ישראל אייכלר: לא אנחנו נצא לרחובות, אנחנו האחרונים שיכולים להרשות לעצמנו דבר כזה.

ישראל אייכלר: אבל יש קבוצות אוכלוסייה חמושות מספיק בשביל לצאת לרחובות כמו בשאר מדינות ערב.

ישראל אייכלר: יש מספיק נשק במגזר הערבי, יש מספיק נשק בהתנחלויות, יש מספיק נשק בעולם הפשע.

ישראל אייכלר: אתם יודעים עם מה אתם משחקים?

ישראל אייכלר: אתם משחקים באש כאשר אתם עושים שינויים בחוקי המשחק של הבחירות והדמוקרטיה: פה מעלים את אחוז החסימה, ופה – אמר השר שטייניץ דבר נכון מאוד: יש פה עניין אנטי-חוקתי.

ישראל אייכלר: כי כל הרעיון של בחירות זה שיש קול שווה לכל אחד.

ישראל אייכלר: אחרת אני אגיד: למה רק במימון מפלגות?

ישראל אייכלר: אדם משכיל מהאוניברסיטה, הקול שלו יהיה שווה פי-שניים מהקול של אדם מן השוק שלא יודע קרוא וכתוב.

ישראל אייכלר: כי אוכלוסייה מסוימת או מפלגה מסוימת פונה לסקציה מסוימת, ולכן אתם גורמים בדברים האלה הרס גדול מאוד.

ישראל אייכלר: מעבר לזה, עכשיו אני רוצה לדבר על אלה שמדברים על כבוד – מעמד האישה.

ישראל אייכלר: היום קיבלתי מכתב מאישה חרדית, מלומדת, שהגישה בקשה להתקבל כקצינת ביקור סדיר באחריות לתלמידים חרדים דווקא, שנמצאים בשוליים ועלולים לנשור מהמסגרת הלימודית.

ישראל אייכלר: היא למדה בסמינר אופקים ויש לה תואר אקוויוולנטי ל-BA; על-פי משרד החינוך התואר קביל והוא מקביל לתואר BA, כמו שהיה עד עכשיו.

ישראל אייכלר: אבל היא קיבלה מכתב מעיריית ירושלים שמבשר לה שהיא לא התקבלה מאחר שאין לה תואר אקדמי.

ישראל אייכלר: והיא כותבת שזו הפעם הראשונה שהיא שמעה על פסילת התואר, שמקבלות אותו רבבות תלמידות טובות ומוכשרות בחינוך החרדי והוא מוכר על-ידי משרד החינוך במסמכים רשמיים.

ישראל אייכלר: בבירור שהיא ערכה עם רכזת המכרזים היא אמרה כי תואר זה יותר לא נחשב אצלם תואר, וזה בהוראת משרד החינוך, שנמצא תחת שלטון הכיבוש של שי פירון – את זה היא לא כותבת, את זה אני אומר.

ישראל אייכלר: היא כותבת שהיא פנתה למשרד החינוך ואמרו לה שאומנם עד היום הכירו בזה, אבל היום יש הוראות חדשות, ואין יותר הכרה בתואר הזה של הסמינרים החרדיים.

ישראל אייכלר: חברי הכנסת גפני והרב אריה דרעי, תשמעו את זה: אין יותר הכרה בתארים של סמינרים חרדיים, גם במשרד החינוך.

ישראל אייכלר: זו הוראה חדשה.

ישראל אייכלר: ככה אמרו לגברת הזאת כשהיא פנתה לשם.

ישראל אייכלר: צריך לדעת שכשהם מדברים על כך שהם רוצים לשלב את הציבור החרדי בעבודה, בפרנסה, ומדברים על מעמד האישה, הם-הם שחוסמים, לא רק את אלה שאין להם תארים אלא אפילו אישה שיש לה תואר שמקביל ל-BA לא יכולה לקבל.

ישראל אייכלר: וכשהיא שאלה: למה, אבל יש, למשרד החינוך יש הכרה בתארים האלה, אז אמרו: זה רק לגבי דירוג השכר.

ישראל אייכלר: הם רוצים שהחרדיות יעבדו כמנקות ויעשו ספונג'ה אצלם, או לכל היותר לסחוב ארגזים בצרכניות.

ישראל אייכלר: הם רוצים את החרדים כחוטבי עצים ושואבי מים, והם עושים את זה בצורה הכי אכזרית.

ישראל אייכלר: על כך אומר הנביא יחזקאל: "בן אדם הנבא על רועי ישראל – – – הלוא הצאן ירעו הרעים, את החלב תאכלו" – הם לוקחים את כל התקציבים, הם לוקחים את המסים מהציבור שלנו, כמו משאר הציבורים במגזר הפרטי – "ואת הצמר תלבשו – – – הצאן לא תרעו.

ישראל אייכלר: את הנחלות לא חזקתם" – את החלשים הם לא מחזקים.

ישראל אייכלר: היום היה דוח של אלאלוף, שיש עוני מחפיר ההולך ומחמיר בכל רחבי הארץ.

ישראל אייכלר: "את הנחלות לא חזקתם ואת החולה לא רפאתם ולנשברת לא חבשתם ואת הנדחת לא השבתם ואת האבדת לא בקשתם ובחזקה רדיתם אתם ובפרך" – זה מה שהממשלה הזאת, רועי ישראל, בעוונותינו הרבים, שנכבשנו על-ידם, על-ידי שלטון הכוח של התקשורת, של מערכת המשפט, של כל מה שאנטי-דמוקרטי.

ישראל אייכלר: הם רודים בעם באכזריות ויש להם החלטה או הנחת יסוד שהעם יסבול ויסבול ויסבול ולא יתמרד.

ישראל אייכלר: אבל הקדוש-ברוך-הוא אומר: "חי אני נאם ה' אלוקים אם לא יען היות צאני לבז ותהיינה צאני לאכלה לכל חית השדה מאין רעה ולא דרשו רעי את צאני וירעו – – – לכן הרועים שמעו דבר ה' – – – הנני אל הרעים ודרשתי את צאני מידם".

ישראל אייכלר: הקדוש-ברוך-הוא ידרוש את זעקתם ואת דמעותיהם של כל העניים וכל ילדי ישראל שעכשיו לא יקבלו קייטנות מפני שהרשעים האלה מפלים לרעה באפליה גזענית ואנטישמית ילדים שלומדים, אך ורק מפני שהם לומדים תורה בחינוך החרדי.

ישראל אייכלר: "והשבתים מרעות צאן" – הנביא אומר שהם לא יהיו יותר רועי צאן – "ולא ירעו עוד הרעים אותם".

ישראל אייכלר: והקדוש-ברוך-הוא אומר: "והצלתי צאני מפיהם ולא תהיין להם לאכלה – – – כבקרת רועה עדרו" – הקדוש-ברוך-הוא יבקר את צאנו – "והצלתי אתהם מכל המקומות אשר נפצו שם".

ישראל אייכלר: אני לא יכול להאריך יותר בדברי הנביא, אבל מי שרוצה, שייכנס לספר יחזקאל, פרק ל"ד, ויראה בדיוק מה הנביא אומר על הרועים האלה.

ישראל אייכלר: לא מדובר פה על חרדים ולא-חרדים – מדובר פה על רועים רעים שמתפרנסים ולוקחים את הכסף של העניים ולא נותנים להם את הדבר הבסיסי שרועים היו צריכים לתת להם.

ישראל אייכלר: מדברים על דאגה לנשים.

ישראל אייכלר: אני קיבלתי היום מכתב אחר, ממנהל בית-ספר לילדות בחינוך המיוחד.

ישראל אייכלר: הם לא מקבלים הסעות לחינוך המיוחד בזמן הקייטנות.

ישראל אייכלר: הוא אומר שצריך לאסוף תרומות.

ישראל אייכלר: ורק הילדים האלה לא מקבלים את זה.

ישראל אייכלר: אז אתם מדברים אתי על דמוקרטיה?

ישראל אייכלר: אתם מדברים אתי על מעמד האישה?

ישראל אייכלר: הרי רק מפני "התרחק מן הכיעור ומן הדומה לו" אסור לי לספר את מה שאתם יודעים יותר טוב ממנוּ מה מעמד האישה בתרבות הרעה שהבאתם על עם ישראל.

ישראל אייכלר: ואיזה כבוד ומעמד יש לאישה ברוכת הילדים, שאתם הופכים אותה לבלתי לגיטימית עד שאחד מהחברים בוועדת אלאלוף אמר שיש יותר מדי ילדים וזה גורם לעוני.

ישראל אייכלר: אתם מבינים על מה הם מדברים?

ישראל אייכלר: לדעתי, הוא עצמו לא יודע לאן הוא הגיע, לאיזו תהומות הוא הגיע: שלא יהיו ילדים אז יהיה פחות עוני.

ישראל אייכלר: ואם לא יהיו זקנים ולא יהיו קשישים?

ישראל אייכלר: הרי איפה הם חונכו, האנשים האלה?

ישראל אייכלר: הם חונכו על תורת דרווין.

ישראל אייכלר: ודרווין אמר שבטבע החזקים צריכים לאכול את החלשים, והחלשים, אם הם לא אוכלים אותם בזמן, אז הם נדבקים כפרזיטים, כעלוקות, על החזקים ומחלישים אותם, את הגזע החזק.

ישראל אייכלר: ולכן הגזעים החזקים צריכים לעקור את הגזעים החלשים.

ישראל אייכלר: והוא אומר שאנחנו הקמנו בתי-חולים ובתי-תמחוי לעניים, ועל-ידי זה אנחנו מפריעים לטבע.

ישראל אייכלר: פלא שאנשים שמתחנכים על תורת דרווין לא מתחנכים על תורת ישראל ואין להם אלוקים ולא יודעים שיש אלוקים בשמים שעושה הכול, שהם מגיעים לשפל שכזה, אפילו להרוס את הבסיס של עצמם, של הדמוקרטיה שלהם?

ישראל אייכלר: להגיד שמפלגה ששמה אישה, הם דואגים לאישה, הם דואגים?

ישראל אייכלר: תשאלו את הנשים גם מה שהם עושים להן בכל מקום.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה להרחיב את הדיבור, כמו שאמרתי קודם, בעניין הזה, כי אתם יודעים את זה יותר טוב ממני.

ישראל אייכלר: ולכן, רבותי חברי הכנסת, אסור לנו ליפול לתוך השיח, הטרמינולוגיה שהם מכתיבים לנו פה בכנסת.

ישראל אייכלר: אסור לנו לרדת כי רוב העם – רוב העם, 90% מהעם הם אנשים שמאמינים שיש אלוקים בשמים, הם מאמינים בהשגחה הפרטית.

ישראל אייכלר: לכו תשאלו היום ברחוב, שאנשים מתפללים לקדוש-ברוך-הוא להצלת הילדים – הם יודעים שיש ה' בשמים.

ישראל אייכלר: אבל מה לעשות שההגמוניה השלטונית ניתנה בידי קבוצה קטנה של אתאיסטים?

ישראל אייכלר: אגב, אותם אתאיסטים, כשיש להם איזה כאב בטן, מייד הם רצים לחפש איזה מקום שיש בו ספר תהילים או ללכת לאיזה רב.

ישראל אייכלר: ולפעמים הם נופלים על נוכלים.

ישראל אייכלר: אבל רוב האנשים הם מאמינים.

ישראל אייכלר: אבל ההגמוניה, השלטון, הרודנות ניתנים בידי אנשים שכופרים והולכים לספר לעולם כולו שהם מגִנים על הדמוקרטיה מפני הפונדמנטליזם היהודי, כמו שאסד מגן על סוריה מפני "אל-קאעידה", ואל-מאלכי מגן על עיראק, ונוצרים אינטרסים משותפים בין ארצות-הברית לאיראן – לכאלה אבסורדים אנחנו מגיעים בעולם הזה.

ישראל אייכלר: רבותי, העם היהודי חזק מכם.

ישראל אייכלר: גם אם תעבירו את החוק הזה, גם אם תעבירו עוד 20 חוקים אתם רק תרוויחו מזה שאנשים ילכו פחות לבחירות, פחות ישתתפו, יותר יבוזו לשלטון שלכם, ויבוא יום שבו העם ידרוש משליטיו את הדין.

ישראל אייכלר: וכבר היו שליטים חזקים מכם ששילמו את המחיר.

ישראל אייכלר: אף אחד מהשליטים שרדו בעמיהם לא יצאו בידיים נקיות.

ישראל אייכלר: העם יאמר את דברו.

ישראל אייכלר: אם תיתנו לו לומר את זה בדרך דמוקרטית, יאמר את זה בדרך דמוקרטית; ואם תהרסו את הדמוקרטיה, אתם תהיו הקורבנות הראשונים של המלחמה שאתם תיצרו במו-ידיכם.

ישראל אייכלר: אני קורא לעם כולו לא ללכת לדרך האלימות, כן לחזק את הדמוקרטיה, כן לחזק את המסגרות, אף שהן נראות מאוד לא יפות, כי זאת הדרך היחידה שמאפשרת לנו להמשיך לחיות, ובעזרת השם אנחנו נזכה ל"ועלו מושעים בהר-ציון לשפט את הר עשו והיתה לה' המלוכה"; "והיה ה' למלך על כל הארץ, ביום ההוא יהיה ה' אחד ושמו אחד".

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת אייכלר.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים עתה לבקשות רשות דיבור.

פנינה תמנו: חברת הכנסת יפעת קריב, בבקשה.

פנינה תמנו: אחריה – חבר הכנסת דב חנין, חמש דקות.

פנינה תמנו: חבר הכנסת דב חנין, אתה תנצל את רשות הדיבור?

אחמד טיבי: שאלה מיותרת, גברתי, הוא אף פעם לא מוותר.

פנינה תמנו: הוא לא ניגש עד עתה.

קריאה: גברתי היושבת-ראש, הוא לא ברשימה.

פנינה תמנו: אנחנו לא מציעים למי שלא נמצא ברשימה.

פנינה תמנו: אל דאגה.

פנינה תמנו: חמש דקות לרשותך, בבקשה.

יפעת קריב: גברתי היושבת-ראש, חברתי הטובה, חברי, האמת היא שהיום מבחינתי זה לא יום רגיל; זאת לא הצעת חוק רגילה, זה לא מעמד רגיל.

יפעת קריב: מבחינתי זאת אמירה אישית, זה חוק אישי.

יפעת קריב: אני הייתי חברת מועצה; אני נלחמתי כדי להיות חברת מועצה בעיר שהיו בה רק גברים חברי מועצה.

יפעת קריב: אני הייתי שם וראיתי כמה זה היה קשה בכלל להתמודד כאישה בזירה הכל-כך גברית הזאת.

יפעת קריב: לכן היום לעמוד כאן ולדעת שהצעת החוק הזאת הולכת לעבור זה רגע מרגש, אישי, חשוב ומשמעותי.

יפעת קריב: אפשר לומר שזה אחד מהרגעים שבשבילם באתי להיות חברת כנסת – לדעת שאנחנו יכולות לקדם נשים ולתמוך בנשים, ולדעת שהזירה הזאת היא זירה שבה נשים יכולות להשפיע, לשנות ולהנהיג.

יפעת קריב: אני מסתכלת אחורה – –

אריה מכלוף דרעי: אבל למה – – –

יפעת קריב: – – ואני לא שוכחת את המקום שממנו באתי.

יפעת קריב: אני לא שוכחת, ואני הבטחתי והתחייבתי לחברות מועצה שנדאג, נקדם ונוביל את הנושא הזה.

יפעת קריב: הלוא במדינת ישראל יש 257 רשויות מקומיות, 3,250 חברי מועצה, ורק בקושי, מספר קטן, עלוב ונמוך של 370 נשים שמכהנות כחברות מועצה.

יפעת קריב: הזירה המוניציפלית היא זירה קהילתית, משפחתית ונשית.

יפעת קריב: הצעת החוק הזאת – וזה מה שיפה בה – חוצה את כל סיעות הבית, חוץ מהחרדים שהתנגדו לה בצורה שלא ברורה לי בכלל, אף שבדברי התוכן לא נאמרו דברים מהותיים.

יפעת קריב: הצעת החוק הזאת דואגת למגזר הערבי ודואגת למגזר הדתי והחילוני, לרשויות בפריפריה, לרשויות במרכז הארץ, וכן, מתייחסת גם לנשים חרדיות.

יפעת קריב: כי בעולם החרדי יש אישה מדהימה, אחת מני רבות, ד"ר עדינה בר-שלום, שבהחלט יכולה להיות חברת כנסת ושרה ומנהיגה ומובילה.

יפעת קריב: למדתי ממנה הרבה.

יפעת קריב: עוד נשים רבות מכהנות כפרופסוריות, דוקטוריות, נשות אקדמיה, נשים מובילות.

יפעת קריב: הגיע הזמן שגם בזירה המוניציפלית הן יובילו.

יפעת קריב: אני רוצה לומר שהצעת החוק הזאת לא הייתה מקודמת בלעדי חברתי הטובה, חברת הכנסת עליזה לביא.

יפעת קריב: אני רוצה להודות לך מעל הבמה הזאת.

יפעת קריב: זאת לא הייתה עוד הצעת חוק שהוועדה למעמד האישה קידמה, אלא הייתה פה שותפות אמיתית, אסטרטגית.

יפעת קריב: הרגשנו לאורך הדרך שאנחנו נלחמות על מעמדן של נשים; נלחמות במשרדי הממשלה, נלחמות בחברי כנסת שיצאו נגד זה.

יפעת קריב: אבל מצד שני, הרגשנו תמיכה מאוד גדולה מכל ארגוני הנשים בארץ.

יפעת קריב: אני רוצה גם להודות למשרדי הממשלה.

יפעת קריב: כמובן, אחרי שהצעת החוק תעבור אודה לכולם – אבל גם בסופו של יום – משרד האוצר, שתקצב את הצעת החוק הזאת; משרד הפנים, שתמך בהצעת החוק הזאת.

יפעת קריב: זה מראה על הנכונות של מדינת ישראל להבין שהגיע הזמן שנשים ייקחו את המושכות, יובילו וינהיגו.

יפעת קריב: אני רוצה לומר לך, חברת הכנסת לביא, הרבה מאוד תודה.

יפעת קריב: הצעת החוק הזאת אומרת לנו שהגיע הזמן לא רק להתייחס לנשים, אלא להתייחס גם בכלל לכל הנושא של מעמדם של חברי מועצת עיר.

יפעת קריב: חלק מהעשייה שלי פה בכנסת באה להתייחס למעמדם של חברי מועצת עיר.

יפעת קריב: אנחנו צריכים להסדיר את המעמד כדי לאפשר לעוד נשים לבוא ולהיות פעילות בזירה הזאת.

יפעת קריב: זאת זירה של התנדבות, זאת זירה שכל מה שאת עושה בה את עושה מעבר לשעות העבודה.

יפעת קריב: כשאני נהייתי חברת מועצת עיר, בשנת 2008, כאימא לארבעה ילדים היו ברורים לי המחירים שאני צריכה לשלם כדי להתנדב למען הקהילה, למען החינוך, למען הילדים: מלחמות על החול בארגז החול, על הצל בגינות; מלחמות על כך שיהיו יותר מתנ"סים, יותר מרכזים קהילתיים; מלחמות בתוך הרשות המקומית שיהיו יותר מקומות בילוי לבני-הנוער ותחבורה ציבורית אל מקומות הבילוי גם ביום שישי וגם בשבת.

יפעת קריב: אבל לשים את הנושאים האלה על סדר-היום לצד נושאים שנקרא להם "נושאים גבריים" – זאת הייתה המשימה העיקרית שלי.

יפעת קריב: לדעת שאם היו שם עוד נשים שהיו חושבות ככה, היה הרבה יותר קל לקדם את הנושאים האלה.

יפעת קריב: דווקא פה בכנסת, אף שאנחנו 50% מהאוכלוסייה אנחנו מיוצגות רק על-ידי 27 חברות כנסת – מספר נמוך מדי לכל הדעות, והגיע הזמן לשנות.

יפעת קריב: חברי חברי הכנסת, הגיע הזמן שגם הסיעות החרדיות יבינו שחייב להיות ייצוג הולם לנשים גם ברשויות המקומיות – –

משה גפני: – – –

יפעת קריב: – – וגם בתוך הכנסת, בבית הזה.

יפעת קריב: שאלת אותי הרבה מאוד על הנשיאה.

יפעת קריב: אני אגיד לך – צעקתי את זה גם כשדיברת, ואני אגיד את זה גם: אני תמכתי – –

משה גפני: הכסף עכשיו יקדם את הנשים.

יפעת קריב: – – בשופטת דליה דורנר בגאווה מאוד גדולה כשהיא התמודדה בסיבוב הראשון.

יפעת קריב: תמכתי בה, ליוויתי אותה וחשבתי שהיא ראויה.

פנינה תמנו: תודה, חברת הכנסת קריב.

פנינה תמנו: אבקש לסיים.

יפעת קריב: אז אני רק רוצה לומר משפט אחרון:

יפעת קריב: החוק הזה ביום מן הימים יבוטל; הוא לא חוק לנצח כמו החוקים שיש כאן.

יפעת קריב: כשיהיו לנו 50% נשים חברות מועצה לא יהיה צורך בחקיקה הזאת.

יפעת קריב: אז, חברי, הגיע הזמן לזמן נשים.

יפעת קריב: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה, חברת הכנסת קריב.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת דב חנין.

פנינה תמנו: חבר הכנסת מוחמד ברכה – אינו נוכח; חבר הכנסת חנא סוייד – מוותר; חבר הכנסת עפו אגבאריה – מוותר.

פנינה תמנו: הוא הדובר האחרון, ואחריו תינתן האפשרות ליושבת-ראש הוועדה למעמד האישה ולשוויון מגדרי לסכם את הדיון.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, עמיתי חברי הכנסת, היום הזה עבורי הוא יום חשוב וגם יום חגיגי.

דב חנין: היום הזה מסיים מהלך ארוך, מסובך וקשה של קידום הצעת החוק הזאת בכנסת.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק באה להתמודד עם בעיה קשה וחמורה: כמעט אין אצלנו נשים במוסדות השלטון המקומי.

דב חנין: אפשר לעבור עיר אחרי עיר; אפשר לעבור עיירה אחרי עיירה; אפשר לעבור כפר אחרי כפר, מועצה מקומית אחרי מועצה מקומית, ולראות במקום אחרי מקום שכמעט אין נשים במוסדות השלטון המקומי.

דב חנין: הדבר הזה לא נובע מכך שנשים לא מתעניינות בסוגיות שמעניינות את השלטון המקומי, שהן לא מתעניינות בסוגיות של חינוך, שהן לא מתעניינות בסוגיות של רווחה, שהן לא מתעניינות בסוגיות של יום-יום של החיים של האזרחיים בעיר או ביישוב; הבעיה הזאת נגרמת ממנגנונים ומחסמים חברתיים ופוליטיים עמוקים שהגיע הזמן להתמודד אתם.

דב חנין: אין לנו מנוס אלא להתמודד אתם, אם אנחנו רוצים לחיות בחברה שוויונית יותר, צודקת יותר, הוגנת יותר.

דב חנין: אני שמעתי בקשב רב את דברי הביקורת של כמה מעמיתי, חברי הכנסת החרדים.

דב חנין: ואני רוצה לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, באופן מאוד כן ופתוח: החוק הזה הוא לא חוק לעולם מושלם.

דב חנין: בעולם מושלם לא היו צריכים חוקים כאלה; בעולם מושלם לא יהיה צריך לתת העדפה תקציבית לרשימה שיש בה שליש מועמדות.

דב חנין: גם ארגוני הנשים עצמם לא התלהבו מהמנגנון הזה.

דב חנין: לא התלהבו מהמנגנון הזה – –

מרב מיכאלי: ובצדק.

דב חנין: – – ובצדק לא התלהבו מהמנגנון הזה.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, בעולם הלא-מושלם שבו אנחנו חיים, אין לנו ברירה אלא לייצר דרך אמיתית, מעשית, שתוכל להתגבר על החסמים ועל המנגנונים הבולמים ייצוג של נשים בשלטון המקומי.

דב חנין: והדרך הפרקטית היחידה שאנחנו מצאנו, אחרי התלבטות רבה – ואני מדבר כאן, אני חושב, בשם כל יוזמות ויוזמי החוק – ולכל אחד מאתנו, היוזמים והיוזמות, היו התלבטויות בעניין הזה – אבל הדרך הפרקטית היחידה שבסופו של יום אנחנו מצאנו כדי לקדם את הערך החיוני הזה של שוויון נשים וייצוג נשים, היא הדרך של התקצוב המעדיף רשימות שנותנות ייצוג מינימלי בסיסי.

אורי מקלב: דב, למה לא – – – ברוח הוועדה?

אורי מקלב: מה – – – דמוקרטיה, שגם ככה מקבלת – – –?

דב חנין: אז אני אומר, חבר הכנסת מקלב: אכן, בעולם שכולו טוב לא היינו צריכים את המנגנון הזה; היינו חיים במציאות שבה לפחות מחצית מהנציגות במועצת העיר היו נשים.

דב חנין: אבל אנחנו לא בעולם הזה.

דב חנין: ואני רוצה לנצל את ההזדמנות כדי לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, שמי שבאמת יש לו זכויות רבות בקידום ובהובלה ובייזום הצעת החוק הזו זה קודם כול ארגוני הנשים.

דב חנין: אני רוצה להזכיר לחיוב את קואליציית ארגוני הנשים שפעלה מסביב לעניין הזה – שדולת הנשים, ארגוני נשים שונים ומגוונים, ואני לא אסקור כאן את כל השמות.

דב חנין: אבל בין השמות האלה אני רוצה לציין במיוחד את עמותת "נשים נגד אלימות", שעוד לפני שש שנים התחילו ביוזמה הזו, עוד לפני שש שנים פנו אלי – ואני יודע שפנו גם לחברות וחברי כנסת נוספים – בהצעה לקדם הצעת חוק שתקדם ייצוג של נשים בשלטון המקומי; ניהלו סביב העניין הזה מערכה ארוכה, קשה; התגייסו, גייסו את היכולות המקצועיות שלהו.

דב חנין: אני רוצה לציין את מנכ"לית העמותה, גברת עאידה תומא-סלימאן, אחת מנשות הציבור המרשימות ביותר בארץ בכלל ובציבור הערבי בפרט, שהייתה מרכזית ומובילה בגיבוש הקונספט הבסיסי של הצעת החוק הזאת, ובגיבוש הצעת החוק הזו, ובגיבוש הקואליציה הרחבה של ארגוני הנשים מסביב להצעת החוק הזו.

דב חנין: במהלך הדרך נדרשנו להרבה פתרונות יצירתיים, הושקעו פה הבה שעות.

דב חנין: אני רוצה לחזור – – –

פנינה תמנו: אבקש לסכם.

דב חנין: אני ממש מסיים.

דב חנין: אני רוצה לחזור ולהודות לאלה שאתן בילינו את השעות הרבות האלה ביחד.

דב חנין: כמובן, רשימת היוזמות והיוזמים היא ארוכה, אבל מאלה שבילו את השעות הרבות האלה ביחד: חברת הכנסת יפעת קריב, שבאמת השקיעה ועבדה בנושא הזה רבות; חברת הכנסת עליזה לביא, יושבת-ראש הוועדה; היועצת שלה לענייני חקיקה, עמליה שרייר, שבוודאי כולנו חבים לה רבות בחוק הזה; היועצת הפרלמנטרית שלי, מנהלת הצוות שלי, אלה ידעיה; וכמובן צוות הוועדה ואנשים רבים רבים נוספים – –

פנינה תמנו: תודה, חבר כנסת חנין.

דב חנין: – – שיש להם זכויות בחוק הזה, שאני מקווה שנאשר אותו היום בקריאה שנייה ושלישית.

דב חנין: תודה רבה.

משה גפני: דב – – –

יצחק וקנין: דב – – –

פנינה תמנו: תודה לחבר הכנסת חנין.

יצחק וקנין: דב, למה במפלגה שלך אין נשים?

פנינה תמנו: תעלה לסכם את הדיון יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, בין יוזמות החוק, עליזה לביא.

פנינה תמנו: בבקשה.

יצחק וקנין: דב, למה במפלגה שלך אין נשים?

פנינה תמנו: מזל טוב על הצעת החוק החשובה.

פנינה תמנו: מזל טוב לכולנו.

פנינה תמנו: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, החוק הזה הוא לא חוק נגד חרדים, הוא חוק שאנחנו כולנו, כלל המפלגות והרשימות, זקוקים לו.

פנינה תמנו: מספר הנשים שנבחרות בבחירות המוניציפליות ובכלל בשירות המוניציפלי הוא מאוד מאוד זעום.

פנינה תמנו: בבחירות האחרונות היו ניסיונות רבים, והעצמה, ונשים רבות ביקשו להיכנס, אבל יש חסמים, חסמים מאוד מאוד גדולים, כבדים, רחבים, שעדיין איננו מצליחות לפוגג.

פנינה תמנו: נשים בערים וברשויות, ברשימות ובבחירות המוניציפליות תהיינה טובות יותר, ואנחנו כולנו יודעים את זה.

פנינה תמנו: אני רוצה לברך את חברי.

פנינה תמנו: אנחנו מובילים שינוי, והלוואי שהחוק הזה יתפוגג – –

משה גפני: – – –

משה גפני: – – יום אחד ולא נזדקק לו, חבר הכנסת גפני – –

משה גפני: – – –

משה גפני: – – אבל אנו זקוקים לחוק הזה כדי להוביל שינוי.

משה גפני: החוק הזה הוא לא – – –

משה גפני: – – –

משה גפני: חבר הכנסת מרגי, אתה מפריע לי לראות את חבר הכנסת – – –

משה גפני: – – –

משה גפני: החוק הזה הוא לא נגדך, הוא בעדך.

משה גפני: בוא, אתה תוביל שתהיינה גם נשים חרדיות במפלגות החרדיות.

משה גפני: – – –

משה גפני: זה חוק שהוא בעד, זה לא חוק שהוא נגד.

משה גפני: ואני מתפללת שנגיע ליום שבו לא נצטרך את החוק הזה, ובא לציון גואל, ונשים תהיינה ברשימות ותובלנה את המערכת למקום טוב יותר, שוויוני ונכון יותר, לטובת כולנו.

משה גפני: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 12), התשע"ד–2014 – מי שמעוניין להשתתף בהצבעה שישב.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו סדרה של הסתייגויות, ומי שגם עוקב אחרי – אני רואה שחבר הכנסת אורי מקלב עוקב אחרי – אז אנחנו משתמשים ודאי בדף של ההסתייגויות, הדף הצהוב.

יולי יואל אדלשטיין: לשם החוק אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: "הצעת חוק הרשויות המקומיות" – אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד שם החוק כנוסח הוועדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד שם החוק – 59 נגד – 12 נמנעים – אין שם החוק נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 59, נגד – 12, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: שם החוק אושר בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1 – לפני סעיף 1, סליחה, הסתייגות של חברי הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע.

אורי מקלב: הייתה לנו הסתייגות על שם החוק.

אורי מקלב: החוק – – –

יצחק כהן: – – – את הוועדה הזאת.

אורי מקלב: החוק – – – בבחירות ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תיקון שם החוק?

יולי יואל אדלשטיין: אתה צודק.

יצחק כהן: לא, לא, צריכים להוריד את זה לוועדה, אי-אפשר – – – את שמו.

יולי יואל אדלשטיין: ברור, ברור, ברור, לא, פשוט הייתה פה אי-הבנה באמת על איך שזה מנוסח.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אם כן, אנחנו נצביע על הסתייגות לתיקון שם החוק.

יולי יואל אדלשטיין: כן, לפני סעיף 1, תיקון שם החוק, הסתייגות של חברי הכנסת אורי מקלב, יעקב ליצמן, משה גפני, מאיר פרוש, מנחם אליעזר מוזס – – –

משה גפני: – – – הסעיף עם ההסתייגות צריך לרדת לוועדה – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, חבר הכנסת משה גפני, הודעתי לפרוטוקול שאין הסתייגויות לשם החוק.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע עכשיו, למען הסר ספק, על תיקון שם החוק.

יולי יואל אדלשטיין: תיקון שם החוק, כפי שמציעה קבוצת חברי כנסת, גם קבוצת מקלב וגם קבוצת ישי, נקרא לזה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת אורי מקלב, יעקב ליצמן, משה גפני, מאיר פרוש, מנחם אליעזר מוזס, ישראל אייכלר ויעקב אשר, להלן: קבוצת סיעת יהדות התורה; חברי הכנסת אליהו ישי, אריה דרעי, אריאל אטיאס, יצחק כהן, אמנון כהן, משולם נהרי, יעקב מרגי, דוד אזולאי, יצחק וקנין, נסים זאב ואברהם מיכאלי, להלן: קבוצת סיעת ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע, ואם יהיה רוב, שם החוק יתוקן; אם לא יהיה רוב, שם החוק יהיה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה: מי בעד ומי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד ההסתייגות – 14 נגד – 54 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של קבוצת סיעת יהדות התורה וקבוצת סיעת ש"ס לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 14 בעד, 54 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי תיקון שם החוק לא התקבל.

יולי יואל אדלשטיין: דרך אגב, חברי חבר הכנסת גפני, יש גם דעה רווחת של הלשכה המשפטית שכשזה תיקון לחוק אז לא צריך בכלל גם להצביע על שם החוק.

יולי יואל אדלשטיין: יש גם דעה כזאת.

יולי יואל אדלשטיין: אבל למען הסר ספק, לא התקבל שום תיקון לשם החוק.

יולי יואל אדלשטיין: לפני הסעיף יבוא: "תיקון סעיף 1", כן?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על תיקון סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע, חבר הכנסת מקלב?

יולי יואל אדלשטיין: אני בדף 2 בדפים הצהובים, "תיקון סעיף 1".

יולי יואל אדלשטיין: להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

משה גפני: – – –

קריאה: הרחבת – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מדבר על התוכן.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק שואל אם להצביע או לא.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

משה גפני: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני בהחלט שמעתי את קריאתך הנרגשת, חבר הכנסת גפני.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד ההסתייגות – 12 נגד – 53 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת יהדות התורה וקבוצת סיעת ש"ס לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 12.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, 11 לפחות הקשיבו לך.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 12, נגד – 53, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 2, תיקון סעיף 1, לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3, לפני הסעיף יבוא: "הוספת סעיף 2א".

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3, הוספת סעיף 2א.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד ההסתייגות – 13 נגד – 53 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של קבוצת סיעת יהדות התורה וקבוצת סיעת ש"ס לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 13, 53 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 4, לפני הסעיף יבוא: "הוספת סעיף 2א".

יולי יואל אדלשטיין: עוד הפעם מנסים להוסיף סעיף 2א בהסתייגות מס' 4.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד ההסתייגות – 10 נגד – 54 נמנעים – אין ההסתייגות (4) של קבוצת סיעת יהדות התורה וקבוצת סיעת ש"ס לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, עשרה בעד – התמיכה בהסתייגויות יורדת – 54 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי ההסתייגויות לפני סעיף 1 לא התקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: ועכשיו נוכל להצביע על הסתייגויות לסעיף 1.

אורי מקלב: אפשר להוריד – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני מסיר הסתייגות – לא, אני לא מצביע, אתם מסירים – הסתייגות 5, 6, 7?

דב חנין: לא, 6 להשאיר.

יולי יואל אדלשטיין: 5 ו-7 מסירים, 6 מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים – הסתייגות לסעיף 1 שמספרה 6.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין גם הסרנו, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: הסרנו.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין, לחלופין, לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: 8 מצביעים, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: 8 מסירים, 9 מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 14 נגד – 51 נמנעים – אין ההסתייגות (6) של קבוצת סיעת יהדות התורה וקבוצת סיעת ש"ס לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול אני מכריז שבהסתייגות מס' 6, בעד – 14, 51 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 5, 7 וכל ההסתייגויות לחלופין ו-8 – הסרנו.

יולי יואל אדלשטיין: על 9 אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 9 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 9 בעד ההסתייגות – 11 נגד – 54 נמנעים – אין ההסתייגות (9) של קבוצת סיעת יהדות התורה וקבוצת סיעת ש"ס לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 11, 54 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 9 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 10, להצביע, אדוני?

אורי מקלב: 11 – – –

יולי יואל אדלשטיין: 10, אנחנו נצביע, ולאחר מכן 11 עם כל ההסתייגויות לחלופין, אנחנו נוריד.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 10.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 14 נגד – 53 נמנעים – אין ההסתייגות (10) של קבוצת סיעת יהדות התורה וקבוצת סיעת ש"ס לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: על הסתייגות מס' 10: בעד – 14, נגד – 53, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע, גם 10 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 11, ביקש חבר הכנסת מקלב להסיר, עם כל ההסתייגויות לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: 12, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: גם 13, גם 14, גם 15.

יולי יואל אדלשטיין: 16 נצביע, אדוני?

משה גפני: כן.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 16 בדף 6 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 11 בעד ההסתייגות – 14 נגד – 52 נמנעים – אין ההסתייגות (16) של קבוצת סיעת יהדות התורה וקבוצת סיעת ש"ס לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 14, 52 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי לסעיף 1 לא התקבלה אף הסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: חלק הוסרו על-ידי המציעים, חלק הסירה המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, נצביע על סעיף 1 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1 כנוסח הוועדה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 12 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 56 נגד – 14 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1 כנוסח הוועדה התקבל ברוב של 56 בעד, 14 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אישרנו את זה בקריאה שנייה.

אריה מכלוף דרעי: אני במקרה הצבעתי בעד.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו שמחים על כך, אבל לפרוטוקול – לפרוטוקול אנחנו נודיע שחבר הכנסת אריה דרעי מודיע שהיה בכוונתו להצביע נגד הסעיף כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא בטעות גמורה הצביע בעד.

יולי יואל אדלשטיין: ולכן, חבר הכנסת מקלב, לאחר סעיף 1 – 17 נצביע?

יולי יואל אדלשטיין: 17 נצביע, אדוני?

אורי מקלב: עד 20 – – –

יולי יואל אדלשטיין: עד 20.

יולי יואל אדלשטיין: זאת אומרת 17, 18, ו-19 אני מוריד.

יולי יואל אדלשטיין: את כל הלחלופין מוריד, ועל סעיף 20 אנחנו נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות שמספרה 20, לאחר סעיף 1, הסתייגות מס' 20, מי בעדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 13 בעד ההסתייגות – 14 נגד – 54 נמנעים – אין ההסתייגות (20) של קבוצת סיעת יהדות התורה וקבוצת סיעת ש"ס לאחרי סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, להסתייגות מס' 20, התוצאות: בעד – 14, נגד – 54, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 20 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין, בהסתייגות מס' 20 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע – הסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 14 בעד ההסתייגות – 10 נגד – 47 נמנעים – 1 ההסתייגות (20) לחלופין של קבוצת סיעת יהדות התורה וקבוצת סיעת ש"ס לאחרי סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, התוצאות: בהסתייגות לחלופין מס' 20, בעד – 10, 47 מתנגדים, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם לחלופין לא התקבל.

יולי יואל אדלשטיין: מה קורה הלאה?

אורי מקלב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: 21 הסרנו?

אורי מקלב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אה, להצביע 21 ו-23.

יולי יואל אדלשטיין: כל שאר ההסתייגויות הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אז קודם כול, 21, זה עוד לפני סעיף 2, בואו נסיים את המלאכה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 21 לפני סעיף 2 – אני מפעיל את ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 15 בעד ההסתייגות – 14 נגד – 53 נמנעים – אין ההסתייגות (21) של קבוצת סיעת יהדות התורה וקבוצת סיעת ש"ס לאחרי סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 14, נגד – 53, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות 21 שבאה לפני סעיף 2, או הייתה אמורה לבוא לפני סעיף 2, לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 2 – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: אתה אמרת, אדוני, 20 ו-23.

יולי יואל אדלשטיין: אז 22 ירד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות שמספרה 23 לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

קריאה: סעיף 2.

יולי יואל אדלשטיין: כן, לסעיף 2, לסעיף 2.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 16 בעד ההסתייגות – 15 נגד – 53 נמנעים – אין ההסתייגות (23) של קבוצת סיעת יהדות התורה וקבוצת סיעת ש"ס לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 23 לסעיף 2 בחוק – התוצאות: בעד – 15, נגד – 53.

יולי יואל אדלשטיין: אני רואה שיש עלייה בתמיכה הפעם, כן.

יולי יואל אדלשטיין: אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 23 לסעיף 2 בחוק לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על סעיף מס' 2 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלו הסתייגויות בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 17 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 57 נגד – 14 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 57 בעד, 14 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי סעיף 2 התקבל בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לא התקבלו הסתייגויות לחוק.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אנחנו נצביע בקריאה שלישית על הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 12), התשע"ד–2014, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שלישית – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 18 בעד החוק – 56 נגד – 14 נמנעים – אין חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 12), התשע"ד–2014, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 56, 14 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חברת הכנסת זועבי לעלות לדוכן ולהודות לאלה שעסקו במלאכה ומזמין את סגנית היושב-ראש רות קלדרון להמשיך ולנהל את הישיבה.

חנין זועבי: חברות וחברי הכנסת, אנחנו בפני חוק מהפכני וחשוב שכולנו גאים בו.

חנין זועבי: החוק הזה הוא תרגום פשוט של הנחת יסוד – האישה היא אדם, מגיע לה מה שמגיע לבני-אדם.

חנין זועבי: יש לה את היכולות, יש לה את הכישרונות, אולם לא את ההזדמנויות ולא את כללי המשחק ההוגנים.

חנין זועבי: אני שמחה שזה סוף-סוף עבר.

חנין זועבי: אני מודה ליושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, לחברות וחברי הוועדה, לעובדות ועובדי הוועדה, ליועצים המשפטיים ולכל אלה שאימצו ותמכו בחוק, וגם כן לכל העמותות שתמכו בחוק.

חנין זועבי: החוק לא יפתור את כל הבעיות, אנחנו יודעות את זה.

חנין זועבי: הוא לא פותר את הבעיות של חוקי המשחק הלא-הוגנים בין גברים לבין נשים.

חנין זועבי: אני יודעת שנשאר לנו הרבה בשביל לשנות את התרבות הפוליטית, אבל אני חושבת שהחוק הזה מאוד חשוב כדי להשפיע על התרבות הזו.

חנין זועבי: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: חברת הכנסת יפעת קריב, בבקשה, עלי לברך.

רות קלדרון: חברים, אני מבקשת שקט במליאה.

יפעת קריב: אני רוצה בבקשה לומר תודות.

יפעת קריב: החוק הזה מבחינתי הוא חוק אישי שלי.

יפעת קריב: זה חוק שהתחייבתי לומר – – –

יצחק וקנין: לא.

יפעת קריב: והחוק הזה נעשה בשיתוף פעולה – – –

משה גפני: מה פתאום, זה חוק של זועבי.

יפעת קריב: והחוק הזה נעשה בשיתוף פעולה עם שורה של חברי כנסת שהובילו אותו והנהיגו אותו, ובהם, אני רוצה לומר – – –

משה גפני: – – –

יפעת קריב: חבר הכנסת גפני, אני רוצה לדבר.

רות קלדרון: אני מעריכה ומכבדת את זה שאתם נשארים גם כשלא מצליח.

רות קלדרון: עכשיו ניתן לחברת הכנסת לדבר.

יפעת קריב: ואני אדבר.

רות קלדרון: זה חלק מהכבוד.

משה גפני: – – –

יפעת קריב: מבחינתי, ואני עכשיו מדברת, אני רוצה להגיד שאני מסתכלת היום אחורה – – –

משה גפני: זה היה גם בכנסת הקודמת.

רות קלדרון: חברים, תודה רבה.

רות קלדרון: נשמעתם.

רות קלדרון: בבקשה.

קריאה: אבל זה לא פמיניזם.

יפעת קריב: אפשר לדבר?

משה גפני: לא נאפשר – – –

יפעת קריב: האמת היא שרציתי לומר, התחלתי לומר, שהחוק אישי ברמה שאני רוצה להסתכל אחורה למקום שממנו אני באה ולעשות פה את מה שהתחייבתי.

יפעת קריב: אני רוצה להודות לכל חברות המועצה בארץ באשר הן.

רות קלדרון: חברי הגברים, בבקשה לתת לחברת הכנסת לדבר.

יפעת קריב: עד שאני אסיים, ייאמרו תודות לכולם.

יפעת קריב: אני רוצה להודות לכל חברות המועצה בארץ באשר הן, מכל הסיעות, מכל המפלגות, מכל היישובים; לחולמות, למנהיגות ולמשנות.

יפעת קריב: אני רוצה להודות לכל הנשים שהולכות מהנהגת הורים בקהילה למועצת העיר ביישוב, ואני מקווה לראות אותן פה, בבית הזה, חברות כנסת.

יפעת קריב: אני רוצה להודות לכל ארגוני הנשים, בהם: קואליציית הנשים, ל"מעכי", "אחותי", "1325", שדולת הנשים, ויצו, "נעמת"; יועצת ראש הממשלה למעמד האישה, ובמיוחד לעמותת כ"ן, שמלווה את חברות מועצת העיר כבר שנים.

יפעת קריב: אני רוצה להודות לחברי הכנסת; לדב חנין, שלימדת אותי מהי שותפות אמיתית גם ברגעים הקשים וגם ברגעים הטובים ובכל ההתלבטויות.

יפעת קריב: אני רוצה להודות לחברי הכנסת מהמגזר הערבי, לחנין זועבי שהייתה שותפה, ונלחמת, אני מקווה, כאן, למען חברות מועצה ערביות, שחשוב שיהיו יותר ויותר.

יפעת קריב: אני רוצה להודות לחברת הכנסת עליזה לביא, וכבר הודיתי לה, ושוב לומר תודה לצוות הוועדה למעמד האישה, ובמיוחד לעמליה, היועצת המשפטית – אין עלייך, עשית עבודה מדהימה, תודה רבה.

יפעת קריב: עליזה, לך ולכל הצוות שלך.

יפעת קריב: אני רוצה להודות לשר הפנים ולמשרד הפנים ולשר האוצר ולמשרד האוצר על התמיכה שלהם בחוק הזה.

יפעת קריב: הכי חשוב, אני רוצה להודות לצוות המקצועי שלי כאן – לרועי, שהתחיל את החוק הזה, ולדוד שסיים אותו, לאהוביה ולמלי.

יפעת קריב: אני רוצה עוד אמירה אחת, שהיא לא אמירה שגרתית: אני רוצה להודות למשפחה שלי, שיושבת ורואה עכשיו, לבעלי דביר ולילדים שלי, עומר, רום, נוגה ועידן, כי לא יכולתי להיות חברת מועצה ואני לא יכולה להיות חברת כנסת בלי התמיכה המלאה והאהבה שלהם.

יפעת קריב: אני קוראת לכל המשפחות באשר הן לתמוך בנשים שמגשימות את החלומות שלהן.

יפעת קריב: אז, נשים יקרות, צאו, תהיו מעורבות ותגשימו את החלומות.

יפעת קריב: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: הודעה של סגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: תודה, גברתי.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון (תיקון מס' 4), התשע"ד–2014, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים (תיקון מס' 22), התשע"ד–2014, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון.

נאזם בדר: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: [מס' מ/851; "דברי הכנסת", חוברת כ"א, עמ' 9314; נספחות.

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (מס' 27), התשע"ד–2014 – אני מזמינה את יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה מירי רגב להציג את החוק לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

רות קלדרון: להצעת החוק לא הוגשו בקשות רשות דיבור.

מירי רגב: כבוד היושבת בראש, תודה, חברי כנסת, שרים, אני מתכבדת להביא בפניכם את הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (מס' 27), התשע"ד–2014, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

מירי רגב: בשנת 2011 נכנס לתוקף חוק הגנת הסביבה (סמכויות פיקוח ואכיפה), התשע"א–2011, שנועד להקנות לעובדי גופי החקירה של המשרד להגנת הסביבה סמכויות פיקוח ואכיפה לשם אכיפת חיקוקי סביבה שהכנסת הביאה.

מירי רגב: החוק נועד לרכז את כלל סמכויות הפיקוח והאכיפה הקיימות לגופי החקירה של המשרד בחוק אחד.

מירי רגב: בשל טעות, נוצר מצב שלפיו לעניין אכיפת פקודת בריאות העם, לא ניתן כיום להסמיך גורמי פיקוח במשרד להגנת הסביבה בסמכויות פיקוח מינהליות לפי הפקודה, וכן לא ניתן להסמיך מפקחים שהסמיכה שרת הבריאות בסמכויות חקירה.

מירי רגב: ההצעה שלפנינו באה בעצם לתקן את העיוות הזה.

מירי רגב: מוצע להבהיר כי השר להגנת הסביבה יוכל למנות מבין עובדי משרדו ממונים על הגנת הסביבה לעניין פקודת בריאות העם, אשר יהיו נתונות להם סמכויות פיקוח בלבד.

מירי רגב: מוצע לקבוע את התנאים להסמכתם ואת התנאים שבהם יוכלו לעשות שימוש בסמכויות הנתונות להם.

מירי רגב: בנוסף, מוצע לאפשר לשרת הבריאות, שר הבריאות, להסמיך מפקחים מבין עובדי משרד הבריאות בסמכויות חקירה לעניין הפקודה ואת התנאים שבהם יוכלו לעשות שימוש בסמכויות אלו.

מירי רגב: להצעת חוק זו לא הוגשו הסתייגויות, לכן אני מבקשת לאשר את הצעת החוק הזו.

מירי רגב: אני מבקשת להודות לשר להגנת הסביבה, לשרת הבריאות, למנהלת הוועדה לאה, לשוש ולצוות הוועדה, וכמובן לצוות היועצים המשפטיים של הוועדה בראשותו של תומר רוזנר, לגלעד ונמרוד.

מירי רגב: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: נעבור להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם – רפואת הנפש ורפואת הגוף.

רות קלדרון: בבקשה להצביע.

רות קלדרון: מי בעד?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: הצבעה מס' 19 בעד סעיפים 1–3 – 27 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

רות קלדרון: 27 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

רות קלדרון: אנחנו מוסיפים את חברת הכנסת רוזין וחברת הכנסת זהבה גלאון שלא הספיקו.

רות קלדרון: חבר הכנסת כהן, חבר הכנסת דרעי, כולם בעד?

רות קלדרון: לפרוטוקול כמובן.

רות קלדרון: אנחנו נעבור מייד לקריאה השלישית.

רות קלדרון: כולם נמצאים ליד מקומותיהם?

רות קלדרון: בבקשה.

רות קלדרון: קריאה שלישית, בבקשה.

רות קלדרון: הצבעה מס' 20 בעד החוק – 36 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת בריאות העם (מס' 27), התשע"ד–2014, נתקבל.

רות קלדרון: 36 בעד, אין מתנגדים.

רות קלדרון: הצעת החוק התקבלה, והיא תיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

רות קלדרון: בשעה טובה; גם לחבר הכנסת החדש, שזו הצבעתו הראשונה, בשעה טובה.

רות קלדרון: סדרנים, בבקשה שלא ידברו בטלפון במליאה.

רות קלדרון: תודה.

רות קלדרון: [מס' מ/833, פ/1927/19, פ/1978/19, פ/1979/19; "דברי הכנסת", חוב' י"ז, עמ' 8259; נספחות.

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון מס' 44), לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

רות קלדרון: תציג את הצעת החוק יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה מירי רגב.

מירי רגב: היושבת בראש, תודה לך, שר הפנים, חברי חברי הכנסת, אני מתכבדת להביא בפניכם את הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון מס' 44), התשע"ד–2014, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מירי רגב: הצעת חוק זו היא מיזוג של הצעת חוק מטעם הממשלה ושל שלוש הצעות חוק פרטיות שיזמו חברי הכנסת ניצן הורוביץ, מירי רגב, פנינה תמנו-שטה, דב חנין, שמעון אוחיון, דוד רותם, רוברט אילטוב וגילה גמליאל.

מירי רגב: יום הבחירות הכלליות לרשויות המקומיות אינו קבוע היום בחוק כיום שבתון, בשונה מיום הבחירות לכנסת.

מירי רגב: במטרה להעלות את אחוז ההצבעה בבחירות המקומיות ובמטרה ליצור מצב שאזרחי העיר יוכלו לבחור את ראש העיר במקום שבו הם גרים וכדי להקל על תושבי הרשויות המקומיות לקחת יום חופש ביום הבחירות, חשבנו לבוא עם הצעת חוק זו של יום שבתון ברשויות המקומיות שבהן נערכות בחירות.

מירי רגב: קביעה זו גם תיתן מענה לצורך להציב חלק ניכר מן הקלפיות בבתי-ספר ובגנים.

מירי רגב: כאמור, מוצע לקבוע כי יחול יום שבתון ברשויות המקומיות שבהן נערכות בחירות, ביום הבחירות הכלליות, אך שירותי התחבורה ושאר שירותים ציבוריים יפעלו כסדרם.

מירי רגב: שר הפנים יחליט על סוגי השירותים שייחשבו שירותים ציבוריים לעניין זה.

מירי רגב: בעת הכנת הצעת החוק לקריאה השנייה והשלישית בוועדת הפנים והגנת הסביבה החליטה הוועדה כי יש לתת פתרון גם למי שרשום בפנקס הבוחרים של רשות מקומית שנערכות בה בחירות אך הוא עובד ברשות מקומית שלא חל בה יום שבתון.

מירי רגב: הוועדה החליטה כי גם עובדים כאמור יהיו זכאים ליום שבתון.

מירי רגב: בנוסף, מוצע לקבוע כי עובד שעבד אצל מעביד 11 ימים רצופים לפני יום הבחירות, ישלם לו המעביד את השכר שהוא היה משתכר אצלו ביום הבחירות אילולא שבת, בדומה להסדר הקיים לעניין יום הבחירות לכנסת.

מירי רגב: להצעת חוק זו הוגשו הסתייגויות.

מירי רגב: אבקש מהכנסת לדחות את ההסתייגויות.

מירי רגב: תעזור לי בזה, חברי חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

מירי רגב: רוב המסתייגים הם מהצד הזה של הכנסת.

רות קלדרון: הצד היותר-מרכזי.

דב חנין: יש רק מסתייג אחד.

מירי רגב: דב חנין.

דב חנין: יש רק מסתייג אחד.

מירי רגב: רק אורי מקלב?

מירי רגב: ואללה, אורי מקלב.

מירי רגב: רק אורי מקלב, אז אני חוזרת בי.

מירי רגב: זה ממולי.

מירי רגב: רק אורי מקלב מסתייג.

מירי רגב: אז כמובן, אני מבקשת מהכנסת לדחות את ההסתייגויות של חבר הכנסת מקלב, לקבל את הצעת החוק, לאשר אותה ולהביא בשורה לאזרחי המדינה – יום שבתון ביום הבחירות המקומיות.

מירי רגב: מותר להם להיות מעורבים, רצוי.

מירי רגב: זאת חובתנו ככנסת לאפשר לאזרחי המדינה לבחור את נציגי הציבור שלהם.

מירי רגב: אני מבקשת להודות לשר גדעון סער; לך, השר, ולצוות שלך, שליווה אותנו מן הסתם לא רק בחוק הזה אבל גם בחוק הזה, על זה שהצלחנו להעביר את החוק כמה שיותר מהר ולהביא אותו היום לבשלות לקריאה שנייה ושלישית; למנהלת הוועדה לאה, לשוש, לצוות של הוועדה; לתומר רוזנר – הוא לא מתעייף – ולגלעד, וכמובן גם לנמרוד; תודה רבה לייעוץ המשפטי ותודה רבה לכל יוזמי הצעת החוק הפרטית.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: כדרך הכנסת נשמע בסבלנות את ההסתייגויות.

רות קלדרון: חבר הכנסת מקלב, בבקשה.

מירי רגב: נשמע את ההסתייגויות ונפיל אותן.

רות קלדרון: נקבל החלטה מושכלת.

אורי מקלב: גברתי היושבת בראש, תודה רבה, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אני אענה לכולכם.

אורי מקלב: יש שבע הסתייגויות, שבע הסתייגויות זה 35 דקות.

אורי מקלב: אני גם לא אשתמש בשליש מהזמן, אם ירצה השם.

אורי מקלב: כדי להקל על האווירה המתוחה פה ועל אנשים שבאמת ממהרים, אני לא אטריח אותם בעניין.

ניצן הורוביץ: כמה זמן זה?

רות קלדרון: יש לו 35 דקות, אבל הוא תורם לכדורגל 20 דקות, אז זה ייגמר – – –

אורי מקלב: אני מקצר, גם לא 20 דקות.

אורי מקלב: אני מקווה להגיע לשליש מהזמן, אולי אף פחות, במידה שאני אראה שהדברים משכנעים אתכם.

אילן גילאון: חבר הכנסת מקלב, שבתון ביום הבחירות זה לא יום בחירות בשבת.

אורי מקלב: זהו.

אורי מקלב: זה לא פגיעה משום שזה יום שבתון.

אורי מקלב: כל מה שקשור לשבת, אני צריך להיות בעד.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לכם מראש, גם אם לא יתקבלו ההסתייגויות שלנו, או שלי, בכל אופן – מסיבות טכניות בסופו של דבר לא חתמו אחרים, אף שהיו עוד מסתייגים שביקשו להצטרף, אבל מסיבות כאלה ואחרות, בעיקר טכניות, הם לא הצטרפו ונשארתי בודד בהסתייגויות שלי.

אורי מקלב: ולכן, אני רוצה קודם כול לברך על הצעת החוק בשם אלה שיזכו לחופש.

אורי מקלב: למה לא?

אורי מקלב: מי נגד חופש?

אורי מקלב: חופש, חופש של יום אחד, סתם ככה באמצע השנה, יכול להיות דבר מאוד מעניין, דבר מאוד טוב ודבר שהרבה אנשים יברכו עליו, אבל השאלה אם מציעי החוק וגם שר הפנים או בכל אופן היום המציעים האחרים – שר הפנים שתמך בזה וכל רשימת המציעים – האם באמת הם התכוונו לתת עוד יום חופשי או שהם התכוונו שאחוז ההצבעה יגדל בעקבות יום השבתון?

אורי מקלב: עכשיו צא ולמד, ונראה מה עושה יום שבתון לבחירות.

אורי מקלב: דבר ראשון, צריך לדעת שיום שבתון בבחירות לרשויות המקומיות זה לא אותו דבר, זה לא נגזרת וזה לא מקביל ליום שבתון בבחירות לכנסת.

אורי מקלב: ומדוע?

אורי מקלב: כי לא לכולם יש חופש ביום הבחירות לרשויות.

אורי מקלב: הבחירות לא מתקיימות בכל הארץ – יש מועצות מקומיות ויש רשויות קטנות ויש יישובים אזוריים שבהם לא מתקיימות בחירות, ומה יהיה אז?

אורי מקלב: מה יהיה בבית-ספר בתוך יישוב, הוא יכול להיות אפילו בית-ספר אזורי, ששם לא מתקיימות בחירות ושם ילמדו?

אורי מקלב: מי יבוא וילמד?

אורי מקלב: איזה מורה יבוא ללמד שם?

אורי מקלב: הפוך – מה יהיה עם אותם מורים שירצו לבוא וללמד אבל לא יהיה בית-ספר?

אורי מקלב: מה יהיה באותו יום?

אורי מקלב: אבל בעיקר איך אפשר לעשות, במשק אחד, כשאנשים עוברים ממקום למקום, כשחלק מהאנשים עובדים וחלק מהאנשים לא עובדים – איך אפשר לקיים באמת יום שבתון אמיתי?

רות קלדרון: כמו פורים.

אורי מקלב: כן, אבל בפורים הדברים יותר מוגדרים.

אורי מקלב: לבי על אלה שיראו את האחרים שיש להם חופש והם עובדים בשירותים הציבוריים, ולהם לא יהיה חופש והם יצטרכו לעבוד.

אורי מקלב: באחת מההסתייגויות אמרו: בסדר, צריך חופש, אבל למה שבגני-הילדים יהיה חופש?

אורי מקלב: למה אנחנו לא ניתן, אם כבר, חופש לאנשים מבוגרים – ניתן את זה לכולם, שיוכלו לקיים את חובת הבחירות, את המעורבות שלהם, לעמוד בתורים הגדולים שיהיו בעקבות כך שאחוז ההצבעה יגדל; אבל במעונות ובגני-הילדים, ששם על-פי רוב גם אין קלפיות, שם יהיה אפשר לקיים את הלימודים.

אורי מקלב: אז איך אפשר לעשות יום שבתון?

אורי מקלב: מעבר לזה, אני כבר מודיע שאני תומך בחוק, ואני אחזור ואומר: גם אם כל ההסתייגויות לא יתקבלו.

אורי מקלב: אבל מה קרה הפעם שהיינו צריכים לשנות?

אורי מקלב: מה קרה?

אורי מקלב: איזה סקר עשינו?

אורי מקלב: איזו תוצאה?

אורי מקלב: איזה מחקר עשינו כדי שזה יביא אותנו למסקנה הזאת שצריך לעשות יום שבתון והוא יפתור את הבעיה של ההשתתפות הקטנה יותר בבחירות לרשויות המקומיות?

אורי מקלב: לא שמענו.

אורי מקלב: לא שמענו שעשו על זה מחקר ובדקו ומצאו למה זה.

אורי מקלב: מישהו עשה השוואה בין הבחירות לכנסת לבין הבחירות לרשויות המקומיות, למה שם אחוז ההצבעה יותר גבוה, והמסקנה הייתה ששם אחוז ההצבעה גבוה מכיוון שיש יום שבתון?

אורי מקלב: אבל הנה פלא, גברתי היושבת בראש, שגם כשיש יום שבתון בבחירות לכנסת אחוז ההשתתפות בבחירות יורד ויורד ויורד.

אורי מקלב: אז איך אפשר להגיד שיום שבתון הוא זה שייתן את המענה?

אורי מקלב: העובדה היא, המציאות היא שיש יום שבתון בבחירות לכנסת ואחוז הצבעה יורד.

אורי מקלב: לא זו אף זו, אין יום שבתון בבחירות לרשויות המקומיות ואנחנו לא ראינו פערים, אפילו יש גידול בערים הגדולות, כמו חיפה ותל-אביב, ובבחירות האחרונות אפילו היה גידול במספר המצביעים; ודאי לא היו שם שינויים דרמטיים.

אורי מקלב: מה הביא?

אורי מקלב: מה עומד מאחורי הרצון הזה, מאחורי המחשבה ומאחורי הרצון והמסקנה שיש חשיבות ליום שבתון?

אורי מקלב: ונניח שלמה לא?

אורי מקלב: אז בואו נשמע מה אומרים כל המעסיקים, על חשבון מי אנחנו עושים את זה.

אורי מקלב: בהערכה זהירה מאוד מדובר על כמה מיליארדים של שקלים, שהם תוצאה – עלות של מערכת בחירות.

אורי מקלב: איפה נקודת האיזון בין משהו שעוד לא יודעים שהוא מביא תועלת לבין התוצאה וההוצאה הכספית למשק הישראלי, למעבידים, לכל מי שמשלם?

אורי מקלב: ומה יהיה עם אלה שלא מקבלים שכר בימים של שבתון, מה יהיה עם כל אלה?

אורי מקלב: על-פי רוב, האנשים קשי היום, שעובדים שעתיים בצורה כזאת ובצורה אחרת, ממלאי-מקום, ביום שבתון הם לא מקבלים שכר.

אורי מקלב: מה יהיה?

אורי מקלב: זה לא מחייב, השעון, נכון?

רות קלדרון: לא, זה לא מחייב.

אורי מקלב: זה רק שתהיה לנו נקודת זמן.

רות קלדרון: בדיוק, שתדע איפה אתה.

אורי מקלב: אבל מה לעשות שיש מחשבה שאולי הפוך, אולי יום השבתון יקטין את מספר המשתתפים?

אורי מקלב: לא רק שאף אחד לא קבע שיום השבתון ייתן – יום השבתון רק יצמצם ורק יקטין את מספר המשתתפים בבחירות.

אורי מקלב: מה יש?

אורי מקלב: אם יש יום שבתון אז אפשר לצאת לחופש מוקדם בבוקר.

אורי מקלב: יש גם יום חופש לילדים אז יוצאים אתם.

אורי מקלב: מה פתאום שיחזרו?

אורי מקלב: ואם הם יחזרו, מי יעמוד בתורים הארוכים בקלפיות?

אורי מקלב: ודאי שיש הבדל גדול בין בחירות לרשויות המקומיות לבחירות הכלליות – בגלל המודעות, בגלל החשיפה, אמצעי התקשורת, בגלל המעורבות, בגלל האכפתיות, מפני שהבן-אדם מרגיש שהוא יכול להשפיע.

אורי מקלב: בואו נבחן את הדברים האלה, מה יכול להגביר את אחוז ההשתתפות בבחירות המקומיות – ועליו לשים את הנקודה.

אורי מקלב: נניח שהחשיפה התקשורתית היא זאת שגורמת לאנשים למודעות ולבוא להצביע; ברשויות מקומיות אין את זה.

אורי מקלב: אני לא מדבר על זה שאנחנו יודעים שמה שקורה זה בגלל האכזבה מהפעילות של האדם – וגם ההתעניינות של אדם ותושב, מהמקום, בעיר.

אורי מקלב: הוא לא חושב, הוא יש לו אכזבה מהעיר, מאבות העיר, מהנהלת העיר.

אורי מקלב: הוא לא בא להצביע.

אורי מקלב: לא זו אף זו, יש גם כאלה שגם לא מרגישים שהם משפיעים בעניין הזה, או שבכלל תחום ההתעניינות, האכפתיות ממה שקורה בעיר רחוקים מהם.

אורי מקלב: מה שיש בעיר זה לא מעניין אותו, אבל בפוליטיקה הכללית יש לו מה להגיד, יש לו רצון להשפיע.

אורי מקלב: אבל כל זאת ואף זאת, וכאן אני מגיע להסתייגות המרכזית האמיתית שהגשתי להצעת החוק הזאת: שבתון כן, אבל אתם יודעים איזה שבתון?

אורי מקלב: שבתון של חצי יום.

אורי מקלב: שיבוא מישהו שיגיד שיש יתרון לשבתון מלא ולא לשבתון של חצי יום.

אורי מקלב: מקומות העבודה ייסגרו בשעה 13:00 או בשעה 14:00.

אורי מקלב: לחופש לא יצאו, לטיולים לא יצאו.

אורי מקלב: מה יעשו?

אורי מקלב: יבואו להצביע.

אורי מקלב: נשארו עוד כמה שעות, חוזרים הביתה, הילדים חוזרים, הדרך הטבעית היא שיבואו להצביע.

אורי מקלב: זה באמת יכול להיות.

אורי מקלב: יבוא מישהו ויגיד לי למה הוא נגד, מי שבאמת רוצה שאחוז ההצבעה בערים יגדל, למה הוא לא תומך בשבתון של חצי יום.

אורי מקלב: אומרים המעסיקים, אומרים התעשיינים, אומרות לשכות המסחר, אומרים שזה יצמצם את הפגיעה במשהו דרמטי, הפגיעה, ההפסד למשק של מיליארדי שקלים – חצי יום.

אורי מקלב: זאת הייתה בזמנו גם הצעתו של חבר הכנסת יעקב אשר, בדיון הקודם בקריאה ראשונה.

אורי מקלב: נעשה שבתון של חצי יום.

אורי מקלב: נגיע לתכליות הרבה יותר ממה שהחוק הזה ייתן.

אורי מקלב: אבל אני אגיד לכם משהו.

אורי מקלב: בכל אופן, פטור בלא כלום אי-אפשר.

אורי מקלב: חבר הכנסת מצנע, אני בשלבי סיום.

אורי מקלב: אתה כראש רשות מקומית, אני מוכן לתת לך שתי דקות אם תסתור את דברי, אם אתה לא חושב ששבתון של חצי יום באמת יגדיל את אחוז ההצבעה ולא שבתון של יום שלם.

אורי מקלב: אנחנו ראינו שבבחירות לכנסת לא מועיל שבתון מלא.

אורי מקלב: זה לא מעלה את אחוז ההצבעה, אחוז ההצבעה יורד.

אורי מקלב: לא ראינו ירידה דרמטית ברשויות המקומיות מפני שאין שבתון.

אורי מקלב: מי שבאמת חושב, מי שבאמת רוצה – שבתון מלא הוא זה שיקטין, ימנע ויוריד את אחוזי ההצבעה.

אורי מקלב: לכן אנחנו ביקשנו גם כן בהסתייגות אחת: נעשה את זה הוראת שעה.

אורי מקלב: הוראת שעה.

אורי מקלב: נראה שנה אחת מה קורה עם יום שבתון.

אורי מקלב: גם לזה לא מסכימים.

אורי מקלב: גם את ההסתייגות הזאת לא מקבלים.

אורי מקלב: תראה, מה קרה?

אורי מקלב: מה קרה עכשיו שהביאו את החוק הזה?

אורי מקלב: 30 שנה חיו בלי יום שבתון, ועכשיו?

אורי מקלב: אבל אומרים: בטח מפני שלמקלב יש כיפה על הראש; בטח יש להם איזו מחשבה – כן, אני לא אומר מי אומר את זה אבל אומרים את זה.

אורי מקלב: אומרים שהחרדים בטח מעוניינים.

רות קלדרון: אוהבים כל כך לעבוד שהם לא רוצים חופש.

אורי מקלב: כן, אצלנו אחוז ההצבעה גבוה.

אורי מקלב: למשל, אני רוצה להגיד איפה יכולה להיות ההשפעה בזכות אחוז הצבעה יותר גבוה – כמו בירושלים, למשל, היו משנים, היה ראש העיר בסוף לא חרדי.

אורי מקלב: והנה היה ראש עיר חרדי; בסוף היה גם ראש עיר חילוני בירושלים אף-על-פי שאין יום שבתון.

אורי מקלב: איפה המקומות שבהם הייתה הבעיה עם החרדים?

אורי מקלב: הבעיה היא בבני-ברק שנבחר ראש עיר חרדי; ואם נעשה יום שבתון שם הוא לא ייבחר – איפה כאב?

אורי מקלב: איפה הנקודה שכאבה, שחשבו שם – איפה?

אורי מקלב: בית-שמש, אולי?

אורי מקלב: חיפשתי בכל המקומות והגעתי לבית-שמש.

אורי מקלב: לא ידעתי איפה הבעיה.

אורי מקלב: הם רוצים להשפיע, מישהו רוצה להשפיע על בני-ברק?

אורי מקלב: מישהו רוצה להצביע על אלעד, על מודיעין-עילית, שהוא אומר שאם נעשה יום שבתון אחוז ההצבעה יגדל וממילא זה יקטין את הפער מול החרדים, שמצביעים באחוז יותר גבוה מאשר הציבור הכללי.

אורי מקלב: נו, הסתכלתי על בית-שמש וראיתי שגם שם לא קרה שום דבר.

אורי מקלב: בבית-שמש אחוז ההצבעה היה גבוה בכל המגזרים, כולל המגזר הכללי, עלייה דרמטית, בשונה ממה שהיה בפעם הקודמת, ועם כל זה בכל אופן נבחר ראש עיר חרדי.

אורי מקלב: אז מה יהיה בפעם הבאה שיעשו שבתון ואז בוודאי יהיו פחות?

אורי מקלב: לכן, מהסיבות שמניתי, ואף יותר – באמת, החלק הזה שלא קיבלנו תשובה מקצועית על הבלבול שיהיה בין קבוצות שונות, בין ערים ומקומות בארץ ששם לא יתקיימו בחירות ושם יהיו לימודים, בין מורים שיהיו בחופש – הוא גר בתל-אביב.

אורי מקלב: מה יעשה אותו בית-ספר אזורי?

אורי מקלב: איך הוא ילמד?

אורי מקלב: איך הוא ימשיך?

אורי מקלב: ועוד דברים.

אורי מקלב: מפעלים שקיימים בתוך הרשויות המקומיות האלה, בתוך המושבים האזוריים האלה, מה הם יעשו?

אורי מקלב: הם ישביתו גם כן, כי שם לא מקיימים בחירות?

אורי מקלב: והנזק הגדול למשק.

אורי מקלב: בזה אני מסיים.

אורי מקלב: לכן הצענו את החלק הזה, שיהיה שבתון של חצי יום, אבל גם את זה לא מקבלים.

אורי מקלב: אנחנו נתמוך, אף שתורידו את כל ההסתייגויות, ובסופו של דבר, לצערי, אני אומר לכם, ההזדמנות האחרונה לפני ההצבעה: יום שבתון בבחירות לרשויות המקומיות יגדיל באופן דרמטי את אחוז ההצבעה ואת הפער בין הציבור החרדי לבין הציבור הכללי.

אורי מקלב: אז תחשבו על זה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: האם אתה רוצה שנצביע על כל ההסתייגויות?

אורי מקלב: נתחיל.

רות קלדרון: נתחיל.

רות קלדרון: חברים, אנחנו נעבור להצבעה על סעיף 1, על ההסתייגות של חבר הכנסת אורי מקלב.

רות קלדרון: סליחה, הסתייגות ראשונה לסעיף 1.

רות קלדרון: מי בעד ההסתייגות?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: אנחנו נגד, הקואליציה.

רות קלדרון: הצבעה מס' 21 בעד ההסתייגות – 8 נגד – 20 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של חבר הכנסת אורי מקלב לסעיף 1 לא נתקבלה.

רות קלדרון: שמונה בעד, 20 חברי כנסת נגד.

רות קלדרון: ההסתייגות לא התקבלה.

רות קלדרון: אנחנו ממשיכים להסתייגות שנייה לסעיף 1.

רות קלדרון: מי בעד?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: בבקשה להצביע.

רות קלדרון: הצבעה מס' 22 בעד ההסתייגות – 10 נגד – 24 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של חבר הכנסת אורי מקלב לסעיף 1 לא נתקבלה.

רות קלדרון: עשרה בעד ההסתייגות, 24 נגד.

רות קלדרון: ההסתייגות לא התקבלה.

רות קלדרון: הסתייגות שלישית לסעיף 1; מי בעד?

רות קלדרון: מי נגד ההסתייגות?

רות קלדרון: בבקשה להצביע.

רות קלדרון: הצבעה מס' 23 בעד ההסתייגות – 10 נגד – 25 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של חבר הכנסת אורי מקלב לסעיף 1 לא נתקבלה.

רות קלדרון: עשרה בעד, 25 נגד.

רות קלדרון: ההסתייגות לא התקבלה.

רות קלדרון: אני ממשיכה להסתייגות רביעית בסעיף 1, שהיא על גני-ילדים, מעונות-יום לילדים ופעוטות.

רות קלדרון: אני חייבת לומר, חבר הכנסת מקלב, שאותי שכנעת.

רות קלדרון: מי בעד? מי נגד?

רות קלדרון: אני לא יכולה אבל – – – הסתייגות רביעית לסעיף 1; מי בעד ההסתייגות?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: הצבעה מס' 24 בעד ההסתייגות – 9 נגד – 24 נמנעים – אין ההסתייגות (4) של חבר הכנסת אורי מקלב לסעיף 1 לא נתקבלה.

רות קלדרון: תשעה בעד, 24 נגד.

רות קלדרון: הסתייגות 4 לסעיף 1 לא התקבלה.

רות קלדרון: 5, חבר הכנסת מקלב?

רות קלדרון: כן.

רות קלדרון: הסתייגות חמישית לסעיף 1 – בבקשה להצביע.

רות קלדרון: מי בעד?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: הצבעה מס' 25 בעד ההסתייגות – 8 נגד – 25 נמנעים – אין ההסתייגות (5) של חבר הכנסת אורי מקלב לסעיף 1 לא נתקבלה.

רות קלדרון: שמונה בעד, 25 נגד.

רות קלדרון: ההסתייגות החמישית לסעיף 1 לא התקבלה.

רות קלדרון: חבר הכנסת מקלב מסיר את הסתייגויות 6 ו-7, ולכן אנחנו נצביע על סעיף 1 כנוסח הוועדה.

רות קלדרון: מי בעד החוק?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: הצבעה מס' 26 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 38 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

רות קלדרון: 38 בעד, אין מתנגדים, יש נוכח אחד.

רות קלדרון: ההצעה התקבלה.

רות קלדרון: סעיף 1 של הצעת החוק התקבל כנוסח הוועדה.

רות קלדרון: תמה הקריאה השנייה.

רות קלדרון: אנחנו נצביע בקריאה שלישית.

רות קלדרון: מי בעד החוק בקריאה שלישית, כנוסח הוועדה?

רות קלדרון: הצבעה מס' 27 בעד החוק – 40 נגד – אין נמנעים – אין חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון מס' 44), התשע"ד–2014, נתקבל.

רות קלדרון: 40 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

רות קלדרון: החוק התקבל בקריאה שלישית, וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

רות קלדרון: אני מזמינה את חבר הכנסת ניצן הורוביץ לברך, ואחריו – את השר.

רות קלדרון: הוא לא כאן?

רות קלדרון: גדעון סער, שר הפנים – לברך.

רות קלדרון: בבקשה.

גדעון סער: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, המהלך שעכשיו עבר – בסופו של דבר גם בהצבעה פה-אחד, וזה דבר מאוד חשוב – הוא מהלך מאוד חשוב לשלטון המקומי במדינת ישראל ולדמוקרטיה הישראלית.

גדעון סער: יש בעיה שאי-אפשר לבוא ולומר שהיא תיפתר אך ורק באמצעות החקיקה הזאת, אבל אין ספק שהחקיקה הזאת, א.

גדעון סער: היא נכונה ברמה הרעיונית.

גדעון סער: היא מעמידה את הבחירות לרשויות המקומיות באותה מדרגה כמו הבחירות לכנסת, ואם אנחנו באמת מאמינים שהן חשובות לא פחות מהבחירות לכנסת, ושבסופו של דבר לשלטון המקומי יש השפעה על חיי האזרח לא פחות מאשר לשלטון המרכזי, אז חשוב לאפשר או לתת את התנאים הטובים ביותר לאזרחי המדינה להצביע בבחירות המוניציפליות.

גדעון סער: זה בסך הכול פעם בחמש שנים, זה בתדירות פחותה מהבחירות לכנסת, והתועלת למערכת הדמוקרטית היא גדולה ביותר.

גדעון סער: התועלת נובעת גם מכך שאחוז הצבעה נמוך, המשמעות שלו היא פחות לגיטימציה, המשמעות שלו היא פיצול לרסיסי סיעות בעיריות, וזה פוגע אחר כך מאוד במשילות.

גדעון סער: לכן, אני רוצה להודות בראש ובראשונה ליושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, חברת הכנסת מירי רגב, שכמו בכל עניין טיפלה בחוק הזה בצורה מהירה, יעילה, ועשינו דבר גדול גם במובן הזה.

גדעון סער: אמרתי שחוקים שבאים לתקן דיני בחירות, רצוי להעביר אותם כמה שיותר רחוק מהבחירות שלאחריהם.

גדעון סער: הבחירות המוניציפליות הבאות הן בשנת 2018, עוד יותר מארבע שנים.

גדעון סער: יש עוד הצעות שיבואו, אני מתכוון לעשות עוד כמה תיקונים בדיני הבחירות לשלטון המקומי, אבל ודאי שהמהלך הזה הוא מהלך חשוב מאוד.

גדעון סער: בנוסף, אני רוצה להודות לכל הצוות של ועדת הפנים של הכנסת, לייעוץ המשפטי, לכל חברי הכנסת שתמכו בהצעה.

גדעון סער: אני חושב שעשינו דבר חשוב ומשמעותי לשלטון המקומי ולדמוקרטיה הישראלית.

גדעון סער: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה, אדוני השר.

רות קלדרון: מישהו צריך לכתוב ברכה לסיום חוק.

רות קלדרון: ניצן הורוביץ חזר אלינו.

רות קלדרון: בבקשה, אתה מוזמן לברך.

ניצן הורוביץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לברך על החוק הזה, שהוא שילוב של הצעה ממשלתית שהוביל שר הפנים בוועדת הפנים ושל הצעות חוק פרטיות, שאחת מהן היא שלי.

ניצן הורוביץ: בבחירות האחרונות לרשויות המקומיות ראינו תופעה שחוזרת על עצמה כבר כמה פעמים, של אחוז הצבעה נמוך במיוחד בבחירות לרשויות המקומיות.

ניצן הורוביץ: היה לי גם ניסיון אישי הפעם, ראיתי את זה מקרוב.

ניצן הורוביץ: אני אומר לכם שהעובדה שביום הבחירות לרשויות המקומיות אין שבתון, שאנשים עובדים, היא אחת הסיבות לאחוז הצבעה נמוך, ולכן החוק הזה הוא חשוב וטוב.

ניצן הורוביץ: הבחירות לרשויות המקומיות הן בעלות משקל מאוד גדול בחיי האזרחים ובדמוקרטיה הישראלית, ונכון להעמיד אותן, לפחות מהבחינה הזאת, של התנאים של ההשתתפות בהצבעה, כמו הבחירות לכנסת, משום שההשפעה שלהן על חיי האזרח היא לא פחותה ולפעמים אפילו גדולה מאשר הבחירות לכנסת ישראל.

ניצן הורוביץ: לכן זה חוק חשוב, זה חוק טוב.

ניצן הורוביץ: בבחירות הבאות לרשויות המקומיות יהיה יום שבתון מלא, כולם יוכלו להשתתף, לא יהיה יותר עניין של אילוצי עבודה ולחצים מהסוג הזה, ולכן זה טוב.

ניצן הורוביץ: תודה לשר הפנים גדעון סער שהוביל את החוק, תודה למירי רגב, יושבת-ראש ועדת הפנים, ולצוות המשפטי של הוועדה בראשות עורך-הדין תומר רוזנר, שעשו עבודה מצוינת.

ניצן הורוביץ: אני שמח על ההצעה הזאת, ואני מקווה שבבחירות הבאות לרשויות המקומיות נראה אחוז הצבעה הרבה יותר גדול, במיוחד בקרב צעירים ובערים הגדולות.

ניצן הורוביץ: תודה, וזה יום טוב.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: [מס' כ/536, פ/2129/19; "דברי הכנסת", חוב' י"ז, עמ' 8274, חוב' י"ח, עמ' 8568; נספחות.

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: אנחנו נעבור להצעת חוק יום לציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן, התשע"ד–2014, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

רות קלדרון: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת שמעון אוחיון בעצמו, בשם יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט עמרם מצנע.

שמעון אוחיון: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, בשם חבר הכנסת עמרם מצנע, יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, אני מתכבד להציג את הצעת חוק יום לציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן, התשע"ד–2014, שיזמתי אנוכי, יחד עם חברי נסים זאב.

שמעון אוחיון: בשנים שקדמו להקמת מדינת ישראל חיו מאות אלפי יהודים בארצות ערב ובאיראן, ועקב הסכסוך הערבי–ישראלי סביב הקמתה של מדינת ישראל נפגעו יהודים רבים בארצות אלה, על רקע יהדותם, מאלימות – – –

רות קלדרון: כל חברי הכנסת האשכנזים, בבקשה להקשיב.

רות קלדרון: חבר הכנסת שטרן, בבקשה לא במליאה.

רות קלדרון: תודה.

שמעון אוחיון: – – – נפגעו יהודים רבים בארצות אלה, על רקע יהדותם, מאלימות, מחוקים מפלים ואף מפוגרומים, ולא זכו להגנת השלטונות.

שמעון אוחיון: בחלק מהארצות הללו אף התרחש גירוש של יהודים.

שמעון אוחיון: רובם המכריע של היהודים שעזבו את הארצות גורשו מהן, הותירו מאחור רכוש שהיה בבעלותם או בבעלות הקהילה היהודית, ונאסר עליהם לממשו באופן מלא או להוציאו אל מחוץ למדינה.

שמעון אוחיון: יש חשיבות רבה בציון אירועים אלה ובהנחלת מורשתם של היהודים יוצאי ארצות ערב ואיראן, שחיו בארצות הללו כ-2,000 שנה.

שמעון אוחיון: על כן מוצע לקבוע את יום ה-30 בנובמבר, היום שלמחרת קבלת החלטת החלוקה בעצרת האו"ם, כ"ט בנובמבר 1947, כיום לציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן.

שמעון אוחיון: ביום זה יתקיים טקס מרכזי באחריות השר לאזרחים ותיקים, שר החינוך יעודד קיום פעילות חינוכית בנושא, ואילו שר החוץ יקיים פעילות דיפלומטית להצגת כל סוגיית הפליטים היהודים מארצות ערב.

שמעון אוחיון: כמו כן, הכנסת תציין את היום הזה בדיון מיוחד.

שמעון אוחיון: להצעת החוק – אני מדבר בשמו של יושב-ראש ועדת החינוך – לא הוגשו הסתייגויות, ועל כן אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

שמעון אוחיון: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: אכן לא הוגשו הסתייגויות, ולכן אנחנו נצביע כמקשה אחת כנוסח הוועדה על הצעת החוק.

רות קלדרון: אני מפעילה את ההצבעה.

רות קלדרון: מי בעד החוק כמקשה אחת כנוסח הוועדה?

רות קלדרון: קריאה שנייה של החוק.

רות קלדרון: הצבעה מס' 28 בעד סעיפים 1–3 – 27 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

רות קלדרון: 27 בעד, אין מתנגדים.

רות קלדרון: החוק עבר בקריאה שנייה.

רות קלדרון: חבר הכנסת מקלב וחברת הכנסת – – – פשוט בואו נעבור לקריאה שלישית.

רות קלדרון: כולם נמצאים במקומם?

רות קלדרון: אמרתי שהצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

רות קלדרון: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

רות קלדרון: מי בעד הצעת החוק בקריאה שלישית?

רות קלדרון: הצבעה מס' 29 בעד החוק – 29 נגד – אין נמנעים – אין חוק יום לציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן, התשע"ד–2014, נתקבל.

רות קלדרון: 29 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים.

רות קלדרון: הצעת חוק יום לציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן, התשע"ד–2014, התקבלה בקריאה שלישית, והיא נכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

רות קלדרון: בשעה טובה.

רות קלדרון: חבר הכנסת נסים זאב מוזמן לברך, בבקשה.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, אני חושב שהחוק הזה הוא חשוב מאוד, ודווקא בעידן שלנו, כאשר יש דה-לגיטימציה על מדינת ישראל, החוק הזה, שבעצם בא לציין את היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן, מעלה על נס את כל ההיסטוריה של אותם יהודים, הסבל שסבלו אבותי ואבות אבותי ואבותינו שבאו מארצות ערב, עד שהגיעו לארץ-ישראל.

נסים זאב: אני רק רוצה לומר שבמהלך הדיונים היו כמה הצעות.

נסים זאב: כמובן, ניסינו קצת לנסות לשנות את ההחלטה של שר החינוך, כאשר בהצעת פשרה הבאנו ששר החינוך יעודד – וגברתי היושבת בראש, "יעודד" זה לא מחייב את התלמידים ללמוד.

נסים זאב: כלומר זה תלוי בעצם בשיקול דעתו של שר החינוך.

נסים זאב: במידה שימצא לנכון שיש להכניס את התכנים האלה בבתי-הספר, אז התכנים האלה אכן יילמדו בבתי-הספר, ואם לאו, לא.

נסים זאב: החוק שלי ושל עמיתי חבר הכנסת אוחיון היה במקור ששר החינוך יורה, ששר החינוך ידרוש שזה יהיה חלק מתוכניות הלימודים.

נסים זאב: ואני אומר: גם אם זה יעודד, וזה לא מחייב, עדיין אני חושב ששר החינוך צריך לתת את ההוראה החד-משמעית שהנושאים האלה יילמדו בבתי-הספר.

נסים זאב: אני רק אסיים, כי אני לא הולך לקחת רשות דיבור של עשר דקות.

נסים זאב: כבר דיברנו ארוכות על ההיסטוריה של אותם יהודים, על הסבל שסבלו.

נסים זאב: תמיד צריך לזכור, כשהפלסטינים מעלים את יום הנכבה, וביום הנכבה אנחנו רואים כל כך הרבה טרור, באותו יום מדינת ישראל רועשת וגועשת, צריך לזכור שכמה ימים אחרי זה, ב-30 בנובמבר, אנחנו נעלה ונזכור גם בכנסת, גם בבתי-הספר, את הנושא הזה של גירוש היהודים ממדינות ערב.

נסים זאב: תודה רבה ליושב-ראש הוועדה, לכל הנציגים, ליועצת המשפטית, לכל החברים שתמכו בחוק הזה.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת זאב.

רות קלדרון: חבר הכנסת אוחיון מבקש לברך.

רות קלדרון: אני בונה על השאיפה של חברי הכנסת להגיע לכדורגל, לכן היום יש – – –

שמעון אוחיון: אכן, באמת זה אירוע מיוחד, שבא לאחד גם את האקסודוס של יציאת אירופה יחד עם האקסודוס של יציאת יהודי ערב, ממדינות האסלאם.

שמעון אוחיון: שני הסיפורים יחד, כשכל אחד מקבל את המקום שלו ואת ההתייחסות הראויה, שניהם יספרו את תקומתו של העם בישראל ושילוב הקהילות ומורשתן.

שמעון אוחיון: אני רוצה להודות לשותפים לגיבוש הצעת החוק – כמובן, גם בשמי ובשם חבר הכנסת נסים זאב.

שמעון אוחיון: בראש ובראשונה לסורל הרלב, היועץ המשפטי מהמשרד לאזרחים ותיקים; לחברי ועדת החינוך, ובראשם יושב-ראש ועדת החינוך חבר הכנסת עמרם מצנע; למרכזת הוועדה הגברת יהודית גידלי וליועצת המשפטית מירב ישראלי; אני רוצה להודות למר דניאל מירון ואשלי פרי ממשרד החוץ; וכמובן, תודה מיוחדת לעומד בראש המשרד, שר החוץ אביגדור ליברמן, שהתייצב מאחורי הצעת החוק שלי כבר בשלביה הראשונים ונלחם למענה.

שמעון אוחיון: לסיום אבקש להודות לצוות העוזרות הנאמנות שלי, עורכת-הדין דנה טל-צדוק והגברת שחף מרחב.

שמעון אוחיון: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/536).

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: אנחנו עוברים להצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון מס' 7) (רב ראשי אחד לישראל), התשע"ד–2014, קריאה ראשונה.

רות קלדרון: תציג את הצעת החוק שרת המשפטים ציפי לבני.

ציפי לבני: תודה רבה.

ציפי לבני: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבדת, וכך אני מרגישה, להגיש הצעת חוק מיוחדת במינה, הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון) (רב ראשי אחד).

ציפי לבני: הצעת החוק גובשה יחד עם השר נפתלי בנט, השר לשירותי דת, והיא מבקשת לעשות דבר אחד – את המובן מאליו, שהיה צריך להיות מובן מאליו כבר לפני הרבה מאוד שנים – שיהיה לישראל רב ראשי אחד.

ציפי לבני: יש לישראל נשיא אחד, ראש ממשלה אחד, יושב-ראש כנסת אחד, רמטכ"ל אחד.

ציפי לבני: הגיע הזמן שיהיה לה רב ראשי אחד, לא חשוב מאיזו עדה.

ציפי לבני: האמת היא שכאן הייתי יכולה לסיים את דברי ההסבר, כי זה מאוד ברור, ובכל זאת אני גם ארחיב מעט.

ציפי לבני: כידוע, כיום מכהנים שני רבנים ראשיים, אחד ספרדי ואחד אשכנזי.

ציפי לבני: לפי הצעת החוק, ייבחר רב ראשי אחד, ללא תלות וללא קשר לעדת המוצא שלו.

ציפי לבני: ההפרדה הזאת, שהתחילה עם שני רבנים, חלה עם ייסוד הרבנות הראשית לארץ-ישראל עוד טרם הקמתה של מדינת ישראל, בשנת 1922, לפני כמעט 100 שנה, אין לה היום כל הצדקה, וההבחנה וההפרדה הזאת ראוי לה שתסתיים.

ציפי לבני: כיום גם, חשוב לומר, אחד הרבנים הראשיים מכהן בתפקיד נשיא מועצת הרבנות הראשית והאחר הוא נשיא בית-הדין הרבני הגדול.

ציפי לבני: בסיטואציה הקיימת עלול להתעורר מצב שבו נשיא בית-הדין הרבני הגדול מעולם לא כיהן כדיין לפני שהוא נבחר כרב ראשי.

ציפי לבני: ובנוסף, מאחר שתפקיד הרב הראשי הוא תפקיד בעל משמעות ציבורית, שדורש חלק ניכר מזמנו של הנבחר, נוצר מצב שבו נשיא בית-הדין הרבני הגדול, שמכהן כנושא משרה שיפוטית, לא יכול לייחד את כל זמנו לטובת בית-הדין הגדול.

ציפי לבני: לכן מוצע שהרב הראשי שייבחר ישמש רק – זה לא "רק", זה תפקיד מאוד חשוב – כנשיא מועצת הרבנות הראשית, ובמקביל, לתפקיד נשיא בית-הדין הרבני הגדול יתמנה דיין מקרב דייני בית-הדין הרבני הגדול על-ידי הוועדה לבחירת דיינים לתקופה של שבע שנים, בדיוק כפי שנעשה עם נשיא בית-המשפט העליון, שנבחר על-ידי הוועדה לבחירת שופטים.

ציפי לבני: הצעת החוק לא תפגע במי שמכהן ערב תחילתו של החוק, אבל היא תמומש לאחר סיום כהונתם של שני הרבנים הראשיים הנוכחיים, ואם ירצה השם, והכנסת הזאת, אני מקווה שמאוד תרצה, יהיה למדינת ישראל רב ראשי אחד, שיוכל לייצג את כל חלקיו של עם ישראל, לדאוג לטובת כל חלקיו של עם ישראל, ללא קשר לחלוקה שקשורה למוצא, לעדה או לאיזו השתייכות חברתית או עדתית אחרת.

ציפי לבני: כך ראוי, כך נכון, ואני מבקשת מהכנסת לאשר את הצעת החוק.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: רשימת הדוברים: חבר הכנסת אלי בן-דהן – לא במליאה.

רות קלדרון: חברת הכנסת תמר זנדברג.

רות קלדרון: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

אורי מקלב: גברתי היושבת בראש, תודה רבה, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, שרת המשפטים נימקה את הצעת החוק ובעצם בסוף לא יצאתי עם ידיעה מדוע החוק הזה חוקק, אם יש הפרעה ואם יש בעיה ששני רבנים ראשיים מכהנים במדינה, וזה צריך להיות מקביל לראש ממשלה ולנשיא המדינה, או שיש החלטה וחשיבה שנשיא בית-דין הגדול צריך להיות בעל תפקיד שצריך להיבחר מתוך הדיינים.

אורי מקלב: אם הצעת החוק הייתה אומרת: אנחנו חושבים שצריך להפריד, נשיא בית-הדין הגדול צריך להיות בעל תפקיד, שכשל

אורי מקלב: עצמו זו עוד משרה, לא קשור לרבנים הראשיים שיש – זה דבר שצריך לדון עליו, על כל המשמעויות, ודיון בהרחבה; מה הקשר בין התפקיד הזה, אם הוא צריך להיות של רב ראשי או לא, או אם הוא צריך להיות תפקיד שכל-כולו צריך להיות רק מיועד לנשיא בית-הדין הגדול, לאור כל המטלות ולאור ההתמחות שצריכה להיות לו בתור דיין לשעבר, כפי שהצעת החוק הזאת רוצה להציע, ועוד דברים מסביב – היו בוחנים את הדבר הזה.

אורי מקלב: אבל לא נותנים לנו את האפשרות אפילו לבחון את זה, באים – ואנחנו לא יודעים – ואת הדגש שמים על בחירת רב ראשי אחד.

אורי מקלב: מפריע שיש שני רבנים.

אורי מקלב: מה מפריע שיש שני רבנים?

אורי מקלב: אם היו אומרים שזו הוצאה כספית, אז היינו באמת עושים חשיבה, איפה רואים, איפה הממשלה באמת רוצה לקצץ, איפה היא מקצצת, כשחוק אחד שחוקק קודם לכן גורם למשק נזק של 2 או 3 מיליארד, בעליל, באופן ברור, וזה בסדר.

אורי מקלב: אבל אנחנו לא מדברים על הכסף.

רות קלדרון: כששניהם גברים.

אורי מקלב: וגם שניהם גברים.

אורי מקלב: אין בעיה.

אורי מקלב: שניהם גברים.

אורי מקלב: מה מפריע שיש שני רבנים?

אורי מקלב: למי זה צריך להפריע?

אורי מקלב: עכשיו, זה צריך להפריע רק למישהו שלא מבין ולא יודע מה תפקידו של הרב.

אורי מקלב: מישהו שיודע מה תפקידו של הרב – והפלא הכי גדול, ששרת המשפטים אומרת שזה בתיאום עם הבית היהודי.

אורי מקלב: איך אפשר לתאם עם הבית היהודי?

אורי מקלב: אולי אנחנו נחליט שצריך שהממשלה תתמוך או תבנה או תיתן תמיכה רק לבית-כנסת אחד?

אורי מקלב: בית-כנסת אשכנזי וספרדי, למה?

אורי מקלב: בית-כנסת אחד.

אורי מקלב: בכלל, צריך רק גבאי אחד, נעשה הכול רק ביחידות.

אורי מקלב: מי שלא מבין את התפקיד של הרב, את העדות, את מה שהוא מייצג, את התפקידים הציבוריים – אני רוצה לראות איך רב אשכנזי עושה תפילת אשכבה ביום השנה למישהו ספרדי, לציבור שכל-כולו ספרדי.

אורי מקלב: איך הוא עושה את זה?

אורי מקלב: הוא יעבור קורס בחיקוי?

אורי מקלב: הוא יעבור קורס בתיאטרון, איך עכשיו מציגים, ואיך עכשיו שרים ומזמרים, ומה המנהגים ומה קהל היעד שלו?

אורי מקלב: כאן מדברים בדברים שהם דת ומסורת.

אלעזר שטרן: למה צריך לעשות את זה רב ראשי?

אורי מקלב: מה זה רב ראשי?

אורי מקלב: זה חלק מהתפקידים שלו.

אורי מקלב: יש גם רבנים וגם רבנים ראשיים.

אורי מקלב: במסגרות, בדברים הכלליים, יש גם רבנים ראשיים שעושים את הדברים האלה.

אורי מקלב: בוא תראה לאן הם מוזמנים, מי מגיע אליהם, איפה הם מדברים, בעתות שמחה ובעתות עצב, לראות את הרבנים הראשיים.

רות קלדרון: אלעזר, יפה לך שם.

אורי מקלב: קצת כבוד גם לתפקיד.

אורי מקלב: צריך להכיר את התפקיד שלהם, להעריך את התפקיד שלהם; אין להם שעה פנויה, לא לרב הזה ולא לרב האחר.

אורי מקלב: תבדקו – ישבתם אתם?

אורי מקלב: בדקתם אתם?

אורי מקלב: לא עם אלה שמכהנים היום, עם אלה שהיו בעבר, ותשמעו מהם איזה מטלות, איזה תפקידים, כמה הם מועילים, כמה הם תורמים, כמה רוצים אותם בארץ וכמה רוצים אותם בחוץ-לארץ.

אורי מקלב: יש דמיון בין רב אשכנזי שמגיע לקהילה ספרדית בחוץ-לארץ – או יש דמיון בדיוק הפוך – לבין רב ספרדי שמגיע לקהילה אשכנזית בחוץ-לארץ?

אורי מקלב: בתפילה זה בסדר.

אורי מקלב: בית-כנסת, כולם מבינים שיש, אבל זה לא רק בית-הכנסת.

אורי מקלב: זה במנהגים שיש, בנוסחאות שיש, במנטליות שיש, באופי שיש לכל האירועים האלה.

אורי מקלב: איך אפשר לעשות דבר כזה?

אורי מקלב: תפקידו של רב הוא לא תפקידו של נשיא.

אורי מקלב: אין בכלל השוואה בין שני התפקידים האלה.

אורי מקלב: נשיא יכול להיות אחד, אבל רב ראשי, בבסיס שלו, בצורת החיים שלנו כאן, והרי אף אחד לא יבוא וידרוש היום לסגור את כל בתי-הכנסת ולעשות רק בית-כנסת אחד.

אורי מקלב: המהות שיש, הסגנון שיש בין העדות, עדות, שבטי ישראל.

אורי מקלב: יש 12 שבטים, כל אחד כפי המנהג שלו.

אורי מקלב: כל בני ישראל, לכל אחד היה דגל אחד.

אורי מקלב: גברתי היושבת בראש, לכל בני ישראל, לכל העם – היה להם דגל אחד, היה להם המנון אחר, לכל אחד הייתה שירה אחרת, במקום אחר במיקום אחד, ואז אנחנו יכולים להיות יחד שבטי ישראל.

אורי מקלב: בפירוד הזה שאתם עושים אנחנו לא מקדמים את האיחוד, אלא ההפך, מגבירים את הפירוד.

אורי מקלב: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחר כך – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

רות קלדרון: ואם הוא במקרה לא יגיע – חבר הכנסת פייגלין, אני מזמינה אותך לפני, כי אתה בעצם יוזם.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, יש לפעמים מצבים די משעשעים במליאת הכנסת.

ישראל אייכלר: למשל, החוק הזה.

ישראל אייכלר: מה לכנסת ולרבנים ראשיים?

ישראל אייכלר: מישהו בדק כמה עובדות סוציאליות יש שלא עושות שום דבר כי אין להן תקציב לעזור אפילו אם הן היו רוצות?

ישראל אייכלר: מישהו בדק כמה פקידות בביטוח הלאומי יושבות ולא יודעות מה הן עושות?

ישראל אייכלר: מישהו בדק כמה מנכ"לים, כמה קצינים, כמה אנשים, אלפי אנשים שמסתובבים – פעם אמר ראש הממשלה ש-50% מהמגזר הציבורי מיותרים.

ישראל אייכלר: אבל פה רוצים לדבר על רב ראשי ובזה אנחנו משקיעים זמן ומתווכחים.

ישראל אייכלר: וכמעט התפתיתי לטיעונים הענייניים של הרב אורי מקלב, למה צריך רב ראשי כזה ולמה צריך רב ראשי כזה.

ישראל אייכלר: רבותי, אני לא יודע אם צריך רב ראשי בכלל.

רות קלדרון: יפה, אני אתך.

ישראל אייכלר: עם ישראל היה תמיד בקהילות, והיה רב הקהילה לכל קהילה וקהילה.

ישראל אייכלר: להפך, היו צריכים למנות עוד אלפי רבנים של קהילות, של שכונות.

ישראל אייכלר: אם זו הייתה מדינה יהודית, היה לנו רב בכל שכונה, רב בכל בית-כנסת, כי הרבנים הם מורים רוחניים, והיו משפיעים והיו מחזקים את העם והיו מעורבים בעם.

ישראל אייכלר: כל המושג הזה של רב ראשי אחד, שניים – אלא מה?

ציפי לבני: הרבנים השכונתיים יכולים לגייר גם?

ישראל אייכלר: אני מדבר רק על יהודים.

ישראל אייכלר: יש לנו יותר מדי אנשים שלא רוצים להיות יהודים, אני צריך אנשים – – –

ציפי לבני: – – – שרוצים לבוא לרב – – –

ישראל אייכלר: מי שרוצה להיות יהודי כמו רות המואבייה – עמך עמי, אלוקייך אלוקי – בוודאי, אבל את יודעת למה אנשים רוצים להתגייר.

ישראל אייכלר: זה לא הנושא עכשיו.

ישראל אייכלר: אבל עצם העובדה שהכנסת עוסקת בזה מראה לציבור כולו שיש פה עניין שאנשים חושבים שזה מה שיפגע בדת ולכן צריך לעסוק בזה.

ישראל אייכלר: איך אומר הרב גפני, זה עניין של שעת השמד, של ערקתא דמסאנא, כי הוא עצמו הציע פעם שאולי יהיה רב ראשי אחד.

ישראל אייכלר: אבל היום העיסוק הזה הוא בכוונת מכוון לפגוע ביהדות ובדת, כי הם חושבים שאם יהיה רב ראשי אחד זה יפגע בדת.

ישראל אייכלר: אפילו החוק הקודם של יום חופש בבחירות לרשויות המקומיות – אמר לי הרב מקלב שהוא בדק את זה, וכל מה שבגללו מחוקקים את החוק זה כי הם חשבו שאולי זה יחליש את המגזר החרדי בבחירות לרשויות המקומיות.

ישראל אייכלר: הגמרא אומרת על מושג מסוים, שאני לא רוצה להאריך בו עכשיו, בהא נחתינן ובהא סלקינן, שכל היום הם חשבו איך לפגוע ביהדות.

ישראל אייכלר: לכן אני רוצה שהציבור ידע שכל הדיונים האלה על הרבנות הראשית הם חלק מהרוח הרעה של הכנסת הזאת, שכן לא היו כך הכנסות הקודמות, איך לפגוע ולהרוס ולנסר את הממסד היהודי.

ישראל אייכלר: אבל הם לא יודעים – ובזה אני מסיים, גברתי היושבת-ראש – שהיהדות בארץ-ישראל הולכת ומתפתחת לא על-ידי הממסד בכלל.

ישראל אייכלר: הרבנות הראשית רלוונטית כמעט כמו הערוץ הראשון.

ישראל אייכלר: זה משהו אנכרוניסטי, לא זה מה שיקבע.

ישראל אייכלר: אלפי רבבות יהודים שהולכים ומתחזקים בכל רחבי הארץ, ששומעים למרצים ולרבנים שלא מקבלים משכורת מהמדינה בכלל, הם שיהיו הקאדר הגדול של חיזוק העם היהודי.

ישראל אייכלר: רבבות ומאות אלפי הילדים שמתחנכים בתלמודי-תורה שמשרד החינוך מרעיב אותם, הם יהיו העם היהודי העתידי, וכל השאר יישאר בחלק השעשועים של הפרלמנט הישראלי.

ישראל אייכלר: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: נראה לי שכל השאר הלכו למנחה.

רות קלדרון: חבר הכנסת פייגלין, בבקשה.

רות קלדרון: אחריך אנוכי, אם אמצא מחליף.

רות קלדרון: אולי אתה תחליף אותי.

רות קלדרון: אחרי – חבר הכנסת אראל מרגלית, חבר הכנסת פרוש.

רות קלדרון: נראה מה יקרה עם המנחה עד אז – או ערבית.

רות קלדרון: מה הולך פה עכשיו?

משה זלמן פייגלין: חבל שהרב אייכלר כבר דיבר והלך, כי רציתי לומר לו – הנה, יש לנו מאזין אחד.

רות קלדרון: הוא מקשיב, בטח, בטלוויזיה.

משה זלמן פייגלין: רציתי לומר לו שאני מסכים עם רוב דבריו.

משה זלמן פייגלין: יש רק בעיה אחת:

משה זלמן פייגלין: מי שיזם את החוק הזה הוא עבדכם הנאמן, גברתי היושבת-ראש וחברי חברי הכנסת.

רות קלדרון: אני עדה.

משה זלמן פייגלין: את עדה, כן.

משה זלמן פייגלין: ודאי שהמטרה שלי, עד כמה שאדם יכול להעיד על עצמו, לא הייתה לא לפגוע בדת ולא לפגוע בשום דבר אחר.

משה זלמן פייגלין: יכול להיות שהעובדה שהחוק עובר בסופו של דבר היא כי יש מי שחושב שזאת תהיה התוצאה; אני בוודאי ובוודאי לא חושב כך.

משה זלמן פייגלין: אני חושב שכשאנחנו עוברים משני רבנים ראשיים, עצם המציאות הזאת, שתורתנו הופכת להיות ממין תורה דו-ראשית כזו, תורתם של הספרדים, תורתם של האשכנזים, הופכת להיות תורה אחת, מה יכול להיות יותר מרומם מזה?

משה זלמן פייגלין: אני לא רואה בתהליך הזה תהליך של הליכה אחורנית, גברתי היושבת-ראש, כפי שדיבר הרב אייכלר, חזרה אל הקהילה, אלא להפך: הליכה קדימה, חזרה אל האומה המאוחדת שיש לה תורה אחת, ובעזרת השם יהיה לה בית-מקדש אחד ובית-דין אחד, סנהדרין, ובית-המקדש בראש כל ההרים.

משה זלמן פייגלין: זה הכיוון שאליו שואף החוק הזה – להפוך את תורתנו מתורת הגלות, שתשוב ותהיה תורת ארץ-ישראל שמדברת בשפה אחת לכל עם ישראל ולעולם כולו.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת רות קלדרון.

רות קלדרון: נחמד, שעות התפילה, שקט פה.

רות קלדרון: אדוני היושב-ראש – תודה רבה שהחלפת אותי – וחברי הכנסת שבמליאה ואזרחים ששומעים אותנו, הצעת החוק מבקשת לשנות את נוסח החוק הקיים, שקובע כי ייבחרו שני רבנים ראשיים לישראל, האחד ספרדי והשני אשכנזי.

רות קלדרון: בהתאם להצעת החוק, במקום שני רבנים הנבחרים בהתאם לעדה שלהם, יהיה למדינת ישראל רב ראשי אחד, בלא תלות בעדת המוצא שלו.

רות קלדרון: חברים, סליחה, אבל זה נורא קרוב לאוזן שלי, וקשה לי לדבר.

רות קלדרון: מרב, חברת הכנסת מיכאלי.

חמד עמאר: חבר הכנסת יריב לוין, אתם מפריעים לדוברת.

רות קלדרון: קשה לי.

רות קלדרון: אתם נורא קרובים.

רות קלדרון: בפתח הדברים אני מבקשת להגיד שאני תומכת בהצעת החוק ובמגמה שהיא מייצגת.

רות קלדרון: כפי שכתוב בדברי ההסבר של החוק, נראה כי היום אין זה ראוי לבחור רב ראשי לישראל בתלות בעדת המוצא שלו, מה גם שרובנו כבר מעורבים.

רות קלדרון: מה שהיה נכון ותאם את התרבות הקיימת לפני כ-100 שנים, עם ייסוד הרבנות הראשית, אינו תואם את הגישה והתרבות הקיימות היום.

רות קלדרון: שרת המשפטים, סליחה, אבל יש פה אקוסטיקה מפריעה.

רות קלדרון: כיבוד תרבותי של העדות והמוצאים השונים חשוב מאוד בעיני, אך אני רואה חשיבות גבוהה יותר באחדות העם ובהתמקדות באדם ולאו דווקא במוצאו.

רות קלדרון: מדברי ההסבר לחוק ניתן גם ללמוד שיהיו לכך יתרונות פוליטיים וציבוריים של מיקוד התפקיד של הרב הראשי והעברת התפקיד של נשיא בית-הדין הרבני הגדול לאחד מדייני בית-הדין הגדול שייבחר על-ידי הוועדה לבחירת דיינים.

רות קלדרון: יחד עם תמיכתי במגמה זו, אני מבקשת למקד את הדיון במקומם של הרבנות הראשית בכלל ושל הרב הראשי בפרט בחיי האזרחים בישראל.

רות קלדרון: אם נסתכל על המצב הקיים היום, הרבנות כרגע, לצערי, אינה מייצגת ואף אינה רלוונטית לרבים מאזרחי ישראל.

רות קלדרון: מצד אחד, הרבנות אינה מקובלת על רבים מהמגזר החרדי, כפי ששמענו, ומצד שני הרבנות אף אינה מספקת את צורכי הרוב החילוני או המסורתי בישראל.

רות קלדרון: ניקח לדוגמה אזרח חילוני או אזרחית חילונית שחיים בישראל, ואת האירועים והטקסים העיקריים שאנחנו עוברים בחיינו – לידה, ברית, שמחת בת, בר-מצווה ובת-מצווה, אירוסין, נישואים וגירושים, וחלילה, או להבדיל, קבורה – כל אלו מתנהלים היום על-ידי הרבנות ושלוחותיה ומתקיימים באופן אחד בלבד, באופן האורתודוקסי, שברוב המקרים אינו תואם ואינו רלוונטי לתפיסת החיים ולדרך שבה אזרח חילוני מבקש לתת משמעות ליהודיות שלו ולאירועים האלו.

רות קלדרון: כלומר, כשאנחנו רוצים לעשות ברית-מילה, בר-מצווה, נישואים או קבורה שמתאימים לערכי חיינו, ליהדות שאנחנו באמת מאמינים בה, אנחנו נאלצים לעשות את זה מחוץ לרבנות, כי הרבנות אינה רואה אותנו.

רות קלדרון: יתרה מכך, גם לוח השנה והחגים היהודיים והאופן שבו הם מתקיימים אינם רלוונטיים לחייהם של האזרחים החילונים.

רות קלדרון: כך, למשל, אזרחים שמבקשים לקיים תיקון ליל שבועות יהודי לגמרי שאינו אורתודוקסי צריכים לשאת באופן פרטי בהוצאות הכרוכות בכך; אין לנו בתי-כנסת לעשות את זה בהם, אנחנו לא יכולים להשתמש ברבנים הממומנים על-ידי המדינה כי הם לא מלמדים תורה בדרך שאנחנו יכולים לשמוע, משום שהמדינה והרבנות אינן מאפשרות ואינן מתקצבות טקסים או חגים או אירועים מסוג זה.

רות קלדרון: אני אומרת את הדברים האלה בצער עמוק.

רות קלדרון: הייתי מאוד רוצה שהרבנות הראשית תהיה רלוונטית גם לחיים שלי, כיהודייה חילונית.

רות קלדרון: אבל, לצערי, לא כך הדברים.

רות קלדרון: הרבנות היא מוסד ממלכתי וציבורי, וככזאת עליה לפעול על מנת להיות רלוונטית לכלל האזרחים בישראל.

רות קלדרון: אנחנו רוצים להיות בקשר עם רבנות ראשית.

רות קלדרון: אנחנו יהודים, ציונים וממלכתיים – אני, בכל אופן.

רות קלדרון: מצב כזה דורש פתיחות לתפיסות נוספות של חיים יהודיים ולהבנה שקיימים אזרחים רבים בישראל ובעולם, יהודים רבים בעולם, שמבקשים שהרבנות הראשית תהיה אור לחיים שלהם, מבקשים לחיות חיים יהודיים משמעותיים שאינם הלכתיים.

רות קלדרון: אני קוראת מכאן לרבנות הראשית לקחת חלק ביצירת יהדות ערכית חיובית, שכמובן תשמור על החיים האורתודוקסיים כפי שהם בכל הכבוד, אבל לצדם תיתן לנו לחיות את החיים שלנו כיהודים מלאי אהבה וכבוד למסורת שלנו, ושתהיו חלק מחיינו כאזרחים יהודים במדינה.

רות קלדרון: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה, חברת הכנסת רות קלדרון.

חמד עמאר: חבר הכנסת אראל מרגלית – איננו נוכח; חבר הכנסת מאיר פרוש – איננו נוכח; חבר הכנסת משה גפני – איננו; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – איננו; חבר הכנסת יעקב ליצמן – איננו; חבר הכנסת יעקב אשר – איננו.

אריה מכלוף דרעי: – – –

מרב מיכאלי: הזמן לא עובר לי פה.

אריה מכלוף דרעי: – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת אריה דרעי.

מרב מיכאלי: תתנדב בשביל הציבור.

מרב מיכאלי: תזכה את הרבים.

אריה מכלוף דרעי: אתה תדבר אחרי, בסדר.

אריה מכלוף דרעי: הוא היה פה.

אריה מכלוף דרעי: הוא נכנס.

הייתי בערבית.

אריה מכלוף דרעי: אוקיי, בסדר, אני אשמור לכם על הדוכן.

יחיאל חיליק בר: ספרדית או אשכנזית?

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – –

חמד עמאר: אני אחזיר את כל אלו שהיו בתפילה עכשיו לדבר אחרי זה.

מרב מיכאלי: אתה רואה?

מרב מיכאלי: אפליה מתקנת כן עובדת לפעמים, מר דרעי.

אריה מכלוף דרעי: – – הצעת החוק לבחירת רב ראשי אחד, לצערי הרב – אני לא רוצה לדבר לגופו של חוק, אם הוא חוק טוב או לא חוק טוב, ענייני, חיסכון, אחדות ישראל והדברים האלה, כיוון שלצערי זה לא מה שעומד מאחורי הצעת החוק, ואני אומר את זה לידידי, שאני באמת מעריך אותו, שדואג לא פחות ממני – ואני לא רוצה להגיד שיותר כיוון שאין אדם משים עצמו רשע – אבל בטוח שמשה פייגלין דואג לדת בדיוק כמוני.

אריה מכלוף דרעי: יש לנו אולי השקפות אחרות, אבל הוא שמע כאן בעצמו מאיפה זה נובע.

אריה מכלוף דרעי: רוב חברי הבית – ובואו ונהיה גלויים – שתומכים בהצעת החוק הזאת, היו תומכים באותה מידה בהצעת חוק, אם הייתה, לבטל את הרבנות הראשית.

מרב מיכאלי: לא נכון.

אריה מכלוף דרעי: דקה.

אריה מכלוף דרעי: לא אמרתי.

אריה מכלוף דרעי: אמרתי: רוב.

אריה מכלוף דרעי: לא את.

אריה מכלוף דרעי: אז את לא ברוב.

אריה מכלוף דרעי: אז את במיעוט, טוב?

מרב מיכאלי: אני הייתי תומכת בביטול הרבנות, אבל אני לא תומכת בזה.

אריה מכלוף דרעי: יפה, בסדר גמור.

– – – הרבנות הראשית – לא רבנים ראשיים.

אריה מכלוף דרעי: הם בכלל לא מבינים בשביל מה צריך רבנות ראשית.

אריה מכלוף דרעי: זו סתם תוספת כספית.

אריה מכלוף דרעי: זה סתם עול.

אריה מכלוף דרעי: בכלל, הפרדת הדת מהמדינה.

אריה מכלוף דרעי: בשביל מה אנחנו צריכים בכלל את הסמלים הללו?

אריה מכלוף דרעי: בשביל מה צריכים נישואים וגירושים על-פי חוק?

אריה מכלוף דרעי: אמרה הגברת הנכבדה לפני, הדוברת, סגנית יושב-ראש הכנסת, חברת הכנסת רות קלדרון, היא בכלל בעד רבנות – מה פתאום אורתודוקסית?

אריה מכלוף דרעי: שתהיה גם רבנות רפורמית וקונסרבטיבית אחרת.

אריה מכלוף דרעי: בסדר גמור, לגיטימי.

אריה מכלוף דרעי: זה לא קשור לחוק הזה, רבותי.

אריה מכלוף דרעי: בכל זאת, תזכרו – לצערי, הם לא מיוצגים כאן, אבל רוב אזרחי מדינת ישראל, רוב אזרחי מדינת ישראל רוצים רבנות ראשית, רוצים מסורת, רוצים יהדות אורתודוקסית, רוצים כשרות על-פי ההלכה, נישואים וגירושים על-פי ההלכה.

אריה מכלוף דרעי: נכון, הם לא נמצאים כאן כיוון שהם הרוב הדומם.

אריה מכלוף דרעי: המיעוט הצעקני שנמצא כאן, שמיוצג על-ידי הרבה מאוד חברי כנסת, צועק את הצעקה של המיעוט הזה.

אריה מכלוף דרעי: קודם, כשדיברנו על הנשים – כדי לתת העדפה מתקנת לנשים בייצוג בכנסת המדינה מצאה עוד תוספת של כסף, ומצאו ועשו חוק, וכולם פה-אחד מצביעים, חוץ מהחרדים שאמרו את מה שאמרו.

אריה מכלוף דרעי: רבותי, יש כאן רוב של אנשים מסורתיים שעלו לארץ-ישראל וחיים בארץ-ישראל ורוצים את הרבנות הראשית, רוצים להמשיך לחיות על-פי מנהגי אבותיהם, רוצים להמשיך, רוצים שחלילה וחס בשעת צרה, כשצריכים אזכרה, הם רוצים רב שיודע להגיד את האזכרה בנוסח שלהם, יודע להגיד את האשכבה ואת הדרשה ואת הנוסח של האזכרה שלהם.

אריה מכלוף דרעי: מה קרה, ריבונו של עולם?

אריה מכלוף דרעי: מה, הציבור הזה לא מגיע לו ייצוג?

אריה מכלוף דרעי: כל כך הרבה אנחנו מבזבזים במדינה על כל כך הרבה דברים, ויש איזו כבשת הרש, שזה השירות היחידי שמדינת היהודים נותנת לציבור ענק.

אריה מכלוף דרעי: פתאום עכשיו רוצים לחסוך, פתאום רוצים עכשיו להתאחד.

אריה מכלוף דרעי: רבותי, מה עניין שמיטה להר-סיני?

אריה מכלוף דרעי: עם כל הכבוד, רב אשכנזי שיבוא לחתונה של ספרדי, הוא לא ידע לערוך חופה וקידושין על-פי הנוסח והמנגינה שרוצה אותה קהילה.

אריה מכלוף דרעי: למה אתם חוסמים אותה מזה, מה קרה?

אריה מכלוף דרעי: יש לי איזה תחושה, ואני אומר את זה לחבר הכנסת אלי בן-דהן, הרב אלי בן-דהן, שאני מעריך ומוקיר, שאם התוצאות בבחירות לרבנות הראשית לפני שנה היו שונות ממה שקרה, לא היינו מקבלים את הצעת החוק האחרת, או בטח לא בתמיכה של הבית היהודי.

אריה מכלוף דרעי: מה קרה, לא יודעים להפסיד בכבוד?

אריה מכלוף דרעי: התמודדתם.

אריה מכלוף דרעי: ניסינו להגיע להבנה, לא רציתם להגיע להבנה.

אריה מכלוף דרעי: אני לא רציתי לנצח בשני הרבנים.

אריה מכלוף דרעי: רצינו להגיע להבנה אתכם ביחד, שהרבנות תייצג את כולכם.

אריה מכלוף דרעי: הפסדתם, מפני שרציתם את הכול.

אריה מכלוף דרעי: רציתם "כולה שלי", רציתם, אז לא קיבלתם בסוף שום דבר.

אריה מכלוף דרעי: נו אז מה, אז בגלל זה לשבור את הכלים?

אריה מכלוף דרעי: רבותי, תאמינו לי, אני לא מודאג מבחינה זו.

אריה מכלוף דרעי: יהיה רב אחד, אני מבטיח לכם שאנחנו נביא את הרב הזה גם, בסדר?

אריה מכלוף דרעי: אז מה, אז בשביל זה צריך לבטל את שני הרבנים?

אריה מכלוף דרעי: מה קרה, מה?

אריה מכלוף דרעי: אז יהיה עוד רב אחד במדינת ישראל.

אריה מכלוף דרעי: אתם יודעים מה התפקיד שלהם?

אריה מכלוף דרעי: הם רצים מהבוקר עד הערב.

אריה מכלוף דרעי: אל תיקחו אותם רק כרבנים, הם רצים מהבוקר עד הערב לבתי-ספר, לכינוסים, יוצאים לעולם, מייצגים את ישראל.

אריה מכלוף דרעי: מה קרה, אז יש עוד אחד שמביא את דבר היהדות, את דבר התורה.

אריה מכלוף דרעי: עבודה סוציאלית תקראו לזה, זה מה שמפריע לכם, אם יש שני רבנים, אחד ספרדי ואחד אשכנזי?

אריה מכלוף דרעי: הרי הרב הספרדי, הראשון לציון, זאת כהונה שנמשכת כבר 400 שנה; למה לשבור את המסורת הזו של הראשון לציון?

אריה מכלוף דרעי: הטורקים, הבריטים, כולם השאירו את זה.

אריה מכלוף דרעי: אז מה, אז יהיה רב אחד אשכנזי.

אריה מכלוף דרעי: זה הדאגה שלכם, שזה גלותי?

אריה מכלוף דרעי: למה זה גלותי?

אריה מכלוף דרעי: עם ישראל, זו תזמורת שיש לה 12 כלים, שמנגנת ביחד.

אריה מכלוף דרעי: אז מה, מה קרה?

אריה מכלוף דרעי: אנחנו עדיין לא בימות המשיח, כל אחד יש לו נוסח תפילה שלו.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו לא מבטלים את נוסח התפילה – –

רות קלדרון: תודה רבה.

אריה מכלוף דרעי: – – יש את המנהגים.

אריה מכלוף דרעי: רב אשכנזי ידע לפסוק לרב ספרדי, עם כל הכבוד, בהלכות פסח או בהלכות טהרת הבית, או כל מיני דברים כאלה?

אריה מכלוף דרעי: כל אחד יש לו את המסורת שלו של הפסיקה שלו, למה לבטל את זה סתם?

אריה מכלוף דרעי: אם באמת כנים דבריכם ואתם דואגים לטובת הציבור הזה, רבנות, למה לבטל את זה סתם?

אריה מכלוף דרעי: לכן, אנחנו מתנגדים לזה, ואנחנו אומרים, לצערי הרב, שזאת הצעת חוק שמצטרפת לכל הצעות החוק האנטי-יהודיות כאן בבית הזה, לרמוס ולהרוס כל דבר שקשור למסורת של מדינת ישראל, של היהדות.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת יצחק כהן, בבקשה.

רות קלדרון: רב ספרדי.

רות קלדרון: אני בעד רב בולגרי אחד, מסורת אבותי בידי.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי וחבר הכנסת אברהם מיכאלי, ונמשיך משם.

רות קלדרון: בבקשה, אדוני.

רות קלדרון: שלוש דקות לרשותך.

יצחק כהן: תודה.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרים, אני מבין, גברתי שרת המשפטים, שנפתרו כל הבעיות של המדינה, מצאתם את החטופים, אין יותר פשיעה, הורים לא מתעללים בילדים שלהם, אין יותר גזענות, הכול בסדר.

יצחק כהן: מה שנשאר לטפל עכשיו, בתקופה הסוערת הזאת, בתקופה שעם ישראל כולו חרד לגורלם של שלושת החטופים, זה בביטול משרת רב ראשי.

ישראל אייכלר: וחוק זועבי.

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: זה מה שלמדינת ישראל, לכנסת ישראל, לממשלת ישראל, דחוף לטפל עכשיו.

יצחק כהן: וידידי שר התקשורת גלעד ארדן, אם יש מקום אחד במדינה הזאת שאין בו אפליה בין הספרדים לאשכנזים – אין אפליה – זה הרבנים הראשיים.

יצחק כהן: יש רב ספרדי – בטוח שהוא לא יהיה אם יהיה רב אחד – ויש רב אשכנזי.

יצחק כהן: המקום היחידי במדינה שאין בו אפליה בין אשכנזים לספרדים, גם את זה רוצים לתקן.

יצחק כהן: עכשיו, באת בתקופה שאתה אומר:

יצחק כהן: אתה יודע מה, אני סיימתי את הנושא של רשות השידור, כל הסערות מאחורינו, חיים בשלווה ושלום, עכשיו בואו נטפל ברבנים הראשיים יחד עם הבית היהודי, שעם גרזן, הורסים כל חלקה בזהות היהודית; הנה, האנשים האלה, שיושבים פה, בשנה אחת עשו בליץ של חוקים שלא היו כמותם 66 שנה, מאז הוקמה המדינה.

יצחק כהן: והם דווקא, הבית היהודי, קידשו את הרבנות – כיסא – מה לא אמרו על הרבנות?

יצחק כהן: כשהיו הבד"צים מחוץ לרבנות, איך הם נאבקו לכבודה של הרבנות הראשית, פתאום גם זה לא מעניין אותם.

יצחק כהן: אתה יודע, פרשת העגל, גלעד – – –

גלעד ארדן: שומע.

יצחק כהן: יש הפסוק ההוא שכתוב: וישכימו ממחרת ויעלו עולות ויקריבו שלמים – – –

גלעד ארדן: – – – משרד המשפטים – – –

יצחק וקנין: וילכו לצחק – – –

יצחק כהן: ויקומו לצחק.

יצחק כהן: הבית היהודי.

יצחק כהן: בהתחלה מסירות נפש, עולות, וישכימו; אחר כך שלמים, אתה יודע, זה חצי-חצי; בוא תראה מה הולך בוועדת הכספים, איזה ביזיונות הולכים שם עם הבית היהודי, מה שהם עושים שם, בוועדה הזאת, איך הם מעבירים מאות מיליונים.

יצחק כהן: שאלתי את עפר שלח: איך אתה מצביע עם ניסן סלומינסקי, מה אתה עושה?

יצחק כהן: לא, לא, מסתדרים – –

יצחק וקנין: – – –

יצחק כהן: – – מחליפים מזוודות.

יצחק כהן: הם מחליפים מזוודות – – –

יצחק וקנין: – – –

יצחק כהן: הלאה, זה השלמים.

יצחק כהן: אתה יודע מה זה שלמים, שלמים זה חצי-חצי.

יצחק כהן: אחר כך: וישבו לאכול ושתֹה, רק הם אוכלים ושותים, בסוף נותנים בעיטה, ויקומו לצחק.

יצחק כהן: זה מה שהם עושים.

יצחק כהן: באמת, בתקופה הקשה הזאת שעם ישראל נתון בה, כל בית בישראל היום בחרדה לגורלם של החטופים, ולממשלת ישראל חשוב מאוד עכשיו לטפל בביטול משרת הרב הראשי.

יצחק כהן: באמת יישר כוח, אחלה ממשלה.

יצחק כהן: תודה, גברתי.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: חבר הכנסת בן-דהן, אני אתך.

רות קלדרון: חבר הכנסת יעקב מרגי.

רות קלדרון: לא נעים לי שיהיה אחד לבד, אתם ככה – חבר הכנסת מרגי, חבר הכנסת אברהם מיכאלי, בבקשה.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי.

רות קלדרון: בבקשה, אדוני.

אברהם מיכאלי: גברתי היושבת בראש, גברתי השרה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת – – –

רות קלדרון: מצאנו אותך.

אברהם מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, בשנה האחרונה התחלנו לעשות סדר חדש במדינה, והסדר החדש מתבטא בשחיטת כל דבר שבקדושה, כל דבר שיש לו בסיס איתן בעם ישראל, עשרות שנים מאז הקמת המדינה, עם ישראל חי אתו, מתרגל אליו, ולא מתוך מחשבה שהמערכת היא לא בסדר והמערכת לא עובדת כמו שצריך, אלא פשוט מאוד בשביל לבוא ולהרוס ולשנות דברים שעם ישראל ברובו הגדול, ברובו הגדול, רוצה שכך זה יימשך.

אברהם מיכאלי: באה פה קבוצת אנשים, שלא יודע, כנראה למזלם, ואולי זה העונש שלנו, קיבלו 19 מנדטים, התחברו עם עוד חבורה של 10–11 מנדטים, שהם כנראה בשביל הכיסאות עושים הכול, והם מגיעים לדברים הכי חשובים בשביל לשנות את הסטטוס-קוו שהיה פה במדינה.

אברהם מיכאלי: מי שיושב פה בכנסת כמה שנים יודע כמה אנחנו נלחמנו כדי לשפר את המצב המשפטי של בתי-הדין הרבניים.

אברהם מיכאלי: ואחת מהמחשבות של החוק הזה היא בעצם לתת בחירה לרב ראשי נוסף, יותר נכון, ראש בית-הדין הרבני הגדול מתוך הדיינים.

אברהם מיכאלי: רבותי, כל פעם שמדברים על הניסיון הזה כביכול לעזור למסד את בתי-הדין הרבניים, הרי אחד בפה ואחד בלב, בדיבורים לא מגיעים לשום דבר.

אברהם מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, מי שמסתובב היום בבתי-הדין הרבניים – המצב הפיזי, קודם כול – רואה באיזה מצב פיזי בתי-הדין הרבניים נמצאים.

אברהם מיכאלי: אז לא יעזור בסוף אם ישנו פה את החוק היום ויבחרו את נשיא בית-הדין הרבני הגדול מתוך הדיינים.

אברהם מיכאלי: הרי במי מדובר?

אברהם מיכאלי: מי הדיינים שבוחרים בסוף?

אברהם מיכאלי: אלה אותם דיינים שהם רבני ישראל שנבחרו לתפקיד של דיין, אחרי מבחנים כאלה או אחרים שעברו, ובסוף מגיעים גם לתפקיד הרם של דיינים בבית-הדין הרבני הגדול וגם נשיא בית-הדין.

אברהם מיכאלי: זה לא חיזוק מעמדם בחוק הזה.

אברהם מיכאלי: מנסים, כביכול בדרך עקיפה, לפגוע עדיין בבתי-הדין הרבניים ולהלביש עליהם אחד משלהם, כאשר כולנו הרי יודעים שלא את המערכת רוצים לשפר, אלא פשוט לחסל חשבונות עם מערכת קיימת.

אברהם מיכאלי: אנחנו יודעים ששני הרבנים הראשיים – לדורותיהם, אם נלך לאחור – כל אחד ביצע את תפקידו.

אברהם מיכאלי: רוב השנים וכל השנים כמעט הרבנים התחלפו ביניהם: חצי מהתקופה מילא האחד את התפקיד של הרב הראשי והשני מילא את תפקיד נשיא בית-הדין הרבני, והשני התחלף אתו אחר כך.

אברהם מיכאלי: לכן, הביטול של משרת רב ראשי בעצם אומר שהרבנות הראשית, צריך להפריד אותה מבתי-הדין; שהרבנות הראשית היא לא זו שצריכה לקבוע את הדרך של בתי-הדין, וזאת בעצם המחשבה של מי שיזם את החוק הזה.

אברהם מיכאלי: רוצים פה לחולל מהפכה רפורמית, שבתי-הדין יתנהלו לפי איזה משהו אחר, לא קשור לרבנות הראשית.

אברהם מיכאלי: וכל הזמן המלחמה שלנו פה בכנסת הייתה ששום דבר לא ישתנה – אלא מועצת הרבנות הראשית לא מסכימה לכך.

אברהם מיכאלי: לכן, החוק הזה הוא לא חוק מתקן אלא חוק שפוגם ומקלקל את המסורת של עם ישראל.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת מאיר פרוש.

אריה מכלוף דרעי: לא נמצא.

רות קלדרון: חבר הכנסת משה גפני.

אריה מכלוף דרעי: לא נמצא.

רות קלדרון: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

אריה מכלוף דרעי: לא נמצא.

רות קלדרון: חבר הכנסת יעקב ליצמן.

אריה מכלוף דרעי: לא נמצא.

רות קלדרון: חבר הכנסת יעקב אשר.

קריאות: – – –

רות קלדרון: בבקשה, אדוני.

גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, השר ארדן וסגן השר בן-דהן, יש לי בשורה טובה שאני מבין ממה שקורה היום: הרב אלי, הרב בן-דהן, השר, אני רואה, ברוך השם, דמיון רב בין ראש הממשלה לבין השר בנט.

בנט תלמיד טוב של ראש הממשלה נתניהו.

כולנו זוכרים שלפני כמה שבועות, לא מזמן, לא רצה ראש הממשלה מישהו שיהיה נשיא.

מה עשה, הרב בן-דהן?

אמר: בוא נבטל את מוסד הנשיאות.

בא תלמיד שעולה על רבו, השר נפתלי בנט, ואומר: ניסינו לכבוש חזרה את הרבנות ולהזיז את החרדים משם, לא הצלחנו, בוא נוריד 50%.

בוא נוריד 50%.

אין לנו במה לטפל, רק בעודף הגדול הזה, שיש שני רבנים ראשיים, עם כל המסורת שלהם, עם כל היופי שיש בדבר.

אני רוצה לשאול אותך, גברתי היושבת-ראש: כמה כסף מדינת ישראל משקיעה בשימור?

כמה כסף מדינת ישראל משקיעה בשימור מבנים ישנים שלכאורה, בעין רגילה, נראים כמו חורבה?

כמה כסף וכמה כוחות משקיעים בהיסטוריה?

כמה בתי-כנסת באירופה, שומרים עליהם עם משטרה, עם מאבטחים, כי זו ההיסטוריה שלנו, זאת המסורת שלנו?

הגיעו לפה, לארץ, אנשים ממזרח וממערב, עם סוגי תפילה שונים, עם מנהגים שונים; עם אבא אחד אבל עם צורה אחרת, עם פולקלור אחר, עם הלכה אחרת בדברים מסוימים.

למה לא לשמר את זה?

מנהגים, למה לא לשמר את זה?

למי זה מפריע?

זה מפריע רק לדור של אנשים שרוצים להיות אירופה.

לשבת לערבים פה, על המדינה שהם חושבים שהיא שלהם, להראות את הקושאן מהתורה, שאומר שארץ-ישראל היא של עם ישראל, אבל את כל השאר, את כל המסורת, סממן אחרי סממן אתם זורקים לפח האשפה, וההיסטוריה לא תסלח לכם על זה.

לא תסלח לכם על זה ההיסטוריה, כי הילדים והנכדים שלכם לא ידעו מה זה צורת רב, לא ידעו מה זה ראשון לציון, לא ידעו את הדברים הללו.

הכול בשם הצדק והכפילות, וחלילה שלא יהיו שני רבנים.

בושה למדינת ישראל שזה מה שאתם מתעסקים.

בושה לממשלה הזאת ולראש הממשלה הזה שנותן לכם להתעסק עם ההיסטוריה של עם ישראל ולנסות להפוך אותנו להיות ככל הגויים, אבל זה לא יעזור לכם.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי.

יעקב מרגי: יעקב אשר, רחמיו על כל מעשיו.

יעקב מרגי: מה זה?

רות קלדרון: שככה לו בעולמו.

רות קלדרון: שלוש דקות – בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

קריאות: – – –

יעקב מרגי: רציתי להביא דוגמה אחרת אבל לא נורא.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הכנסת הזו והממשלה הזו חטפו חיידק אלים, קדחת הרבנות – –

רות קלדרון: קשה לשבת פה.

יעקב מרגי: – – חיידק אלים שאין לו מרפא כנראה.

רות קלדרון: הלב שלי.

יעקב מרגי: תראו באיזה מצב אנחנו נמצאים:

יעקב מרגי: דוח טאוב, דוח הביטוח הלאומי – מעל מיליון ילדים חיים מתחת לקו העוני; 25% מהקשישים בישראל עניים; מוסדות להשכלה גבוהה ומוסדות החינוך לא מונגשים לבעלי מוגבלויות; פיצוצים ברחובות, ארגוני הפשע חוגגים, והממשלה הזאת, יחד עם הכנסת הנוכחית, עסוקה בדבר אחד: נשים במועצות הדתיות, ייצוג נשים בעיריות, רב עיר אחד, רב ראשי אחד.

יעקב מרגי: עיוורון מוחלט, ליקוי מאורות.

יעקב מרגי: מצד אחד, חקיקה אנטי-רבנית באובססיביות, חקיקה אגרסיבית; מנגד – חקיקה אגרסיבית לטובת כל מה שנוגד את ההלכה היהודית והמסורת היהודית.

יעקב מרגי: אביא לכם עוד דוגמה לפני שאדבר על העיוורון של הממשלה הזו: רק היום, אחרי שהממשלה מטפטפת לנו שנתרגל, מטפטפת לתקשורת שאין כוונה לאמץ את דוח העוני, דוח ועדת אלאלוף, רק היום הממשלה אישרה חוקים בסדר גודל שמתקרב ל-3 מיליארד שקל.

יעקב מרגי: מישהו יודע כמה עולה יום השבתון בבחירות לרשויות המקומיות?

יעקב מרגי: לפי כל אמות המידה של הגופים הכלכליים, מדברים על מעל 2 מיליארד ש"ח.

יעקב מרגי: לתמרץ מפלגות לשים נשים בחוק מימון מפלגות, מישהו בדק כמה זה עולה?

אריה מכלוף דרעי: – – – הרי זה לא ייאמן.

אריה מכלוף דרעי: אף אישה נוספת לא תיבחר בגלל החוק הזה, תאמין לי.

יעקב מרגי: אתה צודק.

אריה מכלוף דרעי: בכסף לא יקנו נשים.

יעקב מרגי: אבל הצהרת כוונות יש לאוצר?

יעקב מרגי: הסכימו?

יעקב מרגי: הסכימו.

יעקב מרגי: עבר דוח העוני במינהל – מה פתאום?

יעקב מרגי: דוח העוני בוועדה שהממשלה הזו הקימה.

יעקב מרגי: מה, הממשלה רצתה לרמות את הציבור?

אברהם מיכאלי: – – –

יעקב מרגי: – – – אחיזת עיניים?

יעקב מרגי: אני אומר לכם: אם זה לא ליקוי מאורות, זה עיוורון פתולוגי של הממשלה הזו.

יעקב מרגי: ואני אומר לראש הממשלה הזו: ראש הממשלה בנימין נתניהו, אמרתי לך וקראתי לך מעל במה זו כמה פעמים – צא מהנבצרות.

יעקב מרגי: צא מהנבצרות שלך; אתה לא קיים בממשלה הזו, לא שומעים את קולך.

יעקב מרגי: ואם אתה קיים, היה מי שאמר – יש לנו עיזה עיוורת.

יעקב מרגי: כנראה הוא לא רואה כלום מאז.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת דודו אזולאי, בבקשה.

רות קלדרון: ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב וחבר הכנסת יצחק וקנין.

רות קלדרון: ויסיים סגן השר – הוא מקבל נקודות על איפוק – חבר הכנסת בן-דהן.

דוד אזולאי: גברתי היושבת בראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, כפי שחברי הקודמים אמרו פה, הממשלה פתרה את כל הבעיות שלה.

דוד אזולאי: נשארה לה רק בעיה של רב ראשי אחד?

דוד אזולאי: אני שואל.

דוד אזולאי: הממשלה הרעה הזאת לא באה בידיים נקיות, זאת ממשלה שחרתה על דגלה: בכל מה ששייך לקודשי ישראל צריך לפגוע כמה שיותר מהר בכל דרך.

דוד אזולאי: אחד המוסדות היפים במדינת ישראל זה מוסד הרבנות הראשית לישראל.

דוד אזולאי: יש בו ייצוג הולם כמעט לכל גוני הקשת של מדינת ישראל: ספרדים ואשכנזים כעדות אחרות.

דוד אזולאי: אז יש עוד איזו חלקה טובה שהיא באמת חלקה שהציבור אוהב אותה, מעריץ אותה, מעריך אותה, הנה באה הממשלה הרעה הזאת ורוצה לפגוע גם בדבר הזה.

דוד אזולאי: מה שיותר מצער אותי, מילא שרת המשפטים ציפי לבני באה ועומדת כאן על הדוכן ומשבחת את העניין הזה, בסדר.

דוד אזולאי: אבל חברי חבר הכנסת אלי בן-דהן, איך ידיך לא רועדות כאשר אתה נותן את ידך למעשה שכזה?

דוד אזולאי: הרי אתה יודע מה תהיה התוצאה, הרי כבר עברנו את החוויה הזאת לא מזמן.

דוד אזולאי: מה עשו?

דוד אזולאי: דיבר על זה כאן חבר הכנסת יעקב אשר – באו ואמרו: בואו נבטל את מוסד הנשיאות.

דוד אזולאי: ואני אומר לך, תרשום לפניך, בדרך הזו שאתם מתנהלים, לצערי הרב, אחרי שירדו מרב ראשי אחד ויגמרו את המלאכה, יבואו ויגידו: בשביל מה צריך בכלל את מוסד הרבנות?

דוד אזולאי: ואחר כך אתם תגידו: ידינו לא שפכו את הדם הזה.

דוד אזולאי: ואתם תהיו שותפים לפשע הזה, ואתה יודע ואתה מכיר את המוסד הזה, וגדלת בו והתפרנסת ממנו – היום אתה נותן את ידך לכך שיפגעו בצורה כל כך קשה במוסד הרבנות?

דוד אזולאי: איך ידיכם לא רועדות?

דוד אזולאי: זו ממשלה שבעצם פוגעת בלי בושה, ואתם שותפים לכך, בילדי ישראל.

דוד אזולאי: עכשיו הקימו מפעלי קיץ; כל הילדים שותפים למפעלי הקיץ, חוץ מהחרדים.

דוד אזולאי: ואתה, אלי בן-דהן, שותף.

דוד אזולאי: אתה לא נתת לילדים החרדים להשתתף בקייטנות האלה.

דוד אזולאי: איך אתם שותפים לפשעים כאלה?

דוד אזולאי: שני ילדים גרים בבניין אחד, גברתי היושבת בראש, האחד לומד בחינוך הממלכתי, השני לומד בחינוך החרדי.

דוד אזולאי: הילד שלומד בחינוך הממלכתי יזכה בקייטנה של הממשלה, והילד שלומד בחינוך החרדי לא יזכה.

דוד אזולאי: אתה יודע למה?

דוד אזולאי: מפני שההורים שלו בחרו והוא בחר להתחנך בחינוך החרדי, צריך להעניש אותו.

דוד אזולאי: איזו ממשלה רעה.

דוד אזולאי: אבל אין לכם עוד הרבה זמן: התחלנו את הספירה לאחור וזה לא ייקח עוד הרבה.

דוד אזולאי: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: חבר הכנסת נסים זאב.

רות קלדרון: אני לא מבינה, אם כל חברי הכנסת החרדים כל כך אוהבים את הרבנות, למה לא מקבלים את הכשרות שלה?

אריה מכלוף דרעי: מי אמר?

רות קלדרון: השמיטה שלה?

יעקב מרגי: מי אמר?

יעקב מרגי: למה את אומרת כזה – – –

רות קלדרון: זה לא ככה?

רות קלדרון: אני לא מבינה בזה הרבה, אני שואלת.

דוד אזולאי: אנחנו קודם כול סומכים על ההכשר של הרבנות הראשית, אחר כך על – – –

רות קלדרון: כן?

רות קלדרון: חשבתי שיש בעיה עם אוצר בית-דין, לא?

אריה מכלוף דרעי: לא, לא, אין שום בעיה – – –

רות קלדרון: מצוין.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, אני בעד החוק הזה: להחזיר עטרה ליושנה.

נסים זאב: ממתי היה רב ראשי אשכנזי בכלל?

נסים זאב: לא היה דבר כזה.

רות קלדרון: לא היו אשכנזים.

נסים זאב: הלוא האשכנזים חתרו, לא יכלו לסבול לראות שיש ראשון לציון – –

אריה מכלוף דרעי: חכם באשי.

נסים זאב: – – באו ואמרו: אנחנו לא מכירים בו, לא בסמכויות שלו, בואו נעשה רב ראשי.

נסים זאב: מי היה הראשון לציון אם לא רבי משה גלנטי לפני 500 שנה?

נסים זאב: נכון או לא?

רות קלדרון: מקבלת.

נסים זאב: אם אתם רוצים להחזיר עטרה ליושנה, כי זו הססמה של ש"ס, עלא עיני ועלא ראסי, אין לי שום בעיה עם זה.

ישראל אייכלר: אנחנו רוצים חכם באשי עם קוואס.

נסים זאב: לא משנה, קוואס, אפשר לוותר עליו.

אריה מכלוף דרעי: הקוואס יהיה אשכנזי.

נסים זאב: הראשון לציון נבחר עוד בתקופת השלטון העות'מאני.

נסים זאב: הוא היה עומד בראש ההנהגה הרוחנית ביישוב ארץ-ישראל.

נסים זאב: היו לו סמכויות, לא כמו היום.

נסים זאב: רב ראשי, מה זה בשבילם?

נסים זאב: אפשר להעמיד אותו גם לדין.

נסים זאב: איזה עז פנים היה מעמיד, או לחשוב להעמיד רב ראשי לישראל לדין?

נסים זאב: אני רוצה לומר שהרב הראשי נהנה מחסינות, כן.

נסים זאב: לא היה מצב שהיה אפשר להעמיד אותו לדין.

נסים זאב: הוא היה אחראי אפילו לגביית המסים והשלטונות היו סומכים עליו.

נסים זאב: אבל מה לעשות – – –

רות קלדרון: אם ראשונים כבני-אדם, אנחנו כחמורים.

נסים זאב: בסדר, מי שרוצה לחשוב שהוא חמור, אין לי בעיה אתו.

נסים זאב: – – – אבל בני עדות אשכנז לא הסכימו לקבל את סמכויותיו של הראשון לציון.

נסים זאב: לשבת תחת חסותו?

נסים זאב: מה פתאום.

נסים זאב: הקימו לעצמם מערכות משלהם, שירותי חינוך נפרדים, שירותי דת נפרדים, והעמידו רב ראשי אשכנזי בשנת 1921.

נסים זאב: ואז הוקמה על-ידי הנציב העליון הוועדה שבחנה את מעמדן של אותן העדות, ואנחנו, לצערנו הרב, הולכים לפי אותה מאטריה.

נסים זאב: בשביל זה, אני חושב שהטעות היא שלא רבנים בוחרים את הרב הראשי.

נסים זאב: נוצר מצב שפוליטיקאים, שלא מבינים ברבנות, חושבים שהם מקימים עולה של תורה.

נסים זאב: עכשיו אני רוצה לומר שמאז הקמתה של הרבנות הראשית לישראל ועד הכרזת, הקמת, המדינה הגיעו למדינת ישראל קהילות רבות במאות ואלפים, על מנהגיהן, מורשתן, וכל אחת, כל עדה, כל קהילה, השתדלה לשמור על המורשת שלה.

נסים זאב: ובני ספרד הולכים לפי שיטת מרן ה"שולחן ערוך", בני אשכנז הולכים לפי שיטת הרמ"א.

נסים זאב: וכך התחזק הצורך הגדול בייצוג העדות על-ידי הרבנים הראשיים.

נסים זאב: ותאמינו לי, תלכו, תראו איזו עבודת קודש הם עושים בקהילות בחוץ-לארץ.

נסים זאב: איך הם מחזקים את הקהילות.

נסים זאב: מה עושים השגרירים שלנו?

נסים זאב: אני אגיד לכם: בשבוע שעבר הייתי צריך לצאת לשווייץ; הייתה לי פגישה בפרלמנט שם עם שני שרים, ביניהם שר הביטחון ועוד 20 חברי פרלמנט.

נסים זאב: ביטלתי את זה יום קודם.

נסים זאב: הייתה פה משלחת שלמה – זה בראשותי, ידידות ישראל–שווייץ.

נסים זאב: מה קרה?

נסים זאב: אני אגיד לך למה זה קשור – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת זאב, בקצרה.

נסים זאב: זה ממש קצר, לא יותר מכמה דקות.

נסים זאב: ומה שקרה, התברר שהשגריר בחופשה.

נסים זאב: כמה זמן?

נסים זאב: 20 יום.

נסים זאב: אז שאלתי: מה עם ממלא-מקומו?

נסים זאב: אמרו: גם ממלא-מקומו יצא לחופשה.

נסים זאב: הרבנים הראשיים שלנו לא יוצאים ליום אחד חופשה.

נסים זאב: ותאמינו לי, ביום שהם יוצאים לחופשה ממדינת ישראל, הם עושים פי כמה וכמה בחוץ-לארץ.

נסים זאב: רק היום, המושל האקבי אמר לי: אני רוצה פגישה עם הרב יצחק יוסף, הרב הראשי הספרדי.

נסים זאב: לא הבנתי מה לו ולרב הראשי הספרדי.

נסים זאב: קבעתי לו פגישה היום בסביבות שעה 11:00 – –

רות קלדרון: חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: – – אתה צריך לראות איזו השפעה, איזה כבוד, איזה הדר, איזו שמחה.

נסים זאב: איך אפשר לוותר על דבר כזה בכלל?

נסים זאב: מי אתם שתגזלו לנו את הרב הראשי?

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם: אם אתם רוצים רב ראשי אחד, יהיה רק ספרדי.

נסים זאב: ואם מדינת ישראל תתעלם מהצורך הזה, ש"ס חייבת להקים ולהכיר בראשון לציון לעד ולעולמי עולמים.

נסים זאב: אנחנו לא צריכים אתכם.

רות קלדרון: תודה רבה.

נסים זאב: רגע אחד.

רות קלדרון: אני בעד.

נסים זאב: אני עוד לא גמרתי.

רות קלדרון: תמיד צריך לסיים במשהו נגד – – –

נסים זאב: לא, ממש לא.

נסים זאב: משהו חשוב.

רות קלדרון: כן.

נסים זאב: תגידו לי למה בפוליטיקה הישראלית, אנחנו, יש לנו ברוך השם מפלגת ש"ס ומפלגת אגודת ישראל – שם כולם אשכנזים ופה כולם ספרדים – –

רות קלדרון: חבר הכנסת זאב, מספיק.

נסים זאב: – – אף אחד לא חושב שצריכים לבטל אחת מהן.

נסים זאב: מה ההבדל?

רות קלדרון: דווקא רעיון.

נסים זאב: אתם רואים – זה רעיון, בטח, אני נותן לך רעיונות עכשיו.

נסים זאב: אז אני רוצה לומר לך שמאז ומעולם ראו במפלגות השונות ביטוי לעקרונות הדמוקרטיה.

נסים זאב: באותה רוח יש צורך להמשיך את המצב הקיים, להשאיר את שני הרבנים הראשיים לישראל, שמייצגים את כלל העדות בארץ ובתפוצות.

נסים זאב: יש להעצים את כוחה של הרבנות הראשית, להחזיר לה את הסמכויות שנגזלות ממנה.

נסים זאב: כל פעם מביאים הצעת חוק ומורידים מהסמכויות – –

רות קלדרון: חבר הכנסת זאב, מספיק.

נסים זאב: – – של הרבנות הראשית, ולא חלילה לגרוע.

נסים זאב: המצב שבו משרתים שני רבנים עבור כל עדה ועדה מוסיף כבוד והדר למדינת ישראל בארץ ובעולם.

נסים זאב: כל ניסיון לביטול אחד מהם, קל וחומר ניסיון לפגוע במעמדו של הראשון לציון, יביא לתחושת קיפוח ולמחלוקת מיותרת בין הקהילות.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת יצחק וקנין, ואחריו – חבר הכנסת סגן השר בן-דהן.

רות קלדרון: בבקשה.

רות קלדרון: עם חבר הכנסת זאב אי-אפשר להקפיד על זמנים.

רות קלדרון: אין מוקדם ומאוחר בתורה.

יצחק וקנין: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, אני דווקא מתחבר למשפטים האחרונים שדיבר עליהם נסים זאב.

יצחק וקנין: היינו משלחת בארצות-הברית, והקונסול הראשי בניו-יורק הסביר לנו כיצד הם מעבירים את ההכרה במדינת ישראל, בפעולות שמדינת ישראל עושה בשטחים, כיצד הם מביאים את דעת הקהל לשינוי מקצה לקצה; הסביר לנו הסבר מקיף כיצד הקונסוליה פועלת.

יצחק וקנין: שאלתי אותו: אדוני, איפה הקטע של היהדות בארצות-הברית?

יצחק וקנין: הייתה סגנית שר הפנים פניה ואמרה לו: אדוני הקונסול, אולי תגיד לי מהי מידת ההתבוללות בארצות-הברית?

יצחק וקנין: עונה לה הקונסול: המדינה היחידה בעולם שאין בה ריבוי של יהודים זה ארצות-הברית.

יצחק וקנין: נשארנו כמו שהיינו.

יצחק וקנין: לא רק זה – 12 מיליון יהודים מתבוללים.

יצחק וקנין: 12 מיליון מתבוללים.

יצחק וקנין: על-פי השיטה, אפילו, הייתי אומר, גברתי היושבת-ראש, שלך.

יצחק וקנין: להכניס את הרפורמים, את הקונסרבטיבים, להפוך את הרבנות לגיור – כל דכפין ייתי ויבוא, ייכנס ליהדות; מה אנחנו עושים לעצמנו?

יצחק וקנין: היטלר, יימח שמו, חיסל שישה מיליון; אנחנו חיסלנו 12 מיליון בשיטות שלנו, כי אנחנו רוצים שלא תהיה כבר רבנות, כי אנחנו רוצים נישואים אזרחיים, כי אנחנו לא רוצים גיור, כי אנחנו רוצים לפרק את הכול.

יצחק וקנין: הבית היהודי – יושב פה אדוני סגן השר, שעלה לפה בשבוע שעבר – אני נותן עוד דוגמה שאת יודעת.

יצחק וקנין: את דיברת על זה מעל הדוכן, אני ניהלתי את הישיבה.

יצחק וקנין: כל השנים היו לומדי שמיטה.

יצחק וקנין: סגן השר אומר: אין לי כסף.

יצחק וקנין: לי הוא אמר במפורש: אני אשיג, אני אעשה.

יצחק וקנין: עובדה, לצורה שאתם חושבים שאולי זה יותר טוב, שזה לא חקלאים ולא כלום – קונסרבטיבים או רפורמים, אני לא יודע למי – נתנו 2 מיליון.

יצחק וקנין: סגן השר יודע.

יצחק וקנין: ועל מה התשובות?

יצחק וקנין: את מה שכבר נברא כל השנים אתם מחסלים, ואחר כך אתם מגלגלים עיניים ואומרים: לא ראינו.

יצחק וקנין: חבר'ה, המדרון הוא חלק ויורד לתהום.

יצחק וקנין: בשיטה שאתם מובילים, רבותי, זה מדרדר אותנו למטה למטה.

יצחק וקנין: אני לא חושש ליהדות האורתודוקסית.

יצחק וקנין: אני חושש לאלה שיושבים על הגדר, אלה שמתחתנים בנישואי תערובת, אלה שאנחנו מאבדים מעם ישראל.

יצחק וקנין: אנחנו מאבדים אותם בשיטות האלה, בגיור הזה, בשיטה הזאת.

יצחק וקנין: כמה מיליונים איבדנו בארצות-הברית?

יצחק וקנין: עם ישראל איבד 12 מיליון, רבותי.

יצחק וקנין: לא פוקחים את העיניים?

יצחק וקנין: לאן אתם רוצים להגיע?

יצחק וקנין: נשאר לכם רק הרב הראשי.

יצחק וקנין: זה מה שנשאר.

יצחק וקנין: בזה אנחנו נביא גאולה לעולם.

יצחק וקנין: אני קורא לידידי, סגן שר הדתות – לאן אתה רוצה להוביל את זה?

יצחק וקנין: אני שואל אותך – יד על הלב – –

רות קלדרון: תודה, חבר הכנסת וקנין.

יצחק וקנין: – – אם היו שני רבנים נבחרים או אחד שלכם, היית מביא את החוק הזה היום, אדוני?

יצחק וקנין: היית מביא את החוק הזה?

יצחק וקנין: יד על הלב.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת וקנין.

יצחק וקנין: אתה יודע שלא היית מביא אותו.

יצחק וקנין: אבל, לצערנו הרב, אתם תביאו עלינו אסון.

יצחק וקנין: אני מקווה שנוכל, ככל שהזמן יהיה קצר יותר, אולי נציל את עם ישראל מכם.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: אני מזמינה את חבר הכנסת בן-דהן, סגן שר הדתות, אחרון הדוברים.

אלי בן-דהן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי בקשב רב את מה שנאמר עד עכשיו.

אלי בן-דהן: צר לי, אבל נאמרו פה דברים שאין להם שום קשר לחוק שאנחנו מביאים כאן.

אלי בן-דהן: החוק הזה בא לחזק את הרבנות הראשית לישראל.

קריאות: לא, לא, לא.

אלי בן-דהן: החוק הזה הופך אותה – – –

קריאות: לא, לא.

אלי בן-דהן: תקשיבו בסבלנות.

אלי בן-דהן: אני הקשבתי לכם.

אלי בן-דהן: תהיו קצת סבלנים.

נסים זאב: – – –

קריאה: – – –

אלי בן-דהן: תמשיך לצעוק, למה לא?

אלי בן-דהן: תצעק, תצעק.

יצחק כהן: – – –

– – – ביבי.

אלי בן-דהן: החוק הזה בא לחזק את הרבנות הראשית לישראל.

אלי בן-דהן: מעולם בישראל לא היו שני רבנים ראשיים.

אלי בן-דהן: לא היה דבר כזה.

אלי בן-דהן: תלמדו במשנה – – –

יעקב מרגי: – – –

אלי בן-דהן: תקשיב רגע, תקשיב רגע, תקשיב רגע.

אלי בן-דהן: חבל על הזמן.

אלי בן-דהן: אני הקשבתי לכם בסבלנות.

רות קלדרון: – – – יש לי פטיש.

אלי בן-דהן: תהיו קצת מנומסים.

אלי בן-דהן: אני שמעתי אתכם בקשב רב.

רות קלדרון: מחלוקת לשם שמים.

רות קלדרון: בבקשה, תקשיבו.

רות קלדרון: תקשיבו, הקשבנו לכם.

רות קלדרון: גם השמים פה.

יצחק כהן: – – – לשם שמים.

דב ליפמן: אני אתך.

אלי בן-דהן: במשנה תמיד היו נשיא בית-הדין ונשיא הסנהדרין – שני תפקידים שונים לחלוטין.

אלי בן-דהן: מעולם לא היה מצב בעם ישראל שהיו שני רבנים ראשיים.

אלי בן-דהן: אין דבר כזה.

אלי בן-דהן: זה נעשה כאן, לצערנו הרב, אחרי גלות של אלפיים שנה.

אלי בן-דהן: אבל אחרי 75 שנה שהמדינה תהיה קיימת, אין שום היגיון בשני רבנים ראשיים לישראל.

אלי בן-דהן: רב ראשי לישראל עוסק בעניינים הציבוריים.

אלי בן-דהן: רב ראשי לישראל עוסק בהלכות ציבור.

אלי בן-דהן: אין שום הבדל אם יקבעו הלכה אם השתלת איברים מותרת או אסורה, או אם האתיופים, צריך להעלות אותם לארץ ואיזה גיור לעשות להם.

אלי בן-דהן: אין בזה שום מקום לפסיקה ספרדית ולא לפסיקה אשכנזית.

אלי בן-דהן: אין לזה שום קשר בכלל.

פנינה תמנו: – – –

אלי בן-דהן: אתם מטעים את הציבור ומטעים את האנשים.

אלי בן-דהן: אלה דברים שאין להם שום קשר.

פנינה תמנו: סגן השר – – –

אלי בן-דהן: אף אדם לא בא לרב ראשי – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת אשר, לא במליאה, בבקשה.

יצחק וקנין: אנחנו כבר לא – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת מיכאלי, בלי שתייה במליאה.

רות קלדרון: חבר הכנסת אשר, בלי טלפון במליאה.

אלי בן-דהן: אף אדם לא הולך לרב הראשי לישראל לשאול איך לנהוג.

אלי בן-דהן: בשביל זה יש רבני ערים, רבני שכונות ורבני קהילות.

אלי בן-דהן: אתם יודעים את זה היטב.

אלי בן-דהן: תפקידם של הרבנים הראשיים – –

יצחק כהן: – – –

אלי בן-דהן: – – הוא לפסוק בהלכות ציבור, ובהלכות ציבור אין שום הבדל בין ספרדי לאשכנזי.

אלי בן-דהן: אנחנו בחוק הזה באים לחזק את בתי-הדין הרבניים.

אלי בן-דהן: מהיום ואילך נשיא בית-הדין הרבני הגדול ייבחר מקרב חברי בית-הדין הרבני הגדול.

אלי בן-דהן: לא יכהן נשיא בית-הדין הגדול שמעולם לא היה בבית-הדין.

אלי בן-דהן: הוא לא ידע איך פותחים תיק – מימין או משמאל?

אריה מכלוף דרעי: הרב שמואל אליהו כן יודע איך פותחים?

אלי בן-דהן: הוא לא יודע.

אלי בן-דהן: הוא לא יודע.

אלי בן-דהן: הוא לא יודע.

קריאות: – – –

אלי בן-דהן: ואני רוצה לומר לכם – – –

אריה מכלוף דרעי: זה במקום להפסיד בכבוד.

אלי בן-דהן: תקשיב בסבלנות.

אלי בן-דהן: את החוק הזה אני העליתי לפני עשר שנים, כשלא חלמתי להיות חבר כנסת.

אלי בן-דהן: זה לא קשור בכלל למי שנבחר.

אלי בן-דהן: והראיה – – –

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

קריאות: – – –

אלי בן-דהן: אני לא יכול לדבר.

רות קלדרון: חברים, תנו, בבקשה, לסגן השר לסיים.

אלי בן-דהן: והראיה היא שהחוק הזה בכלל לא חל על הרבנים הראשיים הנוכחיים.

אלי בן-דהן: הוא יהיה בעוד עשר שנים בכלל.

אלי בן-דהן: מי יודע מי יהיה בעוד עשר שנים?

אלי בן-דהן: אתה סתם מטעה את הציבור.

אלי בן-דהן: אומרים דברים לא נכונים.

אלי בן-דהן: אין לזה שום קשר.

רות קלדרון: תודה רבה, בוא נסיים.

אלי בן-דהן: לכן, אנחנו רק נחזק את הרבנים הראשיים, נחזק את בתי-הדין הרבניים, יהיה להם נשיא שכל כולו יהיה קשוב אך ורק לבתי-הדין הרבניים.

אלי בן-דהן: יומם ולילה יעסוק בחיזוק בתי-הדין הרבניים ולא יישאב לתפקידים של רב ראשי לישראל.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: שרת המשפטים ציפי לבני.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, זה בסדר, בסדר.

רות קלדרון: עוד לא.

רות קלדרון: אתה יכול להמשיך?

רות קלדרון: אני מבקשת לא לדבר בטלפון, מכבוד המליאה.

יעקב מרגי: הוא שומע, הוא לא מקשיב.

רות קלדרון: זה לא מכובד, זאת כנסת ישראל, חברים.

רות קלדרון: זה לא אנחנו, זה הכנסת.

רות קלדרון: לא בגלל בית אבא.

יצחק וקנין: גברתי, גם על בסיס – – – אני לא חושב שזה מוצדק, מה שנעשה כרגע.

יצחק וקנין: למה את – – –

רות קלדרון: אנחנו נמשיך בסדר-היום.

רות קלדרון: תודה רבה, סגן השר.

רות קלדרון: שרת המשפטים בוחרת כרגע לא להגיב.

רות קלדרון: אנחנו נעבור – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – –

רות קלדרון: סליחה?

יולי יואל אדלשטיין: להצבעה.

יצחק וקנין: אדוני, אי-אפשר להמשיך לנהל את הדיון בצורה כזאת, זה ביזיון.

רות קלדרון: אדוני היושב-ראש – – –

אריה מכלוף דרעי: הצבעה, הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: – – –

רות קלדרון: בסדר גמור.

מיקי לוי: הצבעה במועד אחר.

רות קלדרון: שרת המשפטים מבקשת להודיע דבר מה לכנסת.

יעקב מרגי: היא לא רוצה, היא פוחדת.

רות קלדרון: הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון מס' 7), בבקשה.

יצחק וקנין: אני אומר לכם – – – מוחה על הצורה של התנהלות הדיון.

רות קלדרון: הייתה התייעצות, חבר הכנסת וקנין.

יצחק וקנין: – – –

רות קלדרון: הדברים בנפשם – חושבים.

ציפי לבני: תודה רבה.

ציפי לבני: אני מבקשת אם כך לקיים – – –

רות קלדרון: שרת המשפטים.

רות קלדרון: בבקשה להקשיב.

יצחק וקנין: – – –

ציפי לבני: כן, אני מבקשת – – –

קריאות: – – –

ציפי לבני: אני שמעתי את כל הטיעונים.

ציפי לבני: אני מאמינה שרב ראשי אחד יביא לאחדות בעם ישראל.

ציפי לבני: לאור כל האמור, הייתי רוצה לשמוע מיושב-ראש הקואליציה – יושב-ראש הקואליציה, הייתי רוצה לדעת האם אפשר להצביע על הצעת החוק.

אריה מכלוף דרעי: מה זה?

אריה מכלוף דרעי: מה זה?

ציפי לבני: סליחה?

אריה מכלוף דרעי: מה זה לשאול כזה דבר?

יריב לוין: תצביעי, אין מה לעשות.

ציפי לבני: טוב, אנחנו נעבור אם ככה – – –

אריה מכלוף דרעי: – – –

ציפי לבני: כן, אני שמעתי את כל טיעוניכם, אני חושבת שהם לא קשורים לעניין.

ציפי לבני: אני מבקשת, אם ככה, לעבור להצבעה.

ציפי לבני: תודה.

רות קלדרון: טוב.

רות קלדרון: הצעת החוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון מס' 7) (רב ראשי אחד לישראל), התשע"ד–2014, קריאה ראשונה – מי בעד?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: בבקשה.

רות קלדרון: הצבעה מס' 30 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 22 נגד – 14 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון מס' 7) (רב ראשי אחד לישראל), התשע"ד–2014, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

רות קלדרון: 22 בעד, 14 נגד.

רות קלדרון: הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה, והיא תועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

רות קלדרון: תודה רבה על הדיון המרתק.

לאיזה ועדה?

רות קלדרון: ועדת חוקה, חוק ומשפט.

יעקב מרגי: ועדת הפנים.

יצחק כהן: ועדת המדע.

יעקב מרגי: ועדת הפנים.

רות קלדרון: ועדת מדע?

יעקב מרגי: פנים.

רות קלדרון: ועדת הפנים?

רות קלדרון: משום שיש שאלה באיזה ועדה, החוק יעבור לוועדת הכנסת להחלטה.

רות קלדרון: שרת המשפטים, לאיזה ועדה את ממליצה?

ציפי לבני: החוקה.

יצחק כהן: לא שואלים אותה.

יצחק כהן: ועדת המדע.

רות קלדרון: היא ממליצה ועדת החוקה, אתה ממליץ ועדת המדע, ועדת הפנים.

רות קלדרון: אנחנו מעבירים אותה לוועדת הכנסת להחלטה.

רות קלדרון: [מס' מ/770; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' כ', עמ' 2983; נספחות.

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: נמשיך בסדר-היום: הצעת חוק סדר – יש לנו רמקולים, אז למה אנחנו צועקים?

רות קלדרון: חבר הכנסת כהן, בבקשה לא לטלפן בתוך המליאה, מפאת כבוד הכנסת.

רות קלדרון: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 68), התשע"ד–2014, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

רות קלדרון: יציג את הצעת החוק, בשמו של יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת יריב לוין.

רות קלדרון: בבקשה.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבד להציג בפני הכנסת את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 68), התשע"ד–2014 – סגירת תיק בתנאים.

יריב לוין: בשנת 2012 חוקקה הכנסת את חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 66), התשע"ב–2012, בעניין סגירת תיק פלילי בהסדר, שמטרתו הייתה לאפשר לתובע לסגור תיק פלילי שנפתח לחשוד אף שקיימות ראיות נגדו, ולא להעמידו לדין, בתנאים שייקבעו בהסדר שייחתם בין התובע ובין החשוד.

יריב לוין: ההסדר מאפשר לתובע, במקרים המתאימים ובתנאים שנקבעו בחוק, לנקוט חלופה שלישית בין העמדה לדין ובין סגירת התיק, שלעתים היא הכלי המידתי וההולם ביותר מבחינת האינטרס הציבורי.

יריב לוין: בשל החשיבות הרבה הטמונה בהסדר החדש ונוכח הסכנות הרבות שקיימות במתן סמכות מעין-עונשית לרשויות התביעה מחוץ לכותלי בית-המשפט, ביקשה הוועדה בזמנה להגביל במידת מה את שיקול הדעת של התביעה, כך שהשימוש בהסדר החדש ייעשה במקרים המתאימים.

יריב לוין: הגבלות אלו נועדו, מחד גיסא, לכך שהתובע לא יציע לחשוד הסדר בעבירות חמורות שהיה מתאים להעמידו לדין, ומאידך גיסא, לדאוג לכך שהתובע לא יציע לחשוד הסדר כאשר כלל לא ראוי להעמידו לדין.

יריב לוין: החוק נועד גם לאזן את מערך הכוחות שבין התביעה לבין החשוד באופן שיישמרו זכויות החשוד, וכן ליצור מנגנון של שקיפות ודיווחיות על ההסדרים כדי לקדם שוויון בענישה ואחריותיות כלפי הציבור.

יריב לוין: במהלך הדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט בהצעת החוק הממשלתית, שביקשה לסדר את אופן התשלום של קנס שמוטל על-ידי תובע בהסדר בעבירות של תכנון ובנייה, הסתבר לוועדה שיש להבהיר, מחד גיסא, שהחוק ממצה ומחייב ואין הטלת עונשים על-ידי תובע אלא לפי החוק הזה או חוק מפורש אחר, ומאידך גיסא, שיש לתקן ולהרחיב עניינים מסוימים על מנת שהחוק יופעל בצורה מיטבית.

יריב לוין: לפיכך, הוועדה דנה בכמה הרחבות לחוק הקיים: בחינת הצורך בתוספת אמצעי ענישה, לפי מגוון העבירות שעליהן חל ההסדר; תיקונים מסוימים לעניין קטינים; הוספת משרד הכלכלה כמשרד שיכול להשתמש בהסדר, ואפשור גבייה של כספי הסדר לרשויות המקומיות באמצעות מערכת הגבייה שלהן.

יריב לוין: בסופו של דבר, הוועדה אישרה את התיקונים הבאים: מוצע להוסיף הבהרה, למען הסר ספק, כי סגירת תיק פלילי בהסדר תיעשה אך ורק לפי סימן זה או לפי חוק אחר שקבע ההסדר בעניין.

יריב לוין: משמעות הדבר היא שלא יהיו סגירות תיקים בהסדר או הטלת עונשים בידי התובע באופן מאולתר שלא על-פי הוראות החוק.

יריב לוין: מוצע להגדיל את תקרת הסכום שהתובע יכול לגבות בהסדר, הן לעניין תשלום לאוצר המדינה והן לעניין פיצוי לנפגע העבירה, ולקבוע שהסכום לא יעלה על האמור בסעיף 61(א)(2) לחוק העונשין, קרי, 29,000 ש"ח היום, במקום הסכום הקבוע של 14,400 ש"ח.

יריב לוין: הדבר יאפשר להשתמש בהסדר במגוון גדול יותר של תיקים.

יריב לוין: יחד עם זאת, מוצע כי בעבירות לפי חוק התכנון ובנייה, אם העבירה בוצעה בנכס משותף על-ידי שני בני-זוג המנהלים משק-בית משותף, לא יוכפל הקנס בשל כך ששני בני-הזוג מואשמים בעבירה והנטל הכלכלי על המשפחה לא יעלה על 30,000 ש"ח.

יריב לוין: מוצע להבהיר כי אין לקבוע תנאי בהסדר, אלא אם קיימת זיקה עניינית בין התנאי לבין העבירה שבוצעה.

יריב לוין: מוצע כי אם הקנס שנקבע אמור לעבור לוועדה מקומית לתכנון ולבנייה כמשמעותה בחוק התכנון והבנייה, התשכ"ה–1965, ישולם התשלום ישירות לוועדה המקומית, באמצעות קופת הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה ולא באמצעות המרכז לגביית קנסות.

יריב לוין: החוק קובע כי אין לקבוע תנאי של תוכנית טיפול אלא בהסכמת שירות המבחן.

יריב לוין: מאחר ששירות המבחן עמוס מאוד, היכולת שלו להירתם לסיוע לפי המנגנון המוצע תלויה במשאבים, ולכן מוצע לאפשר לו לסייע גם באופן חלקי, על מנת שלא ייווצר מצב שאין התקדמות.

יריב לוין: מוצע לאפשר למשרד הכלכלה לערוך הסדרים לפי החוק ולקבוע תנאים בהסדר שכוללים תיקון ליקויים שנבעו מהעבירה, נקיטת הליכים משמעתיים כלפי נושאי משרה בתאגיד, התחייבות של התאגיד להעביר למשרד הכלכלה דיווח באשר למילוי הוראות החוק, וכן ביצוע איסוף, תיקון או השמדה של מוצרים שבהם התגלו הפרות.

יריב לוין: הוועדה השתכנעה כי קיים במשרד הכלכלה מערך מסודר של תביעה, ניהול על-ידי תובעים שהם עובדי מדינה והנחיה על-ידי הפרקליטות.

יריב לוין: יצוין שעוד לפני שחוקק החוק, בצד מערך של עיצומים כספיים, נהגו במשרד להשתמש בהסדרים לסגירת תיק, ורצוי שההסדרים הללו ייערכו בצורה מסודרת לפי החוק.

יריב לוין: מוצע לאפשר לתובע שעורך הסדר לפי חוק התכנון והבנייה להאריך לשנתיים את תקופת התנאי, במקום לשנה כפי שקבוע בחוק, אם פעל החשוד ביעילות להשגת ההתאמה והתמשכות ההליכים לא הייתה בשליטתו.

יריב לוין: עוד מוצע להוסיף תנאים חדשים שהתובע רשאי להציע בהסדר: הסכמת החשוד להודות בתובענה משמעתית והסכמתו לעונש מסוים, בתנאי שהעונש הכספי לא יעלה על 29,000 ש"ח; התפטרות או התחייבות שלא לשמש בתפקיד מסוים; אימוץ נהלים פנימיים להבטיח את מניעת הישנותן של עבירות דומות; הפסקת עסק או התחייבות להימנע מפעילות מסוימת בעסק לתקופה קצרה, בתנאי שההסדר ייערך בתוך שישה חודשים מיום גילוי העבירה.

יריב לוין: לבסוף, מוצע לקבוע כי החוק העיקרי לסגירת תיק אינו חל על קטינים.

יריב לוין: בהקשר זה עוד מוצע תיקון עקיף לחוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול), התשל"א–1971, שיאפשר הליכים ניסיוניים לגבי קטינים אף בלי פרסום נוהל לציבור, למשך שלוש שנים, כדי לעודד מציאת פתרונות מגוונים לשיקומם של קטינים.

יריב לוין: בנוסף, מוצע להגמיש ולהנגיש את פרסומיהם של נהלים שגובשו אחרי הניסיונות באופן שלא יהיה צורך לפרסמם ברשומות אלא באתר האינטרנט של המשרדים הנוגעים בדבר.

יריב לוין: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ולכן אני קורא לכנסת להצביע בעד הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח אשר אישרה הוועדה.

יריב לוין: ואני מבקש לנצל את ההזדמנות להודות לצוות הוועדה בראשותה של דורית ואג, לייעוץ המשפטי של הוועדה בראשותה של עורכת-דין סיגל קוגוט, וכמובן, ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת דוד רותם, שבשמו אני מביא כאן את הצעת החוק לאישור.

יריב לוין: תודה.

חמד עמאר: לחוק לא הוגשו הסתייגויות.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא לעבור למקומות – הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 68), התשע"ד–2014.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים בקריאה שנייה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 31 בעד סעיפים 1–7 – 26 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–7 נתקבלו.

חמד עמאר: בעד – 26, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

חמד עמאר: הצבעה מס' 32 בעד החוק – 30 נגד – אין נמנעים – אין חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 68), התשע"ד–2014, נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 30, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 68), התשע"ד–2014, תיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

חמד עמאר: אני מבקש לדעת, אנחנו עוברים להודעת הממשלה?

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, מה עם סדר-היום?

חמד עמאר: אני יכול להבין לאיפה אנחנו מתקדמים עכשיו?

חמד עמאר: אני מבקש לקבל את סדר-היום מסודר.

קריאה: רק הסעיף האחרון.

קריאה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/551).

קריאה: ]

חמד עמאר: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק שכר שווה לעובדת ולעובד (תיקון מס' 4) (פיצויים בשל נזק לא ממוני והגנה על מתלונן), התשע"ד–2014, קריאה ראשונה – זה החוק האחרון – של חברי הכנסת עליזה לביא, רינה פרנקל ודוד צור וקבוצת חברי כנסת.

חמד עמאר: אני מבקש מחברת הכנסת עליזה לביא להציג את החוק.

דוד אזולאי: כבוד היושב-ראש, אפשר לקבל הסברים מה קורה כאן?

חמד עמאר: חברי הכנסת, אני מבקש.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת החוק.

חמד עמאר: בואו ניתן לחברת הכנסת עליזה לביא להציג את החוק.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, חברותי, חברי חברי הכנסת, העבודה שלנו במיגור פערי השכר היא עבודה מאוד מאוד רחבה.

עליזה לביא: אנחנו פועלות מול המעסיקים, פועלות להעצמת עובדות, פועלות לקידום איזון משפחה–עבודה, וגם בוחנות ומסתכלות ללא לאות למה החקיקה הקיימת לא מסייעת, איך זה שפערי השכר עדיין עומדים על אחוזים כה גבוהים ואיך המצב לא משתפר.

עליזה לביא: יש לנו בישראל חקיקה, חקיקה טובה, חקיקה נכונה, ויש לנו חוק יפה שנחקק כבר ב-1996, חוק שכר שווה לעובדת ולעובד, שאותו אני מבקשת, אדוני היושב-ראש, לתקן היום.

עליזה לביא: החוק, חברי, קובע במפורש שחור על-גבי לבן שעובדת ועובד המועסקים אצל אותו מעביד באותו מקום עבודה זכאים לשכר שווה בעד אותה עבודה, עבודה שווה בעיקרה או עבודה שוות-ערך.

עליזה לביא: אבל, אדוני, החוק לא מעניק פיצוי בגין האפליה.

עליזה לביא: החוק הזה ישפה את העובדת בכסף שנחסך ממנה, אבל לא יתייחס ויפצה על הביזוי, ההשפלה, הפגיעה בערך העצמי שהעובדת חווה.

עליזה לביא: הצעת החוק, שנוסחה בשיתוף עם פרויקט "שוות ערך", תוכנית משותפת לשדולת הנשים, שתי"ל, "מרכז אדוה" ונציבות שוויון הזדמנויות בעבודה – –

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא לשמור על שקט ולא לדבר בטלפון בתוך המליאה.

חמד עמאר: בבקשה.

עליזה לביא: – – מבקשת להבטיח שנשים יקבלו את הפיצוי שמגיע להן ויעודדו עוד ועוד נשים לברר את תנאי ההעסקה שלהן ושל הקולגות שלהן ולוודא שהן לא מופלות לרעה.

עליזה לביא: ככל שהנשים מופלות לרעה, ככל שאתן מופלות לרעה, אני קוראת כאן, אדוני, מהבמה הזאת: אנא, תתלוננו.

עליזה לביא: תתבענה, תפנו אלינו, אנחנו נעזור.

עליזה לביא: כאן טמונה הדרך לשינוי.

עליזה לביא: רק אנחנו נשנה את המציאות.

עליזה לביא: הבנות שלנו ימשיכו את זה, והמציאות בישראל תגיע לידי שוויון.

עליזה לביא: רק אם אנחנו נמשיך ונעלה את הנושא הכאוב הזה של פערי השכר, רק כך אנחנו נוכל לשנות את המציאות המעוותת בחברה בעולם העבודה בישראל.

עליזה לביא: אני מבקשת מכם, חברותי וחברי חברי הכנסת, לתמוך בהצעת החוק.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

חמד עמאר: חבר הכנסת ישראל אייכלר.

חמד עמאר: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח.

חמד עמאר: חברת הכנסת זהבה גלאון, חברת הכנסת תמר זנדברג, חבר הכנסת אראל מרגלית, חבר הכנסת מאיר פרוש, חבר הכנסת משה גפני, חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, חבר הכנסת יעקב ליצמן.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק שכר שווה לעובדת ולעובד (תיקון מס' 4) בקריאה ראשונה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 33 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 21 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שכר שווה לעובדת ולעובד (תיקון מס' 4) (פיצויים בשל נזק לא ממוני והגנה על מתלונן), התשע"ד–2014, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 21, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותחזור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

פנינה תמנו: – – –

חמד עמאר: אני מוסיף לפרוטוקול.

חמד עמאר: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יריב לוין.

): אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, להלן הודעות מטעם ועדת הכנסת.

): ועדת הכנסת קבעה כי ועדת הכלכלה תדון בהצעות החוק הבאות לשם הכנתן לקריאה הראשונה: הצעת חוק הגבלת אשראי ספקים למוסדות המדינה, התשע"ג–2013, של חבר הכנסת רוברט אילטוב וקבוצת חברי הכנסת, פ/836/19, והצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – מוסר תשלומים), התשע"ג–2013, של חברת הכנסת שלי יחימוביץ וקבוצת חברי הכנסת, פ/753/19.

): תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תם סדר-היום.

חמד עמאר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ"ו בסיוון התשע"ד, 24 ביוני 2014, בשעה 16:00.

חמד עמאר: ישיבה זו נעולה.