ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 142, 2014-06-09 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"א בסיוון תשע"ד, 9 ביוני 2014.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 48) (מניעת נזקי שביתת רעב), התשע"ד–2014; הצעת חוק מועצת הצמחים (ייצור ושיווק) (תיקון מס' 10), התשע"ד–2014.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון מס' 44), התשע"ד–2014.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/2523/19 וכלה בהצעת חוק פ/2531/19 – הצעת חוק ייצוג הולם לעובדים עם מוגבלות בגופים ציבוריים (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, אילן גילאון, רוברט אילטוב, קארין אלהרר, יריב לוין, מירי רגב, רינה פרנקל, יצחק הרצוג, יחיאל חיליק בר, איתן כבל, נחמן שי, דב חנין, שמעון אוחיון, תמר זנדברג, ניצן הורוביץ, ג'מאל זחאלקה, מוחמד ברכה, מיכל בירן, משה מזרחי, אראל מרגלית, שלי יחימוביץ, דוד צור, זבולון כלפה, ישראל אייכלר, אורי מקלב, דוד רותם, חמד עמאר, מאיר שטרית, מרב מיכאלי, פנינה תמנו-שטה, מאיר פרוש, מנחם אליעזר מוזס, אורית סטרוק, יעקב אשר, יעקב מרגי, נסים זאב, מיכל רוזין, מסעוד גנאים, באסל גטאס, עיסאווי פריג', אברהם מיכאלי, דוד אזולאי, משה זלמן פייגלין, אלעזר שטרן, טלב אבו עראר, עפו אגבאריה, אריה דרעי, עמר בר-לב, בנימין בן-אליעזר, עמרם מצנע, זהבה גלאון, יצחק כהן, שאול מופז, יצחק וקנין, משה גפני, איילת שקד, יוני שטבון, מרדכי יוגב, ניסן סלומינסקי, אורלי לוי אבקסיס, ראובן ריבלין, שולי מועלם-רפאלי, שמעון סולומון, גילה גמליאל, אבישי ברוורמן, מיקי רוזנטל, ישראל חסון, אליהו ישי, חנא סוייד, בועז טופורובסקי, אמנון כהן, יפעת קריב, חנין זועבי, אריאל אטיאס, דב ליפמן, עליזה לביא, סתיו שפיר, אברהים צרצור, אחמד טיבי ויעקב ליצמן; הצעת חוק המרכז למורשת הערבים בישראל, התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת עיסאווי פריג', זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין ותמר זנדברג; הצעת חוק המרכז להנצחת זכרה של גולדה מאיר, התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, יפעת קריב, עדי קול, קארין אלהרר ומאיר שטרית; הצעת חוק שירות הציבור (הגבלות לאחר פרישה) (תיקון – הקשחת הקריטריונים לקיצור תקופת צינון), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, מיקי רוזנטל, ניצן הורוביץ, אילן גילאון, גילה גמליאל ואראל מרגלית; הצעת חוק להגנת הספרות והסופרים בישראל (הוראת שעה) (תיקון – הסרת מגבלות מסופר מתחיל),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת איילת שקד, עדי קול, יעקב מרגי ומירי רגב; הצעת חוק הדיינים (תיקון – קביעת תקני דיינים בבתי-דין רבניים אזוריים ביחס למספר התושבים בתחום שיפוטם), התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת יוני שטבון; הצעת חוק הגנה על כספי ציבור (איסור מימון ומתן שירותים למאחזים בלתי מורשים), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת איתן כבל, יצחק הרצוג, עמרם מצנע, מרב מיכאלי, איציק שמולי, נחמן שי, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, שלי יחימוביץ, עדי קול, קארין אלהרר, משה מזרחי, עמר בר-לב וסתיו שפיר; הצעת חוק-יסוד: ישראל מדינת הלאום של העם היהודי, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק עקרונות לפדיון שבויים ונעדרים, התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן, רונן הופמן, זבולון כלפה, איתן כבל, דוד צור ויצחק כהן.

ירדנה מלר-הורוביץ: המלצה של הוועדה הציבורית לקביעת שכר ותשלומים אחרים לחברי הכנסת בנושא: שכרם ותנאי עבודתם של העוזרים הפרלמנטריים.

ירדנה מלר-הורוביץ: הודעת שרת הבריאות יעל גרמן על מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מיקי רוזנטל ועפו אגבאריה בנושא: טיולי חופשה בחו"ל לרופאים במעטה של כנסים רפואיים.

ירדנה מלר-הורוביץ: לתשומת לבכם, הונח על שולחן הכנסת נוהל בחירת נשיא המדינה לקראת הבחירות שיתקיימו מחר.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני בטוח שחברי הכנסת שמו לב לכך שמחר הישיבה תיפתח בשעה 11:00 – –

אברהם מיכאלי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – לבחירת נשיא המדינה.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, חבר הכנסת מיכאלי, אני מניח שבכל זאת כולם יודעים, אבל נזכיר כמה פעמים במהלך היום.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: חוסר השקיפות בהליך גיבוש תקציב המדינה;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: היותה ממשלה ללא חוט שדרה בראשות ראש ממשלה חלש המקבלת החלטות בכוחניות בין מרכיביה;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בינתיים אנחנו עוברים לסדרת הצעות אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן: חוסר שקיפות בהליך גיבוש תקציב המדינה, מטעם סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יצחק הרצוג, ומי שתנמק את ההצעה היא חברת הכנסת סתיו שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

סתיו שפיר: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, לפני קצת יותר – כמעט שנה, בעצם, נלחמנו ממש כאן נגד גזירות התקציב האיומות שהפילה עלינו הממשלה הזאת:

סתיו שפיר: על קצבאות הילדים ונגד הפגיעה במעמד הביניים, נגד הפגיעה בהורים צעירים, בקשישים בישראל.

סתיו שפיר: 4,700 הסתייגויות הגישה האופוזיציה נגד התקציב האכזר הזה, וניהלה פה מאבק אימתני.

סתיו שפיר: חודש אחרי שהתקציב הזה עבר גיליתי לתדהמתי שכל המאבק הזה לא רק שהיה לחינם, כל התקציב הזה היה לחינם, כי תקציב המדינה שעובר פה, בכנסת, במליאה הזאת, הוא לא ממש תקציב המדינה.

סתיו שפיר: למעשה, בישראל יש שני תקציבים: יש התקציב שמדווח לציבור, התקציב שעליו אנחנו יכולים לריב ולהתגושש פה, במליאה, ויש התקציב הסודי, הנסתר, שעובר דרך ועדת הכספים.

סתיו שפיר: חודש וחצי אחרי שהעברנו את תקציב המדינה במליאה, התבקשנו להגיע באמצע הפגרה לחדר ועדת הכספים כדי להצביע על העברות תקציביות.

סתיו שפיר: קיבלנו לידינו ערמה של טבלאות שבתוכן היו סכומים של כמעט 17 מיליארד שקלים, שינויים בתקציב.

סתיו שפיר: 17 מיליארד שקלים פתאום, חודש וחצי אחרי העברת התקציב, היה צריך לשנות.

סתיו שפיר: מה קרה בחודש וחצי הזה, בשיאה של עונת המלפפונים בקיץ?

סתיו שפיר: מה קרה שהיה צריך פתאום לשנות את התקציב?

סתיו שפיר: שאלתי את חברי לוועדה, ואמרו לי: ככה אנחנו עושים כל הזמן.

סתיו שפיר: ככה זה עובד.

סתיו שפיר: ועדת הכספים מצביעה על העברות תקציביות.

סתיו שפיר: כבר שנים שככה הדבר הזה מתבצע.

סתיו שפיר: חברי הכנסת לא מכירים בכלל את הפרטים שבטבלאות ההעברות התקציביות, ורק נדרשים להצביע.

סתיו שפיר: לפעמים הצבעות על מיליארדי שקלים אורכות לא יותר מעשר דקות.

סתיו שפיר: לפעמים יושב רק יושב-ראש הוועדה בחדר הוועדה ומצביע עליהן.

סתיו שפיר: לפעמים אין שם אף אחד.

סתיו שפיר: זה הסיפור וזה התקציב שהממשלה מנסה להסתיר מאתנו – התקציב האמיתי של מדינת ישראל.

סתיו שפיר: הסיפור הזה חושף צביעות איומה של הממשלה הזאת, שאומרת לציבור דבר אחד אבל למעשה עושה דבר אחר: מעבירה כספי מסים ליעדים עלומים ונסתרים שהציבור לא מכיר בהם.

סתיו שפיר: בחודשים האחרונים התבקשנו בוועדת הכספים להצביע, למשל, על 6 מיליון שקלים שעברו לצורך קשרים רוחניים עם התפוצות.

סתיו שפיר: שאלתי, מה זה הדבר הזה?

סתיו שפיר: אמרו לי פקידי האוצר שמדובר בכמה עמותות שמקבלות תמיכה מהממשלה, פועלות בחו"ל.

סתיו שפיר: מתנדבי היקרים בלשכה הלכו ובדקו וחיפשו מי הן העמותות האלה, וגילו להפתעתם שהעמותות בכלל לא רשומות; ארבע עמותות שלא רשומות מקבלות 6 מיליון שקלים מכספי המסים שלנו?

סתיו שפיר: על מה?

סתיו שפיר: יש לי רעיונות די טובים למה היה אפשר לעשות עם 6 מיליון שקלים; אני חושבת שגם לכם.

סתיו שפיר: 50 מיליון שקלים שעברו בשבוע שעבר למטה סייבר בגין החלטת ממשלה, מאות מיליוני שקלים שעוברים למשרדי הממשלה, לאחר שאלה מתוקצבים בתחילת השנה בגירעון, ואז במהלך השנה הם צריכים להתחנן על נפשם כדי לקבל את התקציב הזה, ועוד ועוד ועוד ועוד.

סתיו שפיר: בזמן ששאלתי את פקידי האוצר שאלות רבות על אותן העברות תקציביות במשך חודשים ארוכים גיליתי כל מיני פרטים מעניינים על ההעברות האלה.

סתיו שפיר: גיליתי בעצם איך המדינה מייצרת תיקונים אפורים לחוק כדי להפוך מה שהוא ללא ספק שחיתות לשחיתות חוקית; להלבין את השחיתות.

סתיו שפיר: הרבה שיטות יש לאוצר כדי לשחק עם הכסף שלנו.

סתיו שפיר: אבל כששאלתי את אותם רפרנטים של האוצר שאלות, גיליתי שלא כל השיטות האלה באמת יכולות להיכנס לתחום האפור; חלקן ממש לא חוקיות.

סתיו שפיר: ואני אסביר: חוק-יסוד: משק המדינה מגדיר מפורשות שהתקציב יהיה לשנה אחת, ויביא את הוצאות הממשלה הצפויות והמתוכננות.

סתיו שפיר: כלומר, כל ההוצאות שהאוצר יודע שהוא עומד להוציא צריכות להיות כלולות בחוק התקציב שמגיע לכאן, לכנסת, להצבעה.

סתיו שפיר: נורא נורא פשוט.

סתיו שפיר: לא צריך להיות גאון כדי להבין את זה.

סתיו שפיר: אבל כששאלתי את אותם פקידי אוצר על העברות ספציפיות, על כל מיני סכומים, למשל על ההעברה התקציבית לרשויות מקומיות – ראיתי בדפי ההיסטוריה של הכנסת שכבר מ-1992 הן מתוקצבות לא בתקציב המדינה אלא בהעברות תקציביות שצריך לאשר; עכשיו, מה הדבר הזה עושה לאותן רשויות מקומיות אומללות, בכל רחבי הארץ, אגב?

סתיו שפיר: זה אומר שלאורך כל השנה הן יודעות שהן אמורות לקבל תקציב מהמדינה, אבל לא בטוחות שהן יקבלו אותו.

סתיו שפיר: ראשי הרשויות האלה צריכים להתקשר לכל אחד מחברי הכנסת ולהתחנן על נפשם כדי לקבל את הכסף הזה, במקום שהאוצר פשוט ישים אותו בתקציב, כי הכסף הזה הובטח להם מזמן.

סתיו שפיר: אם מ-1992 עובר אותו סכום בדיוק מדי שנה, למה הוא לא נכלל בתקציב המדינה?

סתיו שפיר: הוא הרי צפוי ומתוכנן.

סתיו שפיר: כנ"ל לגבי תקצוב של משרדים בגירעון: משרד – למשל משרד התקשורת – מתוקצב בגירעון; המשרד יודע שהוא צריך ללכת ולנהל משא-ומתן כל הזמן, על כל שקל, כשמעת לעת האוצר יכול בצורה הזאת לקחת תקציבים חברתיים ולערוך בהם קיצוצים שקטים, שאף אחד מאזרחי ישראל לא ידע עליהם.

סתיו שפיר: ואז גיליתי עוד כל מיני דברים.

סתיו שפיר: למשל, 36 מיליון שקלים שעברו – מענק ביטחוני זה היה נקרא – בגין הקפאת בנייה ביהודה ושומרון.

סתיו שפיר: שאלתי: רגע, הקפאת הבנייה, למיטב זיכרוני, הייתה ב-2009, הסתיימה אחרי תשעה חודשים.

סתיו שפיר: בדקתי שוב בדפי ההיסטוריה של ההעברות התקציביות וגיליתי שבכל שנה מאז 2009 מקבלות הרשויות ביהודה ושומרון בין 36 ל-40 מיליון שקלים מכספי ציבור, הוראת קבע, מענק הקפאת הבנייה הזה.

סתיו שפיר: למה מקבלים אותו, שאלתי.

סתיו שפיר: אמרו לי פקידי האוצר: מכיוון שהייתה הקפאת בנייה, הרשויות הפסידו כסף.

סתיו שפיר: גם באזור שבו אני גרה, במרכז הארץ, יש הקפאת בנייה בפועל.

סתיו שפיר: לא ראיתי שקיבלנו אי-פעם פיצוי על הדבר הזה.

סתיו שפיר: אבל אז גיליתי משהו עוד יותר חמור: בעיון בפרוטוקולים של המועצה המקומית אפרת, גילה מכון המחקר "מולד" מידע מאוד מעניין.

סתיו שפיר: הפרוטוקול נפתח במשפט המדהים: אולי אתה רוצה לכבות את הטייפ?

סתיו שפיר: והפרוטוקול ממשיך בזה.

סתיו שפיר: אגב, הפרוטוקול הזה נכתב יום לאחר הפגנת המיליון, ב-2011, ישיבה שנערכה באותו היום.

סתיו שפיר: ואז הוא אומר שבעצם מענק הקפאת הבנייה הזה בכלל אינו מענק ביטחוני, כפי שאמרו לנו פקידי האוצר.

סתיו שפיר: בעצם יש דיל עם עמותת מועצת יש"ע, שמענק הקפאת הבנייה הזה עובר לעמותת מועצת יש"ע מהרשויות המקומיות ביהודה ושומרון כדי לממן תעמולה פוליטית.

סתיו שפיר: אזרחי ישראל מעבירים כספים למדינה, שמעבירה אותם לרשויות ביהודה ושומרון, בידיעה שזה הולך לעמותה שעושה הפגנות נגד מדיניות הממשלה.

סתיו שפיר: זה המידע.

סתיו שפיר: הדברים האלה הם לא פחות מהזויים.

סתיו שפיר: עוד לא פחות מהזוי זה הסיפור של החטיבה להתיישבות.

סתיו שפיר: החטיבה להתיישבות היא זרוע הביצוע של משרד ראש הממשלה לבנייה, לרוב מעבר לקו הירוק.

סתיו שפיר: כבר מתחולל פה דיון ארוך בגין בקשה של שרת המשפטים ציפי לבני לחשיפת החטיבה להתיישבות לחוק חופש המידע.

סתיו שפיר: הדיון הזה הגיע לוועדת החוקה.

סתיו שפיר: יושב-ראש ועדת החוקה, חבר הכנסת דודו רותם, שיושב כאן, דחה את ההצבעה שוב ושוב ושוב ואמר מפורשות לפרוטוקול שהוא לא מעוניין לתת לשמאל כלים למניעת בנייה בשטחים.

סתיו שפיר: זאת אומרת, ידוע לאן הכסף הזה הולך וגם למה מונעים את השקיפות על הכסף הזה.

סתיו שפיר: עכשיו, אומרים לנו בישיבת ועדת הכספים שהחטיבה להתיישבות בונה בכל רחבי הארץ.

סתיו שפיר: זה אכן נכון, אבל הרוב, רוב מה שהיא עושה, קורה ביהודה ושומרון.

סתיו שפיר: ויודעים איך אנחנו יודעים את זה?

סתיו שפיר: בגלל שכשמסתכלים, חברי, בתקציב החטיבה להתיישבות ומפרקים אותו למחוזות, אנחנו מגלים שהגידול הגדול ביותר בכספים שעוברים לחטיבה להתיישבות וגדלים – התקציב המתנפח שלה מדי שנה מתרחש במחוז מרכז, המחוז שאחראי בעיקרו לבנייה ביהודה ושומרון.

סתיו שפיר: ב-2013 התקציב של מחוז מרכז של החטיבה להתיישבות התנפח, מאז אישור התקציב פה ודרך ועדת הכספים, ב-2,333%.

סתיו שפיר: התקציב של מחוז הר-חברון גדל ב-2,515%.

סתיו שפיר: זו ממש לא שאלה של עמדות מדיניות, זו לא שאלה של שמאל וימין, זו שאלה של חלוקה הוגנת.

סתיו שפיר: לאזרחי דימונה ובאר-שבע מגיע שיבנו אצלם דירות, שיהיו להם כיתות קטנות, שידאגו להם לסבסוד בתחבורה הציבורית, לא פחות משמגיע לאזרחי אלקנה וחברון.

סתיו שפיר: אבל הם מקבלים פחות.

סתיו שפיר: ההשקעה באזרח בהר-חברון עומדת על כמעט 11,000 שקלים; ההשקעה באזרח בשדרות – 3,490 שקלים.

סתיו שפיר: מה, אזרחי שדרות לא עומדים תחת איום ביטחוני?

סתיו שפיר: השקעה בתלמיד בדימונה – 3,717 שקלים, בהר-חברון – 24,500 שקל.

סתיו שפיר: מה ההסבר לפערים האלה?

סתיו שפיר: הפער הזה זה הפער שהורס אותנו, זה הפער שקורע את העם שלנו לגזרים, שפוגע בביטחון האישי, החברתי, הכלכלי שלנו, שמונע מכל ילד בישראל למצות את מלוא הפוטנציאל שלו.

סתיו שפיר: כמה היה מדהים לשמוע אתמול את ההצהרה של לפיד: איפשהו בין איתמר ליצהר קבור הכסף שיכול לשמש אותנו לכיתות קטנות יותר.

סתיו שפיר: שר האוצר גילה לתדהמתו שמישהו העביר בשנה האחרונה מאות-מיליוני שקלים להתנחלויות, במקום לחלק אותם שווה בשווה בין אזרחי ישראל.

סתיו שפיר: מישהו פשוט לקח את כספי הציבור, זרק 170 מיליון לחטיבה להתיישבות שבונה מעבר לקו הירוק, 28 מיליון לישיבה בבית-אל, 15 מיליון לגרעיני התיישבות ביו"ש, 36 מיליון מענקים ליישובים, 2 מיליון לוועד היהודי בחברון, 65 מיליון שקלים להתיישבות חדשה ביו"ש, 27 מיליון מענקים ביטחוניים.

סתיו שפיר: מה שמדהים הוא שהמישהו הזה הוא לא אחר משר האוצר יאיר לפיד.

סתיו שפיר: זאת אומרת, יאיר לפיד מתנגד למדיניות הכלכלית של יאיר לפיד.

סתיו שפיר: יכול להיות שהתעורר איזה משבר קואליציוני בין יאיר לפיד ליאיר לפיד.

סתיו שפיר: אולי יאיר לפיד יבוא לפה כדי לתמוך בהצעת האי-אמון הזו בממשלה שיאיר לפיד הוא חלק ממנה.

סתיו שפיר: חבר'ה, הדבר הזה פשוט אבסורד.

סתיו שפיר: מפלגת יש עתיד חייבת לציבור הרבה מאוד תשובות על העברות הכספים האלה.

סתיו שפיר: חלק מהתשובות האלה יינתנו ביום רביעי הבא, בדיון הראשון בעתירה שהגשתי נגד משרד האוצר וועדת הכספים לבג"ץ.

סתיו שפיר: אני מאוד מקווה שהתשובות האלה יהיו טובות.

סתיו שפיר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת אברהם מיכאלי לדבר בנושא: מדיניות הממשלה הכושלת בנושא הכלכלי והחברתי.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, אדוני סגן השר, חברי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים בתקופה של כמעט שנה ורבע אחרי הקמת ממשלה חדשה שאישרה תקציב, שמתנהלת עם התקציב הזה כבר כמעט שנה ורבע, כמו שציינתי.

אברהם מיכאלי: נתונים שכבר מתפרסמים על התקופה הזאת מראים, לצערנו, מדיניות כלכלית שנכשלה, והפער בין רמת המחירים לבין התוצר לנפש בישראל, לפי הפרסומים, הוא הגבוה ביותר בקרב כל מדינות ה-OECD.

אברהם מיכאלי: לפני עשור, בהשוואה, היינו במקום טוב באמצע.

אברהם מיכאלי: אבל מאז, ובעיקר בשנתיים האחרונות, הידרדרנו, לצערנו, למקום אחרון.

אברהם מיכאלי: לפי פרסום הלמ"ס מלפני כחודשיים, החשבונות הלאומיים של מדינת ישראל – בפרסום פורטו שני מדדים חשובים, שני מדדים כלכליים שבעצם משווים את מדינת ישראל מול הממוצע של 31 מדינות ב-OECD.

אברהם מיכאלי: המדד האחד הוא רמת המחירים שמחושבת על-ידי חלוקה של שווי כוח הקנייה של מוצרים ושירותים בכל מדינה, ביחידות מטבע מקומי לכל דולר ביחס לשער החליפין, ביחס לממוצע של אותן המדינות; והמדד השני הוא תוצר לנפש ביחס לממוצע של המדינות.

אברהם מיכאלי: לפי הנתונים שפורסמו – ומי שעשה על זה מחקר ומאמר יפה ב"גלובס", קראנו אותו לפני כחודש, חודש וחצי, זה ד"ר זאב רותם, שהוא מנכ"ל "רותם אסטרטגיה".

אברהם מיכאלי: הוא בעצם מביא נתונים שאי-אפשר לדבר עליהם כמו שאנחנו מדברים פה בכנסת – מבלי להתבסס על נתונים.

אברהם מיכאלי: אלה נתונים שהוא מביא ביחס למדינות ה-OECD.

אברהם מיכאלי: אנחנו ברמת המחירים גבוהים ב-13% מהממוצע של כל מדינות ה-OECD וניצבים בשליש העליון של הרשימה.

אברהם מיכאלי: מצד שני, בתוצר לנפש אנחנו הידרדרנו ונמצאים ב-20% פחות מהממוצע של מדינות ה-OECD.

אברהם מיכאלי: מבחינת המיקום שלנו אנחנו בשליש התחתון של ממוצע המדינות שם.

אברהם מיכאלי: הפער בין שני המדדים האלה שהזכרתי מעיד על כשלים במבנה הכלכלה ועל חוסר איזון בין הכנסה להוצאה של האזרחים לבין רמת המחירים.

אברהם מיכאלי: ואם אנחנו משווים את המצב הזה למצבנו לפני כעשור – זה מה שאמרתי, אדוני היושב-ראש, ב-85% מהמדינות הפער בין שני המדדים האלה בדרך כלל הוא פחות מ-20%.

אברהם מיכאלי: אם משווים את הפערים שיש לנו במדינה, בין המדד של התוצר לנפש לבין המדד של רמת המחירים, אנחנו עוברים את ה-41%, וזה בעצם מביא אותנו למקום כמעט הכי גרוע.

אברהם מיכאלי: אנחנו ממוקמים שם ברשימה במקום השלישי מלמטה, בין מדינות ה-OECD.

אברהם מיכאלי: אז בעצם כל זה למה קרה, למה הגענו למצב הזה שמצד אחד אנחנו כאזרחי מדינת ישראל – התוצר לנפש נמצא במקום מסוים, והוא לא הכי נמוך – אמרתי שהוא פחות מהממוצע, אבל עדיין אנחנו נמצאים במקום יחסית גבוה; מצד שני, רמת המחירים פה היא כל כך גבוהה, שהיא בעצם לא נותנת לאזרחים ליהנות מאותו תוצר שאנחנו אמורים ליהנות ממנו.

אברהם מיכאלי: ואז כאן בדיוק מגיעים לכישלון של המדיניות הכלכלית.

אברהם מיכאלי: המדיניות הכלכלית, במקום לקחת את התוצר לנפש שיש לנו כאן

אברהם מיכאלי: בנתונים שפירטתי קודם – בעצם הממשלה לא מעבירה את אותם ערכים של רמת התוצר לנפש לאזרחים.

אברהם מיכאלי: והממשלה, בעצם, מה עשתה?

אברהם מיכאלי: הממשלה הורידה הוצאות בשירותים ציבוריים: בריאות, חינוך, רווחה ותעסוקה.

אברהם מיכאלי: הדברים האלה גרמו לכך שהאזרחים בסוף נאלצים – את אותם שירותים שהממשלה קיצצה להם, להוציא את זה מכיסם.

אברהם מיכאלי: אז יש עניינים של הפרטה, יש עניינים של שירותים שניתנים על-ידי גופים שהם לא בדיוק מייצגים את הממשלה, את האינטרסים שלה, והדברים האלה, בסוף, מי שסובלים מזה אלה אזרחים שמשלמים ביוקר, הרבה יותר ביוקר מאשר באותן מדינות שגם אם שם רמת המדד של תוצר לנפש לא גבוהה כל כך, עדיין המחירים שם לא עלו, ואז האזרחים שם לא סובלים מהפער הגדול הזה, כפי שנוצר פה אצלנו.

אברהם מיכאלי: אז המדינות שרמת החיים שבהן אמורה להיות גבוהה לפי התוצר לנפש – באותן מדינות המחירים הם בהתאם לכך, סבירים, מה שלא קורה אצלנו.

אברהם מיכאלי: יש מין מלכוד, שאת ההנאה שאנחנו אמורים לקבל מאותו תוצר יחסית גבוה, אנחנו לא מקבלים אם המחירים נמוכים.

אברהם מיכאלי: אז לפי הניתוח של המומחים, הדברים האלה בעצם נגרמו, שוב, מתכנון מדיניות כלכלית לא נכונה.

אברהם מיכאלי: הממשלה, בשנה האחרונה, המשיכה בקו הזה ביתר שאת, ואם מישהו יגיד שאנחנו כל הזמן סובלים מהממשלות הקודמות, שהמצב היה גרוע בממשלות הקודמות – המצב הוא לא כזה, עובדתית.

אברהם מיכאלי: הנתונים שכרגע אני מקריא, לאחרונה הורעו משמעותית הרבה הרבה יותר מאשר בעשר השנים האחרונות.

אברהם מיכאלי: לכן המומחים באים וממליצים על כמה דברים שהממשלה צריכה להיערך אליהם.

אברהם מיכאלי: אנחנו עוד מעט נכנסים, בחודש-חודשיים הקרובים, אדוני היושב-ראש, לתכנון תקציב של שנה חדשה.

אברהם מיכאלי: אני עוד לא יודע אם זה יהיה שנה אחת או שנתיים, זה נושא שאני מבין שעדיין לא הוכרע, במובן של קידום החקיקה.

אברהם מיכאלי: אבל אין ספק שהמדיניות הזאת צריכה להשתנות ואנחנו צריכים פה לדבר על שיפור במחירי המזון שאנחנו, בחודש האחרון בכנסת, התעסקנו בהם; בוועדת הכלכלה עסקו בעניין הזה.

אברהם מיכאלי: אבל הפיקוח שצריך לגדול, גם על רמת המחירים, הוא אחד האמצעים שהממשלה חייבת להרחיב כדי להוריד את מחירי השירותים ואת מחירי המזון לאזרחים.

אברהם מיכאלי: כמובן, שירותי הדיור, שמהווים כ-25% מסל התצרוכת – אנחנו כל הזמן מדברים פה על אמצעים שצריכים לנקוט.

אברהם מיכאלי: לצערנו, האמצעים האלה לא ננקטים, חוץ מהרעיון הגרנדיוזי ששר האוצר הביא לנו בחודש האחרון על מע"מ דיפרנציאלי בדיור, שבעצם, על-פי רוב המומחים, לא רק שלא יתרום למצב הכלכלי של שיפור הדיור, אלא הוא גם יוצר פה מתחים עם מגזרים שהוגדרו מראש כמגזרים מסומנים, פסולים, מסיבות אידיאולוגיות כאלה ואחרות – המגזר הערבי, המגזר החרדי – שלא יזכו מאותה הטבה, כביכול, שאמורה להגיע להם.

אברהם מיכאלי: כמובן, שירותים ממשלתיים התייקרו בשנים האחרונות וגרמו, שוב, לאותם אזרחים שנזקקים לשירותים האלה להוציא סכומים גדולים יותר.

אברהם מיכאלי: חשוב יותר מכול בתחום הזה הוא צמצום האי-שוויון.

אברהם מיכאלי: אנחנו מדברים כל הזמן, אדוני היושב-ראש, על צמצום האי-שוויון; כולם מדברים על כך שצריך לתת העדפה מתקנת למגזר הערבי ולמגזר החרדי כדי שישתלבו במשק, כדי שיעבדו; השכלה – אנחנו היום קיימנו דיון, במקרה, בוועדת המדע בנושא של אי-שוויון, או יותר נכון, תעסוקת חרדים במגזר ההיי-טק.

אברהם מיכאלי: חבר הכנסת אראל מרגלית יזם כמה וכמה פרויקטים עוד לפני שהוא נכנס לכנסת, ואנחנו התייחסנו היום בוועדה בדיוק גם לדברים האלה, יחד עם כל הגורמים שהגיעו.

אברהם מיכאלי: כולם מנסים לייפות את המצב שהוא לא כזה.

אברהם מיכאלי: כולם מדברים שצריך לתת וצריך לעזור.

אברהם מיכאלי: בפועל, זה לא קורה.

אברהם מיכאלי: בפועל, יש דברים גלויים לעין ויש דברים שלצערנו גם סמויים מהעין.

אברהם מיכאלי: אותו יהודי חרדי שמגיע לקבל תעסוקה במקום שבו הוא רוצה לעבוד, לפעמים אומרים לו בגלוי שלא מקבלים אותו, אבל הרבה פעמים הם מתוחכמים יותר, אומרים לו מסיבות כאלה או אחרות דוחים אותו מהעבודה.

אברהם מיכאלי: אותה אישה חרדית שמנסה להשתלב, עם הנתונים שלה – אני לא אומר שצריך להעדיף אותה מפני שאין לה כישורים; עם הנתונים שלה, שיודעים שהיא צריכה ללדת עוד שנה, אז היום אמרו שם הנשים ששואלים אותה: מתי את עומדת ללדת?

אברהם מיכאלי: כמה ילדים את מתכננת?

אברהם מיכאלי: שאלות כאלה, שמראות שבסוף לא רק שלא מנסים לתקן את האי-שוויון או הבעיה של תעסוקה במגזר, אלא, לצערנו, אפילו מחמירים, ובסוף כל פעם יבואו ויגידו שהמגזר לא משתף פעולה.

אברהם מיכאלי: אין כל ספק שהמומחים רואים שהמתחים האלה, בין המגזרים, לא רק שלא יתרמו לכלכלה, אלא זה יפגע בכלכלה בצורה מאוד חמורה, ואנחנו חייבים להתריע כבר עכשיו, לאור ניסיון של שנה שלמה עם הממשלה הנוכחית, שאם הם לא יעבדו על זה ולא יתקנו את זה, לצערנו המצב ילך ויחמיר עוד יותר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי; הצעת אי-אמון מטעם סיעת ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת מיקי לוי, סגן שר האוצר, להשיב על שתי ההצעות, גם של סיעת העבודה וגם של סיעת ש"ס, שתיהן בנושאים כלכליים שקשורים למשרד האוצר.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, בהתייחס לדברים שנשמעו פה ביחס לשקיפות התקציב, אני רק יכול להגיד כי ההעברות התקציביות שמובאות לאישור ועדת הכספים הן שקופות והן נדרשות מעת לעת לאור שינויים והחלטות שמקבלת הממשלה.

סתיו שפיר: יש גם החלטות מ-2010 ומ-2009.

מיקי לוי: דוגמה שאני יכול לתת: כשנכנסתי לתפקידי ומצאתי שברשות המסים יש בעיות טכנולוגיות קשות מאוד, והיה צורך להשקיע שם מיליוני שקלים כדי להגיע לכל הנישומים ולמעלימי הכספים למיניהם – הושקעו כ-40 מיליון שקל.

מיקי לוי: רק לצורך ההעברה הזאת נדרשה החלטה.

מיקי לוי: ההחלטה הובאה בוועדת הכספים, תובא להצבעה כאן בכנסת, ומובן ששום דבר לא נעשה במחשכים – –

סתיו שפיר: מה לגבי הדברים שדיברתי עליהם?

מיקי לוי: – – כי אין אפשרות כזאת לעשות במחשכים שום דבר – –

סתיו שפיר: מיקי, מה לגבי הדוגמאות שניתנו פה?

מיקי לוי: – – הכול שקוף, הכול גלוי.

מיקי לוי: אם הייתי מקבל את הפרטים הקטנטנים האלה אז הייתי מתייחס גם אליהם, אבל – – –

סתיו שפיר: פירטתי אותם.

מיקי לוי: נכון, פירטת אותם עכשיו.

מיקי לוי: כל ההעברות הללו נעשות לאור היום בדיון בוועדת הכספים של הכנסת, והכנסת מצביעה עליהן סעיף אחר סעיף.

מיקי לוי: בהתייחס להצעת התקציב הקרובה, לאור הדברים שנכתבו בהצעת האי-אמון שהוגשה, אומר כי כפי שנהוג בכל שנת תקציב רגילה וכפי שנהוג בכל הצעת חוק ממשלתית, משרד האוצר מגבש את התקציב בהידיינות עם כלל משרדי הממשלה במהלך השנה.

מיקי לוי: זה לא נעשה בדקה האחרונה.

מיקי לוי: במהלך חודש אוגוסט, וסביר מאוד שאפילו לפני כן, אנחנו עושים מאמצים לעת הזו, בשנה הזו, כן כדי לשנות.

מיקי לוי: התקציב יובא לאישור הממשלה ולאחר מכן יונח על שולחן הכנסת.

מיקי לוי: אני רוצה להזכיר לכולנו שהחוק מחייב אותנו להניח את תקציב המדינה עד 60 יום לפני סוף השנה האזרחית.

מיקי לוי: תקציב המדינה יונח עד 60 יום לפני סוף השנה האזרחית, על-פי חוק.

מיקי לוי: כלומר, עד יום ראשון, 2 בנובמבר, וכך אכן נעשה, ונשתדל אף להקדים.

מיקי לוי: נשתדל.

מיקי לוי: אני יכול להבטיח לכם בהזדמנות הזו שאנחנו עושים מאמץ להקדים את המועד הזה ככל שנוכל, ואף שהכנסת בפגרה עד לתאריך 26 באוקטובר, אדוני, במידה שהדבר יתאפשר, אנחנו נפרסם את התקציב גם במהלך הפגרה באתר האינטרנט של משרד האוצר, והוא יהיה מוצג בשקיפות לעיון חברי הכנסת והציבור.

סתיו שפיר: כבר בזמן הפגרה?

מיקי לוי: בבקשה?

סתיו שפיר: זה ממש חדשות.

סתיו שפיר: בזמן הפגרה נקבל את הצעת התקציב?

מיקי לוי: אמרתי, נשתדל ונעשה את כל המאמצים.

מיקי לוי: אני שמח שאני מביא בשורה.

מיקי לוי: בכל מקרה, לכנסת יהיה מרגע זה כל המקום והזמן לדון בתקציב ולהתווכח על כל סעיפיו בכל ועדות הכנסת הרלוונטיות ובמליאה ולהצביע עליהם.

מיקי לוי: אני יכול להגיד עוד משהו – לא, אני אוותר על זה.

סתיו שפיר: תגיד, תגיד.

מיקי לוי: לגבי חוק ההסדרים שגם אותו אנחנו משתדלים מאוד מאוד לצמצם כדי להביא אותו בצורה יותר שקופה – ואדוני יודע את החוק שהוגש בפעם הקודמת.

מיקי לוי: אנחנו משתדלים גם בבקשה הזו שלך לעמוד.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, גיבוש תקציב המדינה הוא תהליך ארוך, מורכב, שכולל גורמים רבים, כולל אלפי סעיפים ותתי-סעיפים, ובכללם כל משרדי הממשלה, והוא אורך חודשים ארוכים מאוד.

מיקי לוי: אנחנו פועלים בשקיפות מלאה, ונביא אותו לידיעת הציבור והכנסת הכי מוקדם שנוכל, מעבר למה שהחוק מחייב אותנו.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת של ש"ס, באשר להצעת האי-אמון שלכם, אני חושב שעליתי לדוכן זה פעמים רבות והסברתי את הדרך שבה אנו מטפלים בבעיה הקשה של הדיור, ופעם נוספת שאתם השארתם לנו – מה לעשות, אני לא מוצא טעם לחזור ולומר את אותם הדברים פעם אחר פעם.

מיקי לוי: מעבר לכך אציין כמה נושאים מרכזיים, חבר הכנסת מיכאלי, שבכל זאת לא הכול רע, ניתן להתגאות בהם.

מיקי לוי: יחס החוב–תוצר של מדינת ישראל ירד ל-67.4%, כאשר ההמלצות של מדינות ה-OECD מדברות על 60%; מדינות יותר עשירות מאתנו, יותר ותיקות מאתנו, יחס החוב–תוצר שלהן הוא הרבה הרבה יותר גבוה; אני מניח שמספר לא מועט של מדינות היו רוצות להתחלק אתנו.

מיקי לוי: האבטלה – 5.6%; לא היה כדבר הזה 30 שנה.

מיקי לוי: דירוג האשראי שאנחנו נמצאים בו, A , פשוט נפלא יחסית למצב הכלכלי העולמי.

מיקי לוי: כן, יש עבודה רבה.

מיקי לוי: יש נושא יוקר המחיה, ויש נושא הדיור; וכבר הורדנו מכסים רבים על כל המוצרים שמגיעים מבחוץ, ואנחנו נטפל גם בנושא הבשר וגם בנושא החלב, והתחלנו לעשות זאת יחד עם משרד החקלאות.

מיקי לוי: אני חושב שהעובדה שיש האטה בשוק הדיור בתקופה האחרונה נובעת מהאמון הגדול של הציבור במהלכים ששר האוצר מוביל.

מיקי לוי: לא פעם, חבר הכנסת מיכאלי, חברי הכנסת מסיעתך שישבו במושבים ההם אמרו:

מיקי לוי: אנחנו ממליצים לכם להוריד למע"מ אפס.

מיקי לוי: אתה יכול לשאול את חבריך שצעקו משם: מע"מ אפס, מע"מ אפס.

מיקי לוי: שר האוצר העומד בראש קבינט הדיור – ובכללם ההחלטה לפטור ממע"מ דירה ראשונה לזוגות צעירים; הם יודעים שאנחנו רציניים ונחושים לתת את ההטבה שמגיעה להם, ואנחנו נביא אותה לאישור הכנסת, על-פי אותם קריטריונים שקבענו, למשרתים בצבא ולממצי יכולת ההשתכרות, ולא כמו אותו קריטריון שערורייתי של ותק בנישואים, שהיה במקום הראשון, אגב.

מיקי לוי: זאת, כמובן, מעבר לשוק הדיור להשכרה שאנחנו מייצרים יש מאין, ונחתמו כבר כ-300 עסקאות בנושא דיור להשכרה שהמדינה תיתן בהן רשת ביטחון; ייבנו בניינים ודירות להשכרה במחירים מוזלים לשוכרים, כדי לאפשר להם לצבור את ההון הראשוני הדרוש לקבלת משכנתה.

מיקי לוי: הסכמי-גג שאנו חותמים עליהם לגבי דיור להשכרה – ייבנו עשרות-אלפי דירות, כך אנחנו מקווים.

מיקי לוי: בינתיים מדובר בכמה אלפים; פתיחת חסמים שמאפשרת להתחיל מייד בבנייתן והסרה של ביורוקרטיה מיותרת שמעכבת הליכי תכנון ובנייה.

מיקי לוי: לפיכך, אדוני היושב-ראש, אני מבקש מהכנסת לדחות את הצעות האי-אמון.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נמשיך, חברי חברי הכנסת, עם הצעת אי-אמון מטעם יהדות התורה ומרצ: ממשלה ללא חוט שדרה בראשות ראש ממשלה חלש מקבלת החלטות בכוחניות בין מרכיביה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יעקב אשר.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מזמין את חבר הכנסת יעקב אשר לשכנע אותנו שהוא יהיה ראש ממשלה טוב.

יולי יואל אדלשטיין: נשקול בכובד ראש את הנימוקים שלך.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

אדוני היושב-ראש, אני לא יודע אם אני אשכנע אתכם שאני כל כך טוב כראש ממשלה, אבל ודאי אני יכול לשכנע כמה הממשלה היום וראש הממשלה היום לא טובים למדינת ישראל.

אדוני סגן השר – – –

אופיר אקוניס: – – – לשמוע.

אתה צריך לעמוד, אתה חייב לשמוע.

אופיר אקוניס: בהחלט.

איך זה עובד אצלכם בממשלה, אדוני סגן השר?

בוא תספר לנו קצת, כי אנחנו ניזונים רק ממה שאנחנו רואים.

איך מתקבלות החלטות בממשלה?

איך נקבעת מדיניות הממשלה?

האם יש התכנסויות קודמות – יושבים, מדברים על ענייני חברה ודת, על עניינים ביטחוניים ולאומיים, על ענייני שלום ולא-שלום, שטחים, לא-שטחים?

האם יש פורום כלשהו שאנחנו לא יודעים עליו, אדוני סגן השר, שממנו בסופו של דבר נולדות ההחלטות?

אם יש, אני אשמח מאוד, ודאי, שתבהיר לנו ותספר לנו כמה פעמים התכנסה סיעת הליכוד, שהיא בעצם מובילת הממשלה הזאת; כמה פעמים היא התכנסה יחד עם הסיעות האחרות או בעצמה להחליט על מדיניותה של הממשלה בנושאים הרי גורל שאנחנו נמצאים בהם?

ולמה אני אשמח אם תגיד לי את זה, אדוני?

כי מה שאנחנו, פשוטי העם, רואים מהצד, ובמיוחד אלה שמסתובבים בבניין כאן, יש הרגשה – ואולי יותר מהרגשה, ידיעה – שיש איזה סחר-מכר, שוק פרסי, של חוקים ושל דברים שבסופו של יום עלולים להשפיע ומשפיעים על דמותה של המדינה כולה ועל החלטות קרדינליות.

והחוקים האלה באים במסחר: תן לי חוק נגד הדת, אני אתן לך חוק בעד לאום; תן לי חוק שמשנה ופוגע בדמותה היהודית של מדינת ישראל, ואני אאשר לך להעביר בוועדת הכספים כמה מיליונים ליישובים מרוחקים כלשהם שאף אחד לא קיים עליהם דיון אם צריך אותם או לא.

איך זה עובד?

אנחנו רואים מול העיניים – – –

אופיר אקוניס: – – –

תודה רבה שאתה מייחס לנו את השיטה, אבל אני רוצה לומר לך, אדוני סגן השר: התלמיד עלה על רבו.

בהחלט, התלמיד עלה על רבו.

אבל אתם מתמסחרים בדברים יותר גרועים.

אתם מתמסחרים בדברים שמתאימים לאג'נדות שלכם, האנטי-דתיות, האנטי-מסורתיות, תמורת משחקים כאלה ואחרים בנושאים מדיניים, בנושאים שהם פיקוח נפש.

כמה חוקים?

אני מחזיק כאן רשימה של עשרות חוקים.

אדוני סגן השר, אדוני סגן השר מיקי לוי – –

יולי יואל אדלשטיין: שניים.

– – מאחר שלא אתה עונה לי, אז תיתן לסגן השר אקוניס – שאני אשמע בצמא את דברי תשובתו.

אני מחזיק כאן בידי הצעות חוק בכמות שעוד לא הייתה, שכל מטרתן בסופו של יום זה לקעקע את המסגרת היהודית של המדינה הזאת.

וחלק גדול מהחוקים האלה עברו לא בגלל חשיבה, אדוני סגן השר, לא מכיוון שהליכוד פתאום החליט שהוא לא הליכוד של העם, הליכוד של שומרי מסורת, הליכוד של שכבות הציבור שלא שכחו את סבא שלהם, גם אם הם לא שומרי תורה או מצוות.

עשרות הצעות חוק – כל הביורוקרטיה במדינת ישראל נופלת רק בבתי-הדין הרבניים, רק ברבנות.

הדברים הכי חשובים היום זה חוקים שמטפלים באחוז מזערי בציבור הישראלי; דברים שמשנים סדרי עולם.

האם זאת הממשלה – זאת הייתה החלטה שלכם בקדנציה הזאת?

להפוך את המדינה הזאת לפחות יהודית, כדי שהשותפים שלכם, שמחזיקים אתכם בצוואר, ייתנו לכם אולי להעביר איזה חוק לאומני יותר, חוק שאולי ישמור על ארץ-ישראל השלמה, שאתם כל כך דואגים לה?

ארץ-ישראל שלמה היא לא אידיאל; ארץ-ישראל שלמה זה אידיאל כשיש עם מיוחד בארץ מיוחדת.

אז אתה רוצה שהארץ הזאת תהיה שלמה.

אבל אם אנחנו מאבדים את הזהות שלנו, אם אנחנו לוקחים ומסתכלים רק – – –

באסל גטאס: אבל הליכוד לא זקוק למישהו שיכפה עליו, ככה הוא מתנהל.

הליכוד מתנהל לא כמו מפלגת שלטון.

הם קונים את השקט הקואליציוני בחוקים שהם שיסוי נגד כל מוסד רבני, נגד כל דבר שריח של דת והלכה נודף ממנו.

ואני יודע שאתם יודעים את זה, ואתה יודע, כמוני, שהבוחרים שלכם לא אוהבים את זה.

אבל תחליטו מי שולט פה; האם אתם שולטים, או שאתם עושים סחר-מכר על הדברים הללו.

חוקים, האחד אחרי השני, כאילו אין ביורוקרטיה במקומות אחרים, כאילו אין בעיות אחרות במדינת ישראל.

גם חוק הגיור, שבינתיים נעצר – אני אומר לכם, הוא לא נעצר.

אין פה אף אחד מהבית היהודי, אבל אני אומר את זה לחברי ולכנסת: הוא לא נעצר.

אתם תראו שהוא יגיע בתקופה הקרובה, אבל הוא יגיע בתמורה להעברה תקציבית כלשהי בוועדת הכספים למוסד מסוים כלשהו שמתאים למגזר מסוים.

או שפתאום אותה אג'נדה שדיברה עליה קודם חברת הכנסת שפיר – פתאום האג'נדות שהן נגד ההתנחלויות ובעד השלום יתחלפו תמורת הסחר-מכר.

ואני לא מבין: הבית היהודי, שאמון בממשלה הזאת לפחות להיות שומר הסף של הרבנות, של הדיינות, הוא חלק מהמסחר הזה.

והמסחר הזה הוא בעצם – אם אני מנסה להסביר, לחשוב מה חושב לעצמו נפתלי בנט, שהוא אומר לעצמו "איך פתאום כאלה חוקים אנטי-דתיים עוברים במשמרת שלי?

" – אבל הוא אומר:

אני מקריב את זה כדי שאני אוכל להעביר חוק נגד שחרור מחבלים, נגד החזרת שטחים.

ואני לא מבין, ואני תוהה: זה אתה עושה כשאתה נמצא מחוץ לממשלה; אבל כשאתה הממשלה, אם הממשלה לא הולכת בדרכך הימנית-לאומית – תפרוש ממנה.

אל תמכור את הדת בשביל הדברים הללו, כי הרי זה לא יעזור; שמענו את הנאום של יאיר לפיד אתמול, הוא פתאום נהיה שמאלני.

הוא לא ירש מאבא שלו את כל הדברים, רק את השנאה לחרדים.

אבל את הימניות מתברר שלא, כי זה אייטם: איך הוא יהיה חלופה לנתניהו?

איך הוא יהיה חלופה לראש ממשלה?

הוא ישבור שמאלה.

ואז איך ירַצו אותו, אדוני סגן השר?

מה התרופה?

יביאו לו עוד איזה חוק אנטי-דתי, יגידו לו: תמתן קצת, בוא נסתדר, יזרקו לו עצם, מה שנקרא, והעצמות האלה הן העצמות של הדמות של המדינה הזאת.

כשאנחנו מדברים, עומד כאן ראש ממשלה, עומד מול חברי הכנסת הערבים ואומר להם: אנחנו היינו פה לפניכם, לנו יש זכות בארץ הזאת.

מאיפה הוא לוקח את זה?

הוא לוקח את זה מאותו תנ"ך, מאותה תורה.

אבל הוא לקח רק עמוד אחד, רק את הקושאן, את הטאבו – –

רות קלדרון: – – – דרך-ארץ – – –

– – יש גם הוראות יצרן.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

דרך-ארץ קדמה לתורה, אבל היא לא במקום התורה.

ומה שאת עשית עכשיו זה שיעור אחרון בדרך-ארץ.

רות קלדרון: כן?

נכון.

רות קלדרון: כשאתה צועק על ראש הממשלה שלך זה דרך-ארץ?

אתם קיבלתם 19 מנדטים כי היושב-ראש שלכם צעק חודשיים בטלוויזיה על ראש הממשלה.

אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

עד כדי כך אנחנו כבר נהיינו חשדנים, שאולי גם החוק האומלל שעבר אתמול בוועדת שרים, על האפשרות להמתת חסד, שהוא דבר – אני לא חושב שמישהו מהבית הזה היה חושב שיעבור חוק כזה בוועדת שרים ככה, בצורה כזאת – אולי גם הוא פיצוי על איזה משהו, אולי זה פיצוי לעפר שלח, שכבר מנסה כמה חודשים להעביר את החוק הזה.

אולי זה פיצוי על ועדת החוץ והביטחון.

מיקי לוי: לך תלמד – – –

מיקי, אני לא יודע, הכול יכול להיות פה.

זה שוק פרסי.

מיקי לוי: תלמד, זה לא קרוב לאף – – –

אני רוצה לסיים.

אדוני סגן השר, מר אקוניס ידידי, הממשלה הזאת היא ממשלה בלי חוט שדרה, היא ממשלה של הישרדות בלבד.

אבל ההישרדות הזאת עולה מחיר יקר, וכשאבות הליכוד, ובראשם מנחם בגין, מסתכלים עליכם מאיפה שהם מסתכלים היום, אתה יודע כמוני שהם מתהפכים בקברם, מכל היבט שהוא – גם בהיבט של חוסר חמלה לשכבות חלשות, גם בהיבט של דמותה היהודית של המדינה, גם בהיבט של איך עומדים מול אומות הגויים, איפה הגאווה היהודית.

אבל איך תהיה גאווה יהודית אם המדינה הזאת כבר תכף כמעט לא יהודית?

תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב אשר, שהציג הצעת אי-אמון מטעם סיעות יהדות התורה ומרצ.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת מסעוד גנאים להציג הצעת אי-אמון מטעם הסיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע, חד"ש ובל"ד: ממשלה אנטי-דמוקרטית מאמצת וממשיכה את מדיניות המעצרים המינהליים ומתעלמת משביתת הרעב של מאות אסירים שחייהם בסכנה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אברהים צרצור.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם שם לב שאתה נמצא כאן במתח מסוים.

מסעוד גנאים: תיזהר שלא יוציאו משהו.

יולי יואל אדלשטיין: תנועת המאבטחים, למקרה שהוא ייבחר, שיוכלו ללוות אותו.

מסעוד גנאים: לא, זה רק למועמדים לנשיאות אולי, לא לראשות הממשלה.

אברהים צרצור: ברוך השם, אין לי דירות, אין לי כלום.

מסעוד גנאים: תצהיר מעכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: נמצא משהו, אל תדאג.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ב-24 באפריל בשנה הזאת פתחו כ-90 אסירים פלסטינים, עצורים מינהליים, בשביתת רעב כמחאה על המעצר המינהלי האנטי-דמוקרטי, הבלתי-אנושי והמנוגד לכל חוקי וערכי זכויות האדם וחירותו.

מסעוד גנאים: מאז הצטרפו אליהם עשרות אסירים פלסטינים אחרים.

מסעוד גנאים: היום, יום שני, שביתת הרעב נכנסה ליום ה-48, וממשלת ישראל עד עכשיו לא מתמודדת עם הדרישות הלגיטימיות האלה שלהם כמדינה דמוקרטית, מדינת חוק שזכויות אדם הן נר לרגליה, אלא להפך.

מסעוד גנאים: השובתים האלה, כ-70 מהם אושפזו בבתי-חולים ומצבם הבריאותי קשה מאוד ומידרדר.

מסעוד גנאים: היום מספרם של כל העצורים המינהליים קרוב ל-190 או 191.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, הממשלה – במקום להתנהג, כפי שאמרתי, כמדינת חוק וכמדינה דמוקרטית – היא מענה אותם, היא מענישה אותם, היא מונעת מהם את הקצבאות החודשיות שלהם וגם מענישה אותם בבידוד.

מסעוד גנאים: כאשר עוצרים אדם ללא משפט וללא העמדה לדין – ופה אני נזכר בחבר פרלמנט פלסטיני מבוגר משכם ששמו אחמד אלחאג' עלי, שהיה בן 75 ועצרו אותו במעצר מינהלי במשך שנה, שנה וחצי, משהו כזה.

מסעוד גנאים: כמה פעמים עצרו אותו והחזירו אותו, יאללה – שחררו והחזירו למעצר מינהלי.

מסעוד גנאים: כאשר ביקרתי אותו בכלא מגידו שבו הוא היה, הוא אמר לי פעם: עמדתי בפני שופט.

מסעוד גנאים: אמר לו השופט שמבחינת הראיות אין בידי – אין שום דבר שמפליל אותך, או שאומר שאתה צריך להמשיך להיות במעצר או בבית-כלא.

מסעוד גנאים: אמר לו: נו, אז מה אני עושה פה?

מסעוד גנאים: אחמד אלחאג' עלי הוא אינטלקטואל, הוא בן-אדם חכם שקרא הרבה ספרים, ובהם ספרי הקודש היהודיים.

מסעוד גנאים: הוא קרא אותם בערבית.

מסעוד גנאים: אז הוא אמר לשופט: כבוד השופט, אני קראתי בספרים שלכם שהבסיס של השלטון הוא הצדק, והצדק יביא שלום, אז איפה הצדק במעצר שלי?

מסעוד גנאים: אמר לו: תשמע יא חביבי, יש עוד ספר שלא קראת, זה ספר המידע החסוי.

מסעוד גנאים: זה ספר השב"כ של כל האינפורמציה המודיעינית.

מסעוד גנאים: כנראה לא קראת אותו.

מסעוד גנאים: זאת הסיבה למעצר שלך ולחידוש המעצר שלך.

מסעוד גנאים: אז, כבוד היושב-ראש, כאשר עוצרים בן-אדם ללא משפט, ללא העמדה לדין צדק, ללא מידע או אינפורמציה על סיבת – – –

דוד רותם: – – – שופט.

מסעוד גנאים: זה לא אומר שזה טוב, זה לא אומר שזו מדינת חוק אם הוא מופיע בפני שופט, עם כל הכבוד, כי עכשיו אני מקריא שופט אחר – תכף.

מסעוד גנאים: אז ללא מידע על סיבת המעצר והכליאה שלו, והחומר שהתביעה מגישה כדי להצדיק את המעצר הזה הוא חומר חסוי, או על סמך מקור מודיעיני חסוי הקל ביותר – מידע חסוי, אז תיכנס לבית-כלא ללא משפט, ללא שום דבר, וכך העצור אינו יודע מה הן הראיות שעומדות נגדו ואינו יכול להפריך אותן.

מסעוד גנאים: גורמי – – –

דוד רותם: הוא בדרך כלל יודע – – –

מסעוד גנאים: לא, הוא לא יודע; תאמין לי.

מסעוד גנאים: חבר הכנסת רותם, אתה, בשבילך כל פלסטיני חייב להיות עצור מינהלי, או כל מיני עצורים.

מסעוד גנאים: תעזוב אותי.

מסעוד גנאים: אני מדבר על בן-אדם מבוגר, בן 75, חבר פרלמנט פלסטיני – לא יכול לעשות שום דבר.

מסעוד גנאים: אני אומר לך, עצרו אותו, הוא לא עשה שום דבר.

מסעוד גנאים: אפילו אני שאלתי בביטחון פנים: בן-אדם מבוגר, מה, מה קורה?

מסעוד גנאים: מה אתם עוצרים אותו?

מסעוד גנאים: מה רוצים מהחיים שלו?

מסעוד גנאים: שילך, שישתחרר, ימות בכבוד – – –

באסל גטאס: – – – אם היית אזרח במדינה פלסטינית היו כבר עוצרים אותך – – –

מסעוד גנאים: גורמי הביטחון מנצלים את הסודיות ואת החומר החסוי לרעה, ואפילו בניגוד לחוק המעצר המינהלי.

מסעוד גנאים: לפי החוק, המעצר המינהלי מיושם כדי למנוע סכנה עתידית, אבל גורמי הביטחון מבצעים אותו כדי לכלוא אנשים בגלל עבירות שכבר בוצעו, על-פי החשד, משום שמערכת הביטחון אינה רוצה לחשוף את הראיות הקיימות נגדו.

מסעוד גנאים: ממשלת ישראל בישיבה אתמול הוכיחה, לצערי הרב, שבשעת המבחן הדמוקרטי ובמבחן כבוד האדם היא נכשלה והיא נכשלת.

מסעוד גנאים: היא לא הלכה לפי דברי השופט מצא, למשל – אני לא יודע מאיזו שנה, 2007, משהו כזה – שופט בית-המשפט העליון מצא, מה אמר?

מסעוד גנאים: "עלינו לזכור ולהזכיר שכבוד האדם של האסיר הוא ככבודו של כל אדם.

מסעוד גנאים: המאסר פוגע בחירותו של האסיר, אך אסור שיפגע בכבוד האדם שלו.

מסעוד גנאים: זכות יסוד היא לאסיר שכבודו לא ייפגע, ועל כל רשויות השלטון מוטלת חובה לכבד זכות זו ולהגן עליה מכל פגיעה.

מסעוד גנאים: " מה עשתה ממשלת ישראל?

מסעוד גנאים: הדברים האלה של השופט מצא מבטאים באמת תרבות דמוקרטית הומנית שמכבדת את האדם.

מסעוד גנאים: אבל, כפי שגם הזכרתי, אתמול מדינת ישראל פעלה הפוך: היא אימצה את הקו הביטחוני הנוקשה האגרסיבי דרך קידום חוק בכנסת שיאפשר הזנה בכוח של האסירים השובתים רעב, שכפי שקראתי גם מובא היום להצבעה.

מסעוד גנאים: ממשלת ישראל מביאה היום גם הצעת חוק שתאסור מתן חנינה לאסירים פלסטינים במסגרת משא-ומתן.

מסעוד גנאים: חוק זה מטרתו ברורה: לטרפד כל משא-ומתן רציני או הסכם שלום דרך קשירת ידיהם של מקבלי ההחלטות שיודעים שהאסירים הביטחוניים הפלסטינים הם חלק בלתי נפרד מכל משא-ומתן או הסכם שלום, כי הם נאסרו בגלל הכיבוש, בגלל המאבק נגד הכיבוש, וסיום הכיבוש הוא הנושא העיקרי בכל משא-ומתן.

מסעוד גנאים: לכן שאלת האסירים הביטחוניים היא עמוד תווך בכל משא-ומתן, שלא יאפשר לעצמו כל פלסטיני להתעלם ממנה.

מסעוד גנאים: ממשלת ישראל מאמצת חוקים ומהלכים שמטרתם צמצום המרחב הדמוקרטי והפיכת מדינת ישראל למדינה לאומנית יהודית שמסתגרת בגאוותה היהודית הציונית ומצפצפת על כל העולם.

מסעוד גנאים: זו מדיניות, לפי דעתי, של חוצפה ושל הפניית גב לכל האמונות והערכים הבין-לאומיים.

מסעוד גנאים: הממשלה מתנהגת ומתמודדת – בכל הסוגיות, לא רק בסוגיית העצורים המינהליים אלא בכל סוגיה – במשקפיים ביטחוניים.

מסעוד גנאים: כך היא רואה גם אפילו סוגיות אזרחיות הקשורות לאוכלוסייה הערבית.

מסעוד גנאים: הממשלה היום חושבת שפתרון הקסם שיש לה לכל הבעיות הפנימיות והחיצוניות הוא יותר ויותר ייהוד ולאומנות.

מסעוד גנאים: לא לאומנות ולא פטריוטיות יהודית חסרות במדינה.

מסעוד גנאים: כבר במגילת העצמאות נכתב שזו מדינת העם היהודי, אז מה?

מסעוד גנאים: כל פעם יהדות יתר?

מסעוד גנאים: ציונות יתר?

מסעוד גנאים: כמו איזה בחור שעדיין בתקופת ההתבגרות שלו – האני, אני, אני, אני?

מסעוד גנאים: זהו, כבר 66 שנים, מדינה מבוגרת.

מסעוד גנאים: במגילת העצמאות נכתב שזו מדינת העם היהודי.

מסעוד גנאים: אני לא רוצה את זה, אני רוצה מדינה לכולם, אבל זה נכתב, כבר יש מסמך.

מסעוד גנאים: מה אתם רוצים יותר?

מסעוד גנאים: כל בעיה שבפני המדינה, בפני הממשלה – יאללה, יותר יהדות, יאללה, אקמול, יותר יהדות, מה זה?

קריאה: דמוקרטיה.

מסעוד גנאים: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שהצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי לא תהפוך את ישראל לבטוחה וחזקה יותר ולא תפתור את הבעיות שלה ואת האתגרים שעומדים בפניה.

מסעוד גנאים: בישראל חסרים יותר צדק, דמוקרטיה ושוויון; חסר אפילו מה שנכתב במגילת העצמאות, מה שנכתב שם.

מסעוד גנאים: מתעלמים ממה שנכתב, לא מיישמים אותו 66 שנים.

מסעוד גנאים: מה נכתב שם?

מסעוד גנאים: נכתב שם על פיתוח הארץ לטובת כל תושביה.

מסעוד גנאים: מי אלה כל תושביה?

מסעוד גנאים: רק היהודים?

מסעוד גנאים: יש ערבים פלסטינים; ושוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה בלי הבדל, גזע ומין, והבטחת חופש דת, מצפון, לשון, חינוך ותרבות.

מסעוד גנאים: אני – – –

ציפי לבני: – – –

מסעוד גנאים: מה?

ציפי לבני: באופן בסיסי שני החלקים יקוימו: גם מדינת העם היהודי וגם שוויון לכל האזרחים.

מסעוד גנאים: כבוד השרה, אני כבר הבעתי את עמדתי: אני רוצה מדינה של כולם.

מסעוד גנאים: עכשיו לכתוב שזו מדינתו של עם, ועם אחר לא – לפי דעתי זה גורם לאפליה של המיעוטים האחרים, שכאילו הלגיטימי היחיד פה זה היהודי ולא השאר, לא הערבי הפלסטיני.

ציפי לבני: – – – החלק השני של השוויון – – –

קריאה: – – –

מסעוד גנאים: אז אם אני לא רואה שאפילו החלק השני יושם תחת זה שזו מדינת העם היהודי, למה שאני אקבל את החלק הראשון?

מסעוד גנאים: אני לא רואה את השני, הדמוקרטי.

מסעוד גנאים: לא ראיתי אותו בשטח, שהוא יושם.

מסעוד גנאים: זה כי בפרקטיקה, בביצוע, המדינה מתנהגת כמדינה יהודית ולא דמוקרטית, אפילו אם זה נכתב במגילת העצמאות.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת אופיר אקוניס, סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת, להשיב על שתי הצעות האי-אמון.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני – גברתי היושבת-ראש.

אופיר אקוניס: אני מבקש, גברתי, להתחיל דווקא מהסוף, אם כי התכוונתי לענות לך, חבר הכנסת אשר, אבל אי-אפשר, באמת, לשבת באולם הזה ולהקשיב לדברים – להקשיב, לא לייצר ססמאות ולהפריח אותן במקומות מחוץ לבניין הזה – לשבת כאן ולהקשיב לדברי הבלע השבועיים של כמה מחברי הכנסת הערבים, לחוצפה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גנאים, איננו זקוקים לשום אסמכתה שלך לעוצמתה של הדמוקרטיה הישראלית ולשלטון החוק בה.

מסעוד גנאים: למה אתה דורש מהאחרים שיכירו בך – – –

אופיר אקוניס: זכויות האדם בישראל הן מהמפוארות בעולם.

אופיר אקוניס: אני יכול להשוות אותן, אני לא יכול להשוות אותן, אינני רוצה להשוות אותן ואינני מתכוון להשוות אותן לזכויות האדם בכמה מהמדינות הנמצאות, גברתי היושבת-ראש, במרחקים קצרים, של קילומטרים ספורים, מן המקום שבו אנחנו יושבים כעת.

אופיר אקוניס: אתה באמת לא רוצה את זה.

אופיר אקוניס: אני בהחלט יכול להזכירך כיצד פעל – לא דיבר, פעל – השלטון במצרים כלפי תנועת "האחים המוסלמים", שהוקמה – – –

מסעוד גנאים: באיזה מועדון אתה רוצה להיות?

מסעוד גנאים: באיזה מועדון?

אופיר אקוניס: אני אומר לך – ולכן אנחנו לא זקוקים להטפות המוסר שלך.

אופיר אקוניס: בדיוק מן הסיבות האלה.

אופיר אקוניס: בסוריה מתרחשת כבר קרוב לשלוש שנים מלחמת אזרחים איומה.

אופיר אקוניס: כשאני רואה תמונות של ילדים קטנים שנטבחים בגז הכימי – אינני יודע מי זורק שם על מי, דרך אגב, לא יודע.

אופיר אקוניס: לא יודע מי זורק על מי.

טלב אבו עראר: מה הקשר?

טלב אבו עראר: מה הקשר?

אופיר אקוניס: אין בן-אנוש, אין אדם שלא יכול שלא להזדעזע מהתמונות של הילדים הקטנים.

טלב אבו עראר: דבר לעניין, באמת, מה הקשר?

אופיר אקוניס: לכן הטפת המוסר, גברתי היושבת-ראש, של חבר הכנסת גנאים, שאני שמעתי כאן, ושל חברים אחרים בעניין הדמוקרטיה הישראלית – ואני מתכוון לתת לך תשובה מפורטת על הצעת האי-אמון שלך בעניין שביתת הרעב של האסירים בבתי-הסוהר בשם המשרד לביטחון הפנים, אבל אי-אפשר, חבר הכנסת אשר, שלא להתחיל מכך.

אופיר אקוניס: אנחנו גאים בדמוקרטיה שלנו; אנחנו גאים בזכויות האדם, אנחנו גאים ביחס למיעוטים.

אופיר אקוניס: אין הרבה מדינות שמתייחסות, חבר הכנסת גנאים, כפי שמתייחסת מדינת ישראל למיעוטים שבה – לערבים, לערבים המוסלמים, לנוצרים, לבדואים, לדרוזים.

אופיר אקוניס: מן היום הראשון – אתה ידעת את זה גם כאשר עלית על הבמה והכפשת הכפשה נוראה את מדינת ישראל – מן היום הראשון להקמתה – אומנם הבחירות הראשונות לכנסת היו בפברואר 1949, לאחר שנאלצנו להדוף מתקפות איומות, שנמשכו כמעט שנה, על המדינה הצעירה.

אופיר אקוניס: התקיימו בחירות, ומי הצביע בהן?

אופיר אקוניס: כל אזרחי ישראל.

אופיר אקוניס: גברים, נשים – השרה לבני, שוויצריה היא פאר הדמוקרטיות, נכון?

אופיר אקוניס: זכות ההצבעה לנשים בשוויצריה ניתנה ב-1971, ואילו בישראל, גברתי היושבת-ראש, זכות הבחירה לנשים – אנחנו גאים על כך – מייד עם הקמת המדינה.

אופיר אקוניס: זכות הצבעה למיעוטים.

אופיר אקוניס: הוריך הצביעו לכנסת, אתה הצבעת לכנסת, אתה נבחרת לכנסת.

אופיר אקוניס: לכן, לעמוד על הדוכן הזה ולהכפיש – נמאס לנו, לאזרחי ישראל; לא סובלים יותר את ההכפשות; שומעים ומצפים ממישהו שיעמוד וישים מראה בפניך ובפני המשמיצים.

אופיר אקוניס: ככה אני מתכוון לעשות.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אשר, אני לא יודע מי, יש לכם ניסוח מאוד מעניין, לא ידוע אם סיעת מרצ ניסחה את הנימוק להצעת האי-אמון.

אופיר אקוניס: אפשר להחזיר את הניסוח של ההצעה הקודמת?

גילה גמליאל: אתה כרגע משיב על ההצעה הזאת.

אופיר אקוניס: אני כרגע משיב על שתי ההצעות.

אופיר אקוניס: או שסיעת יהדות התורה – אני בטוח, גם בסיעת מרצ יש דוברים מעולים בעברית.

אני אקריא לך.

אופיר אקוניס: בבקשה.

ממשלה ללא חוט שדרה – – –

אופיר אקוניס: הניסוח הוא מעניין, ויש בו איפכא מסתברא.

אופיר אקוניס: יש: "ממשלה ללא חוט שדרה בראשות ראש ממשלה חלש מקבלת החלטות בכוחניות".

בין מרכיביה.

בין מרכיביה.

אתה יודע.

אופיר אקוניס: זה לא כל כך עומד האחד ליד השני.

אופיר אקוניס: או שהממשלה חלשה או שהממשלה מפולגת.

לא למדת ליבה.

אופיר אקוניס: אה, מקבלת בכוחניות.

אופיר אקוניס: תראה, התייחסת לעניין המדיני גם בסיפה של הדברים שלך.

דבר על כוחניות קודם.

אופיר אקוניס: אני אגיד לך.

אופיר אקוניס: אני חייב להשיב לך.

אופיר אקוניס: כיוון שדעתי לא נחה משיח שמתקיים בפורומים שמחוץ לבניין הזה.

אופיר אקוניס: יכולים להגיד שם – כל אחד יכול לפרוס את השקפת עולמו, גברתי, המדינית.

אופיר אקוניס: אני מציע שיעשו את זה בבניין הכנסת.

אופיר אקוניס: אני עושה את זה כאן בחמש השנים האחרונות.

אופיר אקוניס: לא צריך לרוץ לפורומים החיצוניים, חלקם מסחריים, חלקם לא.

אופיר אקוניס: הם מתכתשים האחד עם השני, אני לא יכול להשיב לך בשם המתכתשים.

אופיר אקוניס: אני יכול להשיב לך בשם הממשלה.

אופיר אקוניס: ובכן, הממשלה לא תנהל – – –

איזה ממשלה?

של מי? של לפיד? של בנט?

של נתניהו?

של מי?

אופיר אקוניס: אתה בהחלט שואל שאלות מעניינות, ואני חייב להגיד לך ביושר ובשקיפות שהייתי מעדיף שמפלגתי תקים את הממשלה עם הרבה יותר מנדטים מאשר היא מקיימת אותה עכשיו, עם 41 או עם יותר מזה.

אופיר אקוניס: מה לעשות, אני דמוקרט בן דמוקרט בן דמוקרט, ואני מקבל את תוצאות הבחירות.

אופיר אקוניס: זה מה שהכריע הציבור.

אופיר אקוניס: אלה התוצאות, וככה הורכבה הקואליציה.

אופיר אקוניס: תאהב את זה, פחות תאהב את זה, זוהי המציאות.

אופיר אקוניס: אנחנו – לעולם, חבר הכנסת אשר, לא תשמע ממני את המשפט המביש: אם זו הכרעת העם, אז אינני מקבל אותה.

אופיר אקוניס: לא יעלה על דעתי, וגם על דעת חברי בליכוד – כי הטחת האשמות קשות גם בליכוד בזמן שנימקת את האי-אמון – זה מתאים לספסלים האלה, שחושבים שכל האמת אצלם, כל היופי נפל עליהם, כל החוכמה היא אצלם, אבל לא אצלנו.

אופיר אקוניס: ידענו שנים ארוכות באופוזיציה, והתנהגנו בכבוד לממשלות.

אופיר אקוניס: ביקרנו, אבל גם נתנו גיבוי כשצריך.

אופיר אקוניס: אני אומר לך שמדיניותנו כעת היא מאוד ברורה, היא מאוד שקופה, והיא איננה משתמעת לשתי פנים.

זה לא נשמע כך.

אופיר אקוניס: אני אומר לך: לא ננהל משא-ומתן עם ממשלה פלסטינית שנשענת על "חמאס", ארגון טרור הקורא להשמדתה של ישראל, והעמדה הזאת מחייבת את כל שרי ושרות הממשלה, כולל – – –

– – –

אופיר אקוניס: בוודאי.

אופיר אקוניס: השרה לבני, שרת המשפטים, הצביעה בעד ההחלטה.

אופיר אקוניס: אגב, היו שתי החלטות, ההחלטה האחרונה מאשררת את ההחלטה הקודמת.

אופיר אקוניס: אנחנו לא נעשה זאת, לא נדבר – חבר הכנסת אבו עראר, אני אחזור, כי לא קלטת בשבועיים האחרונים – –

טלב אבו עראר: – – –

אופיר אקוניס: – – לא ננהל משא-ומתן עם ממשלה שיש בה ארגון טרור, כפי שארצות-הברית לא תנהל שיחות עם ממשלה ש"אל-קאעידה" חבר בה.

אופיר אקוניס: אתה יודע מה, יותר מזה, לא נעשה את זה, כמו שכל יצור חפץ חיים לא משפיל מבט מול מי שאומר שהוא רוצה לחסל אותו.

אופיר אקוניס: זוהי, חבר הכנסת אשר, עמדתנו המוסרית, והיא בתוקפה גם אם תהיינה בעולם ממשלות שיביעו הכרה בממשלה הזאת.

אופיר אקוניס: אני אגיד את זה בצורה יותר פשוטה: לא יעשו צחוק מאתנו.

אופיר אקוניס: דיברת על מנחם בגין, ועל הכבוד הלאומי שהוא הפגין בימים קשים מאוד מול מדינאים אדירים, ידידים אדירים של ישראל, ידידים אדירים, ואתה צודק, הוא מעולם לא התכופף בפני ביקורת וגינויים בין-לאומיים, נוקבים ככל שיהיו.

אופיר אקוניס: גם אנחנו איננו מתכוונים להתכופף בפני ביקורת וגינוי בין-לאומי.

אופיר אקוניס: על מה?

אופיר אקוניס: על מה?

אופיר אקוניס: על מה היה, גברתי היושבת-ראש, הגינוי הבין-לאומי בשבוע שעבר?

אופיר אקוניס: וקראתי, חבר הכנסת אשר, חבר הכנסת מוזס, את כל הודעות משרדי החוץ של חלק מממשלות העולם, לא כולם כמובן.

אופיר אקוניס: הם מגנים את ישראל על בנייה של כמה מאות יחידות דיור בשומרון וביהודה ובירושלים.

אופיר אקוניס: מגנים את ישראל, בעוד הם מתעלמים ומברכים על הקמתה של ממשלת טרור ברשות הפלסטינית.

אופיר אקוניס: לא סובלים את הצביעות הזאת.

אופיר אקוניס: אתה יודע מי לא סובל?

אופיר אקוניס: לא אתה ואני, אנחנו מדינאים, אנחנו פוליטיקאים; הציבור בישראל, והוא כולל את הציבור החרדי, שיש לי כבוד גדול אליו, ואתה יודע את זה, ואת הציבור החילוני, וגם אליו יש לי כבוד גדול, והמסורתי – את כולם, את העולים החדשים ואת העולים הוותיקים.

אופיר אקוניס: אנחנו גאים במדיניות שלנו, אנחנו גאים בביטחון שאנחנו מספקים לאזרחי ישראל במציאות בין-לאומית מורכבת וקשה מאוד, ואין לנו שום כוונה, גברתי היושבת-ראש, להתכופף בפני שום ארגון טרור, שפל ואכזר ככל שיהיה.

כל הממשלה בעד בנייה בירושלים?

אופיר אקוניס: זוהי מדיניות הממשלה, הקבינט המדיני-ביטחוני החליט כך, והיא מחייבת את כל הממשלה, את כל מרכיביה.

אופיר אקוניס: ואני אומר לך, חבר הכנסת אשר: אנחנו נתמודד יחד אתכם, ביחד.

אופיר אקוניס: כולנו ביחד, אנחנו עם אחד.

אופיר אקוניס: כאשר מסיתים נגד ישראל, לא מסיתים נגד הליכוד או נגד אגודת ישראל, מסיתים נגד ישראל.

אופיר אקוניס: כאשר עושים דה-לגיטימציה נגד ישראל, לא עושים אותה נגד יש עתיד או נגד מפלגת העבודה, עושים דה-לגיטימציה לישראל.

אופיר אקוניס: כאשר עושים boycott, קריאה לחרמות, כפי שעשו ליהודי אירופה לפני 80 או 90 שנה, הם לא מבדילים בין הזרמים בציבוריות הישראלית או בעם היהודי.

וכאשר עושים דה-לגיטימציה לחלק מהעם?

אופיר אקוניס: כיוון שאינני חלק – – –

כשעושים דה-לגיטימציה לחלק מהעם בגלל אמונתו, זה טוב?

אופיר אקוניס: כיוון שאינני חלק מהדבר הזה, וגם מדיניות ממשלתנו איננה לעשות דה-לגיטימציה – חילוקי דעות יש, זה בסדר.

אופיר אקוניס: היו חילוקי דעות נוקבים על חוק הגיוס.

אופיר אקוניס: גם לי היו הערות על חוק הגיוס.

אופיר אקוניס: תמכתי בו ואני חושב שצריך להתגייס, אני חושב שזה כבוד להתגייס לצבא.

אופיר אקוניס: אבל כאשר עושים דה-לגיטימציה, עושים לכולנו, וכולנו ביחד צריכים לעמוד מול הדבר הזה.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, חבר הכנסת גנאים נימק את הצעת האי-אמון בעניין שביתת הרעב של האסירים בבתי-הסוהר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גנאים, ישראל היא דמוקרטיה מתגוננת.

אופיר אקוניס: אנחנו חיים בעולם שבו לכל מדינה דמוקרטית יש אחת משתי אפשרויות – –

מסעוד גנאים: בשם ההתגוננות – מלחמות, מלחמות נעשות.

אופיר אקוניס: – – להתגונן מול האיומים העומדים מולה, או לחדול מלהתקיים.

אופיר אקוניס: מכיוון שאנחנו חפצי חיים, כולנו, והעם היהודי הוא חפץ חיים וחפץ שלום – – –

עפו אגבאריה: זה לא בטוח.

עפו אגבאריה: זה לא בטוח.

אופיר אקוניס: באמת, נורא נוגעות ללבי ההערות שלך על הרצון שלנו בשלום – – –

עפו אגבאריה: זה לא בטוח.

עפו אגבאריה: אם אתה אומר את זה וראש הממשלה אומר את הדברים האלה, אתה יודע שאתם משקרים.

אופיר אקוניס: כיוון שאנחנו חפצי חיים וחפצי שלום, אנחנו ננקוט בכל הצעדים ובכל האמצעים שעומדים לרשותנו בעניין הזה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גנאים, השימוש במעצר מינהלי מעוגן באמנת ז'נבה הרביעית בדבר הגנת אזרחים בימי מלחמה, ובמדינות רבות – כולל בארצות-הברית, כולל בבריטניה, באירלנד ובאוסטרליה – נעשה בו שימוש.

אופיר אקוניס: כלומר, המעצר המינהלי נעשה על-פי החלטה של רשות מינהלית, ומכאן שמו.

אופיר אקוניס: תכלית המעצר, שים לב: הגנה על שלום הציבור וביטחון האזור.

עפו אגבאריה: כמה שנים?

אופיר אקוניס: הוא לא נועד להעניש על מעשים שבוצעו בעבר, אלא למנוע – –

עפו אגבאריה: לכמה שנים מותר?

אופיר אקוניס: – – פגיעה עתידית.

מסעוד גנאים: אתה אומר מה אמור להיות, מה שמתבצע זה לא זה.

עפו אגבאריה: בסדר, אז תעשו משפט.

אופיר אקוניס: המעצר המינהלי מבוסס על ראיות חסויות.

אופיר אקוניס: הראיות החסויות נועדו להגן על שיטות החקירה ואיסוף המידע של המדינה, על מנת לאפשר לה להמשיך ולהפעיל אותן, וכן לשמור על ביטחונם של מקורות המידע.

אופיר אקוניס: לגבי שביתת הרעב הנוכחית – אני מוסר את תשובתו של המשרד לביטחון הפנים – היא החלה ב-24 באפריל שנה זו, והיא כוללת כיום 273 כלואים ביטחוניים, ומתוכם 94 עצורים מינהליים.

אופיר אקוניס: 71 עצורים מינהליים מתוך השובתים מאושפזים ב-12 בתי-חולים שונים להשגחה רפואית.

אופיר אקוניס: היום – היום ה-47 לשביתה.

אופיר אקוניס: דרישת השובתים היא ביטול השימוש במעצר מינהלי ושחרור כלל העצורים המינהליים.

אופיר אקוניס: הממשלה – אנחנו מדגישים, חבר הכנסת גנאים, כי השימוש במעצר מינהלי נעשה רק כאשר אין אפשרות אחרת לנטרל את הסכנה.

אופיר אקוניס: כאשר קיימות ראיות המאפשרות נקיטת הליך פלילי – ואני עונה לך בעניין הזה – כגון הגשת כתב-אישום, מעצר עד תום ההליכים ועונש מאסר, חלה חובה על הרשויות – – –

עפו אגבאריה: כמה זמן זה יכול להימשך?

אופיר אקוניס: עד אשר הסכנה תחלוף.

עפו אגבאריה: כמה?

עפו אגבאריה: שנה?

עפו אגבאריה: – –

אופיר אקוניס: יכול להיות שזה לוקח הרבה זמן.

עפו אגבאריה: – – שנתיים?

עפו אגבאריה: שלוש?

עפו אגבאריה: איפה שמעת על דבר כזה?

אופיר אקוניס: הסכנה אינה חולפת במהירות.

עפו אגבאריה: אם יש משהו שפתאום – – – בתוך שלושה-ארבעה חודשים, תגיש אותו למשפט.

אופיר אקוניס: אני עונה לך על העניין – – –

עפו אגבאריה: אבל אתה לא עונה לעניין.

אופיר אקוניס: אני עונה לך על העניין הפלילי.

אופיר אקוניס: כפי שאמרתי, חבר הכנסת גנאים, הגשת כתב-אישום, מעצר עד תום ההליכים ועונש מאסר – חלה חובה על הרשויות לנקוט בהליך הפלילי ולא במעצר המינהלי.

אופיר אקוניס: המעצר המינהלי בישראל נעשה רק על-ידי שר הביטחון, בהתאם לסמכותו לפי חוק סמכויות שעת-חירום, ואילו באיו"ש הוא נעשה מכוח תחיקת הביטחון לפי צו שהוציא המפקד הצבאי.

אופיר אקוניס: על המעצר המינהלי קיימת חובה של ביקורת שיפוטית של בית-המשפט המחוזי – אמרת שגם זה לא בסדר, אבל מה לעשות, זה חלק מההליך במדינתנו הדמוקרטית ובמדינת החוק – בית-המשפט המחוזי בישראל ובית-המשפט הצבאי באיו"ש.

אופיר אקוניס: כמו כן, בית-המשפט מבצע עיון תקופתי על מעצר מינהלי, מתוך מטרה לוודא כי הבסיס להחלטה על המעצר שריר וקיים.

אופיר אקוניס: תפקידו של שירות בתי-הסוהר הוא לשמור על חיי אדם, תוך הכלת השביתה ומניעת התרחבותה.

אופיר אקוניס: שובתי הרעב שאינם ברמת סיכון רפואי לבריאותם שוהים בשב"ס באגפים שבהם ניתן מענה רפואי מתוגבר במהלך כל שעות היממה, ומבוצע אחר מצבם מעקב רפואי שוטף.

אופיר אקוניס: שירות בתי-הסוהר ימשיך לשמור ולבצע מעקב קפדני אחרי בריאותם של כל האסירים, ובכלל זה העצורים המינהליים.

אופיר אקוניס: את כל הדבר הזה אפשר למנוע, כמובן אם לא יהיו כאלה שיתסיסו, אם לא יהיו כאלה שיארגנו, אם לא יהיו כאלה שיתארגנו לחיות כפצצות מתקתקות בלב ערי ישראל, ואז לא יהיה צורך בשאלותיך, לא יהיה צורך במעצרים המינהליים ולא יהיה צורך בהצעת האי-אמון.

אופיר אקוניס: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לסגן השר אופיר אקוניס.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור עכשיו לכל הרשימה של הדוברים והדוברות מהסיעות השונות.

גילה גמליאל: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

גילה גמליאל: בבקשה, עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: אחריה – חבר הכנסת דב ליפמן ממפלגת יש עתיד.

גילה גמליאל: בבקשה.

שלי יחימוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, בדרך כלל אני לא מחמיצה הזדמנות לדבר על תקציב המדינה ועל האופן הכושל והבלתי-מתוכנן קדימה והלא-נכון מוסרית וכלכלית שבו הוא מתוכנן מדי שנה, אבל את שתי הדקות וחצי שנותרו לי אני רוצה להקדיש הפעם לא לשקיפות תקציב המדינה אלא לשקיפות הכנסותיהם והונם של נבחרי ציבור.

שלי יחימוביץ': אין שום סיבה בעולם שמשרת ציבור, שנבחר בידי ציבור ואחר כך חב את חובו לציבור, לא יחשוף את הונו, את הכנסותיו, את האינטרסים שלו, את הבעלות שלו על מניות, את הבעלות שלו על רכוש, על בתים, את מקורות המימון, לפני הציבור שבוחר אותו ולפני הציבור שאותו הוא צריך לשרת.

שלי יחימוביץ': יום-יום ושעה-שעה, כנבחרי ציבור, אנחנו נדרשים להצביע, לומר את דעתנו, להשפיע בסוגיות שנוגעות לגורלם של אזרחים.

שלי יחימוביץ': בסוגיית מס חברות למשל, שמשפיע על רווחי אותן חברות; בסוגיית קצבאות למשל; בסוגיית שכרם של אנשים עובדים; בסוגיית שווי המניות של חברות מסוימות שהחלטות שנקבל לגביהן בוועדת הכספים או בוועדת הכלכלה – יכולים להשפיע על גורל המניות של מי שמחזיק באותן מניות.

שלי יחימוביץ': לכן – – –

מיקי לוי: אי-אפשר, זה בנאמנות עיוורת.

שלי יחימוביץ': לא – – –

מיקי לוי: זה שילוב של ניירות ערך ונאמנות עיוורת.

שלי יחימוביץ': לא אצל חברי הכנסת.

שלי יחימוביץ': יש לי חדשות בשבילך.

שלי יחימוביץ': אצל שרים – כן, ואצל חברי כנסת – לא.

מיקי לוי: לא ידעתי.

שלי יחימוביץ': אז כן.

שלי יחימוביץ': הנה, יש כאן אפליה לרעה של שרים לטובת חברי הכנסת.

שלי יחימוביץ': ועוד כהנה וכהנה החלטות.

שלי יחימוביץ': ולכן המינימום, הבסיס – לא איזו בקשה נשגבת, בשמים – הוא שהציבור יהיה חשוף לאותם נתונים.

שלי יחימוביץ': ולא רק זה, לא רק בעניין השקעות והחלטות שיש בהן סכנה של ניגוד אינטרסים.

שלי יחימוביץ': חברי כנסת גם נדרשים לעתים קרובות מאוד להחליט החלטות שפוגעות בשכרם ובהכנסותיהם של בני-תמותה רגילים.

שלי יחימוביץ': כן, אני רוצה לדעת מאיזה מקום עושה זאת נבחר הציבור.

שלי יחימוביץ': מאיזה מקום הוא מהין להקפיא, למשל, את שכר המינימום ולא להעלות אותו.

שלי יחימוביץ': לפגוע בקצבאות, להטיל מסים.

שלי יחימוביץ': אני רוצה לדעת אם הוא יודע איך חיים בני-אדם רגילים, והשקיפות הזאת של הונו ושל רכושו מאפשרת לציבור לדעת.

שלי יחימוביץ': לא בכדי אני מעלה את העניין הזה עכשיו.

שלי יחימוביץ': אנחנו חשופים בשבועות האחרונים לשורה של ביזיונות ובושות, שאני נמנעת מלהכתים בהם את כל המערכת הפוליטית.

שלי יחימוביץ': אני סבורה ויודעת שיש פוליטיקאים ישרים ונקיי כפיים, אבל לו במקום המיצג הזה שאנחנו חוזים בו בימים האחרונים, של הצהרה דרמטית על ההון והנכסים שמחזיקים הנבחרים או המועמדים לנשיאות, במקום זה הצהרות ההון האלה היו פרוסות מאז ומעולם לפני הציבור והציבור היה יכול להיכנס לאינטרנט ולראות את אותם דברים בעיניו, בלי טקס החשיפה הפומבי הגרנדיוזי הזה, ובלי הדברים שהתגלו במהלך מערכת הבחירות, היינו יודעים כמה עלו הדירות שרכשו המועמדים ומה היו מקורות המימון שלהם, ועין צופייה הייתה על כל הדברים האלה.

גילה גמליאל: נא לסיים.

שלי יחימוביץ': שקיפות של הצהרות הון ושל ממונם של נבחרים היא לא פגיעה באינטימיות שלהם ולא פגיעה בפרטיות שלהם.

שלי יחימוביץ': אין שום דבר אינטימי בעלות של בית ובמקורות המימון שלו.

שלי יחימוביץ': בארצות-הברית ובכל מדינות המערב זה מקובל מאוד.

שלי יחימוביץ': אין שום סיבה שזה לא יחול על נבחרי הציבור בישראל.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

גילה גמליאל: חבר הכנסת דב ליפמן, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב מש"ס.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות מרגע זה.

דב ליפמן: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, גברתי השרה, הבוקר ישבתי בוועדת המדע ושמעתי איך תקפו המפלגות החרדיות את הממשלה.

דב ליפמן: תקפו אותנו שהתוכניות שיש לנו לתעסוקת החרדים הן לא יעילות ואנחנו לא עושים את זה במהירות שהם רוצים.

דב ליפמן: אבל אני שמעתי מתוך הביקורת המון תמיכה בממשלה, כי לכל הפחות יש ממשלה עם תוכניות לתעסוקת החרדים, עם מימון לעזור להם בהכשרה כדי שהם יוכלו להיכנס לשוק העבודה.

דב ליפמן: אני באופן אישי גאה בתוכנית שהקמנו בשדולה שלנו לתעסוקת חרדים – יש אתר אינטרנט "אולג'ובס" לחרדים, יש שם יותר מ-1,000 משרות שהמעסיקים כבר אמרו מראש שהם רוצים חרדים, רק שיגיעו, ועכשיו אנחנו יוצאים במבצע שהם יכולים להיות חברים ולקבל את כל השירותים של החברה חינם.

דב ליפמן: אז תודה רבה על התמיכה.

דב ליפמן: אני מסכים שיכולים להיות יותר יעילים ולעשות את זה יותר מהר, אבל אנחנו עושים את זה.

דב ליפמן: חבר כנסת עלה פה ואמר שבציבור הרחב בישראל הם שכחו את הסבא.

דב ליפמן: יש כל מיני חוקים, ושכחו את הסבא.

דב ליפמן: אני רוצה להזכיר שהסבא היה תלמיד חכם, הוא שמר מצוות והוא הלך לפרנס את המשפחה בכבוד.

דב ליפמן: זה מה שעשינו לאורך כל ההיסטוריה.

דב ליפמן: אז אם יש קבוצה ששכחה את הסבא, זה באמת יהדות התורה, שהם הלכו מהמסורת שלנו להיות תלמידי חכמים וגם לפרנס את המשפחה בכבוד.

דב ליפמן: כמובן יש לנו כל הציטוטים מהמשנה: "כל תורה שאין עמה מלאכה סופה בטלה וגוררת עוון", מהתלמוד, מסכת קידושין: חייב האב ללמד את בנו אומנות.

דב ליפמן: ואנחנו – אנחנו מחזירים את המסורת שלנו, של ללמד את הציבור החרדי והילדים.

דב ליפמן: הם יכולים להיות חרדים לדבר השם, גם תלמידי חכמים, וגם לפרנס את המשפחה בכבוד.

דב ליפמן: יש עיתונאי חרדי, יונתן רוזנבלום, והוא כתב בעיתון "משפחה" שעצם זה שלא לומדים לימודי ליבה, שאין להם יכולת לשלב תורה עם פרנסה, זה הורס את הילדים, כי הרוב לא מסוגלים לשבת וללמוד יומם ולילה לאורך כל ימי חייהם.

דב ליפמן: לכן, הכי חשוב שאנחנו מחזירים את התורה של הסבא – שילוב של תורה עם פרנסה.

דב ליפמן: נקדם את כל התוכניות.

דב ליפמן: גם נחזיר את המתמטיקה והאנגלית, בעזרת השם, גם עם התמיכה ששמענו הבוקר מהמפלגות החרדיות – –

גילה גמליאל: נא לסיים.

דב ליפמן: – – אנחנו נקדם את התוכניות ונעזור להם לצאת ממעגל העוני ולהמשיך ללמוד תורה.

דב ליפמן: תודה.

גילה גמליאל: תודה לחבר הכנסת דב ליפמן.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

גילה גמליאל: לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: אחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, קודם כול אני רוצה לאחל מזל טוב לשרה ציפי לבני, שסוף-סוף ערכה נישואין, בשבוע שעבר, לזוגות חד-מיניים.

ציפי לבני: המזל-טוב מגיע לזוג.

נסים זאב: לא, את קיבלת תפקיד חדש, כרבנית של ממשלת ישראל.

נסים זאב: ואני אומר לך, דב ליפמן, טול קורה מבין – – –

ציפי לבני: נסים, אם תאחל מזל טוב לזוג הצעיר – – –

נסים זאב: לא לא, אני מאחל לך מזל טוב.

נסים זאב: סוף-סוף רואים איזו "רעבעצן", ממשלה, כאשר דב ליפמן מדבר אתנו על ערכים, על מוסר, אבכי על הממשלה הזאת, איזה ערכים נשאר ממנה?

נסים זאב: איזה ערכים?

נסים זאב: הכול שחיתות – כי מלאה הארץ חמס וזימה.

דב ליפמן: פרנסה זה ערך, פרנסה זה ערך, ועוני זה לא ערך.

נסים זאב: עכשיו תשמע אותי כמה דקות.

נסים זאב: בממשלה הזאת, זאת גם ממשלה חד-מינית, שלא יהיה לכם ספק, כי איך יכול להיות ששר האוצר והשר בנט הם בקואליציה אחת?

נסים זאב: מישהו יכול להבין את זה?

נסים זאב: כמה זה הזוי?

נסים זאב: כמה זה בכלל לא נתפס ששני האישים האלה בכלל מחוברים?

נסים זאב: בואו תיראו, יש להם כל אחד אג'נדה משלו.

נסים זאב: שר האוצר פתאום יש לו משנה מדינית, שמעתם על זה?

נסים זאב: משנה מדינית.

נסים זאב: אז בשלב הראשון מדינת ישראל צריכה לסגת משטחים שלא מחויבים פינוי יישובים.

נסים זאב: בואו תיתנו להם חינם, רק קחו מה שאתם צריכים.

נסים זאב: לבני, לעומת זאת, אומרת שההתנחלות זה בכלל נטל ביטחוני, בעיה ערכית.

נסים זאב: נכון, רק אני אומר, איך החיבור הזה הולך יחד?

נסים זאב: זה כמו הזוגות החד-מיניים, בדיוק אותו דבר.

נסים זאב: ובנט אומר: אני רוצה שתהיה תוכנית סיפוח גוש-עציון תחילה.

נסים זאב: לפיד בעקבות כך גם מאיים שאם ינסו לספח – כאילו יש מישהו שחושב שבממשלה הזאת, הימנית המדומיינת, ומי שמכיר את ביבי, הוא אפילו גפרור לא יודע להזיז, אז הוא יספח יישוב?

נסים זאב: אז כל הדברים וכל הדיבורים, כל הבבל"תים האלה זה סתם ליצור כותרות.

נסים זאב: תעשו כל יום כותרת חדשה.

נסים זאב: את תגידי ללפיד ולפיד יאמר נגד בנט וכל יום נראה איזה עמוד חדש.

נסים זאב: אין לי בעיה עם זה, אני נהנה, לפחות יש לי מה לקרוא כל בוקר, אחרת מה יש לקרוא?

נסים זאב: יהיה משעמם.

נסים זאב: אבל אני רוצה לומר לך איפה הדבר שהכי מסעיר אותי.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, היום יש תוכניות חדשות, של גיא פינס, כשמו כן הוא.

נסים זאב: בערוץ 10 משודר סרטון שבו נראים שני גברים ערומים – כתוב: ויהיו שניהם ערומים ולא יתבוששו – מתנשקים בלהט.

נסים זאב: תוכן בוטה, זנותי, מיני, משודר לא פחות ולא יותר בסביבות השעה 19:00.

נסים זאב: כנראה היה איזה צדיק בסדום – – –

אורלי לוי אבקסיס: מאיפה אתה יודע את כל הדברים האלה?

נסים זאב: את, את, את יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד, איזה זכויות כבר נשארו לילדים?

נסים זאב: מה יש?

נסים זאב: אחר כך שואלים איך יכול להיות שיותר מ-70 נערים הולכים לאיזו פילגש בדרום.

נסים זאב: זאת הבעיה שלכם.

נסים זאב: תסתכלו, תפתחו את העיניים שלכם.

גילה גמליאל: נא לסיים, חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: תראו לאן אתם מובילים את הנוער שלנו.

נסים זאב: לא, אני תכף מסיים.

נסים זאב: אבל אמרו לי שיש לי עוד דקה אחת.

גילה גמליאל: משפט סיום בבקשה.

נסים זאב: כן, משפט סיום.

נסים זאב: אבל תראו מה המערכת ענתה.

נסים זאב: אמרה לצופה: תשמע, אנחנו לא מוצאים שום טעם לפגם בצפיית ילדים בהתמודדות עם זוגיות מהסוג הזה.

נסים זאב: וזה אחד האתרים הפופולריים ביותר לבני-הנוער, קוראים לזה "פרוגי", מלשון "פרוג", צפרדע – מכת הצפרדעים החדשה של מדינת ישראל, שמחנכת לזנות.

נסים זאב: אם אתם לא תסגרו את האתרים האלה ותשמרו על הילדים, אז תצפו לעוד איזה מקרה כמו שהיה בדרום, שיהיה גם בצפון וגם במרכז.

נסים זאב: תודה רבה.

נסים זאב: קצת חשבון נפש.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: בושה וכלימה.

נסים זאב: בושה למדינה הזאת ולממשלה הזאת.

גילה גמליאל: חבר הכנסת אורי מקלב מיהדות התורה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת מוזס, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

מנחם אליעזר מוזס: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה דווקא לנגוע בנושא של שרפת בתי-כנסת בארץ באחרונה.

מנחם אליעזר מוזס: בשבועות האחרונים הוצתו ונשרפו כמה בתי-כנסת בארץ.

מנחם אליעזר מוזס: בתור הקדמה אני רק רוצה לספר לכם שהיום לפני שנה שרפו בית-כנסת בנתניה, ונשרפו 13 ספרי תורה.

מנחם אליעזר מוזס: אני הייתי נוכח בלוויה של גווילי ספרי התורה.

מנחם אליעזר מוזס: מה אומר ומה אדבר: עמדו שם בצדי הדרכים בנתניה לא ציבור דווקא כמוני, אלא ציבור כללי שעמד על המדרכות משני צדי הדרך, והזיל דמעות כמים על הלוויה ועל שרפת ספרי תורה.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו רואים גם בהכנסות ספר תורה, איך שהציבור רוקד, שר ומפזז לכבוד התורה ולומדיה.

מנחם אליעזר מוזס: הציבור הכללי כואב את ביזוי התורה, והוא חי והוא קשור לתורה.

מנחם אליעזר מוזס: בשבת שלפני האחרונה הוצת ונשרף כליל הקרוון של חב"ד המשמש כבית-כנסת בתחנת הדלק בכביש 6 סמוך לבאקה-אלע'רביה.

מנחם אליעזר מוזס: במשטרה אמרו כי מתחקור ראשוני של הצתת הקרוון טרם נעצרו חשודים.

מנחם אליעזר מוזס: מקום שאלפי אנשים עוברים שם ומתפללים מנחה, ערבית.

מנחם אליעזר מוזס: זה מה שנשאר מספרי התורה – שלושת השמות האלה, זה מה שנשאר מכל בית-הכנסת, רחמנא ליצלן.

מנחם אליעזר מוזס: זה מה שנשאר מבית-הכנסת, 13 הדפים האלה של הסידור.

מנחם אליעזר מוזס: כואב הלב.

מנחם אליעזר מוזס: באירוע אחר, בפתח-תקווה, הצית אלמוני כמה סידורי תפילה.

מנחם אליעזר מוזס: הוא ניסה להצית את ארון הקודש בבית-הכנסת ברחוב חובבי-ציון, נכנס למקום, שפך חומר דליק, הצית אותו ונמלט.

מנחם אליעזר מוזס: בשבת האחרונה נשרף בית-כנסת בעיר עמנואל.

מנחם אליעזר מוזס: כל האירועים האלה לא זכו כמעט לשום סיקור בתקשורת הכללית, ועל זה אני בא להלין.

מנחם אליעזר מוזס: מדוע?

מנחם אליעזר מוזס: כאשר איזה טיפש צייר ססמאות "תג מחיר" בקליניקה של רופא שיניים ביוקנעם, ואני בפירוש מגנה את זה, התקשורת עטה על זה ודשה בזה שוב ושוב, לפחות שבעה משדרי חדשות שמעתי – עוד הפעם, ועוד הפעם, "תג מחיר" על קליניקה של איזה רופא שיניים ביוקנעם.

מנחם אליעזר מוזס: לעומת זאת, כאשר אנחנו שומעים על שרפת בתי-כנסת בתפוצות, מייד נזעקים, מוחים ומגנים: אנטישמיות.

מנחם אליעזר מוזס: לעומת זאת, בישראל עוברים על זה לסדר-היום ללא שום תגובה.

מנחם אליעזר מוזס: אין זאת אלא תוצאה של מערכת ההסתה והשנאה המתמשכת כנגד הדת והמסורת, והדבר הזה מביא את אותותיו גם בהתייחסות הכללית של הציבור, כאשר רואים איך שהציבור קשור לתורה, ולעומת זאת התקשורת וראשי העם לא נותנים את הדעת לגנות את הדבר הזה.

מנחם אליעזר מוזס: "כל בית ישראל יבכו את השרפה אשר שרף ה'", אבל צריכים באמת כל בית ישראל לבכות, ועל המשטרה לגלות את השורפים האלה, והציבור צריך לגנות את זה, ובפרט התקשורת בכל עת – – – תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת מוזס.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת עיסאווי פריג' ממרצ, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, שרים – אני לא רואה שרים, אבל אני מתאר לעצמי שיש.

גילה גמליאל: יש, השרה כאן.

עיסאווי פריג': כן, השרה לבני.

גילה גמליאל: השרה לבני.

עיסאווי פריג': היום, אחרי שנה וחצי, התבשרנו שבכנס הרצלייה אתמול הצליח שר האוצר, ידידנו יאיר לפיד, אחרי מאמצים, לגלות את המטמון – איפה הכסף.

עיסאווי פריג': גילה את המטמון, והמטמון נמצא בין איתמר ליצהר, והוא בעצמו הטמין אותו, אבל לקח שנה וחצי לגלות.

עיסאווי פריג': זה מאוד יפה.

עיסאווי פריג': רף היציאה מהממשלה ופירוק הממשלה כתוצאה מכך עלה, והרף, עכשיו התחלנו: אם יהיה סיפוח של יישוב אחד, אנחנו נפרק את הממשלה – איזה יפה.

עיסאווי פריג': הייתה לפניו יושבת-ראש התנועה, שרת המשפטים ציפי לבני, שאמרה: בלי משא-ומתן אין לי מה לעשות בממשלה.

ציפי לבני: לא כדאי לנסות להתניע אותו שוב יחד אתם?

עיסאווי פריג': אני רק אחזור על כמה משפטים שאמרת.

ציפי לבני: לך על זה.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': עכשיו יאיר, שר האוצר שלנו, העלה את הרף: הם יפנו יישוב – אין לנו מה לשבת.

עיסאווי פריג': תשעה חודשים עברו, שרת המשפטים ציפי לבני אמרה – – –

ציפי לבני: אם יספחו.

ציפי לבני: אם יפנו זה בנט, אם יספחו זה אנחנו – – –

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': אז תשעה חודשים עברו.

עיסאווי פריג': הצהרות – שמענו.

עיסאווי פריג': גם שמענו שהיו פגישות.

עיסאווי פריג': אני שואל אותך, גברתי השרה: האם לאורך כל השנה וחצי, כל ההצהרות שיצאו מפיך לגבי המשא-ומתן והפגישות שהיו עם הרשות הפלסטינית וסאיב עריקאת התקיימו?

ציפי לבני: אמת.

עיסאווי פריג': שלושה חודשים אחרונים לפני פיצוץ המשא-ומתן, התקיימו אכן פגישות עם כל ההצהרות שנתנו?

ציפי לבני: כל מה שאמרתי אמת לאמיתה.

ציפי לבני: זה נכון לא רק למשא-ומתן, זה נכון בכלל.

עיסאווי פריג': עכשיו, אנחנו מגיעים – אחרי שגילינו את המטמון שנמצא בין יצהר לאיתמר, וקיבלנו עכשיו ששר האוצר מצטרף לשרת המשפטים כקואליציה, אני אומר לכם: די עם ההצהרות, הגיע זמן המעשים.

עיסאווי פריג': זה הזמן לפרק את הממשלה.

עיסאווי פריג': הדיבורים רק יביאו אותנו לעוד תהום ועוד תהום.

עיסאווי פריג': הרף שהצבתם זה עוד צחוק שיבוא אחריו רף חדש.

עיסאווי פריג': משפט סיום, השרה שמעה אותי?

עיסאווי פריג': אז פוליטיקה חדשה – נמשיך לחיות את הפוליטיקה החדשה.

גילה גמליאל: תודה רבה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

גילה גמליאל: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

גילה גמליאל: כבוד השרה, אין פה פשוט נציגות של הממשלה.

אבישי ברוורמן: גילה, את הממשלה בשבילנו.

גילה גמליאל: כן, תודה.

גילה גמליאל: אבל צריך שאחד מהשרים או השרות יהיה נוכח כאן במליאה.

קריאה: – – –

גילה גמליאל: פשוט אין אף אחת ואף אחד מהממשלה.

קריאה: מה?

גילה גמליאל: אין אף אחד ואף אחת מהממשלה.

גילה גמליאל: אחמד מאשר.

גילה גמליאל: הנה, השרה סופה לנדבר נמצאת פה.

גילה גמליאל: אתה יכול להמשיך.

אחמד טיבי: תודה רבה, גברתי.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, ההודעה של ממשלת ישראל על בניית 1,500 יחידות דיור בהתנחלויות והתגובות של ממשלת ישראל על ההחלטה הפלסטינית, שהיא החלטה פנים-פלסטינית, להקים ממשלת הסכמה לאומית, שהיא תולדה של הסכם פיוס מדורג, שבו הוקמה ממשלה של טכנוקרטים, אנשים שאומנם יש להם חליפות, אבל שלא כמו השר הקיצוני הפאשיסט נפתלי בנט, החליפות שלהם הן לא חליפות טרור, כי אף אחד מחברי הממשלה הזאת, גברתי היושבת-ראש, לא ירה בציפור, לא הרג אדם, ובעיקר לא התגאה שהוא הרג יהודים, כפי שנפתלי בנט התגאה שהוא הרג ערבים.

אחמד טיבי: כך שאם יש מישהו שידיו מגואלות בדם, זה אנשים מהסוג הזה, שמתגאים שהם הרגו ערבים בפוסט בפייסבוק, ואומרים שזה לא נורא.

אחמד טיבי: זאת אמירה של אידיאה טרוריסטית, של אנשים אלימים.

אחמד טיבי: החוצפה היא שמי שלא מכיר בעם הפלסטיני כעם תובע מאחרים להכיר בו כמדינה.

אחמד טיבי: הליכוד מכיר בזכות ההגדרה העצמית של העם הפלסטיני?

אחמד טיבי: לא מכיר.

אחמד טיבי: הבית היהודי מכיר בפלסטינים כעם?

אחמד טיבי: לא מכיר.

אחמד טיבי: לכן אולי צריך להציג ראי, להשמיע להם את הדברים שלהם.

אחמד טיבי: לאחר מכן, הזכיר עמיתי חבר הכנסת מסעוד גנאים את נושא שביתת האסירים.

אחמד טיבי: אסירים מינהליים.

אחמד טיבי: אין שביתה שהיא יותר צודקת, יותר אצילית, מאשר שביתה למען הפסקת המעצר המינהלי.

אחמד טיבי: זה נורא שאנשים נמקים בכלא ללא משפט.

אחמד טיבי: לא רק שישה חודשים; יש אנשים שהם שנים רבות בכלא.

אחמד טיבי: עשרות מהשובתים האלה אושפזו בגלל הידרדרות מצבם הבריאותי, ואנחנו קוראים בעיתונים שראש השב"כ וראש הממשלה אומרים שהם יכולים לשאת את מותו של אחד האסירים; יכולים "להכיל" את ההפגנות.

אחמד טיבי: זו אמירה נוראה.

אחמד טיבי: זו אמירה קרימינלית.

אחמד טיבי: יש לבטל את המעצר המינהלי בצורה הזאת, שכן הוא הפרה בוטה של זכויות יסוד של אנשים.

אחמד טיבי: זה הזמן שאנשים יפעילו את מצפונם.

אחמד טיבי: אני כחבר כנסת, מאז אני בכנסת, אני מתנגד למעצר מינהלי – לא רק של אסירים פלסטינים ושל ערבים; אפילו של אנשי ימין.

אחמד טיבי: מעצר מינהלי – לא; להביא אותם לדין – כן.

אחמד טיבי: אף-על-פי שאתם יודעים שבבתי-משפט צבאיים צורת המשפט היא מגוחכת, והפלסטיני נכנס לכלא עוד לפני שהוא נכנס לבית-משפט.

אחמד טיבי: זה הזמן לומר לא מוסרי גדול למעצר המינהלי.

אחמד טיבי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

גילה גמליאל: חבר הכנסת מוחמד ברכה מחד"ש, בבקשה.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך את המשלחת מהמכללה הבריטית המלכותית לביטחון לאומי, RCDS.

גילה גמליאל: ברוכים הבאים לירושלים ולכנסת ישראל.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, היום הוא היום ה-107 של שביתת הרעב של האסירים המינהליים בבתי-הכלא של ישראל.

מוחמד ברכה: לקראת 29 באפריל, המועד האחרון שנקבע בהסכם בין ישראל לפלסטינים והאמריקנים לשחרור הקבוצה האחרונה של אסירים פלסטינים שנכנסו או שנאסרו לפני אוסלו – גם זה לא בוצע.

מוחמד ברכה: בבתי-הכלא יש ילדים, יש נשים, ומתוך 4,500 האסירים הפלסטינים, הרוב המכריע נמצא בכלא בגלל המשך הכיבוש.

מוחמד ברכה: כל המילים המכובסות של סגן השר ונציגי הממשלה לא יכולים לעמוד להם כשמדובר בהתנגדות לגיטימית – כמובן, אני פוסל טרור נגד אזרחים, זה לא דבר חדש, אבל התנגדות לגיטימית לטרור העיקרי שנמצא באזורנו, והוא המשך הכיבוש הישראלי בשטחים שנכבשו ב-1967.

מוחמד ברכה: אבל כל זה חבילה אחת, והעניין של האסירים המינהליים זה חבילה אחרת.

מוחמד ברכה: אנשים שלא הואשמו בשום בית-משפט בשום דבר, אנשים שלא נשפטו בשום ערכאה, גם לא ערכאה צבאית, של הצבא, אנשים שישראל נמנעת מלהגיד במה היא מאשימה אותם, אנשים שהם בעצמם לא יודעים, וגם עורכי-דינם לא יודעים במה הם מואשמים, מוחזקים בכלא.

מוחמד ברכה: למה?

מוחמד ברכה: ככה.

מוחמד ברכה: בא, מתרברב סגן השר מעל הדוכן הזה ואומר: הם עושים את זה כדי שלא יתפוצצו אנשים ברחובות.

מוחמד ברכה: אנשים, קודם כול, כבר שנים לא מתפוצצים ברחובות, זה דבר אחד.

מוחמד ברכה: דבר שני, אם יש האשמה או חשד כלפי כל אחד מהם, בבקשה, יש מערכת מאוד מכוערת, שנקראת בתי-הדין הצבאיים – מאוד מכוערת ומאוד לא צודקת; אפילו לשם אתם לא מביאים אותם להישפט.

מוחמד ברכה: על כן, גברתי היושבת-ראש, פה מדובר על התנהגות – על מדיניות ברוטלית לשמה, שבאה כדי לשבור רוחם של אנשים ושל מנהיגים פוליטיים.

מוחמד ברכה: בין האסירים יש גם חברי פרלמנט, כמו כל אחד מכם כאן, שנבחר כדת וכדין לפרלמנט הפלסטיני, המועצה המחוקקת הפלסטינית.

מוחמד ברכה: לכן אני מכאן קורא גם לממשלת ישראל, אבל בעיקר – כנראה אין שם כושר הקשבה מי יודע מה, אין אפילו חוש שמיעה שם – קורא לכל העולם שיתערב כדי להפסיק את המעצר של האנשים האלה, שישוחררו לביתם, ולא נהיה עדים למחזות של אנשים שמתים, שנרצחים, בגלל המשך שביתת הרעב, או בגלל מה שקשור – הזנה בכוח.

מוחמד ברכה: ההצעה הזאת היא מבית-מדרשה של החשיבה הנפשעת שמייצג ביבי נתניהו – וממשלתו.

מוחמד ברכה: ישוחררו כל האסירים הפלסטינים, אבל בעיקר את כל האסירים המינהליים, מייד, לאלתר ועכשיו.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה, חבר הכנסת מוחמד ברכה.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת באסל גטאס מבל"ד, אחרון הדוברים.

באסל גטאס: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, באמת נמאס כל יום שני לשמוע את דברי הבלע של סגן השר אופיר אקוניס, שמרשה לעצמו לעמוד כאן ולהגיד על מה שאנחנו אומרים שאלה דברי בלע.

באסל גטאס: דברי הבלע היחידים שנשמעים מעל הדוכן הזה הם שלך, ואני באמת מתפלא על יאיר לפיד וציפי לבני, שעוד צריכים לפנות יישובים בשביל לעזוב את הממשלה.

באסל גטאס: רק בשביל מישהו כמו אופיר אקוניס והקו שהוא מייצג כאן, מעל הדוכן הזה, בשם הממשלה, הם צריכים לקום ולעזוב.

באסל גטאס: מה שמטריד, וצריך להטריד כל אחד ואחד מכם, הוא ש-70 אסירים שובתים רעב כבר יותר מ-45 ימים, מועברים לבתי-חולים, חלקם במצב בריאותי קשה, וזה לא עושה כלום – לא בציבוריות, לא בעיתונות, כלום.

באסל גטאס: איזה עובי יש לעור של הציבוריות הישראלית, שעוברת על דבר כזה לסדר-היום?

באסל גטאס: כשמזכיר האו"ם עומד ומתריע בעניין שביתת האסירים, זו לא עוד שביתה, זו שביתה כנגד מעצר מינהלי ששולל מהבן-אדם את הזכות הבסיסית להגן על עצמו, לעמוד למשפט צדק שכל ערך אנושי וכל חוק בין-לאומי מכיר, שתעמוד לכל בן-אדם הזכות להגן על עצמו במשפט צדק.

באסל גטאס: איך דבר כזה עובר במדינה שהולכת ומתגאה שהיא מדינת חוק, שהיא הדמוקרטיה היחידה, שמייצגים אותה אנשים עם חשיבה פאשיסטית מעל הדוכן הזה, ועוד מלמדים אותנו תורה על דמוקרטיה?

באסל גטאס: תתביישו לכם.

באסל גטאס: תתבייש לך, סגן השר, שאתה עומד כאן ואומר שאלה דברי בלע.

באסל גטאס: אלה לא דברי בלע, אלה הדברים האמיתיים שצריכים לצלצל כאן ולהדהד בכל בית.

באסל גטאס: כשראש הממשלה וראש השב"כ אומרים שהם יכולים לסבול מותם של אסירים, רבותי, הגיע הזמן שממשלה כזו תעבור מהעולם.

באסל גטאס: הגיע הזמן שזיק של תקווה של שלום ינצוץ באזור ושישוחררו לפחות האסירים המינהליים מייד.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת באסל גטאס.

גילה גמליאל: יסכם את הדיון סגן השר המקשר בין הכנסת לממשלה, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

גילה גמליאל: בבקשה.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, שמעתי את מיטב הנאומים וביניהם את נאומו של חבר הכנסת טיבי שמספר שיש לו התנגדות עקרונית למעצר מינהלי, התנגדות עקרונית.

אופיר אקוניס: הרי חבר הכנסת טיבי יודע, הוא אומר את זה במודע, הוא יודע שאם לא יהיו איומים לפגיעה ולא יהיו ניסיונות לרצוח אנשים חפים מפשע – וכבר היינו שם, חבר הכנסת טיבי, היינו שם.

אופיר אקוניס: אתה היית בצד אחר של המתרס, גם כעת אתה בצד השני של המתרס, אבל אז היית ממש בצד השני של המתרס, כיועץ לראש הרשות הפלסטינית, טרם היבחרך לכנסת ישראל; ואתה יודע שיש צורך אמיתי להגן על אזרחי ישראל.

אופיר אקוניס: זהו הצורך במעצר המינהלי.

אופיר אקוניס: אבל אני כנראה, יחד עם מרבית אזרחי ישראל וראשי זרועות הביטחון, גברתי היושבת-ראש, כיוון שאנחנו חושבים או מדמיינים עולם אוטופי שבו אין ניסיונות פגיעה – אגב, ניסיונות הפגיעה עלולים, בסופו של דבר, להגיע גם לאלה שאינם יהודים, אבל ניסיונות הפגיעה הם בראש ובראשונה ביהודים, וכבר היינו שם, וכבר היינו, המראות האלה – מדוע אין יותר המראות האלה?

אופיר אקוניס: מדוע בטוח ללכת היום בחוצות ישראל?

אופיר אקוניס: מדוע בטוח להיכנס, גברתי היושבת-ראש, לקניון?

אופיר אקוניס: לחלקם כבר בלי אבטחה; לא כולם, אבל חלקם.

אופיר אקוניס: ואנחנו זוכרים את מאבטחי האוטובוסים, חבר הכנסת טיבי, חבר הכנסת גנאים, שנימקתם והתנגדתם למעצר המינהלי: היו מאבטחים, בחורים צעירים, יוצאי צבא, לובשי אפור או חום בהיר עם אוזנייה באוזן, בכל אוטובוס.

אופיר אקוניס: למה הם היו שם?

אופיר אקוניס: הם היו שם כי היו ניסיונות אמיתיים לפגיעה, ולדאבון הלב, גברתי היושבת-ראש, לדאבון לבנו, גם כמה הצלחות, אם בכלל אפשר להשתמש במילה העברית הזאת כאשר מדובר על רוצחים מתועבים שבאו וקיפחו את חייהם.

אופיר אקוניס: יושב כאן ראש שירות הביטחון הכללי לשעבר, אפשר לחשוף, היום אתה שר בממשלה: מדוע יש שימוש במעצר מינהלי?

אופיר אקוניס: השימוש במעצר מינהלי זה לא כי כיף לישראל, לא כי אנחנו נהנים להחזיק בשירות בתי-הסוהר מחבלים או מחבלים בפוטנציה.

אופיר אקוניס: ודאי לא נהנים לשחרר אותם, זה ברור כשמש.

אופיר אקוניס: ובעזרת השם, אחרי שהחוק יעבור – וגם אל החוק הייתה התייחסות, אדוני היושב-ראש, בזמן הצבעות האי-אמון – גם לא ישוחררו עוד.

אופיר אקוניס: זהו הרעיון מאחורי המעצר המינהלי.

אופיר אקוניס: לבוא ולהשתמש – ואלה דברי הבלע, חבר הכנסת גטאס.

אופיר אקוניס: דברי הבלע הם לא בנימוק, הם לא הנימוקים להתנגדותך למעצר מינהלי, זאת זכותך הדמוקרטית; הנה אני אומר לך, תדהמה תאחוז אותך: אני אומר לך, זאת זכותך הדמוקרטית להתנגד למעצר מינהלי, בראש ובראשונה בבית הזה.

אופיר אקוניס: זאת זכותך הדמוקרטית להתנגד לתקנות שעת-חירום, אתה גם מצביע נגדן בכל פעם.

אופיר אקוניס: ולדאבון הלב, כך יאמרו משפטנים מדופלמים, אדוני היושב-ראש, זו גם זכות דמוקרטית להשמיץ את ישראל בפרלמנט הישראלי, בפרלמנט של מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: אני חושב שהזכות הזאת היא מאוד מפוקפקת, שאנחנו חייבים להגביל אותה; אי-אפשר לקרוא לקצהּ של ישראל בכנסת ישראל.

אופיר אקוניס: ואמר חבר הכנסת גנאים – וטוב שאתם אומרים, אני אומר לכם היום, באתי בנדיבות גדולה, טוב שאתם אומרים את האמת שלכם; אני מצטער עליה, אבל טוב ששומעים אותה – שאתה לא מקבל, חבר הכנסת גנאים, כך אמרת – אדוני היושב-ראש, היית פה עדיין, ניהלת את הדיון – אינך מקבל את קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית.

מסעוד גנאים: – – –

אופיר אקוניס: כך אמרת.

אופיר אקוניס: אתה אמרת, תאמין לי, אני מקשיב, אתה יודע – – –

מסעוד גנאים: – – –

אופיר אקוניס: – – – אתה יודע שאני מתווכח עם דבריך, אבל אני מקשיב לדבריך.

אופיר אקוניס: ואני מציע גם לחלק מחברי בבית הזה מדי פעם להיכנס ולהקשיב ולשמוע, כי מי שלא יודע, אדוני היושב-ראש, ואנחנו נאלצים פעם בשבוע לשמוע – כן, חבר הכנסת גטאס – את דברי הבלע וההשמצות, והשימוש במיקרופון הזה כנגד המדינה.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: דברים נאמרים בכנסת, וכדאי להקשיב להם, וציבור רחב מקשיב להם, ולאט-לאט מחלחלת ההכרה – וטוב שכך, זה לקח כמה שנים טובות, אדוני היושב-ראש – שהסכסוך איננו על השומרון ואיננו על יהודה; איננו על 300 בתים, או 400 בתים, או 1,000 בתים, חבר הכנסת גטאס, או 1,500, וברוך השם, בשומרון וביהודה יש עשרות-אלפי בתים של יהודים מאז המחצית השנייה, פחות או יותר, של שנות ה-70 – שלא על זה הסכסוך.

אופיר אקוניס: וגם לשיטתם, אדוני היושב-ראש, של התומכים – וגם בבית הזה, גם חבר הכנסת בר, אולי לא הוא באופן אישי, אבל אחרים בסיעתו, סיעת האופוזיציה הראשית, הודיעו שיש לתת צ'אנס, יש לתת הזדמנות לשיח ישראלי עם ממשלת "חמאס".

אופיר אקוניס: אני מבקש, אדוני, אני מציע לך, השר פרי, להוריד את מסכת התדהמה מפרצופך, כי בסיעת העבודה היו כמה דוברים שאני שמעתי במו-אוזני, ואם אינני טועה, גם ראש האופוזיציה ביניהם – אמרתי שנדמה לי שאתה לא – אבל ראש האופוזיציה אומר שיש לתת צ'אנס לשיחות עם ממשלת טרור.

אופיר אקוניס: זו הרי איוולת מדינית מן המעלה הראשונה, וכדי שראש האופוזיציה – – –

מוחמד ברכה: זה לא מה שהוא אמר.

מיקי רוזנטל: אתה מסלף את מה שהוא אמר.

מיקי רוזנטל: אתה רגיל בזה – – –

אופיר אקוניס: כדי שראש האופוזיציה והאופוזיציה כולה אולי – – –

מוחמד ברכה: יש ממשלת טרור אחת, הממשלה שאתה יושב בה.

אופיר אקוניס: שמעת את זה?

אופיר אקוניס: עכשיו אמר חבר הכנסת ברכה שממשלת ישראל היא ממשלת טרור.

מוחמד ברכה: נכון.

אופיר אקוניס: תתבייש.

אופיר אקוניס: בושה וחרפה.

אופיר אקוניס: תתבייש.

מוחמד ברכה: תתבייש שאתה חבר בה.

מוחמד ברכה: תתבייש – – –

אופיר אקוניס: תתבייש.

אופיר אקוניס: בושה וחרפה.

אופיר אקוניס: תתבייש.

מוחמד ברכה: – – –

אופיר אקוניס: אתה משווה ממשלה לגיטימית בישראל לממשלה שחבר בה ארגון טרור שרצח אלפי ישראלים – –

מוחמד ברכה: – – – הממשלה היחידה שאוסרת אנשים ללא משפט.

אופיר אקוניס: – – ויורה רקטות היום על ילדי שדרות?

מוחמד ברכה: – – – זו ממשלת טרור.

אופיר אקוניס: בושה.

אופיר אקוניס: תתבייש, תתבייש לך.

אופיר אקוניס: אחר כך אתם שואלים למה אתם כל כך אהודים בציבוריות הישראלית.

אופיר אקוניס: ואני מבקש להודיע לאופוזיציה ולראש האופוזיציה, אם לא שמעו לאחרונה את אמירתו האחרונה של הפרטנר החדש; וכך אמר בסוף השבוע אסמאעיל הנייה – –

מוחמד ברכה: אני לא צריך – – –

אופיר אקוניס: – – אסמאעיל הנייה, איש הטרור, האיש שדם של אלפי ילדים על ידיו – אלה שמבקשים לתת צ'אנס להידברות אתו – כך הוא אמר, אני מצטט: "לא נוותר על ההתנגדות.

אופיר אקוניס: נמשיך בדרכנו לשחרור ירושלים.

אופיר אקוניס: לא נוותר על הצבאות שבנינו בדמנו".

אופיר אקוניס: אני מציע לכל אחד, לפני שהוא הולך ומדבר ומעלה את רעיונותיו לסיום הסכסוך, לדעת מהו שורשו של הסכסוך ולאן אנחנו עלולים להגיע עם פרטנרים כאלה.

אופיר אקוניס: אני מבקש מחברי וחברות הכנסת לדחות את כל הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן מטעם סיעת העבודה: חוסר שקיפות בהליך גיבוש תקציב המדינה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 39 נגד – 50 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת כבל, נא לשים לב.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא רוצה לסכסך, אבל הצבעת משהו מוזר.

קריאה: זה בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: יש אור כחול שם.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, תוסיף את השם שלי.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שרק עכשיו אמרתי שאני לא רוצה לסכסך, אני מודיע שגם חבר הכנסת אבישי ברוורמן התכוון לתמוך בהצעת האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: יש 39 בעד, 50 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם סיעת ש"ס: מדיניות הממשלה הכושלת בנושא הכלכלי והחברתי.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי, שאנחנו מאחלים לו, בוודאי, מזל טוב.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 41 נגד – 53 נמנעים – אין הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 41 בעד, 53 נגד ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת האי-אמון מטעם סיעת ש"ס לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלה ללא חוט שדרה בראשות ראש ממשלה חלש המקבלת החלטות בכוחניות בין מרכיביה – של יהדות התורה ומרצ.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יעקב אשר.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעות יהדות התורה – מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 41 נגד – 55 נמנעים – אין הצעת סיעות יהדות התורה – מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 41 בעד, 55 נגד ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת האי-אמון מטעם יהדות התורה ומרצ לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון האחרונה היא: ממשלה אנטי-דמוקרטית המאמצת וממשיכה את מדיניות המעצרים המינהליים ומתעלמת משביתת הרעב של מאות אסירים שחייהם בסכנה – רע"ם-תע"ל-מד"ע, חד"ש ובל"ד.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אברהים צרצור.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 40 נגד – 55 נמנעים – אין הצעת סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 40 בעד, 55 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת האי-אמון מטעם רע"ם-תע"ל-מד"ע, חד"ש ובל"ד לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת דחתה את הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/655; "דברי הכנסת" ה-18, מושב רביעי, חוב' י"ז, עמ' 26769.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן השר אופיר אקוניס, המקשר בין הממשלה לכנסת, להציג מטעם הממשלה: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 73) (בית-דין לעררים), התשע"ב–2012.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: מדובר בהודעה בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה ודאי תתקיים לאחר שהסיעות ילמדו את הודעתו של סגן השר אקוניס.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה, הממשלה מתכבדת להודיע על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 73) (בית-דין לעררים), התשע"ב–2012.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אופיר אקוניס, סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב, לפי סדר-היום הצעת החוק הבאה היא הצעת חוק להגדלת הסיוע לניצולי שואה (תיקוני חקיקה).

יולי יואל אדלשטיין: היא טרם הונחה על שולחן הכנסת, לכן אנחנו נעבור להצעת החוק הבאה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/781; "דברי הכנסת", חוב' ח', עמ' 6052; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק עזרה משפטית בין מדינות (תיקון מס' 10), התשע"ד–2014, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: תציג את ההצעה בשם יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, חוק עזרה משפטית בין מדינות, התשנ"ח–1998, מסדיר את המסגרת הנורמטיבית להענקת עזרה משפטית למדינות זרות בהיבטים שונים.

שולי מועלם-רפאלי: בין היתר – אתה יכול להשתיק אותם?

שולי מועלם-רפאלי: בין היתר – – –

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, לפני שחברת הכנסת שולי מועלם תמשיך – אני לא שומע, לא שומעים את עצמנו פה, גם מי שנואם.

יוני שטבון: מי שמעוניין לשוחח – יעשה זאת בחוץ.

יוני שטבון: עוד מעט נכנסים להצבעה בקריאה שנייה ושלישית.

יוני שטבון: בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: – – – בין היתר עזרה משפטית כוללת חילוט רכוש בשני היבטים: אכיפת צו חילוט זר ובקשה לסעדים זמניים.

שולי מועלם-רפאלי: התיקון המוצע מתייחס לסעד הזמני שנועד להבטיח את החילוט או למנוע הברחת רכוש שלגביו עשויה להתקבל החלטה במדינה זרה.

שולי מועלם-רפאלי: הבקשה לסעד הזמני יכול שתתקבל טרם הגשת כתב-אישום או בקשת חילוט ויכול שתתקבל לאחר הגשת כתב-אישום או בקשת חילוט, ומוצע כעת להאריך את תקופת תוקפם של הצווים הזמניים כדלהלן: לגבי צו זמני שהתבקש לפני הגשת כתב-אישום או בקשת חילוט – מוצע להאריך את תקופת תוקפו הראשונית לשישה חודשים במקום שלושה חודשים הקבועים היום.

שולי מועלם-רפאלי: מוצע עוד לקבוע כי בית-המשפט יהיה רשאי להאריך את תוקפו של הצו הזמני לתקופה אחת נוספת שלא תעלה על שישה חודשים, ולאחר מכן יהיה רשאי, מטעמים מיוחדים, שיירשמו, להאריך את תוקפו של הצו לתקופות נוספות שאינן מוגבלות, ובלבד שלא תעלינה, כל אחת, על שלושה חודשים.

שולי מועלם-רפאלי: לגבי צו זמני שהתבקש לאחר הגשת כתב-אישום או בקשת חילוט – מוצע להאריך את תוקפו לתקופה ראשונית של תשעה חודשים במקום שישה חודשים הקבועים היום.

שולי מועלם-רפאלי: מוצע עוד לקבוע כי בית-המשפט יהיה רשאי, לבקשת פרקליט מחוז, להאריך את הצו הזמני לתקופות נוספות שאינן מוגבלות, ובלבד שלא תעלינה על תשעה חודשים כל אחת.

שולי מועלם-רפאלי: עוד מוצע לקבוע כי בית-המשפט רשאי לדון מחדש בצו זמני שניתן אם השתנו הנסיבות או התגלו עובדות חדשות.

שולי מועלם-רפאלי: תוך כדי הדיונים בוועדת החוקה התברר כי יש צורך בתיקון גם בהסדר למתן צו זמני במעמד צד אחד – אם אני אתחיל לספר את "הנסיך הקטן" גם לא ישמעו אם זה מה שאני אומרת או לא.

שולי מועלם-רפאלי: היום – – –

יוני שטבון: חברת הכנסת שולי מועלם, נראה לי שלחנך חברי כנסת זה לא התפקיד שלנו, אז תמשיכי, מי שרוצה לשמוע – שישמע.

שולי מועלם-רפאלי: היום רשאי בית-המשפט לתת צו זמני במעמד צד אחד אם סבר שיש חשש לעשייה מיידית ברכוש שתכשיל את החילוט, אולם אין אפשרות להאריך את הצו מעבר ל-20 ימים בסך הכול.

שולי מועלם-רפאלי: מוצע כעת לאפשר הארכה של הצו הזמני, אם לפני הגשת כתב-אישום ואם אחרי, גם במעמד צד אחד ללא הגבלה מרבית.

שולי מועלם-רפאלי: במקרה כזה, ובתנאי שהמשיב הוזמן כדין ולא התייצב לדיון, מוצע שבית-המשפט יהיה רשאי להאריך את הצו כל פעם ב-30 ימים.

שולי מועלם-רפאלי: הוועדה התלבטה אם לקבוע תקופה מרבית כוללת לצו הזמני לחילוט, אולם, שלא כמו ההליכים המתקיימים בארץ, שאז יש הצדקה להגביל את התקופה המרבית ובכך לאפשר לבתי-המשפט להפעיל לחץ על רשויות המדינה כדי לזרז את ההליכים, ההליכים במדינות זרות אינם בשליטת הרשויות של מדינת ישראל, לכן אין יתרון משמעותי בקביעת תקופה מרבית במקרה כזה, והוועדה החליטה כי פיקוח תקופתי על-ידי בית-המשפט ישמש ערובה מספקת במקרה זה לזכויות האדם שרכושו חולט בצו זמני.

שולי מועלם-רפאלי: לבסוף, מוצע לקבוע כי סעיף 35 לחוק, הקובע סייגים לחילוט רכוש, כגון זכות טיעון, הותרת אמצעי מחיה סבירים לטוען בזכות ואיסור לצוות על חילוט מיטלטלין שאינם ניתנים לעיקול, יחול גם על צו זמני לחילוט.

שולי מועלם-רפאלי: נוסף על כך, מוצע לאפשר לבית-המשפט להורות כי חלק מהרכוש המחולט ישמש למימון הוצאות סבירות לצורך ייצוג משפטי, אולם מוצע לאפשר לשר המשפטים לקבוע בתקנות את השיעור המרבי להוצאות באישור ועדת החוקה.

שולי מועלם-רפאלי: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ולכן אני קוראת לכנסת להצביע בעד הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח אשר אישרה הוועדה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת שולי מועלם, שהציגה את החוק בשם יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה ושלישית – הצעת חוק עזרה משפטית בין מדינות (תיקון מס' 10), התשע"ד–2014, בקריאה שנייה.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 5 בעד סעיף 1 – 58 נגד – 1 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יוני שטבון: בעד – 58, מתנגד אחד, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יוני שטבון: אנחנו מצביעים בקריאה שלישית.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 53 נגד – אין נמנעים – אין חוק עזרה משפטית בין מדינות (תיקון מס' 10), התשע"ד–2014, נתקבל.

יוני שטבון: בעד – 53, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת חוק עזרה משפטית בין מדינות (תיקון מס' 10), התשע"ד–2014, עברה בקריאה שלישית.

יוני שטבון: [מס' מ/815; "דברי הכנסת", חוב' י"א', עמ' 6892; נספחות.

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

יוני שטבון: הצעת חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) (תיקון מס' 17), התשע"ד–2014 – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יוני שטבון: בשם יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט תציג את הצעת החוק חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: אין הסתייגויות, יש חמש בקשות לרשות דיבור.

יוני שטבון: בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי וחברותי חברי הכנסת, הצעת חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) (הארכת מעצרו של קטין).

שולי מועלם-רפאלי: סעיף 10 לחוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול), התשל"א–1971, להלן: חוק הנוער, קובע כי הוראות חוק סדר הדין הפלילי, התשנ"ו–1996, להלן: חוק המעצרים, יחולו לעניין קטינים בשינויים המפורטים בחוק.

שולי מועלם-רפאלי: במסגרת זו נקבעו, בין היתר, תקופות מעצר מרביות קצרות יותר לעניין קטינים.

שולי מועלם-רפאלי: לעניין נאשם שהוא קטין, סעיף 10יב לחוק הנוער קובע כי התקופה המרבית שהשופט שדן בתיק יכול להאריך את המעצר היא שישה חודשים, במקום תשעת החודשים שהוא יכול להאריך בהם כשמדובר בקטין.

שולי מועלם-רפאלי: בנוסף לכך, סעיף 62 לחוק המעצרים קובע כי כאשר נאשם בגיר נתון במעצר מעבר לתשעה חודשים, רשאי בית-המשפט העליון להאריך את מעצרו לתקופות שלא יעלו על 90 ימים, ובתיקים מורכבים – לתקופות שלא יעלו על 150 ימים; סעיף 10יג לחוק הנוער קובע כי לעניין נאשם שהוא קטין, כאשר הקטין נמצא במעצר מעבר לשישה חודשים, רשאי בית-המשפט העליון להאריך את מעצרו לתקופות שלא יעלו על 45 ימים בכל פעם, במקום 90 ימים.

שולי מועלם-רפאלי: במסגרת תיקון מס' 8 לחוק המעצרים, שהתקבל בכנסת בתחילת שנת 2011, הורחבו כמה סמכויות לעניין הארכת מעצרו של נאשם בגיר ולא נעשו התאמות למעצרו של נאשם שהוא קטין.

שולי מועלם-רפאלי: לכן, מטרת הצעת חוק זו היא להסדיר את ההשלכות של תיקון מס' 8 ביחס לקטינים.

שולי מועלם-רפאלי: ראשית, מוצע כי בית-משפט הדן בתיק, שקבע כי קטין ביצע עבירה, רשאי יהיה לצוות על הארכת מעצרו גם אם חלפו שישה חודשים מיום מעצרו לאחר הגשת כתב-אישום, ללא צורך בבקשה לבית-המשפט העליון, לתקופה אחת של 45 ימים ולתקופה נוספת של 30 ימים, ובסך הכול 75 ימים.

שולי מועלם-רפאלי: אחרי תקופה זו, אם יש צורך בבקשה נוספת להארכת המעצר, הבקשה תוגש לבית-המשפט העליון, ולא לבית-המשפט הדן בתיק.

שולי מועלם-רפאלי: שנית, מוצע לקבוע כי לבית-המשפט תהא סמכות להורות על מעצר של קטין שעומד להשתחרר ממעצר או שאינו עצור, לאחר שהיה נתון במעצר תקופה של שישה חודשים, למשך 72 שעות, כדי לאפשר לתביעה להגיש בקשה לבית-המשפט העליון להארכת המעצר.

שולי מועלם-רפאלי: אעיר כי הממשלה ביקשה עוד להסמיך את בית-המשפט העליון להאריך את המעצר של קטין לאחר שהיה במעצר של שישה חודשים, לתקופה של 75 ימים כל פעם, אם סבר כי לא ניתן יהיה לסיים את התיק בפרק זמן של 45 הימים הרגילים בשל מורכבות התיק, ריבוי נאשמים או אישומים וכיוצא בזה.

שולי מועלם-רפאלי: הוועדה החליטה לא לאשר בקשה זו והותירה את פרקי הזמן הקיימים על כנם, דהיינו, לגבי קטינים, בית-המשפט העליון רשאי, לאחר המעצר הראשוני של שישה חודשים, להאריך את מעצרו של הקטין כל פעם ב-45 ימים.

שולי מועלם-רפאלי: לאור האמור, אני קוראת לכנסת להצביע בעד הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח אשר אישרה הוועדה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה – – –

דב חנין: רגע.

דב חנין: היי, היי, היי.

יוני שטבון: תיקון, סליחה.

יוני שטבון: יש לנו רשות דיבור.

יוני שטבון: מוחמד ברכה, ראשון הדוברים, חמש דקות.

יוני שטבון: מוחמד ברכה איננו.

יוני שטבון: אחריו – חבר הכנסת חנא סוייד.

יוני שטבון: חבר הכנסת חנא סוייד, בבקשה – איננו נוכח.

יוני שטבון: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יוני שטבון: בבקשה וסליחה.

דב חנין: תודה רבה לך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני מברך על התיקון הזה לחוק הנוער.

דב חנין: הגיע הזמן באמת להתאים את ההסדרים הקיימים היום לגבי מעצרים למתכונת שאנחנו רואים אותה כראויה לקטינים.

דב חנין: הצעת החוק הזאת מציעה לצמצם את התקופה שבה קטין יכול להישאר במעצר בטרם ניתנו הכרעת דין או גזר-דין, וקובעת שתקופת המעצר המקסימלית שבה קטין יכול להישאר במעצר בטרם ניתנו הכרעת דין או גזר-דין לא תהיה ארוכה משישה חודשים, ולאחר התקופה הזאת יהיה ניתן להאריך את המעצר בתקופות נוספות של עד 45 ימים, באישור בית-המשפט העליון.

דב חנין: נוסף על כך, ההצעה היא שבמצב שבו ניתנה הכרעת דין מרשיעה אך טרם ניתן גזר-דין, והקטין שוהה במעצר תקופה של שישה חודשים, בית-המשפט שהכריע את דינו רשאי להאריך את מעצרו ב-45 ימים נוספים לכל היותר, ולאחר מכן ב-30 ימים נוספים לכל היותר.

דב חנין: כמו כן, בהתקיים מצב שבו קטין אינו עצור, או עומד להשתחרר ממעצר, ויש כוונה של התובע להגיש נגדו כתב-אישום, על-פי ההצעה שבפנינו ייקבע כי במידה שהקטין שהה במעצר תקופה של שישה חודשים, במקום כמו שקבוע היום בחוק, תקופה של תשעה חודשים, רשאי בית-המשפט לצוות על מעצרו לתקופה שלא תעלה על 72 שעות.

דב חנין: כל ההסדרים האלה, עמיתי חברי הכנסת, הם הסדרים ראויים, זה כיוון נכון.

דב חנין: ראוי לצמצם במעצרם של קטינים, וראוי שגם כאשר קטינים מגיעים למעצר, תקופות המעצר האלה תהיינה קצרות ומצומצמות יותר.

דב חנין: אבל הנה ההזדמנות לדבר על קטינים שאינם נהנים מכל ההסדרים המתקדמים האלה, ואני מדבר על הקטינים בשטחים הכבושים, שרבים מהם נעצרים לתקופות זמן ממושכות; רבים מהם נעצרים ללא הליכים ראויים של בירור; רבים מהם סובלים מפגיעות בעת המעצר; רבים מהם נושאים אתם, גם כאשר הם משתחררים מהמעצר, חוויה טראומטית שתלווה אותם כל חייהם.

דב חנין: אני מנצל את הדיון הזה שאנחנו עושים בשינוי החיובי של הוראות חוק הנוער, כדי להתאים את ההוראות לסטנדרטים הנכונים מבחינתנו לקטינים בתוך מדינת ישראל; אני מנצל את ההזדמנות הזאת ומציע, מאתגר את השלטון הצבאי בשטחים הכבושים לבצע רפורמה מקבילה גם בדיני המעצר וגם בהתייחסות למעצרי קטינים בשטחים.

דב חנין: התלונות שאנחנו מקבלים על מה שקורה לקטינים במעצרים של כוחות הביטחון השונים – זה לא רק צבא, זה גם משמר גבול, גם יחידות אחרות שעוצרות קטינים בצורה מאוד אינפלציונית, עם יד קלה מאוד על הדק המעצר, עם מנגנוני ערעור מאוד מצומצמים ומוגבלים, עם נטייה קלה מדי להשאיר קטינים במעצר ממושך מדי.

דב חנין: אני חושב, עמיתי חברי הכנסת, שנורמות כאלה אינן ראויות לקטינים באשר הם קטינים.

דב חנין: לא רק לקטינים שהם אזרחי ישראל, כפי שהחוק הזה קובע, אלא גם לקטינים שאינם אזרחי ישראל, גם לקטינים פלסטינים שנמצאים תחת שלטונו של צבא ישראל בשטחים.

דב חנין: אמר פעם נשיא בית-המשפט העליון אהרן ברק שכל חייל נושא בתרמילו את ספר החוקים של מדינת ישראל.

דב חנין: ראוי שכך יהיה.

דב חנין: ראוי שבאמת דינים מתקדמים, בטח בנושא קטינים, יחולו לא רק בתוך המדינה וכלפי ילדים ישראלים, אלא יחולו גם במקומות שהמדינה שולטת בהם בשלטון צבאי, בשטחים הכבושים, על ילדים פלסטינים.

דב חנין: אני קורא לממשלה לקרוא בעיון את הצעת החוק הזאת ולהשוות את ההסדרים שיש בחוק הזה להסדרים שקיימים היום, עכשיו, בשטחים הכבושים וחלים על ילדים פלסטינים.

דב חנין: איך אתם יכולים להסביר את ההבדל הזה?

דב חנין: התשובה שלי: אי-אפשר להסביר את ההבדל הזה, ואי-אפשר להצדיק את ההסבר הזה.

דב חנין: ואני אומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, מעבר לעוול שנגרם פה לקטינים – ובמקרים רבים מעצרים של קטינים הם גם מעצרים לגמרי מופרכים ושרירותיים – מעבר לעוול שנגרם לקטינים האלה, אנחנו, במדיניות האינפלציונית הזאת של מעצרי הקטינים בשטחים הכבושים, אנחנו זורעים שנאה שבסופו של דבר עלולה לחזור גם אלינו.

דב חנין: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

יוני שטבון: חבר הכנסת עפו אגבאריה – איננו נוכח.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) (תיקון מס' 17), התשע"ד–2014.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 1–2 – 40 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יוני שטבון: בעד – 40, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 39 נגד – אין נמנעים – אין חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) (תיקון מס' 17), התשע"ד–2014, נתקבל.

יוני שטבון: בעד – 39, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) (תיקון מס' 17), התשע"ד–2014, עברה בקריאה שלישית.

יוני שטבון: [מס' כ/545; "דברי הכנסת", חוב' כ"ז, עמ' 10641; נספחות.

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: אנחנו עוברים, חברי חברי הכנסת, להצעת החוק הבאה, הצעת חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה (תיקון מס' 3), התשע"ד–2014, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יוני שטבון: תציג, בשם יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, שהיא גם בין יוזמות החוק.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: אין הסתייגויות ואין רשות דיבור.

שולי מועלם-רפאלי: חברותי וחברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט אני מבקשת להביא בפניכם את הצעת חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה (תיקון מס' 3), התשע"ד–2014.

שולי מועלם-רפאלי: ההצעה הוגשה כהצעת חוק פרטית של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס ושלי.

שולי מועלם-רפאלי: חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה, התשס"ה–2004, מאפשר לבית-המשפט להטיל על עבריין מין מגבלות על מגורים או על עבודה בקרבת מקום המגורים או מקום העבודה של הנפגע, כדי למנוע נזק נפשי לנפגע העבירה.

שולי מועלם-רפאלי: בפועל, נעשה בחוק שימוש מועט.

שולי מועלם-רפאלי: מטרתה של הצעת חוק זו לעודד שימוש בחוק ולהסיר חסמים שמונעים כיום מנפגעי העבירה להגיש בקשות לפיו.

שולי מועלם-רפאלי: לפי החוק אפשר למנות מומחה שימסור חוות דעת על מצבו של נפגע העבירה.

שולי מועלם-רפאלי: חוות הדעת כוללת הערכה של הנזק הנפשי שעלול להיגרם לנפגע מחזרתו של עבריין המין לסביבתו, והיא עשויה לכלול מידע אישי רב על הנפגע.

שולי מועלם-רפאלי: החשש מחשיפת הפרטים האישיים המופיעים בחוות הדעת, בייחוד מול העבריין, אך גם מול צדדים נוספים, היא אחד החסמים שמקשים על נפגעים להגיש בקשות לפי החוק.

שולי מועלם-רפאלי: כדי להגן על הנפגע מפני חשיפת המידע שבחוות הדעת ולעודד הפעלה של החוק, מוצע לקבוע כי בית-המשפט יהיה רשאי להחליט, מטעמים שבטובת הנפגע, שחוות הדעת לא תימסר לעבריין המין.

שולי מועלם-רפאלי: במקרה כזה תועבר לעבריין תמצית מהמידע העובדתי הכלול בחוות הדעת, ככל שאפשר לעשות כן בלי לפגוע בטובת נפגע העבירה.

שולי מועלם-רפאלי: כדי לשמור על איזון מול זכויותיו של העבריין, בית-המשפט ימסור לסנגורו של עבריין המין את חוות הדעת, ובלבד שהסנגור לא יעביר את חוות הדעת לעבריין המין.

שולי מועלם-רפאלי: אם עבריין המין אינו מיוצג, בית-המשפט ימנה לו סנגור לשם ייצוגו בהליך הזה.

שולי מועלם-רפאלי: כמו כן, לפי התיקון המוצע תיקבע הוראת סודיות לגבי כל מי שהגיע לידיו מידע מחוות דעת או מעדות נוספת של מומחה, למעט שימוש במידע לצורך ההליך המשפטי, אך כפוף לאיסור מסירת המידע לעבריין, אם כך קבע בית-המשפט.

שולי מועלם-רפאלי: הפרת הוראת הסודיות תהיה עבירה פלילית שבצדה עונש של שנת מאסר.

שולי מועלם-רפאלי: ההסדר המוצע יחול גם לעניין חוות דעת מומחה מטעם בעל דין שניתנה לפי הוראות סעיף 4(ב)(1) לחוק.

שולי מועלם-רפאלי: להצעת החוק אין הסתייגויות.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת מחברות וחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח המוגש על-ידי הוועדה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

יוני שטבון: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצבעה – אין הסתייגויות, אין רשות דיבור – בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

יוני שטבון: הצעת חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה (תיקון מס' 3), התשע"ד–2014, קריאה שנייה.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 1–2 – 30 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יוני שטבון: בעד – 30, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 31 נגד – אין נמנעים – אין חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה (תיקון מס' 3), התשע"ד–2014, נתקבל.

יוני שטבון: בעד – 31, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה (תיקון מס' 3), התשע"ד–2014, עברה בקריאה שלישית.

יוני שטבון: לתודות וברכות – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, יוזמת החוק, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני באמת מברכת על התיקון הזה, שנעשה כמובן בשיתוף פעולה גם עם משרד המשפטים.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לזכור, כמו שנאמר פה קודם, שלצערנו הרב החיסיון, כביכול, שהיה אמור לחול על הפרטים האישיים בחוות דעת מומחה מטעם הנפגעת, נפגעת העבירה – שוב, מדובר על עבריין מין, עבריין שיושב בכלא, שלקראת השחרור שלו דנים בתנאים, אם לשחרר אותו, ולסביבת הנפגעת.

אורלי לוי אבקסיס: אז באמת מה שקרה עד היום – נעשו מניפולציות, גם על-ידי בעלי-הדין וגם על-ידי שלוחיהם, לגבי הנושא של החשיפה.

אורלי לוי אבקסיס: ועצם המחשבה על כך שהנושאים הרגישים הללו, הנושאים שנוגעים למצב נפשי של אותה נפגעת עבירה בגלל אותה עבירה, יהפכו להיות שיחה ויגיעו לידיו של הפוגע, מנעה מהרבה אנשים ובכלל מנפגעי עבירה להשתמש בסעיף הזה.

אורלי לוי אבקסיס: פה באנו ותיקנו, ומצאנו את האיזונים, האיזונים הנדרשים; קיבלנו את עמדת משרד המשפטים שצריך לדאוג לכך שגם ההגנה תיעשה בצורה מסודרת, ומי שלא יהיה לו עורך-דין ימנו לו עורך-דין, אבל בשורה התחתונה, אפשר יהיה לקחת ולשקול שיקול דעת ענייני ונכון מתי חזרתו של עבריין מין לסביבתה של הנפגעת יכולה לפגוע בשיקומה ובאורח חייה, וכך אנחנו באמת יצרנו חיסיון אמיתי, חיסיון שמי שמפר אותו עולה לדין פלילי ועלול לשבת שנה שלמה בבית-הסוהר.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד תודות, כי זו לא עבודה שלי בלבד.

אורלי לוי אבקסיס: כמובן, אני רוצה להודות ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת דוד רותם.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להודות למנהלת ועדת החוקה, חוק ומשפט, גברת דורית ואג, שדאגה, עם כל הבלגן של הוועדה ועם כל העומס למצוא לנו את הזמן ואת התיאומים.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להודות לעורכת-הדין ניצן רוזנברג, היועצת המשפטית של ועדת החוקה, חוק ומשפט, שטיפלה בחוק.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה וגדולה לעורכת-הדין ליאת קליין ולאיגוד מרכזי הסיוע, ששותפים לקידום החוק, שראו את הלקונה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר תודה גם לעורכת-הדין חגית לרנאו מהסנגוריה, שגם כשעשתה לנו חיים קשים, בסוף הגענו לאיזה דין ודברים ואיזונים מתבקשים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה לעורכת-הדין ענת אסיף ממשרד המשפטים, לשרת המשפטים ציפי לבני שעזרה בקידומו.

אורלי לוי אבקסיס: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם, שהיא גם שותפה לחוק, ותודה אחרונה וחשובה לא פחות לעוזרי, בן צדוק, ותודה לכם, חברים, על שתמכתם בחוק.

אורלי לוי אבקסיס: יחד נמשיך ונתקן עוד דברים אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יוני שטבון: אנחנו עוברים להודעת מזכירות הכנסת.

יוני שטבון: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 19), התשע"ד–2014, שהחזירה ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

נאזם בדר: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה.

יוני שטבון: [מס' כ/531; "דברי הכנסת", חוב' י"א, עמ' 6874; נספחות.

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק לתיקון פקודת המלט (מס' 2) (תיקון), התשע"ד–2014, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יוני שטבון: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה חבר הכנסת חיים כץ.

יוני שטבון: בבקשה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם הצעת חוק לתיקון פקודת המלט (מס' 2) (תיקון), התשע"ד–2014, שהוגשה על-ידי.

חיים כץ: הרמת משאות כבדים עלולה, כידוע לכם, לגרום נזקים בריאותיים, שמהם סובלים, בין השאר, פועלי הבניין הנדרשים להרים שקי מלט במשקל 50 קילוגרם.

חיים כץ: משקלם של שקי המלט אינו גזירת גורל; חומרי בניין אחרים נארזים בדרך כלל באריזות של 25 קילוגרם, ומשקל 25 קילוגרם הוא משקל מקסימלי שמובא בחשבון בכללי הבטיחות השונים בעולם.

חיים כץ: על כן הגשתי הצעת חוק שתבטיח שיהיו בשוק הישראלי גם שקים שמשקלם 25 קילוגרם.

חיים כץ: הצעתי זו פוצלה לשני חלקים: בחלקה הראשון של הצעת החוק, שהתקבל כבר, נקבעה חובת יצרן המלט שאורז את המלט, לארוז אותו בין השאר בשקים שמשקלם עד 25 ק"ג.

חיים כץ: החלק השני של הצעת החוק מונח היום לפניכם, ובו מוצע לחייב קמעונאי המוכר מלט לאפשר לקונה לרכוש מלט בין השאר בשקים שמשקלם אינו עולה על 25 קילוגרם.

חיים כץ: המטרה היא להבטיח ששקי מלט במשקל 25 קילוגרם יהיו זמינים לרכישה לקבלן או ללקוח אחר שמעוניין בהם, אם לשם שמירה על בריאות הפועלים ואם למניעת מפגעים בשל עודף בחומרי הבנייה.

חיים כץ: אציין כי אין הכוונה לחייב את הקמעונאי להחזיק אצלו מלאי של שקים במשקל הזה, אלא רק להיענות לבקשת לקוח המעוניין בכך, לרכוש באמצעות הקמעונאי שקים במשקל 25 קילוגרם.

חיים כץ: ההוראה הנוגעת בקמעונאי תיכנס לתוקף ב-1 בפברואר 2015, דהיינו כארבעה חודשים לאחר שכבר תחול חובת יצרני המלט לייצר בין השאר שקים במשקל 25 קילוגרם.

חיים כץ: הצעת החוק המונחת לפניכם פוצלה, כמו שאמרתי.

חיים כץ: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש מחברי הכנסת לאשר אותה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

חיים כץ: יחד עם זה, לפני זה אני כבר אנצל את ההזדמנות ואני אגיד תודה לווילמה מאור, המנהלת המיתולוגית של ועדת העבודה והרווחה, ולצוות המסור של הוועדה: אתי, מעיין, ענת ואורי.

חיים כץ: תודה ליועצת המשפטית של הוועדה, נועה בן-שבת, לכל מי שלקח חלק בקידומו של החוק, וכמובן תודה לעוזרי הפרלמנטריים אילן מרסיאנו וקורל אבירם.

חיים כץ: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

חיים כץ: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת חיים כץ.

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצבעה.

יוני שטבון: הצעת חוק לתיקון פקודת המלט (מס' 2) (תיקון), התשע"ד–2014 – קריאה שנייה.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 11 בעד סעיפים 1–2 – 29 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יוני שטבון: בעד – 29, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

יוני שטבון: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 12 בעד החוק – 33 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת המלט (מס' 2) (תיקון), התשע"ד–2014, נתקבל.

יוני שטבון: בעד – 33, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת חוק לתיקון פקודת המלט (מס' 2) (תיקון), התשע"ד–2014, התקבלה בקריאה שלישית.

יוני שטבון: [מס' כ/544; "דברי הכנסת", חוב' כ"ו, עמ' 10477; נספחות.

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק זכויות החולה (תיקון מס' 6), התשע"ד–2014, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יוני שטבון: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חיים כץ.

יוני שטבון: אם יש כאלה שמעוניינים להגיד תודות וברכות, זה לאחר ההצבעה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק זכויות החולה (תיקון מס' 6), התשע"ד–2014, שהגישה חברת הכנסת שולי מועלם עם קבוצת חברי כנסת נוספים, כגון מיכל רוזין, איתן כבל, דב חנין, מרב מיכאלי, מנחם אליעזר מוזס, דב ליפמן, מירי רגב, פנינה תמנו-שטה, קארין אלהרר, רות קלדרון, מאיר פרוש ואילן גילאון.

חיים כץ: תראו מה זה יצירתיות של כל חברי הכנסת: התכנסו יחד וגיבשו להם הצעת חוק.

חיים כץ: שולי, יש לך זכויות רבות בגיבוש הצעת החוק.

חיים כץ: כל הכבוד לך.

חיים כץ: הצעת חוק זו מוסיפה אחות מוסמכת להרכב ועדות האתיקה הפועלות בבתי-החולים לפי חוק זכויות החולה, ובכך מביאה לידי ביטוי בדיוני ועדות אלה גם את נקודת המבט הייחודית של מקצוע זה.

חיים כץ: ועדת אתיקה מוסמכת, בין היתר, לאשר למטפל להימנע ממסירת מידע רפואי מסוים למטופל על מצבו הרפואי בשלב של מתן הסכמה לטיפול רפואי, אם יש במסירת המידע כדי לגרום נזק חמור לבריאותו הגופנית או הנפשית של המטופל.

חיים כץ: ועדת האתיקה מוסמכת גם לאשר למטפל, בהתקיים תנאים מסוימים, לתת למטופל טיפול רפואי בניגוד לרצונו, בנסיבות שבהן נשקפת סכנה חמורה לחייו של המטופל ויש לתת לו את הטיפול בהקדם; סמכויות נוספות לפי סעיפים 18 ו-20 לחוק כוללות סמכות לאשר למטפל שלא למסור למטופל מידע רפואי מלא או חלקי המתייחס אליו מהרשומה הרפואית אם המידע עלול לגרום נזק חמור לבריאותו הגופנית או הנפשית של המטופל או לסכן את חייו, וסמכות לאשר למטפל או למוסד הרפואי, בהתקיים תנאים מסוימים, למסור מידע רפואי על המטופל לאדם אחר.

חיים כץ: הרכבה הנוכחי של ועדת האתיקה לעניין הסמכויות האמורות הוא חמישה חברים, בהם משפטן, שני רופאים מומחים, פסיכולוג או עובד סוציאלי ונציג ציבור או איש דת.

חיים כץ: אחיות מוסמכות, הבאות במגע הדוק עם המטופל ומכירות באופן קרוב ובלתי אמצעי את הטיפול הרפואי כפי שהמטופל חווה אותו, יכולות להאיר צדדים בטיפול הרפואי כפי שהמטופל חש בהם.

חיים כץ: כדי להביא לידי ביטוי את הידע המקצועי ואת נקודת המבט הייחודית הזאת, של האחיות המוסמכות, מוצע להרחיב את הרכב ועדת האתיקה לשישה חברים, ולכלול בו גם אחות מוסמכת.

חיים כץ: לנוכח השינוי בהרכב מוצע לקבוע את דרך ההכרעה במצבים שבהם יהיו הדעות בוועדה שקולות, דהיינו תיקו.

חיים כץ: מוצע כי בפנייה להימנעות ממסירת מידע למטופל על המצב הרפואי לצורך הסכמתו לטיפול, או בפנייה למתן טיפול רפואי בניגוד לרצונו של המטופל, תהיה משמעות הקולות השקולים שלא לאשר את ההימנעות ממסירת המידע למטופל או מתן הטיפול בניגוד לרצונו.

חיים כץ: לעומת זאת, אם הדעות בוועדה יהיו שקולות לעניין פניות לפי סעיף 18 או 20 לחוק, הנוגעות להימנעות ממסירת מידע על אודות המטופל מהרשומה הרפואית או מסירת מידע רפואי לאדם אחר, יהיה ליושב-ראש הוועדה קול מכריע.

חיים כץ: כדי לאפשר היערכות מתאימה למינוי אחות בכל אחת מוועדות האתיקה, ייכנס התיקון לתוקפו בתום שישה חודשים ממועד פרסומו.

חיים כץ: להצעת החוק הזאת לא הוגשו הסתייגויות, ואני קורא לכם לאשר אותה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

חיים כץ: ושוב, תודה למנהלת המיתולוגית וילמה מאור ולצוות המסור של ועדת העבודה והרווחה: אתי, מעיין, ענת ואורי; תודה ליועצת המשפטית של הוועדה נועה בן-שבת; וכמובן תודה לעוזרי הפרלמנטריים אילן מרסיאנו וקורל אבירם.

חיים כץ: אבקש מחברי הכנסת לאשר את החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

חיים כץ: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת חיים כץ.

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

יוני שטבון: הצעת חוק זכויות החולה (תיקון מס' 6), התשע"ד–2014, קודם כול בקריאה שנייה.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 13 בעד סעיפים 1–2 – 37 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יוני שטבון: בעד – 37, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק זכויות החולה (תיקון מס' 6), התשע"ד–2014, בקריאה שלישית.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 14 בעד החוק – 40 נגד – אין נמנעים – אין חוק זכויות החולה (תיקון מס' 6), התשע"ד–2014, נתקבל.

יוני שטבון: בעד – 40, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת חוק זכויות החולה (תיקון מס' 6), התשע"ד–2014, התקבלה בקריאה שלישית.

יוני שטבון: לתודות וברכות – מתכבדת חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יוני שטבון: בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: תודה לכולכם על התמיכה.

שולי מועלם-רפאלי: מערכת הבריאות במדינת ישראל ניחנה באנשי צוות מופלאים – רופאים, אחיות, אנשי צוות פארה-רפואיים, ועלינו לשמור גם על המערכת, ובעיקר על האנשים שבתוכה, כדי לתת את מערכת הבריאות הטובה והנכונה והמותאמת ביותר לכל אזרחי המדינה.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה מאוד מאוד להודות למי שהעלתה בפני את הלקונה הזאת בחוק זכויות החולה – חברות לשכת ועדת האתיקה של האחיות, ובראשן ד"ר רות קפלן, מנהלת בית-הספר לסיעוד "אסף הרופא"; למנכ"ל משרד הבריאות היוצא, פרופסור רוני גמזו, ולשרה יעל גרמן; לשוש ריבה, האחות הראשית במשרד הבריאות; לחבר הכנסת חיים כץ, יושב-ראש הוועדה; לווילמה מאור, המנהלת של הוועדה, ולנועה בן-שבת, וכמובן לעוזרים שלי, חניתה ואורי.

שולי מועלם-רפאלי: ההצעות האלה, חברים וחברות, הן הסיבה שכולנו כאן – לשמור על כבודם של כל אזרחי מדינת ישראל, מטפלים ומטופלים כאחד.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יוני שטבון: [מס' כ/539; "דברי הכנסת", חוב' כ"ח, עמ' 10849; נספחות.

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

יוני שטבון: הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון מס' 13), התשע"ד–2014, לקריאה שנייה ושלישית.

יוני שטבון: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת חיים כץ.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: אין הסתייגויות ואין רשות דיבור.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתם יודעים, מחר תיערכנה פה בכנסת בחירות לנשיאות – –

קריאות: – – –

חיים כץ: רגע, שנייה.

חיים כץ: – – ויש כל מיני מועמדים.

חיים כץ: אני מקווה שהצעת החוק הזאת, שבאה לקריאה השנייה והשלישית – מיקי, הצעת החוק שבאה לקריאה השנייה והשלישית, הצעת החוק של רובי ריבלין, אני מקווה שהיא תהיה הצעת החוק האחרונה שהוא מגיש, אחרי כמה שנים בכנסת ישראל?

ראובן ריבלין: 26 שנים.

חיים כץ: אחרי 26 שנים בכנסת ישראל, אני מקווה שהכנסת מחר "תטאטא" אותך מהכנסת למשכן הנשיא, וזאת תהיה הצעת החוק האחרונה שלך.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה השנייה ולקריאה השלישית את הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון מס' 13), התשע"ד–2014, שהגיש חבר הכנסת ראובן רובי ריבלין.

חיים כץ: חוק יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, התשכ"ג–1963, וחוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה, התש"ל–1970, קובעים כי קרובי משפחה של חלל מערכות ישראל וקרובי משפחה של מי שנפטר כתוצאה מפגיעת איבה, רשאים להיעדר מעבודתם ביום הזיכרון הממלכתי על חשבון המעביד.

חיים כץ: עם זאת, החוקים האמורים אינם מסדירים את היעדרותם של קרובי משפחה, כאמור, ביום האזכרה הפרטית של אותה משפחה.

חיים כץ: סעיף 6 לחוק חופשה שנתית, התשי"א–1951, קובע כי במהלך שנת עבודה רשאי עובד לממש יום אחד מימי החופשה המגיעים לו, לפי החוק, במועד שיבחר, ויום אחד נוסף באחד מהימים המנויים בתוספת לחוק.

חיים כץ: בהצעת החוק המונחת לפניכם מוצע להוסיף לרשימת הימים המנויים בתוספת לחוק את יום האזכרה הפרטית, ובכך לקבוע כי יום האזכרה הפרטית יהיה יום בחירה לעובד מתוך מכסת ימי החופשה העומדים לרשותו.

חיים כץ: מטרת ההצעה היא לאפשר לקרובי משפחה של מי שנפלו במערכות ישראל או נפטרו כתוצאה מפעולות איבה, להתייחד עם זכר יקיריהם ולקיים טקסי זיכרון ואבל פרטיים.

חיים כץ: להצעת החוק הזאת אין הסתייגויות, ולפיכך אני פונה אליכם לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

חיים כץ: ושוב, תודה למנהלת הוועדה וילמה מאור ולצוות המסור של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות: אתי, מעיין, ענת ואורי; תודה ליועצת המשפטית של הוועדה יעל סלנט, וכמובן, תודה לעוזרי הפרלמנטריים אילן מרסיאנו וקורל אבירם.

חיים כץ: אני חוזר על הברכה: כולי תקווה שזאת הצעת החוק האחרונה שלך, רובי.

חיים כץ: אני, כמיטב יכולתי אעשה שאכן כך יקרה.

חיים כץ: אני מקווה שהכנסת תעשה את זה פעמיים – פעם אחת תצביע לך בהצעת החוק ובפעם השנייה תעשה מה שטוב לאזרחי מדינת ישראל.

חיים כץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: – – –

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת חיים כץ.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק בקריאה שנייה.

יוני שטבון: מי בעד, מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 15 בעד סעיף 1 – 28 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יוני שטבון: בעד – 28, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק כנוסח הוועדה בקריאה שלישית.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: רק להוסיף לפרוטוקול את חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יוני שטבון: אנחנו עכשיו בהצבעה בקריאה שלישית כנוסח הוועדה.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: הצבעה מס' 16 בעד החוק – 29 נגד – אין נמנעים – אין חוק חופשה שנתית (תיקון מס' 13), התשע"ד–2014, נתקבל.

יוני שטבון: בעד – 29, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון מס' 13), התשע"ד–2014, עברה בקריאה שלישית.

דוד רותם: – – –

יוני שטבון: בשביל הפרוטוקול: חבר הכנסת דודו רותם – בעד.

יוני שטבון: גם כן בעד החוק.

יוני שטבון: תודות.

ראובן ריבלין: אני מודה לכל החברים שדאגו למשפחות השכולות; היינו צריכים לעשות זאת כבר מזמן רב.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/870).

ראובן ריבלין: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

יוני שטבון: הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 48) (מניעת נזקי שביתת רעב), התשע"ד–2014 – לקריאה ראשונה.

יוני שטבון: יציג את הצעת החוק השר יאיר שמיר בשם השר לביטחון פנים, ויש לנו רשימת דוברים שאני עומד לסגור בדקות הקרובות.

יוני שטבון: השר יאיר שמיר – אינו נוכח.

יוני שטבון: אנחנו מבקשים משר שיציג את הצעת החוק.

משה זלמן פייגלין: כנראה מתביישים בהצעת החוק הזאת.

יוני שטבון: הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר – חשוב מאוד ששר יציג, בכלל, חוקים לקריאה ראשונה.

יוני שטבון: אני רוצה להתייעץ עם מזכירות הכנסת.

יוני שטבון: כיוון שאין פה שר אנחנו יכולים – בבקשה.

יוני שטבון: השר יאיר שמיר, בבקשה.

יאיר שמיר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתנצל בשמו של השר אהרונוביץ, שנבצר ממנו להציג פה את החוק.

יאיר שמיר: פשוט יש אזכרה של אביו, ואני נעניתי לבקשתו להציג את זה במקומו.

יאיר שמיר: הצעת החוק הוגשה על רקע שביתות רעב ממושכות בקרב אסירים ועצורים ביטחוניים במהלך 2012, אשר היו כרוכות בהתמודדויות מורכבות הן בהיבט הרפואי והן בהיבט הביטחוני.

יאיר שמיר: שביתות הרעב האלו התאפיינו הן בכך שהשתתפו בהן מספר גדול של אסירים, והן בכך שחלק מהאסירים המשיכו בשביתת הרעב למשך פרקי זמן ממושכים, ובחלק מהמקרים המצב הגיע עד כדי סיכון חייהם.

יאיר שמיר: בעקבות האירועים האמורים הוקם לבקשת הדרג המדיני צוות בין-משרדי בראשות משנה ליועץ המשפטי לממשלה ובהשתתפות נציגי משרד המשפטים, פרקליטות המדינה, המשרד לביטחון פנים, משרד הבריאות, שירות בתי-הסוהר וגורמים נוספים הנוגעים לעניין, לצורך גיבוש מתווה הולם להתמודדות עם שובתי הרעב במצבים שבהם שביתת הרעב נמשכת עד כדי מצב של גרימת סכנה חמורה לחייהם או לבריאותם של האסירים.

יאיר שמיר: לאחר בחינה מעמיקה, הן של ההסדרים הקיימים במדינות מערביות שונות והן של האתגרים המייחדים את ההתמודדות עם נושא בתי-הסוהר בישראל, ולאחר שנשמעו גורמים נוספים הנוגעים בעניין, גובשה הצעת החוק.

יאיר שמיר: לאחר גיבוש הטיוטה במסגרת הצוות האמור, הובאו הדברים בפני היועץ המשפטי לממשלה, אשר קיים דיון עם כלל הגורמים הנוגעים בעניין, שבמסגרתו נדון המתווה המוצע ונבחנו חלופות שונות.

יאיר שמיר: בבסיס הצעת החוק עומד הצורך בהבחנת שובת רעב ממטופל אחר המסרב לקבל טיפול רפואי.

יאיר שמיר: צורך זה מקורו בכך ששובת רעב אינו מבקש למות, וזו אינה תכלית השביתה.

יאיר שמיר: מטופל השובת רעב אינו במצב של סכנת חיים מלכתחילה, בטרם השביתה, ואין הוא רואה במוות תוצאה רצויה של מאבקו.

יאיר שמיר: לכל היותר אפשר לומר כי לעתים זהו המחיר שהשובת מוכן לשלם במסגרת מאבקו הפוליטי ובמטרה להעצים את ההשפעה והתהודה של המאבק הזה.

יאיר שמיר: גם מסיבה זאת עשוי לגבור השיקול שיתמוך בהצלת חייו של שובת הרעב, אשר איננו חפץ במוות אלא בהמשך מאבקו.

יאיר שמיר: מטרת הצעת החוק האמורה היא ליצור איזון ראוי בין זכותה של מדינת ישראל להגן על עצמה מפני תופעה הולכת וגוברת של אסירים שובתי רעב לבין חובתה לנהוג באופן הומני כלפי כל מי שנמצא תחת חסותה ולהגן על זכויות האדם של כל אדם באשר הוא.

יאיר שמיר: אדם המוחזק במשמורת חוקית נמצא באחריות המדינה באמצעות שירות בתי-הסוהר, הנושא באחריות הישירה לשמירה על חייו, בריאותו, שלומו ורווחתו של האסיר.

יאיר שמיר: ההסדר המוצע הוא מידתי וסביר בכך שהוא קובע מתווה הולם לטיפול באסיר, ולפיו בית-המשפט אינו מורה כי אפשר לתת טיפול אלא לאחר שווידא כי מוצו מאמצי ההידברות וניסיונות השכנוע של האסיר – בהתאם להצעת החוק קיימת חובת מינוי סנגור לאסיר – וכי הוסברו לו מצבו הרפואי וההשלכות על המשך שביתת הרעב שהוא נוקט.

יאיר שמיר: כמו כן, בית-המשפט אינו מחייב רופא לטפל באסיר, אלא מורה כי אפשר לתת טיפול לאסיר גם בניגוד לרצונו.

יאיר שמיר: יודגש כי מתן הטיפול ייעשה רק בידי רופא שהסכים לעשות כן, ורופא לא יידרש לפעול בניגוד לצו מצפונו בעניין זה.

יאיר שמיר: לפיכך אבקשכם לאשר את הצעת החוק הזאת בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יאיר שמיר: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לשר יאיר שמיר.

יוני שטבון: אנחנו עוברים לדיון בהצעת החוק.

יוני שטבון: לפני כן נברך את אולפנת מירון, שתלמידותיה נמצאות כאן אתנו ביציע.

יוני שטבון: תודה רבה וברוכות הבאות.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, זה ועדת החוקה, זה לא ועדת הפנים.

יוני שטבון: אנחנו מתחילים בראשון הדוברים, חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

יוני שטבון: אני רק רוצה, לטובת חברי הכנסת – אנחנו סגרנו את הרשימה.

יוני שטבון: מעלים אותה עכשיו במחשב, שכולם יוכלו לראות.

יוני שטבון: בבקשה.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כאשר באים לשאול את עצמנו: האסיר, למה הוא שובת רעב?

מסעוד גנאים: זה תחביב?

מסעוד גנאים: הוא רוצה את זה?

מסעוד גנאים: אכן, נכון אמר כבוד השר שההנחה היא שהוא לא רוצה למות.

מסעוד גנאים: נכון.

מסעוד גנאים: אבל זה כלי לגיטימי בידו.

מסעוד גנאים: מה יש ביד אסיר כדי להשפיע על השלטונות, על הרשויות, כדי להיטיב את תנאי מאסרו?

מסעוד גנאים: ולצורך העניין, שביתת הרעב הנוכחית של העצורים המינהליים היא שביתה לגיטימית ועוד איך, כי מדברים על מעצר מינהלי, שהוא חיה בלתי דמוקרטית, חיה לא אנושית.

מסעוד גנאים: אפילו אם באנגליה – בבריטניה – בארצות-הברית, משתמשים בה.

מסעוד גנאים: נכון שמשתמשים בה למניעה, אבל כאשר משתמשים בה כדי להתעלל, כדי לדכא – מה זה שומרים על בן-אדם?

מסעוד גנאים: לא שומרים עליו, עוצרים אותו, כולאים אותו, בלי שהוא ידע מה הסיבות, בלי ראיות, בלי משפט, בלי העמדה לדין צדק.

מסעוד גנאים: מה הכלי שיש בידו כשהוא רוצה להשפיע על שב"ס, על הממשלה, כדי לבטל את החיה הזאת, הבלתי-דמוקרטית?

מסעוד גנאים: במקום לבטל אותה, או במקום להקל על האסירים האלה, כי בכל זאת הם בני-אדם, ומגיעים להם כל התנאים וכל הדברים של האמנות הבין-לאומיות בקשר לערכי זכויות אדם – זכותו לשבות, זכותו לא לאכול, כדי להביע את הסבל שלו, את הבעיה שיש.

מסעוד גנאים: במקום זה הממשלה באה היום, מביאה לנו הצעת חוק שבאמצעותה היא רוצה להכריח את האסירים לאכול, להזין אותם, כי חס וחלילה היא לא רוצה שאחד מהם ימות.

מסעוד גנאים: לא כי היא דואגת לחייהם.

מסעוד גנאים: אילו הייתה דואגת לחייהם או לחיי המשפחות שלהם, הייתה משחררת אותם, או הייתה אומרת: אנחנו מדינת חוק, מדינה דמוקרטית, אנחנו חייבים להעמיד אותם לדין.

מסעוד גנאים: תעמיד אותו לדין, תשפוט אותו, תגיד שהוא ייאסר שנה, שנתיים, שלוש בגלל אחת, שתיים, שלוש.

מסעוד גנאים: אבל ככה?

מסעוד גנאים: בגלל מידע חסוי?

מסעוד גנאים: הממשלה מביאה את הצעת החוק הזאת כדי לברוח מאחריות, והיא מוכיחה עוד הפעם שהיא מדינה מדכאת, אנטי-דמוקרטית.

מסעוד גנאים: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יוני שטבון: חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

יוני שטבון: שלוש דקות לכל אחד.

יוני שטבון: בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, על-פי ההלכה, אדם שרוצה להתאבד, צריכים למנוע זאת ממנו.

נסים זאב: אם אדם לא אוכל שלושה ימים, מאכילים אותו על-כורחו, מה לעשות.

נסים זאב: גם לכם יש הלכה, לא?

מסעוד גנאים: איזה הלכה?

נסים זאב: אין לכם הלכה שאסור לאדם להרוג את עצמו?

נסים זאב: מותר לאדם להתאבד? לא.

מסעוד גנאים: אתה דואג להם?

נסים זאב: לא, מכיוון שאתם אנשי דת, אני בטוח שגם ההלכה אצלכם אוסרת ולא מאפשרת לאדם להתאבד מדעתו.

נסים זאב: נכון שההסתדרות הרפואית היא נגד האכלת אדם על-כורחו.

נסים זאב: יש בזה הרבה היגיון.

נסים זאב: אבל אני אומר לכם, אם מישהו חושב ששביתות הרעב הן באמת בגלל המצוקה שקיימת בבתי-הסוהר, זה ממש שקר מוחלט.

נסים זאב: אני חושב שבתי-הסוהר במדינת ישראל זה בית-הבראה ביחס לבתי-הסוהר שיש במדינות ערב.

עפו אגבאריה: לא בגלל המצוקה, בגלל – – – הבלתי-צודקת.

נסים זאב: רגע אחד.

נסים זאב: אין אף בית-סוהר במדינה ערבית שיכול להתקרב לשירות שנותנים בבתי-הסוהר במדינת ישראל.

נסים זאב: ולכן, זה לא מתוך מצוקה.

נסים זאב: אז אפשר להתווכח אם יש צדק במעצר או לא.

נסים זאב: אבל צריכים להבין – – –

עפו אגבאריה: השביתה היא על הסיבות למעצר.

נסים זאב: צריכים להבין שכל הנושא של המעצר המינהלי – יש ראיות חותכות שהאיש קשור לארגון טרור כלשהו, או שפועל כטרוריסט, אולי עצמאי.

מסעוד גנאים: זו הבעיה, שאין ראיות.

נסים זאב: זו הבעיה.

נסים זאב: אני אומר לך, אחרי הכול, בית-המשפט כן מאפשר את המעצר המינהלי, על ראיות.

נסים זאב: ייתכן מאוד שקשה להביא את העדים, הראיות אולי לא ברורות באופן מוחלט, אבל הן קרובות להיות ראיה לכאורה.

נסים זאב: אגב, אני רוצה לומר לכם, גם אצל המתנחלים אתה רואה הרבה פעמים שיש צו גירוש או הרחקה מאותם אזורים כשהמשטרה או השב"כ חוששים שאולי אותו אחד יעשה איזו פרובוקציה שיכולה לגרום לאיזו מהומה.

נסים זאב: אז גם פה תאמר: אין שום הצדקה לדבר, נכון, מכיוון שלא היה פה משפט.

נסים זאב: אבל מה לעשות, המדינה שלנו נמצאת במצב – לא בכל דבר יכולים להביא את ההוכחה לבית-המשפט כראיה ברורה וחותכת, אבל מאידך גיסא יודעים באופן ברור שאותו אדם, מעבר להזדהות שלו עם ארגוני טרור הוא אדם בעייתי, שיכול להזיק גם לסביבה שלו, בוודאי לפגוע בשירות הביטחוני של מדינת ישראל.

נסים זאב: ולכן אני לא דן כרגע על שיקול הדעת, אם המעצר הוא נכון או לא נכון, צודק או לא צודק.

נסים זאב: אני אומר – אוי לי מיצרי ואוי לי מיוצרי.

נסים זאב: מצד אחד אתה בא ואומר: איך אני יכול להאכיל אדם על-כורחו?

נסים זאב: מאידך גיסא אנחנו יודעים שהתוצאה של מוות של אסיר בשביתת רעב יכולה לגרום לנזק קשה למדינת ישראל.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

יוני שטבון: חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת משה זלמן פייגלין.

יוני שטבון: נא להקפיד על לוחות הזמנים.

יוני שטבון: שלוש דקות לכל דובר.

יוני שטבון: יש לנו 11 דוברים.

יוני שטבון: בבקשה, שלוש דקות.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שהצעת החוק המוגשת לנו היא הצעת חוק בלתי אנושית, שאם תיכנס לספר החוקים תירשם כציון אפל למעשה של פגיעה מהותית בזכויות אדם.

באסל גטאס: לא במקרה ההסתדרות הרפואית מתנגדת.

באסל גטאס: כשאסיר מגיע – ואני לא מדבר כרגע על השביתה הקיימת אף שהיא הסיבה שדרבנה את הממשלה להגיש את הצעת החוק, אלא באופן כללי.

באסל גטאס: כשאסיר מגיע למצב שהוא מוכן לסכן את חייו על מנת להבהיר לעולם ולהביא לדיון את הסוגיה שהוא מוכן למות ולסכן את חייו בגללה, זה לא דבר של מה בכך שבשביל אינטרס פוליטי מחליטים ללכת ולהאכיל אותו בעל-כורחו.

באסל גטאס: אין דבר כזה.

באסל גטאס: זה מעשה בלתי אנושי בעליל.

באסל גטאס: במקום להתמודד עם הסוגיה עצמה ולנסות להגיע לפתרון של אותה סוגיה, מנסים לשבור את שביתת הרעב בדרך הבלתי-אנושית המוצעת בהצעת החוק.

באסל גטאס: ראש הממשלה אומר שבכל זאת אפשר למצוא רופאים שיפרו את ההנחיות של ההסתדרות הרפואית ויאכילו שובתי רעב בכוח.

באסל גטאס: זה עוד דבר בלתי אנושי, לא רק כלפי שובת הרעב, אלא גם כלפי הרופא שישודל בדרכים כלכליות, בדרכים של לחץ, בדרכים של שימוש באידיאולוגיה מסוימת, בשביל לשכנע אותו להאכיל את שובת הרעב כנגד רצונו.

באסל גטאס: צריך ללכת בדרך האנושית, לברר מה הסיבות שגרמו לאותו אסיר או לאותם אסירים לשבות רעב – –

יוני שטבון: נא לסיים.

באסל גטאס: – – ולהסיר את אותן סיבות ולהגיע לפתרון אנושי.

באסל גטאס: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יוני שטבון: חבר הכנסת משה זלמן פייגלין, ואחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

יוני שטבון: שלוש דקות, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אדוני שר החקלאות, אני מכבד ומעריך אותך מאוד גם באופן אישי, ולכן קיוויתי כאשר לרגע לא היית פה כשהוגשה הצעת החוק הנואלת הזאת, שאתה עושה זאת על מנת לנסות להימנע מלהתעסק עם הדבר הרע הזה.

משה זלמן פייגלין: אבל, לצערי, בכל זאת נכנסת אחר כך והקראת את הדבר הקשה מאוד הזה – הייתי אומר אפילו מגעיל.

משה זלמן פייגלין: מה זה הרעיון הזה להאכיל בכפייה?

משה זלמן פייגלין: הדעת לא סובלת – קשה בכלל להתחיל להתעסק עם המחשבה הזאת.

משה זלמן פייגלין: אנשים רוצים למות – שימותו.

משה זלמן פייגלין: זו לא בעיה שלך.

משה זלמן פייגלין: אתה יכול לכלוא אותם, אתה יכול להעניש אותם; אתה לא יכול להחליט שלא יתאבדו.

משה זלמן פייגלין: באותו שבוע שבו ועדת השרים החליטה להקל על אנשים ישרים, טובים, מכובדים להתאבד במידה שהם חולים סופניים; באותו שבוע שהחלטנו להקל על אנשים להתאבד, אנחנו מחליטים לאסור על כל מיני פושעים, מן הסתם, לעשות את אותו הדבר.

משה זלמן פייגלין: מה זה הדבר הזה?

משה זלמן פייגלין: הרי בסופו של דבר, על מה אנחנו מדברים כאן?

משה זלמן פייגלין: אנחנו מדברים על סיטואציה שבה מדינת ישראל מפחדת להתעמת מוסרית מול אותם אסירים; להעמיד את הצדק שלה מול הצדק שלהם; לומר, אני צודקת.

משה זלמן פייגלין: מפחדים מהסיטואציה שהמסכנות תגבר על הצדק שלנו.

משה זלמן פייגלין: רבותי, אני קורא לכם לדחות בשאט נפש את החוק הזה, לברר לעצמנו מדוע אנחנו בכלל כאן בארץ הזאת, מדוע אנחנו צודקים, ולא לנסות לחפות על חוסר ניסיוננו לעשות זאת, שלא לדבר על יכולתנו לעשות זאת מן המקום שבו אנחנו עומדים, באמצעות שיטות נלוזות כאלה של הזנה בכפייה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת משה זלמן פייגלין.

יוני שטבון: חברת הכנסת מיכל רוזין.

יוני שטבון: נוכחת?

יוני שטבון: אינה נוכחת.

יוני שטבון: חברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: – – –

יוני שטבון: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יוני שטבון: גם חבר הכנסת אילן גילאון רשום.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים, לפני כשמונה שנים הבית הזה העביר חוק שאני אזכיר לכם אותו – פיטום האווזים.

עיסאווי פריג': שמעתם עליו?

עיסאווי פריג': חוק האוסר להאכיל אווזים בכוח.

עיסאווי פריג': זה היה חוק פיטום האווזים.

עיסאווי פריג': רוב הבית הזה הצביע בעד החוק, ובצדק.

עיסאווי פריג': אבל אסור לפטם אווזים, ובני אדם – חובה לפטם, ועל אחת כמה וכמה כאשר מדובר בערבים.

עיסאווי פריג': אז נקרא לחוק בשמו: חוק פיטום הערבים.

עיסאווי פריג': תגידו לי, איך שאתם רוצים – בסופו של דבר זאת התוצאה שאנחנו מקבלים.

עיסאווי פריג': האסירים שלא שפוטים, אסירים מינהליים, לא נשפטו, לא עמדו בפני בית-משפט, ויש להם זכות לגיטימית להביע מחאה על התנאים ועל סיבות מעצרם.

עיסאווי פריג': את הזכות הזו אני לוקח להם, ומחליט לחוקק חוק מיוחד – חוק פיטום ערבים.

עיסאווי פריג': הבית הזה, אתם כאן – לפני שעליתי ראיתי סרט ב"יוטיוב", איזה שחקן אמריקני הדגים איך מאכילים בכוח אסיר, איך שמים לו את הזונדה באף ואיך כל התהליך עובר.

עיסאווי פריג': אני ממליץ לכל החברים כאן לראות את הסרט הזה לפני שהם מצביעים על החוק הזה.

עיסאווי פריג': החוק הזה מבייש כל מי שיצביע בעדו.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם את זה: די, די לצביעות.

עיסאווי פריג': די לצביעות.

עיסאווי פריג': נקודה נוספת שאני רוצה לציין – אני רוצה לדמיין לעצמי, ואני מבקש שגם אתם תדמיינו לעצמכם: מביאים אסיר כפות, מושיבים אותו על כיסא, קושרים אותו באזיקים בכל הקצוות ומכניסים לו את הזונדה לאף כדי להאכיל אותו; מחדירים לו את האינפוזיה כדי להאכיל אותו.

עיסאווי פריג': ואני שואל אתכם, על איזה משמעת קואליציונית אתם מדברים?

עיסאווי פריג': גם נגד המוסר של כל אחד ואחד מכם מותר בשם המשמעת הקואליציונית?

עיסאווי פריג': אין גבול?

עיסאווי פריג': אין גבול?

עיסאווי פריג': משמעת קואליציונית ולרמוס כל מוסר אפשרי?

עיסאווי פריג': איזה סוג חשיבה יש לכם?

עיסאווי פריג': דבר כזה עובר בוועדת השרים לחקיקה בלי להניד עפעף?

עיסאווי פריג': מה, מי יותר חשוב, המוסר או המשמעת הקואליציונית?

עיסאווי פריג': אז אני אומר: זה פקודה בלתי חוקית בעליל, לכל מי שמקבל פקודה כזאת.

עיסאווי פריג': כל סוהר, כל חייל – זה בדיוק פקודה בלתי חוקית בעליל.

עיסאווי פריג': אני מבקש מכם: די, די לצביעות, תפעילו את המוסר שלכם.

עיסאווי פריג': אתם מובלים בצורה עיוורת, רק בשביל לשמר קואליציה שמובילה אותנו לתהום.

עיסאווי פריג': תודה לכם.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יוני שטבון: חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה – חברת הכנסת מיכל רוזין.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: שלוש דקות.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו נדרשים להצביע על אחת ההצעות הכי מחפירות שהממשלה הזאת מגלגלת לפתחנו.

זהבה גלאון: מה אומרת ממשלת ישראל?

זהבה גלאון: מה שלא הולך בכוח, הולך ביותר כוח.

זהבה גלאון: חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: סליחה.

זהבה גלאון: אני מודה לך.

אחמד טיבי: מה עם עמר בר-לב?

זהבה גלאון: אני לא יכולה להעיר לו.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, עצירים מינהליים אלו אנשים שנשפטו – או שהושמו במעצר ללא משפט, ללא ביקורת שיפוטית, בלי שהוכחה אשמתם, והם נוקטים את הכלי הכי לגיטימי במסגרת חופש הביטוי, שזה שביתה.

זהבה גלאון: ומה עושה ממשלת ישראל, לכאורה בשל הדאגה, או בשם הדאגה, לשלומם?

זהבה גלאון: מבקשת לשבור שביתה על-ידי הזנה בכפייה.

זהבה גלאון: כי הם חוששים.

זהבה גלאון: נכון, זה כלי מאבק לגיטימי.

זהבה גלאון: שביתת רעב היא כלי מאבק לגיטימי.

זהבה גלאון: יש לה מחיר מאוד קשה לעציר, לעציר עצמו, אבל היא לגיטימית מבחינת דעת הקהל.

זהבה גלאון: אז איך ממשלת ישראל מבקשת לשבור שביתה?

זהבה גלאון: באמצעות זה שהיא מבקשת להכניע את העצירים על-ידי הזנה בכפייה.

זהבה גלאון: אני לא חושבת שיש תקדים בעולם המערבי שממשלה מבקשת לשבור את רוחם של עצירים באופן הזה; אולי בגואנטנמו.

זהבה גלאון: אולי בגואנטנמו; אני לא מכירה בעולם המערבי שנוהגים באופן הזה.

זהבה גלאון: אז אני מכירה את כל הטיעונים: העצירים תחת משמורת המדינה; למדינה יש חובה להגן על חייו של אותו עציר, לדאוג לחייו, כדי שהוא לא ייקח את חייו או שלא ייטול את בריאותו, ושלא יתאבד, במילים אחרות.

זהבה גלאון: חברים, זה קשקוש.

זהבה גלאון: הממשלה הזאת לא רוצה שביתה של העצירים המינהליים, שמפנה זרקור למצב שלהם ולעובדה שהם הושמו במעצר ללא משפט.

זהבה גלאון: בכלל, כל התועבה הזאת, של המעצר המינהלי, הייתה צריכה כבר להיפסק מזמן.

זהבה גלאון: מעצר מינהלי – אני רוצה שתשימו לב, חברי חברי הכנסת, מישהו כאן אמר: מה, יושבים שם מחבלים; אמרתי: אם יושבים שם מחבלים, שיעמידו אותם למשפט, ואם לא מעמידים אותם למשפט, שישחררו אותם לאלתר.

זהבה גלאון: זו אחת התועבות הכי חמורות שהוריש לנו המנדט הבריטי, ואין בכלל מקום לשימוש בכלי הזה.

זהבה גלאון: אז גם עוצרים אותם מעצר מינהלי, גם מבקשים לשבור את רוחם באמצעות ההזנה בכפייה, גם מבקשים לשבור שביתה, ומה מבקשת הממשלה לעשות?

זהבה גלאון: לגייס את חברי הכנסת לעשות – זה צריך להיות בחקיקה, חברי חברי הכנסת?

זהבה גלאון: כדי להתמודד עם 200 עצירים מינהליים פלסטינים צריכה הזנה בכפייה לבוא בחקיקה לפתחה של כנסת ישראל?

זהבה גלאון: חברי חברי הנכנסת, חברי הקואליציה, אני קוראת לכם לגלגל את ההצעה הזאת מסדר-היום.

זהבה גלאון: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יוני שטבון: חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: שלוש דקות.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אם עוד לא השתכנעתם, אני אנסה בכל זאת לשכנע אתכם.

מיכל רוזין: החוק שמובא בפנינו הוא חוק אכזרי ומסוכן, שפשוט מכשיר עינויים כלפי עצירים וגוזל מהם את האוטונומיה היחידה שנותרה להם: להשיב שליטה על הגוף שלהם ועל הרצון שלהם.

מיכל רוזין: זה כלי מאבק בלתי אלים, ולנהוג כלפיו באלימות זה פשוט פשע כפול.

מיכל רוזין: כמו שאמרה חברתי חברת הכנסת זהבה גלאון, יש פה פשע כפול: גם שמים אנשים במעצר מינהלי, ללא משפט, ללא צדק, וגם, כאשר הם רוצים למחות על כך באופן בלתי אלים, אנחנו פועלים נגדם בכלי של עינויים.

מיכל רוזין: בהצהרת מלטה, של ארגון הבריאות העולמי, מ-1992, שנגעה בשובתי רעב, נקבע כי האכלה מלאכותית תקינה מבחינה אתית רק אם השובת הביע את הסכמתו.

מיכל רוזין: ובעיקר נקבע שם שאסור לאיים – לכפות או לכבול אדם לצורך האכלתו, ופעולה כזאת תיחשב לעינויים, לטיפול בלתי אנושי ומשפיל.

מיכל רוזין: העדויות שיש מן העולם – ויש עדויות קשות ביותר על האכלה בכפייה – מדווחות על התעללות קשה, על פציעות חמורות בגרון ובמערכת העיכול, על זיהומים והשפלות קשות, על שימוש בהאכלה כאמצעי לענישה ולהרתעה בלבד, ולא באמת מדאגה לבריאותם של האנשים.

מיכל רוזין: עכשיו, תשמעו, לאורך כל ההיסטוריה השתמשו בהאכלה בכפייה כלפי כל מיני קבוצות.

מיכל רוזין: אנחנו מכירים את הסיפור – בתחילת שנות ה-20, של הסופרג'יסטיות, הנשים ששבתו כדי למחות על הכחשת זכות הנשים להצביע.

מיכל רוזין: גם בשנות ה-70 נעשה שימוש בהאכלה בכפייה, בגרמניה ובאנגליה – נגד אסירים – של האירים.

מיכל רוזין: אבל שביתות רעב, צריך להבין, הן כלי לגיטימי למחאה.

מיכל רוזין: ואובדן החופש של האנשים האלה הוא אובדן שליטה מוחלט, והדרך היחידה שהם יכולים להשיב להם את השליטה על עצמם, על החירות שלהם, היא בכך שהם יחליטו מה נכנס לגופם ומה יקרה עם גופם.

מיכל רוזין: ניסיונה של ממשלת ישראל לכפות את הפסקת השימוש באותו אקט בלתי אלים נובע אך ורק מסיבות פוליטיות, ולא משום סיבות של דאגה לבריאות האסיר, ובמקום לבחון לעומק את הסוגיה, להתייחס למאבק הלא-אלים הזה, להתייחס לשביתה, ולבדוק את נושא האסירים המינהליים והמעצרים המינהליים, נוהגים בממשלת ישראל באופן מסוכן ואכזרי.

מיכל רוזין: תודה.

יוני שטבון: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יוני שטבון: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, פתאום הנושא הוא מאבקי אגו בין ראש השב"כ לאסיר.

אחמד טיבי: ראש השב"כ לא רוצה שהאגו שלו ייפגע, ככה כותבים, ושאסיר ביטחוני ינצח את מדינת ישראל, ויגידו שהם שוב כופפו את שירות בתי-הסוהר ואת מדינת ישראל.

אחמד טיבי: ולכן הם נאלצו – ראש הממשלה, כנראה לא היה צריך הרבה עבודה כדי לשכנע אותו – להורות על קידום החוק הנורא והבזוי והלא-אנושי הזה.

אחמד טיבי: מה יש לנו כאן?

אחמד טיבי: יש לנו כאן אסיר שובת רעב; כלי לגיטימי, לא אלים, כדי להביע מחאה.

אחמד טיבי: ומחאה על מה, הפעם?

אחמד טיבי: מחאה על מעצר מינהלי, של אנשים הנמקים בכלא ללא משפט.

אחמד טיבי: והממשלה, הקואליציה הנוראית הזאת, המורכבת מהליכוד, הבית היהודי, ישראל ביתנו, יש עתיד – לאלץ את האסירים להיות מואכלים ומוזנים בכוח.

אחמד טיבי: אמנת מלטה קבעה בצורה מפורשת שמדובר במעשה לא אתי לחלוטין.

אחמד טיבי: הצהרת טוקיו של 1975 אמרה במפורש שהזנה בכוח של אסירים שובתים היא עינוי.

אחמד טיבי: מדובר בעינויים.

אחמד טיבי: אבל למה להתפלא?

אחמד טיבי: מדינה שמאשרת בחוקים טלטולים, עינויים – אפילו זה זוכה לאישורים של ערכאות גבוהות – יכולה להתנהג כך ולחוקק חוק כזה.

אחמד טיבי: תמיד במאבק בין אסיר לבין שירות בתי-הסוהר, לבין סוהר, האסיר מנצח, לא חשוב מה התוצאה.

אחמד טיבי: האמירה שקראנו, שאנחנו נוכל לספוג ולהכיל מוות של אסיר, אין דבר חמור ולא מוסרי ממנה.

אחמד טיבי: אז אני מציע לכם לא להגיע לשלב של מות אסיר ולהיענות לבקשה האנושית, הנורמלית, לבטל את המעצר המינהלי; או יש אנשים שאומרים: תעמידו אותנו לדין.

אחמד טיבי: אם יש עבירות, אפשר לשפוט על-פי זה, אבל אין.

אחמד טיבי: פעם אחר פעם אחר פעם – אי-אפשר.

אחמד טיבי: אנשים שנמצאים שש שנים במעצר מינהלי, חבר הכנסת נחמן שי, זה סביר?

אחמד טיבי: לתת לנו את הדוגמה של גואנטנמו – בושה של דוגמה, של קבוצת ביקורת.

אחמד טיבי: גואנטנמו?

אחמד טיבי: שוחררו מגואנטנמו 680 עצירים כי לא נמצא נגדם כלום.

אחמד טיבי: ולכן, אנשים מימין ומשמאל צריכים להתנגד לחוק הזה.

אחמד טיבי: זו אמירה מצפונית, כמו שאני מתנגד למעצר מינהלי של יהודים וערבים כאחד, גם של אלה שנמצאים בקצה האחר.

יוני שטבון: נא לסיים.

יוני שטבון: בבקשה.

אחמד טיבי: זה הזמן לזעוק ולהצביע נגד החוק החייתי והבלתי-אנושי הזה.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יוני שטבון: חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יוני שטבון: בבקשה, שלוש דקות.

יוני שטבון: נא להקפיד על הזמן.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, הייתי רוצה לבקש ממך לעיין בשלושת החוקים הפרדוקסליים: אחד על פיטום אווזים – מה שהזכירו; אחד על התאבדות החסד, לא המתת חסד, התאבדות חסד, שרק אתמול היה בוועדת השרים; ובחוק הזה.

עפו אגבאריה: תראה איזה ניגודים יש בין כל החוקים האלה.

עפו אגבאריה: אני לא אדבר על הפן הפוליטי של העניין הזה; אני אדבר על הפן הרפואי.

עפו אגבאריה: האם מישהו מכם התנסה פעם בזונדה, או ראה קרוב משפחה שלו שמכניסים לו זונדה?

עפו אגבאריה: אז, אדוני השר, אני רוצה להגיד לך, אני עבדתי כרופא המון שנים, וכל ניתוח נגמר בהכנסת זונדה, ואת הזונדה צריך להכניס תוך כדי הרדמה ולא תוך כדי התנגדות.

עפו אגבאריה: לפעמים חולים, אחרי שהוציאו אותם מההרדמה, הוציאו את הזונדה.

עפו אגבאריה: לא היה אפשר להכריח אותם ולהכניס את הזונדה כשהם כבר היו ערים.

עפו אגבאריה: אתה יודע מה זה יכול לגרום?

עפו אגבאריה: זה יכול לגרום לסתימות בדרכי הנשימה, זה יכול לעשות חורים בוושט, בקיבה, ויכול לגרום מוות הרבה יותר מהר מהמוות שיכול להיגרם על-ידי הרעב.

עפו אגבאריה: אני לא חושב שמישהו מחברי הכנסת היה רוצה לראות איך בן-משפחה שלו סובל מזה שמאכילים אותו או שיש לו זונדה והזונדה מפריעה לו.

עפו אגבאריה: אז איך אפשר להכניס לבן-אדם, שבצדק שובת ומוחה על זה שלא מגישים אותו לבית-משפט, ובכל זאת, כאילו מתוך דאגה, הולכים להאכיל אותו בזונדה?

עפו אגבאריה: לכן אני רוצה להודות להסתדרות הרפואית במדינת ישראל, שיש בה עדיין אנשים נאורים שהתנגדו, ולא סתם הם התנגדו.

עפו אגבאריה: כאשר מדינת ישראל רוצה לעשות משהו היא תמיד מתייעצת עם אנשי מקצוע, ופה היא פשוט בזה לאנשי מקצוע טובים שיש להם שם לא רק במדינת ישראל, גם בכל העולם.

עפו אגבאריה: אז אני חושב שמדינת ישראל מבזה את הרופאים שלה ואת הרפואה שלה בכל העולם, ועל זה היא צריכה להתבייש בעצמה.

עפו אגבאריה: במקום להגיד לרופאים תודה שאתם נגד, בזים להם והולכים להביא קבלני משנה כדי שיבצעו את מה שהרופאים האמיתיים, שמרפאים בני-אדם – יבצעו עבודות מלוכלכות ויהרגו אנשים חסרי ישע.

נחמן שי: תודה רבה.

עפו אגבאריה: לכן אני פונה אליך, כבוד השר, ולכל חברי הכנסת לשקול מחדש את הצעד השגוי והבלתי-מאוזן הזה.

נחמן שי: תודה רבה, תודה רבה.

נחמן שי: הדובר הבא – חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק הזו היא הצעת חוק נוראה, היא הצעת חוק נוראה.

דב חנין: אדוני שר החקלאות, אני תמה איך אדם כמוך יכול היה להביא את הצעת החוק הזו לכנסת.

דב חנין: אני אומר "אדם כמוך", כי אביך היה לוחם מחתרת, גם היה בכלא, גם סבל תנאים קשים.

דב חנין: והיום אתם מציעים לכנסת הצעת חוק לא מוסרית, לא מעשית, מסוכנת, מנוגדת לאתיקה הרפואית הבסיסית, מנוגדת לנורמות הבין-לאומיות המקובלות.

דב חנין: אתחיל בשאלות המוסר.

דב חנין: פיטום של אנשים בניגוד לרצונם הוא עינוי, זה ברור לגמרי.

דב חנין: תראו מה קרה פה, עמיתי חברי הכנסת, הכנסת הזאת אסרה, ובצדק, פיטום אווזים, אבל פיטום בני-אדם מותר.

דב חנין: פיטום בני-אדם מותר.

דב חנין: אולי פיטום בני-אדם מותר אם אלה בני-אדם ערבים.

עיסאווי פריג': בתנאי שהם ערבים.

דב חנין: הגוף האנושי הוא הכלי היחיד, הכלי האחרון, שיש לאסיר ולעציר כדי למחות, כדי להביע התנגדות.

דב חנין: חוץ מהגוף שלו אין כבר לאסיר, אין כבר לעציר, שום יכולת לשלוט בשום דבר.

דב חנין: הדבר האחרון שיש לו זה הגוף שלו, ובגוף הזה, באמצעות הגוף הזה, הוא משתמש כשכלו כל הקצים ואף אחד לא רוצה לשמוע את צעקתו.

דב חנין: בגוף הזה הוא משתמש כדי להביע מחאה באמצעות שביתת רעב, וגם את הכלי האחרון הזה אתם רוצים לקחת, ולקחת אותו בכוח.

דב חנין: ולכן, וזה ראשית לכל הדברים האחרים, החוק הזה הוא קודם כול חוק לא מוסרי, והוא גם חוק לא מעשי.

דב חנין: איך עושים את זה?

דב חנין: איך לוקחים ומאכילים ומאביסים ומפטמים אדם בכוח?

דב חנין: מה יקרה?

דב חנין: איך זה ייראה?

דב חנין: אתם חושבים על הצינורות שמחדירים לגוף האנושי, והאדם בכוחותיו האחרונים תולש אותם כי הוא רוצה להמשיך בשביתת הרעב?

דב חנין: אז מה תעשו?

דב חנין: תקשרו את רגליו ואת ידיו?

יוני שטבון: נא לסיים.

יוני שטבון: בבקשה.

דב חנין: החוק הזה הוא חוק מסוכן כי הוא יגרום אסקלציה, הוא יגרום הידרדרות, הוא יגרום החרפה של העימות.

דב חנין: עוד אנשים יצטרפו לשביתת הרעב כדי להזדהות עם אלה ששובתים רעב.

דב חנין: החוק הזה מנוגד לאתיקה הבסיסית של הרופאים.

דב חנין: ועדת האתיקה של הר"י מתנגדת לו כי זה מנוגד לעיקרון הבסיסי של Primum non nocere, קודם כול, אל תזיקו.

יוני שטבון: נא לסיים.

דב חנין: וזה מנוגד להצהרת מלטה של ההסתדרות הרפואית העולמית.

דב חנין: זה מנוגד לנורמות הבין-לאומיות, מנוגד גם לאמירות שנשמעות בבית-המשפט העליון האמריקני; אני מצטט אמירה אחת, אדוני היושב-ראש, ובה אני מסיים: קשה לדמיין הפרה קשה יותר של זכות האדם לשלמות גופו ולהגדרתו העצמית מהאכלה כפויה.

דב חנין: וזה נכון, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: יש גואנטנמו – מחוץ לתחולת החוק האמריקני.

יוני שטבון: חבר הכנסת דב חנין, נא לסיים.

יוני שטבון: כל אחד דיבר שלוש דקות.

יוני שטבון: נא לסיים.

דב חנין: איזו בושה, איזו בושה, שראש ממשלת ישראל, מר נתניהו, נאחז בגואנטנמו כדוגמה.

דב חנין: זה המודל שבכל העולם הוא ידוע כמקום השפל, הירוד, המוקע, הבזוי ביותר, ואת זה מר נתניהו מציע לנו לאמץ כמודל.

דב חנין: איזו בושה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני מציע לכנסת לדחות את החוק הזה, כדי שלא יהיה פה ביזיון וכתם על ההיסטוריה של הכנסת.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

יוני שטבון: אחרון הדוברים – חבר הכנסת נחמן שי.

יוני שטבון: ישיב על הדברים השר יאיר שמיר.

יוני שטבון: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

יוני שטבון: רק לפני כן, הודעה של מזכירות הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון מס' 5), התשע"ד–2014, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאזם בדר: (קריאה ראשונה)

יוני שטבון: בבקשה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להפריד בין שני נושאים.

נחמן שי: אני רוצה להפריד בין סוגיית האסירים, העצירים המינהליים, לבין עניין ההזנה בכוח.

נחמן שי: לעניין העצירים המינהליים, אני לא חושב שזה כרגע על סדר-היום.

נחמן שי: זה סיפור מאוד קשה.

נחמן שי: יש אנשים שיושבים במעצר הרבה שנים, אינם עומדים למשפט – אני מבין את הבעייתיות; קיימנו על זה דיונים בפורומים אחרים, קיבלנו הסברים, ויכול להיות שגם ההסברים שקיבלנו הם לא מלאים, אבל לא זה עכשיו העניין.

נחמן שי: לא זה עכשיו העניין.

נחמן שי: יש קבוצת עצירים מינהליים, אני אפילו רוצה לומר שאני מאמין שהם בצדק במעצר – – –

זהבה גלאון: – – –

נחמן שי: אני רוצה לתת אשראי לשירות הביטחון הכללי, בסדר?

זהבה גלאון: – – –

נחמן שי: – – – אני מבין את הרגישות, ואני יודע שבמקרים מסוימים זה נמשך שנים, ואני יודע שזה נובע מכמה וכמה סיבות.

נחמן שי: אבל אתם – אני רוצה לתת אמון בשירות הביטחון הכללי.

נחמן שי: מה לעשות, אני רוצה לתת אמון.

זהבה גלאון: – – –

נחמן שי: אבל לא זו הבעיה.

נחמן שי: הבעיה היא שלהזין אותם עכשיו בכוח זו טעות חמורה.

נחמן שי: לתת להם את הזונדה, או כל דרך אחרת שימצאו כדי לשמור על חייהם, לכאורה, זו פגיעה עמוקה ויסודית בזכויות שלהם.

נחמן שי: על כן אסור לעשות את זה.

נחמן שי: אסור לעשות את זה.

נחמן שי: אני קצת למדתי את העניין, קראתי את חוות הדעת שהגיש פרופסור קרמניצר לוועדת השרים.

נחמן שי: קראתי את החומרים בכנסים שונים שנעשו לקראת, באמת משרד המשפטים מתאר בפירוט איזה הליכים הוא קיים לקראת.

נחמן שי: יפה מאוד.

נחמן שי: אבל בשורה התחתונה – אני רוצה לצטט את דבריו של פרופסור קרמניצר: מדובר בפגיעה קשה בכבוד האדם במובנו הגרעיני ביותר, באופן בלתי מידתי.

נחמן שי: זהו ניסיון, ככה אומרים, למנוע מהאסירים שובתי הרעב הישגים הסברתיים פוליטיים.

נחמן שי: גם ההסתדרות הרפואית בישראל – – –

עיסאווי פריג': – – –

נחמן שי: אם תמשיך לצעוק כנראה אני אתמוך בזה בסוף.

נחמן שי: אולי תשכנע אותי בסוף שזה מה שנכון, אם תמשיך להפריע לי.

נחמן שי: גם ההסתדרות הרפואית – כותבים גם היושב-ראש שלהם וגם פרופסור אבי רכס; הם אומרים במפורש שזה פסול מבחינה אתית ומקצועית.

נחמן שי: אז יש לנו פה בעיה של תדמית של מדינת ישראל.

נחמן שי: אבל דווקא מי שחרד לתדמית של מדינת ישראל צריך להבין שהבעיה היא שאם יזינו אותם בכוח, הלוא זה יזיק לתדמית של מדינת ישראל יותר מכל דבר אחר.

נחמן שי: יש פה עימות אידיאולוגי עמוק, יסודי, שצריך להתמודד אתו, אי-אפשר לברוח ממנו.

נחמן שי: הדרך הזאת, של לכפות עליהם הזנה בכוח, רק תסב נזקים כבדים למדינת ישראל, לא תביא תועלת לאיש, ואני מבקש שהממשלה תיסוג מהצעתה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי, שהוא גם אחרון הדוברים.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, ישיב על הדברים השר יאיר שמיר, ואחרי דבריו – הצבעה בנושא.

יוני שטבון: בבקשה.

יאיר שמיר: יושב-ראש נכבד, חברי חברי הכנסת, דב חנין ישנו?

יאיר שמיר: אני פה שר תורן; השר האחר ביקש ממני, מכיוון שיש אזכרה לאביו, ונעניתי.

יאיר שמיר: אני לא עושה את זה בתענוג גדול ולא בשמחה רבה.

יאיר שמיר: אז אנא, אל תפגע בי, אני עושה את תפקידי הכי טוב שאני יכול.

דב חנין: להפך, שאלתי איך זה קרה – – –

עיסאווי פריג': זה לזכותך שאמרת את הדברים האלה.

עיסאווי פריג': זה לזכותך.

יאיר שמיר: שנייה, אתן לכם להשיב כרצונכם.

יאיר שמיר: אני, יש לי ניסיון אישי עם שביתת רעב.

יאיר שמיר: אמי זיכרונה לברכה, כשאני הייתי בן שנתיים, נאסרה; פה בקישלה, לא רחוק, היא הייתה אסורה.

יאיר שמיר: ומאחר שאבי היה עצור באריתריאה, והיא פה, נותרתי לבד.

יאיר שמיר: היא החליטה לשבות רעב כדי שישחררו אותה.

יאיר שמיר: היא הגיעה למצב של כמעט מוות קליני, ולא הזינו אותה בכוח.

יאיר שמיר: ובסוף, הרב לוין, לשמחתי, שכנע להזין אותה.

יאיר שמיר: כך הייתה לי אמי עד לפני כשנתיים, ולכן אני רק מודה לו, שזכיתי לאימא כתוצאה מכך.

יאיר שמיר: עכשיו לגופו של עניין.

יאיר שמיר: ללא ספק זו סוגיה מוסרית, אתית, או איך שתרצו.

יאיר שמיר: אני לא משפטן דגול ולא איש דגול, אני מייצג פה עמדה מסוימת, אבל אני גם הצבעתי בוועדת השרים בעד מכיוון שהשתכנעתי בצורך לעשות זאת.

יאיר שמיר: אני אביא כמה מהדברים שאני חושב שהם נכונים לשיקול, אבל, כאמור, בהרבה מאוד דברים אין שחור ולבן.

יאיר שמיר: אשר לטענה של חברת הכנסת זהבה גלאון שכאילו אין מדינות מערביות שעושות כך, יש לי חדשות בשבילך.

יאיר שמיר: ביקשתי – מכיוון שאינני מתמצא עד כדי כך, בדקו לי, ואוסטריה ואוסטרליה הן מדינות שלא רק שמותר בהן, אלא שם הגורם שמוסמך לאשר את זה הוא מינהלתי, זה אפילו לא שיפוטי.

יאיר שמיר: אצלנו שמנו עוד מגבלה, של גוף שיפוטי שעושה זאת.

יאיר שמיר: בכל זאת הן אינן מדינות עולם שלישי או אחרות, אוסטריה ואוסטרליה.

יאיר שמיר: את מוזמנת כמובן לבדוק את זה.

יאיר שמיר: לכן אני, עוד הפעם – פשוט רשמתי חלק מההערות, ואני אשתדל להתייחס.

יאיר שמיר: אני לא חושב שההשוואה לחוק פיטום אווזים היא נכונה פה, עם כל הכבוד, ואני אסביר.

יאיר שמיר: נקודת המוצא לאי-פיטום אווזים היא נקודת מוצא מוסרית – בשל צער בעלי-חיים כלפי האווז.

יאיר שמיר: למה?

יאיר שמיר: כי זה רק לתענוג.

יאיר שמיר: אתה מפטם את האווז, את הכבד שלו, כדי ליצור תענוג לעצמך, אפילו לא צורך, תענוג סתם.

יאיר שמיר: זה באמת לא עומד בשום קנה-מידה, ואני שמח שהמקום הזה – זה שונה לגמרי מנקודת המוצא שאומרת, אני אסרתי את הבן-אדם הזה, אני אחראי לבריאותו, כולל חייו.

יאיר שמיר: אני אחזור ואקרא לכם את המגבלות בחוק עד איזה שלבים צריך לעבור כדי בסוף כן לעשות את הדבר, שכפי שתיאר אותו עפו אגבאריה, שזו זוועה – אני, לצערי, גם את זה ראיתי על קרוב משפחתי, שמזינים בזונדה, זה לא דבר שהייתי ממליץ עליו.

יאיר שמיר: אני אקרא מהחוק עצמו, ברשותכם.

יאיר שמיר: שכחתי את זה על השולחן.

יאיר שמיר: בכל אופן יש פה, אם תסתכלו בהסבר לחוק, יש פה אינסטנציות מה צריך לעבור ואיך בית-המשפט צריך לקיים את זה; לכן שמנו סייגים, שגם רשות שיפוטית וגם מעבר של שלבים.

יאיר שמיר: תסתכלו בזה, אני יכול להקריא את זה אם תרצו, אני ארד רגע למושב – אני יכול לרדת לרגע להביא את הנייר?

יוני שטבון: אפשר להביא לשר את הנייר מהמקום שלו?

יאיר שמיר: ליד העט שלי.

יאיר שמיר: פשוט לקחתי את זה מהחוק, ולא הבאתי את זה הנה.

יוני שטבון: אדוני השר, תראה רק שהוא מביא לך את המסמך הנכון.

יאיר שמיר: אני מקריא רק את – על מנת לקצר – עוד הפעם, אני משוכנע שלא אשכנע אתכם, אבל למרות זאת אני כן רוצה לתת טיעון ולא להישאר ללא שום טיעון.

יאיר שמיר: כאן יש הרשימה של מה צריך בית-המשפט להחליט – וגם כן, זה לפחות סגן נשיא בית-המשפט – הוא צריך לקבל החלטה על מצבו הרפואי של האיש, לרבות מצבו הנפשי; השלכות על מצבו בהינתן טיפול ואיך; הסיכוי והסיכונים של הטיפול המבוקש לאסיר וכן מידת הפולשנות שלו וגם ההשפעה על כבוד האסיר; עמדת האסיר – האם ניתנה, ובאיזה מצב היא ניתנה ואיזה טיפול הוא קיבל עד לאותו רגע, האם ניתן לאסיר טיפול לפי הוראה כזאת או אחרת.

יאיר שמיר: בקיצור, הרשימה עוד ארוכה.

יאיר שמיר: כלומר, יש פה מגבלות לא פשוטות.

יאיר שמיר: אני חד-משמעית מקבל, כפי שמרבית חברי הכנסת אמרו פה, שזכותו של האסיר לשביתת רעב היא זכות בסיסית.

עיסאווי פריג': אתה לוקח לו את זה.

יאיר שמיר: אני לא לוקח לו את זה.

יאיר שמיר: אני לוקח את זה באותו מקום, לפי אותם סעיפים.

יאיר שמיר: איבד את הכרתו – אתה ממשיך לתת לו למות, או שאתה מחזיר אותו?

יאיר שמיר: גם צריך לזכור שמטרתו של האסיר לא הייתה למות, היא הייתה לעשות את המחאה.

יאיר שמיר: עד שאתה מביא אותו לאותו מצב, חלפו חודשים הרבה או ימים הרבה.

עפו אגבאריה: בגלל השתייה, לא בגלל האוכל.

עפו אגבאריה: בגלל השתייה הוא איבד את ההכרה.

יאיר שמיר: בגלל מה?

יאיר שמיר: לא שמעתי.

עפו אגבאריה: בגלל השתייה, לא בגלל האוכל.

יאיר שמיר: יכול להיות.

עפו אגבאריה: מה שאתם רוצים זה אוכל, וזה המסוכן.

יאיר שמיר: בכל אופן, אני, כיושב ליד שולחן הממשלה, רוצה להאמין שהנקודה שאנחנו יוצאים בה היא לא שאנחנו לא יודעים להעמיד את הצדק של המדינה כנגד הצדק של האסיר או בגלל זכותנו המוסרית כביכול.

יאיר שמיר: אני חושב, חד-משמעית, שזכותנו להגן על אסירינו במגבלות המשפטיות שקבענו לעצמנו.

יאיר שמיר: דבר נוסף שאני רוצה להוסיף, בניגוד למה שאמרתי כשהצגתי את החוק, הוא שאני מבקש שהצעת החוק, אם תאושר, תועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט, ולא לוועדת הפנים, כפי שאמרתי.

יאיר שמיר: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לשר יאיר שמיר.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 48) (מניעת נזקי שביתת רעב), התשע"ד–2014.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 29 נגד – 18 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 48) (מניעת נזקי שביתת רעב), התשע"ד–2014, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

נחמן שי: אין אצלי אפשרות – – –

יוני שטבון: בעד – 29, 18 מתנגדים, אין נמנעים – – –

נחמן שי: אצלי בכלל לא הופיע לוח הצבעה.

יוני שטבון: חבר הכנסת נחמן שי – כיוון שאצלו לא הופיע – אתה בעד או נגד?

נחמן שי: אני נגד.

יוני שטבון: נא להוסיף אותו גם לפרוטוקול.

יוני שטבון: חבר הכנסת נחמן שי נגד.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, ההצעה – – –

קריאה: – – –

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, ההצעה עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט – – –

דב חנין: לא.

דב חנין: עבודה, רווחה ובריאות.

יוני שטבון: כיוון שיש פה הצעות נוספות, הנושא יעבור לוועדת הכנסת להמשך דיון וקבלת החלטות.

יוני שטבון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/868).

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 9), התשע"ד–2014, לקריאה ראשונה.

יוני שטבון: יציג את הצעת החוק שר התחבורה והבטיחות בדרכים.

קריאה: מי שיציג הוא לא השר.

יוני שטבון: תיקון – מי שיציג את הצעת החוק הנו השר אורי אריאל.

קריאה: שמיר – – –

יוני שטבון: השר יאיר שמיר יציג?

יוני שטבון: הנוסח מובא בפניך?

יוני שטבון: השר יאיר שמיר, בבקשה, בשם שר התחבורה והבטיחות בדרכים.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עומדים לסגור את רשימת הדוברים בסיום דבריו של השר.

יוני שטבון: מי שמעוניין לדבר, שיירשם בבקשה עכשיו במזכירות.

יוני שטבון: בבקשה, אדוני השר.

יאיר שמיר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שוב בתור השר התורן אני מציג את הצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 9).

יאיר שמיר: הצעת החוק לתיקון פקודת מסילות הברזל, עיקרה הוספת הוראות לפקודת מסילות הברזל, לאסדרת הרישוי והפיקוח בהפעלת מסילת ברזל ארצית.

יאיר שמיר: תחומי האסדרה המוצעים עניינם בטיחות ההפעלה, כמו כן גם תיקון סעיפי ההסמכה לשר התחבורה והבטיחות בדרכים להתקין תקנות בתחום זה.

יאיר שמיר: ההצעה נועדה לתת מענה לסמכויות רגולציה החסרות כיום לרגולטור האחראי במשרד התחבורה על הרכבת הארצית – המנהל – ובמסגרת זו אסדרת כשירותם של נהג רכבת ארצית ובעלי תפקידים נוספים בהפעלת המסילה אשר להם השפעה משמעותית על בטיחות הפעלת המסילה.

יאיר שמיר: בהתאמה מוצע לקבוע כי הפעלת מסילת ברזל ארצית, בהיותה פעילות המורכבת מרבדים מקצועיים מגוונים – הנדסה, ניהול סיכונים וטכנולוגיה – תהא טעונה הגשת תוכנית הפעלה שתאושר על-ידי הרגולטור האחראי לרכבת הארצית ותכלול תוכנית לניהול הבטיחות, תוכנית להכשרה והדרכת עובדים, תנאים לתפעול ותחזוקה של המסילה ורמת שירותים שתינתן על-ידי מפעיל מסילת הברזל הארצית.

יאיר שמיר: לצורך שמירת רמת הכשירות לתפקיד מסילתי, מוצע כי מפעיל מסילת ברזל ארצית יתקשר עם בעלי תפקידי הדרכה לביצוע ההכשרה בהתאם לתוכנית ההפעלה שאושרה.

יאיר שמיר: נוסף על כך, בית-ספר להכשרת בעלי תפקיד או בעלי רישיון לנהיגת רכבת ארצית יהיה טעון רישיון מאת המנהל אשר יקבע את התנאים להפעלתו.

יאיר שמיר: כחלק מסמכויות הפיקוח והאכיפה שנקבעו למנהל, ועל מנת לאפשר הפקת לקחים מאירועים בטיחותיים במסילת ברזל ארצית, לשם הגברת הבטיחות במסילה, מוצע להעניק לשר התחבורה והבטיחות בדרכים סמכות להקים ועדות בדיקה לבדיקת אירועי בטיחות עם נפגעים, וכן סמכות למנהל הרגולטור ולפקחים מטעמו לעריכת תחקיר בנוגע לאירועים בטיחותיים.

יאיר שמיר: עוד מוצע, בהתאמה להסדר הקיים לגבי רכבת מקומית, לקבוע את סמכותו של בית-המשפט לתעבורה, הדן בעבירות לפי פקודת התעבורה, לפסול אדם מלהחזיק ברישיון לנהיגת רכבת ארצית, וחובת מסירת הודעה בדבר הפסילה לרשות הרישוי לצורך שמירת בטיחות התנועה.

יאיר שמיר: אשר על כן, אבקש לאשר הצעת חוק זו בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכלכלה לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יאיר שמיר: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה, השר.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אייכלר – לא פה; חברת הכנסת גלאון – לא כאן; חבר הכנסת פרוש – לא כאן; חבר הכנסת נחמן שי.

אחמד טיבי: נחמן שי, בידכ תחכי?

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אורי מקלב – לא פה; אליעזר מוזס – לא פה; אראל מרגלית – לא פה; עיסאווי פריג' – לא.

אחמד טיבי: דב חנין – בחיים הוא לא ויתר.

עפו אגבאריה: לא מוותרים בקלות.

עפו אגבאריה: קומוניסטים לא מוותרים.

אחמד טיבי: בחיים הוא לא ויתר.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, האמת היא שרציתי לומר כמה מילים על פקודת מסילות הברזל, אבל כל הדברים שרציתי לומר בקריאה הראשונה יכולים להיאמר גם בדיון בוועדה, ולכן לא הייתי מטריח את הכנסת אלמלא יש לי כאן הזדמנות – אני רואה לא מעט חברי קואליציה, ויש לי הזדמנות לומר להם כמה מילים על אותה הצעת חוק שאתם, חברי לכנסת וחברי בכלל, אבל גם חברי קואליציה, אישרתם עכשיו בקריאה ראשונה – חוק שאני חושב שהוא מרחיק לכת, פוגע בזכויות בסיסיות של בני-אדם ופוגע גם בכנסת.

דב חנין: אני מדבר על החוק של האכלה בכפייה של אסירים שהם שובתי רעב, ואני אומר לכם, עמיתי חברי הכנסת: הזכות הזאת, הבסיסית, לשבות רעב היא זכותו של האסיר להשתמש באמצעי האחרון שיש בידיו, הגוף שלו, כאשר כל הדברים האחרים כבר נלקחו ממנו; נלקחה ממנו חירותו, נלקחה ממנו היכולת להשתמש ולהפעיל אמצעים אחרים, שבהם אנחנו, אנשים חופשיים, יכולים להשתמש כדי להגן על זכויותינו.

דב חנין: הדבר האחרון שיש לאותם אסירים, האמצעי האחרון שיש בידיהם, הוא השימוש בגוף באמצעות שביתת רעב.

דב חנין: ההצעה שאושרה בכנסת עכשיו היא הצעה נוראה.

דב חנין: היא הצעה, קודם כול, לא מוסרית, כי להאכיל אנשים בכפייה זה עינוי.

דב חנין: כאשר קבענו שאסור לפטם אווזים, התכוונו גם שאסור יהיה לפטם בני-אדם.

דב חנין: אני שמעתי את התשובה של שר החקלאות על ההבדלים בין שני המצבים האלה, אבל אני חייב לומר שלא השתכנעתי, כי אותה מלאכת פיטום נעשית באותה צורה כמעט.

דב חנין: יכול להיות שאצל בני-אדם לא יכניסו את האוכל בכוח לגרונם, אלא יכניסו פשוט זונדה – לזרועם או לגופם בדרך אחרת, אבל תחשבו, עמיתי חברי הכנסת, על אנשים שלא רוצים שיאכילו אותם בכפייה, מה הם יעשו?

דב חנין: הם ינסו הרי להשתחרר מההאכלה הכפויה הזאת, ינסו לקרוע את הצינורות האלה מעל גופם, ואז מה יעשו?

דב חנין: יציעו לנו לקשור אותם בידיהם, ברגליהם, לכבול אותם, למנוע מהם תזוזה כדי לאפשר להמשיך להזין אותם בכוח?

דב חנין: הדבר הזה נראה לכם מתקבל על הדעת?

דב חנין: הדבר הזה נראה לכם אנושי?

דב חנין: הדבר הזה נראה לכם תורם לאיזו מטרה אמיתית במציאות?

דב חנין: הרי במקום לייצר פה משהו יותר טוב הוא ייצר אסקלציה, ייצר הידרדרות, ייצר יותר שנאה, ייצר יותר כאב, ייצר יותר עינויים.

דב חנין: הדבר הזה מנוגד לחלוטין לאתיקה שקובעת ההסתדרות הרפואית בישראל.

דב חנין: הוא מנוגד לחלוטין לאתיקה הרפואית הבין-לאומית.

דב חנין: הוא מנוגד לנורמות האנושיות הבין-לאומיות.

דב חנין: ואל תגידו לי מחנה המעצר גואנטנמו, כי מחנה המעצר גואנטנמו איננו משמש דוגמה חיובית בשום מקום בעולם, להפך, הוא מסמן את השפל שאליו יכולה להגיע מערכת של כליאה.

דב חנין: אז אל נהפוך את השפל שמקובל בעולם לאותו מקום שאנחנו שואפים להגיע אליו.

דב חנין: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת תמר זנדברג – לא כאן; חבר הכנסת משה גפני – לא כאן.

אחמד טיבי: חבר הכנסת נסים זאב?

נסים זאב: מוותר.

אחמד טיבי: מוותר?

אחמד טיבי: מדובר באירוע היסטורי.

אחמד טיבי: אתה מרגיש טוב, נסים?

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: אין כמוך, חבר הכנסת נסים זאב.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה, רבותי.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 30 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 9), התשע"ד–2014, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 30, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: הוחלט להעביר את ההצעה להמשך דיון בוועדת הכלכלה – להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אחמד טיבי: תודה רבה לכם.

אחמד טיבי: [מס' מ/866, פ/1027/19; "דברי הכנסת", חוב' כ"ח, עמ' 10905, עמ' 10857; נספחות.

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 19).

אחמד טיבי: יציג את הצעת החוק יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת רזבוזוב, לקריאה שנייה ושלישית.

יואל רזבוזוב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 19), התשע"ד–2014, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יואל רזבוזוב: הצעת חוק זו היא חלק מהצעת חוק להגדלת הסיוע לניצולי שואה (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, שיזמה הממשלה ואושרה בכנסת בקריאה ראשונה לפני כשלושה שבועות.

יואל רזבוזוב: בהמלצת ועדת הכנסת, הצעת החוק פוצלה לשני חלקים: חלק אחד, שעניינו תיקון לחוק נכי רדיפות הנאצים, התשי"ז–1957, ולחוק נכי המלחמה בנאצים, התשי"ד–1954, הועבר לדיון בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בראשותי; החלק השני בהצעה, שעניינו תיקון לחוק הטבות לניצולי שואה, התשס"ז–2007, הועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות בראשות חבר הכנסת חיים כץ – לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יואל רזבוזוב: נוסף על כך, הצעת החוק המונחת לפניכם היא מיזוג של הצעת החוק הממשלתית עם הצעת חוק שיזמו חבר הכנסת דוד צור וקבוצת חברי הכנסת בעניין תגמול לבן-זוג של נכה שנפטר, שאושרה בדיון מוקדם.

יואל רזבוזוב: הוועדה סברה שראוי לדון בשתיהן יחד, והמיזוג אושר על-ידי ועדת הכנסת.

יואל רזבוזוב: ההסדר הכולל שהוצע בהצעת החוק שיזמה הממשלה נועד להיטיב עם כלל ניצולי השואה ולהגדיל את הסיוע הניתן להם, וכן להרחיב את ציבור הזכאים לסיוע.

יואל רזבוזוב: החלק שדנה בו ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות עסק, כאמור, בתיקון שני חוקים: האחד, תיקון לחוק נכי רדיפות הנאצים, והשני, תיקון לחוק נכי המלחמה בנאצים.

יואל רזבוזוב: במסגרת התיקון לחוק נכי רדיפות הנאצים מוצע, ראשית, להגדיל את התגמול המינימלי לדרגת נכות של 25%, כך שבמקום שיהיה 1,825 ש"ח, הוא לא יפחת מ-2,200 ש"ח.

יואל רזבוזוב: כמו כן, סכום התגמול המינימלי האמור יעודכן על-ידי שר האוצר ויהיה צמוד למדד השירותים הקהילתי, באופן שהוא מוסמך כיום לעדכן את השכר הקובע ואת שיעורי התגמולים.

יואל רזבוזוב: שנית, מוצע לקבוע הוראה שלפיה תיקבע זכאות למענק בסך 2,000 שקלים לכל ניצולי השואה שמקבלים תגמול לפי הכנסה או תגמול מוגדל לפי הכנסה.

יואל רזבוזוב: לטענת נציגי הממשלה, המענק מחליף למעשה את מימון ההוצאות החיוניות שהיה עד כה וחייב את ניצולי השואה להציג קבלות ואישורים בגין הוצאות אלה.

יואל רזבוזוב: לאור התיקון המוצע, הם יקבלו את הסכום האמור ללא כל המצאת אישורים, כמענק שנתי.

יואל רזבוזוב: נוסף על כך, מוצע לקבוע כי הרשות המוסמכת וכן הנכה יהיו רשאים לדרוש עם תום שישה חודשים מיום שנקבעה דרגת הנכות, לקבוע שנית את דרגת הנכות, ולא רק בתום שנה, כפי שקיים כיום.

יואל רזבוזוב: כמו כן, אם אירעו נסיבות חדשות, הנתמכות במסמכים רפואיים, יהיה אפשר לבקש לדון שוב בדרגת הנכות אף אם לא עברו ששת החודשים האמורים.

יואל רזבוזוב: תיקון חשוב נוסף הוא תיקון לסעיף שעניינו תגמול לאחר פטירת נכה.

יואל רזבוזוב: כיום, אלמן או אלמנה זכאים לתגמול בשיעור שהיה משתלם לבני-זוגם רק במשך 36 חודשים ממועד הפטירה.

יואל רזבוזוב: כעת מוצע לקבוע כי בתום התקופה של 36 חודשים תשולם לבן או בת זוגו של הנפטר, כל עוד לא נישא, קצבה חודשים בסך 2,000 שקלים לכל ימי חייהם.

יואל רזבוזוב: הסכום יעודכן בהתאם לשינויים שיחולו בתוספת היוקר.

יואל רזבוזוב: במסגרת התיקון לחוק נכי המלחמה בנאצים מוצע לקבוע הוראות דומות להוראות שמוצעות בחוק נכי רדיפות הנאצים ולקבוע סכום תגמול מינימלי לנכה מלחמה שלא יפחת מ-2,200 ש"ח.

יואל רזבוזוב: רק כדי להבין על אילו סכומים מדובר כיום: גובה התגמול המינימלי כיום, לדרגת נכות של 10%, הוא 436 ש"ח; כעת התגמול יהיה 2,200 ש"ח.

יואל רזבוזוב: מדובר בהעלאה משמעותית.

יואל רזבוזוב: סכום זה, אף הוא יעודכן על-ידי שר האוצר.

יואל רזבוזוב: כמו כן, בדומה לחוק נכי רדיפות הנאצים, גם בן או בת זוגו של נכה מלחמה שנפטר יקבלו בתום 36 חודשים, שבהם הם מקבלים את הקצבה החודשית המלאה, סך 2,000 ש"ח בכל חודש כל ימי חייהם.

יואל רזבוזוב: גם סכום זה יעודכן בהתאם לשינויים בתוספת היוקר.

יואל רזבוזוב: עוד מוצע במסגרת התיקון לשני החוקים שציינתי גם להאריך את המועדים להגשת ערר על החלטת הרשות המוסמכת.

יואל רזבוזוב: הגשת ערעור לבית-המשפט המחוזי על החלטת הוועדה הרפואית העליונה והגשת ערעור על ועדת העררים, כך שהמועדים יהיו על-פי רוב 60 ימים, במטרה להקל על הגשתם.

יואל רזבוזוב: בדיונים בוועדה הוספה הוראה לשני החוקים, שלפיה נכה שהפסיק לקבל גמלת הבטחת הכנסה עקב הגדלת התגמול יוסיף להיות זכאי להטבות הנלוות שקיבל מכוח היותו מקבל הבטחת הכנסה.

יואל רזבוזוב: אם ההטבה היא באותו תחום הטבה, הוא יהיה זכאי לקבל את ההטבה בשיעור הגבוה מבין שתי ההטבות.

יואל רזבוזוב: מדובר בהוראה חשובה, שנועדה לשמר את ההטבות שקיבלו עד כה ניצולי השואה ונכי המלחמה בשל היותם מקבלי הבטחת הכנסה.

יואל רזבוזוב: חשוב לציין כי תחילתו של החוק והמועד הראשון שבו ציבור הזכאים יקבל לראשונה את התגמול המוגדל הוא 1 ביוני 2014.

יואל רזבוזוב: המועד הזה חלף, אולם ברשות לזכויות ניצולי השואה במשרד האוצר הודיעו כי יעשו כל שאפשר כדי לזרז את העברת התשלומים.

יואל רזבוזוב: עוד נציין כי לא תשולם ההטבה לפי החוק בעד התקופה שקדמה ליום תחילתו.

יואל רזבוזוב: לגבי ההקצבה החודשית לאלמן או אלמנה, קבלת ההקצבה תחול לגביהם, ובלבד שמועד פטירתו של בן או בת הזוג חל מתקופה שתחילתה 36 חודשים לפני יום התחילה.

יואל רזבוזוב: כמובן, אני רוצה לברך את הממשלה ואת שר האוצר יאיר לפיד על חקיקת הצעת חוק כה חשובה.

יואל רזבוזוב: הגיעה העת לתת לאותם הזכאים את הזכות לחיות את שארית חייהם בכבוד, מבלי שידאגו להוצאותיהם.

יואל רזבוזוב: אני רוצה לברך גם את יוזמי הצעת החוק הפרטית שמוזגה עם הצעת החוק המונחת בפניכם.

יואל רזבוזוב: להצעת החוק הוגשו הסתייגויות ובקשת רשות דיבור אחת.

יואל רזבוזוב: עם זאת, אני מבקש שתדחו אותן ותאשרו את הצעת החוק המונחת בפניכם כנוסח הוועדה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

יואל רזבוזוב: אני כמובן רוצה להודות לצוות הוועדה, ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות: מנהלת הוועדה דנה גורדון; היועצת המשפטית מירב תורג'מן; מזכירות הוועדה ציפי ודולי; העוזרים שלי – יוליה, חגי, נרי, שבאמת עבדו, עמלו והתאמצו שהחוק יעבור כמה שיותר מהר.

יואל רזבוזוב: שוב תודה לכל מי שתמך, ולשר האוצר.

יואל רזבוזוב: באמת מלאכה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה לחבר הכנסת יואל רזבוזוב.

אחמד טיבי: הסתייגות של חבר הכנסת ישראל חסון לסעיף 11.

אחמד טיבי: לסעיפים 1–10 אין הסתייגויות.

אחמד טיבי: הוא לא נמצא, לכן ההסתייגות לא תוצג.

אחמד טיבי: לסעיף 12 – חבר הכנסת דב חנין.

אחמד טיבי: האם אתה מפתיע?

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: הסתייגות של חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אדוני שר האוצר ואדוני שר הרווחה והשירותים החברתיים, אני מנצל את ההזדמנות קודם כול כדי להביע הערכה.

דב חנין: אנחנו לא נמצאים באותו צד של המתרס הפוליטי, אבל אתם עשיתם מעשה חשוב, ואני חושב שזה דבר שמאוד ראוי להערכה.

דב חנין: אכן, שמעתי אותך אומר, אדוני שר האוצר, שהחוק הזה מבחינתך הוא דברי שירה, ואני חייב לומר לך שזה סיכום מדויק של הרגשתי ברגע הזה.

דב חנין: יש כאן שורה ארוכה של תיקונים של ליקויים שאנחנו חיינו אתם במשך שנים, ובחלקם, עמיתי חברי הכנסת, אף אחד כבר לא ידע להסביר למה ההבחנה הזאת קיימת, ולמה היא נוצרה, ולמה אנחנו נשארנו אתה כל כך הרבה שנים.

דב חנין: אחת ההבחנות הבעייתיות היא ההבחנה הזו של 1953 – מי שהגיע לפני 1953 זכאי, מי שהגיע אחרי 1953 לא זכאי.

דב חנין: שני אנשים שיכלו להיות ביחד באותו מחנה ריכוז, החוק הישראלי התייחס אליהם באופן שונה, כי הם פשוט הגיעו לארץ בתאריכים שונים.

דב חנין: ולכן, יש פה תיקון של הרבה מאוד סוגיות: סוגיות שנוגעות לניצולים עצמם, קודם כול מהמעגל הראשון והשני, אלה ששרדו מחנות ריכוז והשמדה, אלה שעברו גטאות; גם תיקון מסוים בנושא של שאירי הניצולים, אותם בני או בנות זוג שנשארים אחרי מותם של הניצולים, ושלפי ההסברים הקודמים, בעצם התמיכה בהם נפסקה אחרי שלוש שנים.

דב חנין: ובעצם, בזמן שהמצב הבריאותי שלהם הלך והתדרדר, התמיכה בהם, במקום להתגבר, במקום להתחזק, נפסקה לחלוטין.

דב חנין: המנגנון שמוצע היום בחוק נותן מענה ראוי ונכון על סוגיה הזו.

דב חנין: אני רוצה לקוות, אדוני יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה, הבריאות והפנסיה של הכנסת, שאנחנו גם נזכה ונגיע במהרה למצב שבו התפיסה המורחבת יותר שהתבטאה בהצעות החוק הפרטיות שבאו ומציעות באמת ליצור סטנדרט אחד חדש, רחב, שאומר: ניצול שואה הוא ניצול שואה, ואנחנו ניתן לו את המענה ואת ההתייחסות, ואת הטיפול, ואת הסיוע, ונוריד מסדר-יומנו כל מיני הבחנות לא רלוונטיות.

דב חנין: אני מקווה שאנחנו נזכה ונגיע גם ליום הזה שהנורמה הכוללת, הרחבה, הנכונה הזו תתקבל אצלנו.

דב חנין: אבל היום אנחנו יכולים להגיד לעצמנו, עמיתי חברי הכנסת, שגם הצעת החוק הזו כפי שהיא היא צעד גדול ומשמעותי קדימה.

דב חנין: אני מניח שבתקופה הקרובה יובא למליאת הכנסת גם החצי השני – – –

חיים כץ: – – – היא תעלה.

דב חנין: יפה.

דב חנין: – – – החצי השני שאושר בוועדת העבודה, הרווחה, הבריאות והפנסיה של הכנסת; וכך אנחנו נעשה צעד משמעותי לקידום זכויותיהם של ניצולי השואה בישראל.

דב חנין: אחרי שאמרתי את כל הדברים האלה, ההסתייגויות שלנו, גם להצעת החוק הזו וגם להצעת החוק הבאה, הן לא הסתייגויות דיבור.

דב חנין: אנחנו מקווים שההסתייגויות תתקבלנה, כי הן מרחיבות עוד יותר את הזכויות ואת המעמד של ניצולי השואה, ואני חושב שמגיע להם.

דב חנין: אז אני קורא לחברי הכנסת לתמוך גם בהסתייגויות שלנו.

דב חנין: תודה.

אחמד טיבי: בבקשה, משה גפני, מכובדי.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בחוק שהיה בוועדת הקליטה נאלצתי לבקש הסתייגות דיבור.

משה גפני: אני רוצה לספר לחברי הכנסת על התקדים שאירע היום בוועדת הקליטה.

משה גפני: אני טענתי שאין לפצל את החוק של ניצולי השואה וצריך להביא את זה לוועדת הכספים, ולוועדת העבודה והרווחה – את מה שנוגע לקצבאות.

משה גפני: לא קיבלו את דעתי, וקיימו דיון גם בוועדת העבודה והרווחה וגם בוועדת הקליטה.

משה גפני: בדיעבד התברר שמשמים – זה עזר לי.

משה גפני: לראשונה בכנסת לא הספקתי להגיע לדיון בוועדת הקליטה, והגשתי רוויזיה.

משה גפני: היום ב-11:30 באתי לוועדת הקליטה וביקשתי מיושב-ראש הוועדה לקבל את הרוויזיה מפני שאני רוצה להגיש הסתייגויות.

משה גפני: אני לא אצביע בעד ההסתייגויות שלי, אני גם לא יכול להצביע, אני מבקש שזה יעלה למליאה.

משה גפני: מה ההסתייגויות?

משה גפני: להוריד בחוק את סעיף 1, ולהגיד שכל מי שדרך על אדמת ישראל, לא כמו שכתוב, משנת 1953, עד שנת 1953, אלא כולם.

משה גפני: מספר הניצולים, לצערנו הרב, פוחת, המחיר שזה היה אמור לעלות הוא מחיר נמוך, נדמה לי 4.5 מיליון שקל, יחסית לכל מה שאנחנו מדברים.

משה גפני: ביקשתי שתהיה הסתייגות שאם מוסיפים לנצרך או לנזקק כסף, שהוא לא יאבד את ההטבות כתוצאה מזה שזה נקרא שהכנסותיו גדלו, שהוא לא יאבד כל מיני הטבות שיש לו בהנחות בארנונה, בחשמל, בכל מיני דברים מהסוג הזה, ביקשתי להגיש את ההסתייגות.

משה גפני: מעולם, אני 25 שנה בכנסת, לא זוכר שיושב-ראש ועדה לא אִפשר – אגב, יושב-ראש ועדת הקליטה הוא איש נחמד, יואל הוא איש נחמד, בסדר.

משה גפני: מעולם אני לא זוכר שהיה דבר כזה, שמגיע חבר כנסת, מבקש רוויזיה רק כדי להעביר את ההסתייגות למליאה, שזה התקנון, והוא מפיל לי את הרוויזיה.

קריאה: – – –

משה גפני: מה?

קריאה: תרגיל יפה.

משה גפני: אני הייתי בהלם.

משה גפני: למה להפיל את הרוויזיה?

משה גפני: הרי אני לא הולך לשנות את המצב, אני לא אעכב את החוק אפילו בדקה.

משה גפני: אני בעד החוק הזה.

משה גפני: אני חושב שהוא חוק בסדר, רק אם מתקנים, צריך לתקן.

משה גפני: יש הרבה הסתייגויות, גם בחוק הזה, וגם בחוק שבוועדת העבודה והרווחה.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: מפילים את הרוויזיה.

משה גפני: לא הבנתי.

משה גפני: למה?

משה גפני: מה קרה?

מיקי לוי: תקדים?

משה גפני: תקדים.

משה גפני: לא היה דבר כזה.

משה גפני: לא היה דבר כזה.

משה גפני: רק מה, אגיד לכם את האמת – חשדתי בכם, שתינתן הוראה, לא לתת לגפני את הרוויזיה.

עליזה לביא: – – –

משה גפני: אני יכול לדבר על זה, עניינית.

משה גפני: תקשיבי, כדאי לך.

משה גפני: אל תגידו לי אחרי זה שלא אמרתי דברים נכונים.

משה גפני: אמרתי את זה שעה קודם בדיון בוועדת העבודה והרווחה.

משה גפני: נמצאת פה היועצת המשפטית של הוועדה.

משה גפני: אמרתי לה: אני מבקש, בוועדת העבודה והרווחה, בחוק שם, להכניס את ההסתייגויות האלה בתיקון עקיף, כי החוק עצמו הוא בוועדת הקליטה.

משה גפני: להכניס בתיקון עקיף.

משה גפני: אז היא אומרת: למה?

משה גפני: לך לוועדת הקליטה, שם המקום של זה.

משה גפני: אמרתי: יש לי חשד שיושב-ראש הוועדה יקבל הוראה להוריד את הרוויזיה של גפני, כי מי שנותן לו את ההוראה פוחד שאני אתקוף אותו.

משה גפני: הוא לא רוצה שאני אדבר.

משה גפני: אבל אמרתי לו, ליושב-ראש הוועדה: תדע לך, אתה לא נותן לי את הרוויזיה – אני כבר הגשתי את זה בהסתייגות בוועדת העבודה והרווחה, בתיקונים עקיפים.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הקואליציה, יושב-ראש ועדת הכנסת, אתה זוכר דבר כזה, שלא נתנו לחבר כנסת לדבר?

משה גפני: יש אפשרות בכנסת לסתום את הפה למישהו?

משה גפני: לי אפשר לסתום את הפה?

משה גפני: יושב-ראש ועדת הקליטה קיבל הוראה לא לאפשר לי להגיש את ההסתייגויות, כשאני כבר הגשתי אותן בוועדת העבודה והרווחה, ואמרתי: לא ייתנו לו, ליושב-ראש ועדת הקליטה, לתת לגפני הסתייגויות.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: אני רוצה לומר לך, יואל: א.

משה גפני: לא משחקים עם אף חבר כנסת.

משה גפני: צריך לתת לדבר; parler בצרפתית, אמרו לי, זה דיבור.

משה גפני: ושנית, לא מתחילים אתי, כי אם לא נותנים לי להיכנס בדלת, אני נכנס מהחלון.

אחמד טיבי: מתוך ניסיון, הוא צודק.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 19).

אחמד טיבי: הצבעה בקריאה שנייה.

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: נצביע סעיף-סעיף, רבותי.

אחמד טיבי: ההצבעה הזאת מבוטלת.

אחמד טיבי: ההצבעה היא על שם החוק.

אחמד טיבי: אין הסתייגויות.

אחמד טיבי: מי בעד?

אחמד טיבי: מי נגד?

אחמד טיבי: הצבעה מס' 19 בעד שם החוק – 33 נגד – אין נמנעים – אין שם החוק נתקבל.

אחמד טיבי: בעד – 33, אין מתנגדים.

אחמד טיבי: שם החוק התקבל ברוב קולות, כהצעת הוועדה.

זהבה גלאון: נא להוסיף אותי.

אחמד טיבי: זהבה גלאון – לפרוטוקול.

אחמד טיבי: סעיפים 1–10, כולל 11, כי ישראל חסון לא היה פה, ולא הייתה הסתייגות, 1–11, כנוסח הוועדה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 20 בעד סעיפים 1–11 – 39 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–11 נתקבלו.

אחמד טיבי: בעד – 39, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: סעיפים 1–11, כולל, כהצעת החוק, נתקבלו.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: עכשיו סעיף 12 – ההסתייגות של חבר הכנסת דב חנין.

אחמד טיבי: גם שמו של השר יאיר לפיד יתווסף להצבעה האחרונה הזאת.

אחמד טיבי: זה לא נחשב בהצבעה, אבל נרשם לפרוטוקול.

אחמד טיבי: סעיף 12 – יש הסתייגות של חבר הכנסת דב חנין.

אחמד טיבי: איפה הוא?

אחמד טיבי: הוא נימק את ההסתייגות, לכן אפשר להצביע.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 21 בעד ההסתייגות – 15 נגד – 29 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת דב חנין לסעיף 12 לא נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 15, נגד – 29.

אחמד טיבי: ההסתייגות של דב חנין לסעיף 12 לא התקבלה.

אחמד טיבי: לכן אנחנו מצביעים על סעיף 12 כהצעת הוועדה, ללא ההסתייגות.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 22 בעד סעיף 12, כהצעת הוועדה – 48 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 12, כהצעת הוועדה, נתקבל.

אחמד טיבי: בעד – 48, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: סעיף 12 התקבל, כנוסח הוועדה.

אחמד טיבי: לכן אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית על הצעת החוק.

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 23 בעד החוק – 50 נגד – אין נמנעים – אין חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 19), התשע"ד–2014, נתקבל.

אחמד טיבי: בעד – 50, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה ושלישית, הצעת החוק שהציג חבר הכנסת רזבוזוב.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: [מס' מ/866; "דברי הכנסת", חוב' כ"ז, עמ' 10624; נספחות.

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון מס' 5), קריאה שנייה וקריאה שלישית.

אחמד טיבי: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת חיים כץ.

אחמד טיבי: זהו תיקון מס' 5.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון מס' 5), שהיא חלק שפוצל מהצעת חוק שהגישה הממשלה.

חיים כץ: מאחר ששרים – אדוני השר יאיר לפיד, מאחר ששרים כנראה לא יכולים לחוקק חוקים, אתה ניצלת את זכותך והגשת הצעת חוק ממשלתית שדחפת ויזמת והשקעת הרבה לב ונשמה.

חיים כץ: החוק הזה פוצל קצת במשרד הקליטה וקצת בוועדת הקליטה והעלייה של יואל, והוא עבר עכשיו בקריאה שנייה ושלישית, וחלק עבר לוועדת העבודה והרווחה, שאני עומד בראשה.

חיים כץ: להצעה הזאת מוזגו גם שתי הצעות חוק נוספות: אחת היא הצעת חוק פרטית שהגיש חבר הכנסת אלעזר שטרן, והצעת חוק שנייה, שאני עמדתי בראש המציעים שלה, אבל הצטרפו אליה כל חברי ועדת העבודה והרווחה, הייתה הצעת חוק מרחיבה יותר: חלום שחלמנו, לנסות לפתור את מצוקותיהם של ניצולי השואה שנשארו, כ-192,000, בגיל ממוצע של 85, ש-40 מהם הולכים, לצערנו, כל יום לעולמם.

חיים כץ: אלה המספרים, ובעוד חמש–שש שנים זה יהיה דור שבסיפורים.

חיים כץ: בהצעת החוק הזאת יש שלושה דברים מרכזיים.

חיים כץ: העניין הראשון הוא קביעה כי ניצולי שואה מהמעגל הראשון, יוצאי מחנות הריכוז והגטאות, יהיו זכאים לתגמולים ולהטבות כאילו היו מוכרים לפי חוק נכי רדיפות הנאצים, וזאת גם אם עלו לישראל אחרי מועד הזכאות לפי החוק, 1953, ואף אם לא נשללה זכותם לתבוע את גרמניה, דברים שהיו שוללים את זכאותם לתגמולים, לפי חוק נכי רדיפות הנאצים.

חיים כץ: מדובר בסך הכול בקבוצה – כשאני אומר "סך הכול", ואנחנו אומרים: אחד זה עולם ומלואו – אז אנחנו מדברים בסך הכול בקבוצה של 18,000 איש.

חיים כץ: בואו נבין, הביטוי שכתבה היועצת המשפטית, סך הכול, גברתי היועצת המשפטית, הוא קבוצה גדולה של 18,000 איש שהצליחו לשרוד את הזוועה הנאצית ואת המחנות.

חיים כץ: רובם מקבלים כבר היום קצבה לפי חוק הטבות לניצולי שואה, ומיעוטם מקבל היום רק מענק שנתי לפי חוק זה, בתוספת קצבה של 310 יורו לחודש המשולמת מוועידת התביעות החומריות.

חיים כץ: לגבי קבוצה אחרונה זו, ינוכה סכום הקצבה המשולמת מוועידת התביעות מסכום הקצבה שתינתן לפי חוק נכי רדיפות הנאצים, ובכך יתאפשר להם לזכות הן בקצבה חודשית שתהיה גבוהה יותר והן באפשרות של מי שנכותו עולה על 25% לקבל תגמולים גבוהים יותר.

חיים כץ: כמו כן יהיו זכאים מעתה אותם ניצולי השואה גם להטבות נוספות שמוענקות למקבלי תגמולים לפי חוק נכי רדיפות הנאצים, וגם יחולו עליהם הוראות נוספות לפי אותו חוק, לרבות עניין הטיפול בבקשות.

חיים כץ: הוראת מעבר הקבועה בהצעת החוק תאפשר העברה אוטומטית, ללא צורך בהגשת בקשות, של הקבוצה שבה מדובר, שתעבור מקבלת הקצבה או המענק לפי חוק הטבות אל קבלת הגמלה הבסיסית לפי חוק נכי רדיפות הנאצים, דהיינו תגמול למי שדרגת נכותו 25%, ושהזכאות לו תחל כבר מחודש אפריל שנה זו.

חיים כץ: שאלת אותי, אדוני שר הרווחה מאיר כהן, ממתי תהיה התחולה – אז הנה, מ-1 באפריל שנה זו תהיה התחולה.

חיים כץ: אבל עד שייקח, עד שידברו, והתהליך ייקח זמן, יהיו פניות, ושר האוצר התחייב שהוא – שר האוצר התחייב, יריב, שר האוצר התחייב, אף שמיקי רוזנטל הגיש הסתייגות והוא יעלה ויילחם על ההסתייגות, שתהיה פעולה – מאחר שיהיו פניות, בהתחלת הפעלת החוק, יהיו פניות רבות – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת לוין.

חיים כץ: – – של 18 איש כפוטנציאל שיבואו וידרשו – – –

יאיר לפיד: 18,000.

חיים כץ: כמה?

יאיר לפיד: 18,000.

קריאה: אמרת 18.

חיים כץ: 18,000.

חיים כץ: דיברנו, היית עסוק, אבל הזכרנו את המספר כמה פעמים, שזו קבוצה לא קטנה של אנשים שיקבלו.

חיים כץ: אתה מבין שזו לא תהיה פעולה שתוכל להיעשות על-ידי אותן פקידות שנמצאות היום, ויצטרכו לתגבר את הצוות המשרדי כדי לתת תשובות.

חיים כץ: אנחנו גם הארכנו את זמן העבודה שלהן מ-30 יום ל-90 יום, כדי שיעשו את העבודה וימצו את כל אלה שיכולים לבקש, כי 40 מהם כל יום, כל יום – איך אבא שלי היה אומר?

חיים כץ: אנחנו מקבלים פ"א-נו"נים, נפטרו, הלכו לעולמם – אז יהיה צוות מוגדל בעניין.

חיים כץ: עניין שני בהצעת החוק נוגע לאנשים שאינם מקרב המעגל הראשון, אך גם אם הם יוכיחו, ללא צורך בהוכחת אחוזי הנכות, כי הם היו זכאים לתגמולים לפי חוק נכי רדיפות הנאצים, אם לא היו באותו חוק הוראות השוללות את זכותם בשל כך שלא היו עד המועד הנדרש, 1953.

חיים כץ: זאת אומרת, אם הם היו זכאים במועד שהם הגישו, והמניע לאי-קבלתם היה שנת העלייה 1953, גם הם יהיו זכאים לתבוע את התביעות, וקבוצה זו מונה כ-70,000 – זהבה, את עומדת בראש תנועה רגישה חברתית, ובטח רוצה לעזור לניצולי השואה.

– – – רוצים להצביע בעד.

חיים כץ: מה זה?

חיים כץ: רוצה להצביע?

חיים כץ: טוב.

אחמד טיבי: חבר הכנסת כץ, תוכל להתכנס לסיום, בבקשה?

חיים כץ: תשמע, אני יכול להפסיק עכשיו לדבר.

חיים כץ: שכל אלה שהסתייגו יורידו את ההסתייגויות שלהם וגם אני הסתייגתי וגם אני אוריד את ההסתייגות, ואללה נצביע ונלך הלאה.

חיים כץ: אם אתה יודע לסדר לי את זה, חברי יעקב אשר – – –

– – –

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: בקבוצה השנייה, של אלה שעלו אחרי 1953, יש בישראל כ-70,000 ניצולי שואה, והיא תחל לקבל מענק שנתי בסך 3,600 ש"ח.

חיים כץ: כדי להקל על ביצוע הוראה זו הודיעה הרשות לזכויות ניצולי השואה כי בשנת 2014 המענק ישולם עד סוף השנה ללא צורך בהגשת בקשה; כל אותם אלה, אף שלא צריכים להגיש, יקבלו את המענק; הבקשה תידרש בשנת 2015; יחול על הכול.

חיים כץ: קבוצה נוספת שבה עוסק סעיף 5א לחוק ההטבות לניצולי שואה, שעמה נמנים מי שקיבלו תגמול חד-פעמי בשל היותם עובדי כפייה ומקבלים הבטחת הכנסה, תישאר במסגרת הזכויות הניתנות לה כיום, שעיקרן מענק שנתי בסך 4,000 ש"ח, אך למענק זה יתווסף מענק נוסף בסך 3,600 ש"ח שמשולם, כאמור, לבני המעגל השני.

חיים כץ: יצוין כי הצעת החוק מסירה את המגבלות לקבל בו-זמנית את המענק לפי חוק זה ומענק שנתי לפי החוקים בעניין אסירי ציון, ותיקי מלחמת העולם השנייה ומנטרלי אסון צ'רנוביל, ככל שיש לניצול שואה זכאות גם למענקים אלה.

חיים כץ: עוד אזכיר כי בהצעת החוק נקבעו הוראות נוספות שמטרתן למנוע פגיעה במי שקיבל את ההטבות לפי חוק ההטבות על-ידי שימור זכאותו, לרבות לעניין אי-הבאה בחשבון של הכנסות נוספות שיינתנו לפי חוק זה.

חיים כץ: עניין שלישי נוגע לגמלת הסיעוד הניתנת לפי חוק הביטוח הלאומי.

חיים כץ: גמלת סיעוד זו מותנית במבחן הכנסות.

חיים כץ: תיקון חקיקה קודם שלי – ואללה, שלי, נגעתי קצת באנשים – –

אחמד טיבי: יש לך הרבה הישגים.

חיים כץ: – – קבע כי קצבה המשולמת ממדינות חוץ לא תובא בחשבון כהכנסה לעניין הזכאות לגמלת סיעוד.

חיים כץ: הצעת החוק המונחת בפניכם מוסיפה כי גם קצבה חודשית המשולמת לפי חוק נכי רדיפות הנאצים או מכוח התיקון האמור בחוק זה, לא תיחשב לעניין גמלת סיעוד.

חיים כץ: זאת אומרת, אלה שלא שולטים על הסוגרים ולא יודעים לאכול לבד, ולא יכולים להתרחץ לבד, ועלות החיים שלהם היא כנראה מעל 8,000 שקל, החוק הזה יפטור אותם מלהתבוסס איפה שהם לא צריכים להתבוסס, והם יקבלו צלם של בן-אדם.

חיים כץ: להצעת החוק הוגשו כמה הסתייגויות.

חיים כץ: מטרתן של ההסתייגויות היא להרחיב את זכויותיהם של ניצולי השואה ואת הזכאויות שמגיעות להם.

חיים כץ: עם זאת, אני עמדתי על הבמה – אדוני השר יאיר לפיד, אני עמדתי על הבמה הזאת – בהצעת החוק הפרטית שלי והתחייבתי שאני אכבד את הצעת החוק הממשלתית.

חיים כץ: התחייבתי, ויש לי הסתייגות, אז אני אמשוך אותה, ואת ההסתייגות שלי אני לא אעלה.

חיים כץ: ואני מקווה, מאחר שגם אתה רגיש – לא "גם אתה" – אתה רגיש, וצריך לראות איך אנחנו מיטיבים עם אלה שימיהם ספורים.

חיים כץ: וימיהם ספורים: שנה, שנתיים, שלוש, ארבע, זה עובר, זה היה כאילו אתמול, וטַק, עברו חמש שנים והם אינם, ואחר כך אין לנו ההזדמנות לתקן.

חיים כץ: אז אלה שיש להם הסתייגויות, ההסתייגויות האלה באו על מנת להיטיב עם אלה שהיום לא מסוגלים לחיות חיים נורמליים, ולתת להם את הזכות למות בכבוד – לא לחיות בכבוד, כי הגיל הממוצע שם 87-86 – ולתת להם את הזכות למות בכבוד.

חיים כץ: אני אעבור לתודות.

חיים כץ: זה נכון שבדרך כלל לא אומרים תודה לשרים המגישים, אז אני רוצה להגיד לך, אדוני השר יאיר לפיד, אני מודה לך על כך שקיצרת את הזמן שהיינו נלחמים פה על הצעות החוק הפרטיות שלנו.

חיים כץ: לולא הצעת החוק הממשלתית שלך לא היינו עומדים פה על הדוכן היום, ולכאורה אנחנו לא מרוצים.

חיים כץ: לכאורה לא מרוצים, למה?

חיים כץ: לא יצאנו כשמלוא תאוותנו בידנו, אבל מרוצים אנחנו, מרוצים אנחנו.

חיים כץ: אז אנחנו מודים לך על כך שקידמת את הצעת החוק הממשלתית, וברור לנו שאם לא אתה, זה לא היה קורה.

חיים כץ: ואני רואה את כל הצעקות: מאיפה הביאו מיליארד שקל וכמה זה עלה לנו, ואת כל המריבות מסביב אני שומע, ואני מודה לך.

חיים כץ: במסגרת התודות, אני מבקש להודות לעורכת-הדין גליה מאיר-אריכא מהרשות לזכויות ניצולי השואה ולעורך-הדין שי סומך ממשרד המשפטים על מאמציהם בקידום ההצעה.

חיים כץ: כמו כן אני רוצה להודות לכל העוסקים בהצעת החוק הזאת, ואני יודע שאם אני נוגע בשמות, תמיד יהיו נעלבים.

חיים כץ: יחד עם זה אי-אפשר בלי מנהלת הוועדה המיתולוגית וילמה מאור וצוות הוועדה – אתי, מעיין, ענת ואורי.

חיים כץ: ותודה מיוחדת, באמת מיוחדת, ליועצת המשפטית של הוועדה, נועה בן-שבת, שעשתה כמעט את הבלתי-אפשרי; עשתה, אדוני השר, כמעט את הבלתי-אפשרי, ומהיום בצהריים, בהצעת חוק מורכבת, מורכבת, ישבה והביאה את זה לשולחן הכנסת כדי להקדים את מתן המענקים, ולו גם בשנה אחת.

חיים כץ: אז אני – בדרך כלל אני מודה לך בקצרה, אז אני היום – נשארת פה, ועשית עבודה – אז אני מודה לך מעומק לבי.

חיים כץ: וכמובן, תודה לעוזרי הפרלמנטריים אילן מרסיאנו וקורל אבירם, ותודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן על החוק, ועל הרגישות, והנגיעה, ואני רואה את החקיקה, כשאתה בא אלי ואומר לי: תשמע, החקיקה הזאת והחקיקה הזאת.

חיים כץ: אז ברוך הבא לצוות בכנסת הזאת שנוגע בנושאים החברתיים.

חיים כץ: וגם לחברי שהגישו את ההסתייגויות – אני מקווה שההסתייגויות שלכם יעברו פה במליאה, ויחד עם זה אני לא אצביע עבורן.

חיים כץ: אבל לפחות אני יודע מאיפה זה בא, ומה הסיבות לכך שהגשתם אותן, ואני מודה לכם על זה שלא רציתם לנצח אותי בוועדה; לא רציתם לנצח אותי גם אם אולי הייתם יכולים, והתנהגתם כמו ג'נטלמנים, וממני אליכם – תודה רבה.

חיים כץ: אני מקווה שהצעת החוק הזאת תעבור היום בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

חיים כץ: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת כץ.

אחמד טיבי: לחוק נרשמו המון הסתייגויות.

אחמד טיבי: לסעיף 1 ו-2 אין הסתייגויות.

אחמד טיבי: לסעיף 3 – נתחיל בחבר הכנסת אילן גילאון.

אחמד טיבי: חמש דקות.

איתן כבל: אילן, אתה הולך לדבר?

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: אתה רוצה שלא?

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אשתדל בפחות מחמש דקות.

אילן גילאון: ההסתייגות שלנו מהותית כמובן, היא תקציבית, היא גם מרחיקת לכת, בוודאי.

אילן גילאון: כבר אמר חבר הכנסת חיים כץ שלא כל תאוותנו בידנו, ואנחנו מכירים את זה, אלא שבמקרה הזה, של ניצולי השואה, לא מדובר על תאווה.

חיים כץ: כן, אבל בסדר – – –

אילן גילאון: כן, לא, בסדר, אני אוהב לתקן אותך.

אילן גילאון: מדובר על מי שמתחיל במצווה, אומרים לו גמור.

אילן גילאון: הוויכוח הישן-נושן הזה, שחמי עליו השלום היה קורא לו "ניצוּל שואה", וחשבנו שהמבטא שלו לא בסדר, "ניצוּל שואה", הוא היה אומר, אז היינו אומרים לו: אוֹפּוּ, זה לא ניצוּל שואה, זה ניצוֹל שואה, אז הוא היה אומר: לא, לא, ניצוּל שואה, כי הם מנצלים את השואה.

אילן גילאון: והכוונה הייתה אלינו, כמדינה, במשך שנים, בתוך ויכוח של מי יותר ניצול שואה, איפה השואה הייתה יותר קשה.

אילן גילאון: אחד אומר לחברו: אני הייתי בשואה יותר קשה ממך.

אילן גילאון: וכדאי פעם אחת ולתמיד לעשות צדק עם עוד 200,000 איש, שנפרדים מאתנו בקצב של 30–40 איש ביום, כך שעל-פי החשבון ב-2025 לא יהיו יותר במדינת ישראל ניצולי שואה.

אילן גילאון: חשבנו ללכת בצורה גורפת, כדי לא להזכיר לאנשים שהם ניצולי שואה, ובגיל הזה, בבוכהלטריה שלמה ובפרוצדורות, להגדיר מיהו ניצול שואה, ועל-פי ההגדרה שלנו ניצול שואה – וגם הוספנו רשימה מסודרת, כדי שנבהיר את הדברים – הוא כל מי ששהה, נולד, חי, בכל גיל, במדינה שהייתה תחת שלטון נאצי או בהשפעה נאצית, כולל משטר וישי, מרוקו, תוניסיה, מדינות אחרות, כדי שבאבחה אחת נסיים את הוויכוח.

אילן גילאון: יש לומר ביושר, זאת הצעת חוק טובה ומבורכת, היא עושה צדק חלוקתי, אין שום ספק בכך.

אילן גילאון: אבל כאשר מתחילים במצווה, צריך לגמור ולעשות את הצדק, לפחות עם אנשים כאלה, שאנחנו נפרדים מהם בקצב כזה – למעשה עד הסוף, כי אחרת מה עלול לקרות?

אילן גילאון: מה יקרה עם אלה שהיו במחנות הכפייה?

אילן גילאון: מה יקרה עם אלה שבאו לפני 1953?

אילן גילאון: או אחרי 1953 והיו במסתור או היו במרדף?

אילן גילאון: ולעתים אנחנו עלולים ליצור מצב שמי שהיה במחנה כפייה, לדוגמה, לא יקבל תמלוגים, לעומת שאירים של מי שהיה במחנה השמדה.

אילן גילאון: ואני יודע שההצעה הזאת היא הצעה גורפת, מרחיקה לכת, ובאה בתוך בריכה כוללת, כי אנחנו, בסופו של דבר, כדי שלא תהיו במתח, מבקשים מכם להצביע בעד ההסתייגות שלנו, של מרצ, של חד"ש, של חברת הכנסת אורלי לוי, נדמה לי, אני לא בדיוק זוכר את ההרכב – אנחנו חברים מכל המפלגות, שמציעים את ההסתייגות הזאת.

אילן גילאון: בסופו של דבר צריך ואפשר לעשות את הצדק עד הסוף, בלי להידרש להחלטות או להגדרות שבסופו של דבר עלולות לקפח.

אילן גילאון: כל מי שנולד בתאריך הרלוונטי ובמדינה הרלוונטית, מה שקוראים לוקיישן וטיים, זמן ומקום, צריך להיות מוגדר כניצול שואה לצורך העניין הזה, ולזכות בכל מה שניצול שואה זכאי לקבל.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אילן גילאון: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת זהבה גלאון – מוותרת; ניצן הורוביץ – לא כאן; מיכל רוזין – מוותרת; עיסאווי פריג' – מתנאזל; תמר זנדברג – לא כאן; חברי הכנסת יצחק הרצוג – לא כאן; שלי יחימוביץ – לא כאן; איתן כבל – לא כאן; מרב מיכאלי – לא כאן; בנימין בן-אליעזר – לא כאן; חיליק בר – לא כאן; עמר בר-לב – לא כאן; סתיו שפיר – לא כאן; ברוורמן – לא כאן; אראל מרגלית – לא כאן; איציק שמולי – לא כאן.

אחמד טיבי: מיקי רוזנטל, יש לך ארבע הסתייגויות, אתה יכול לדבר 20 דקות רצופות, אם תרצה.

אחמד טיבי: אתה לא חייב, כי בכל זאת אתה אדם בעל ערכים הומניים.

מיקי רוזנטל: אני אקבל, אני אתחשב בבקשתך, ואני אקצר בדברים.

מיקי רוזנטל: איפה שר האוצר?

מיקי רוזנטל: אם כבר רוצים להחמיא לו, גם אז הוא לא נמצא.

מיקי רוזנטל: יש לו bad timing כנראה בכל עניין.

מיקי רוזנטל: בכל אופן, קודם כול אני רוצה לברך את שר האוצר – –

אברהם מיכאלי: – – –

מיקי רוזנטל: כן.

מיקי רוזנטל: – – ואת שר הרווחה, ואת ידידי חבר הכנסת חיים כץ, ואת כל מי שעמד מאחורי היוזמה הברוכה הזאת לסיים אחת ולתמיד את ההתעמרות ההולכת – שנמשכה שנים – באנשים שעברו את השואה.

מיקי רוזנטל: מדינת ישראל התייחסה לרוב ניצולי השואה באופן מחפיר, באופן נצלני, באופן לא הגון; התעמרה בהם במשך שנים.

מיקי רוזנטל: והצעת החוק הזאת באה מאוחר מדי, אבל טוב מאוחר מאשר בכלל לא, ואני מודה לכם בשם אלה שעוד חיים.

מיקי רוזנטל: תודה רבה.

מיקי רוזנטל: בכל זאת, אפשר היה כבר, בהזדמנות זו, שבאמת מסיימים עוול רב-שנים, להיות טיפה יותר הגונים ולכלול גם אנשים שלא זכו לזכויות מכל מיני טעמים לא ענייניים.

מיקי רוזנטל: אתם יודעים שלפי החוק, שני אנשים שהיו באותו מחנה, באותו מחנה ריכוז, ואחד עלה לפני שנת 1953 ואחד עלה אחרי שנת 1953 – האחד מקבל זכויות והשני לא.

מיקי רוזנטל: זה הצדק של מדינת ישראל, וזה התאפשר בחוק של מדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: הרי זה לא יעלה על הדעת בכלל שאומרים את המשפט הזה, זה לא סביר.

מיקי רוזנטל: ובכל זאת, אדוני שר הרווחה ואדוני שר האוצר, יש לי בכל אופן בקשה אחת, שאני חושב שעליה אסור לוותר, אסור לכם לוותר.

מיקי רוזנטל: אחת ההסתייגויות המהותיות שלנו, שלי, היא כזו: עכשיו יש כ-18,000 ניצולי שואה שאמורים להגיש בקשות לזכות באחוזי נכות מסוימים, מעל 25%.

מיקי רוזנטל: מאחר שמדובר באנשים שכולם חולים – סליחה, חברת הכנסת גלאון, את מפריעה לי; חברת הכנסת גלאון – מאחר שמדובר באנשים שרובם חולים, רובם יגישו בקשות לזכות באחוזים יותר גבוהים, ומאחר שמדובר בכמות כזאת של אנשים שכולם יגישו בו-זמנית את הבקשות, ייתכן מצב שבאתם לברך ויצאתם מקללים, כי האנשים האלה שזכאים לזכויות האלה, הם ללא ספק יחכו עכשיו שנה או שנתיים עד שהוועדה תגיד להם "אכן צדקתם", ועם כל הרצון הטוב יהיו אנשים שיקבלו את המכתב שהם זכאים לזכויות נוספות אבל הם לא יזכו לקרוא אותו כי הם לא יהיו אתנו, כי, כאמור, כל יום 30 או 40 ניצולי שואה מתים, ואנחנו נפרדים מהם.

מיקי רוזנטל: ההסתייגות שלנו, שלי, מבקשת את הדבר הבא, והוא פשוט והוא ברור והוא צריך להיות מקובל גם על הממשלה: אם ניצול שואה הגיש בקשה להכרה באחוזי נכות, בתוך 90 יום בקשתו צריכה להתקבל או להידחות.

מיקי רוזנטל: אם היא לא נדחית, באופן אוטומטי הבקשה תאושר.

מיקי רוזנטל: זה הגיוני, זה אנושי, זה חייב להיות כי כשמדובר באנשים שגילם הממוצע הוא 86 ואין להם הרבה זמן ליהנות מהזכויות האלה.

מיקי רוזנטל: אם כבר הכרנו להם בזכויות האלה, בואו ניתן להם אותן, ומהר.

מיקי רוזנטל: וזה ראוי, ואני מבקש מהממשלה לקבל את ההסתייגות הזאת כי היא נכונה וצודקת.

מיקי רוזנטל: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אין ספק שגילית הבנה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת מיכל בירן – לא כאן.

אחמד טיבי: נחמן שי.

נחמן שי: מוותר.

אחמד טיבי: מוותר.

אחמד טיבי: משה מזרחי.

משה מזרחי: מוותר.

אחמד טיבי: מוותר.

אחמד טיבי: מוחמד ברכה.

מוחמד ברכה: מוותר.

אחמד טיבי: מוותר.

אחמד טיבי: חנא סוייד – מוותר.

אחמד טיבי: דב חנין.

מוחמד ברכה: לא מוותר.

קריאה: לא מוותר.

אחמד טיבי: לא צריך להגיד.

ראובן ריבלין: – – –

מוחמד ברכה: אנחנו לא מוותרים על דיבור, אנחנו מוותרים לדב.

זהבה גלאון: ודב עוד לא ויתר על דיבור.

דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, למען הסדר והפרוטוקול אני רוצה להגיד שכל הדברים שאני אומר, בכלל ובוודאי בחוק הזה, הם בשם כל חברי לסיעה, חברי סיעת חד"ש.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, עמיתי השרים, עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה הוא החצי השני של חוק חשוב ומשמעותי.

דב חנין: אני מברך, אדוני יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת חיים כץ, אותך על העבודה הרבה, המסורה והמהירה שעשית בחוק הזה.

דב חנין: אני רוצה גם לנצל את ההזדמנות כדי לברך את עמיתי להובלת השדולה למען ניצולי השואה, חבר הכנסת אלעזר שטרן וחברת הכנסת יפעת קריב.

דב חנין: חברת הכנסת קריב, חברת הכנסת קריב – –

קריאות: – – –

דב חנין: – – אני מברך גם אותך כיושבת-ראש השדולה למען ניצולי השואה.

דב חנין: אנחנו, כשהתחלנו בעבודתנו לפני קצת למעלה משנה, הצבנו בפנינו שורה של מטרות לטיפול בסוגיות של ניצולי שואה.

דב חנין: לאורך השנה הזו נעשתה עבודה רבה ומאוד מסורה, יחד עם עמיתי להובלת השדולה, עם אנשי משרד האוצר, משרד המשפטים, המשרד לאזרחים ותיקים, אנשי משרד הרווחה והשירותים החברתיים.

דב חנין: אני התייחסתי לשרים קודם.

דב חנין: אני רוצה גם להזכיר את עפרה רוס ממשרד האוצר על הנכונות והפתיחות.

דב חנין: אני מעריך את היכולת ואת הגישה ואת ההסכמה לבחון דברים בראייה רחבה ובראייה עניינית, ולא להיות כבול להסדרים שצריך לתקן אותם ולשפר אותם.

דב חנין: הצעת החוק הזו, עמיתי חברי הכנסת, משלימה את הצעת החוק הקודמת בכך שהיא מבטלת הבחנות שאין להן מקום ומרחיבה את ההגנות ואת הטיפול בניצולי שואה, בשורדי שואה, ונותנת להם יחס ראוי יותר, נכון יותר, מתקדם יותר, כדי לאפשר להם לחיות בכבוד את השנים שיש להם לחיות אתנו, ואנחנו מקווים שהן תהיינה שנים רבות.

דב חנין: אני רוצה להתמקד בהסתייגות, אחת מההסתייגויות שלנו, שהיא הסתייגות להרחבה.

דב חנין: אנחנו מציעים להחיל את הוראות החוק גם על אנשים שהיו נרדפים, שהו בארץ עוינת ונאלצו לבצע בה עבודת כפייה עבור שלטון עוין, או בהוראת נציגי שלטון עוין.

דב חנין: עובדי הכפייה, עמיתי חברי הכנסת, הם מבחינתנו ניצולי שואה או שורדי שואה מהמעגלים הפנימיים – המעגל הראשון או השני, או המעגל השני המורחב.

דב חנין: אלה הם אנשים שבאופן ישיר, בחייהם היומיומיים, היו ושילמו מחיר כבד על ההתעללות, על הפגיעות, על הפרת זכויות האדם הנוראה שאפיינה את המדינות שהיו תחת שלטון גרמני נאצי או שיתפו פעולה עם גרמניה הנאצית.

דב חנין: ולכן ההרחבה הזו, עמיתי חברי הכנסת, נראית לנו הרחבה נדרשת וחיונית.

דב חנין: אני לא בטוח שההסתייגות הזו תתקבל הפעם, אבל אני רוצה לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, שאנחנו נמשיך להיאבק למען עובדי הכפייה, למען הרחבת ההכרה בעובדי הכפייה, ואני מקווה שאנחנו נצליח, אולי עוד במהלך השנה הקרובה, לקדם הסדר מורחב יותר בסוגיית עובדי הכפייה.

דב חנין: עדיין, יש בפנינו את האופק הרחב של הצעת החוק הפרטית, שהציעה הסדר רחב יותר מאשר הצעת החוק הממשלתית.

דב חנין: אנחנו נשאף להגיע גם לשם, אבל שוב, כפי שאמרתי בחצי הראשון של הצעת החוק, גם אם הצעת החוק הממשלתית תתקבל כפי שהיא, עדיין אנחנו עושים צעד גדול ומשמעותי להגנת זכויותיהם, להטבת תנאיהם של שורדי השואה שחיים אתנו, ומבחינה זו זה צעד חשוב ומבורך.

דב חנין: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה, חבר הכנסת דב חנין.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עפו אגבאריה?

עפו אגבאריה: – – –

אחמד טיבי: מתנאזל.

אחמד טיבי: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת.

אחמד טיבי: ולכן – – –

קריאה: – – –

אחמד טיבי: מי?

אחמד טיבי: אה, בסך הכול.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח.

אחמד טיבי: חבר הכנסת גפני, אם אתה רוצה – – –

זהבה גלאון: אתה לא חייב – – –

אחמד טיבי: אתה רוצה עוד?

חיים כץ: זה מגיע לו.

זהבה גלאון: למה?

זהבה גלאון: למה?

זהבה גלאון: אחרי שהגענו אתו להסדר?

קריאות: – – –

אחמד טיבי: הוא אמר, שאני אוותר – הם יוותרו.

אחמד טיבי: כמה זמן אדוני רוצה?

משה גפני: לא, לא הרבה.

משה גפני: זהבה גלאון הזכירה לי – לא הרבה – וגם דנה.

זהבה גלאון: יפה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני הגשתי כמה הסתייגויות.

משה גפני: כפי שאמרתי קודם, אני רציתי להגיש את זה בוועדת הקליטה אבל הייתה הוראה לא לתת לי לדבר, אז אני הגשתי את זה כאן, בוועדת העבודה והרווחה, ואני מבקש את תמיכת חברי הכנסת בהסתייגויות.

משה גפני: אני מבקש – לסעיף הראשון של חוק נכי רדיפות הנאצים.

משה גפני: אנחנו נמצאים שנים רבות, שנים רבות אחרי השואה האיומה.

משה גפני: ניצולי השואה הם אנשים מבוגרים.

משה גפני: מספר האנשים שהולכים לעולמם, לצערנו הרב, הולך וגדל.

משה גפני: ההוצאות הכספיות לא הולכות וגדלות, הן קטנות, מבחינת מספר האנשים שמקבלים את ההטבות, ואני מבקש בהסתייגות למחוק את ההגדרה "שדרך על אדמת ישראל עד שנת 1953".

משה גפני: אני מתכוון בהסתייגות הזאת לכלול במקבלי ההטבות גם את יוצאי תוניסיה, לוב, רומניה, ניצולי השואה שהגיעו משם לאחר שנת 1953.

משה גפני: לא מדובר על סכום גדול.

משה גפני: מה שאני זוכר, לפני כמה שנים משרד האוצר אמר שמדובר על סכומים ענקיים.

משה גפני: היה מדובר על משהו, בין 2 מיליארד ל-11 מיליארד שקל – מפרוטוקול של ועדת הכספים לפני כמה שנים.

משה גפני: לא מדובר על הסכומים האלה, לא מתקרב לסכומים האלה.

משה גפני: מדובר על סכומים שהם סכומים זעומים באופן יחסי לגודל התקציב שניצולי השואה מקבלים.

משה גפני: אני מבקש, בהסתייגות נוספת – ואני מבקש את תשומת לב חברי הכנסת: כאשר מעלים את הסכום שמקבל ניצול שואה שהוא נזקק, הוא עלול להפסיד, כי הקצבה שלו גדלה, הוא עלול להפסיד הטבות שיש לו בשעה שלוקחים בחשבון את מצבו הכלכלי.

משה גפני: הוא מקבל הטבות של הנחות בארנונה, הנחות במים.

משה גפני: אלה הנחות שונות שמקבלים אנשים שבשל מצבם הכלכלי ועם ההכנסות שהם מקבלים כתוצאה מחוקים שונים או מהטבות שונות מגיעים לסכום כזה שעדיין יש להם האפשרות לקבל את ההטבות – מי שמצבו הסוציו-אקונומי נמוך, או שמצבו הכלכלי לא מאפשר לו להתקיים בכבוד.

משה גפני: ברגע שאתה מגדיל את הסכום הזה, אני מבקש בהסתייגות, אני מבקש להביא לכך שההטבה שמקבל אותו ניצול שואה לא תגרום לו להפסיד את ההטבות שהוא מקבל עד היום כי הכנסותיו נמוכות והוא בהגדרה של "נזקק" או "נצרך", שזכאי לכל ההטבות האחרות.

משה גפני: היה לי ויכוח, אני זוכר מתקופת כהונתי כיושב-ראש ועדת הכספים.

משה גפני: המדד – ואני בדקתי את זה גם עם הממ"מ – המדד שהעלה באופן די משמעותי או אפילו דרמטי לפני שנתיים את ההטבות לניצולי השואה, כאשר לא עדכנו את המדדים והקצבאות לניצולי השואה, המדד המיטיב עם הניצולים זה המדד הקהילתי.

משה גפני: אני מבקש בהסתייגות להצמיד את הקצבאות שמקבלים ניצולי השואה, להצמיד את זה למדד הקהילתי.

משה גפני: עכשיו, יש לי נאום ארוך מאוד להסביר למה אני מבקש את תמיכת חברי הכנסת, אבל כפי שאמרתי, אני הודעתי שאני לא הולך לדבר, במיוחד כשיש לנו הסכם על הסעיף האחרון, שהוא יידחה לשבוע הבא.

משה גפני: אז אני מסכם את הבקשה שלי ואני מבקש שחברי הכנסת יתמכו בזה: האחד, למחוק את סעיף 1 ולאפשר באמצעות זה שאנחנו לא שמים את המגבלה "שדרך על אדמת ישראל עד 1953", להכליל את כל האחרים שהם ניצולי שואה, גם מלוב, גם מתוניסיה, גם מרומניה וגם אחרים, להוריד את ההגבלה הזו, שהייתה אולי נכונה תקציבית לפני הרבה שנים, והיא לא נכונה היום.

משה גפני: היא גובלת במין דבר, שיש ניצולים שמפלים אותם לרעה אף שאין בעיה תקציבית באותם סדרי-גודל שהיו בעבר.

משה גפני: אני מבקש שיהיה כתוב בחוק שההגדלה של הקצבאות לא תגרום למי שהוא נצרך או נזקק שלא יוכל לקבל את ההטבות שיש למי שמצבו הכלכלי קשה.

משה גפני: זה שנותנים לו עכשיו יותר לא יגרום לכך שהוא מקבל סכום כזה שיוציא אותו ממעגל מקבלי ההטבות.

משה גפני: זה לא הגון כלפי אלה.

משה גפני: יש פה גם אפליה, בהסתייגות הקודמת, בין ניצולי שואה.

משה גפני: יש ללכת על פי המדד הקהילתי.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על הסבלנות ואני מבקש את תמיכת חברי הכנסת בהסתייגויות.

משה גפני: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חיים כץ, אתה נימקת את ההסתייגות שלך, או שאתה רוצה – – –

חיים כץ: אני מוותר על ההסתייגות שלי.

אחמד טיבי: תודה רבה לך.

אחמד טיבי: השר לפיד, השר לפיד.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בסוף שנות ה-80 נסעתי עם אבא שלי לבודפשט וישבנו על גדת הדנובה באחת מספינות המסעדה הקיטשיות האלה, מתחת לשנדליר של קריסטל מזויף, והסתכלנו על המים השחורים שלתוכם נורו עשרות אלפי יהודים, ושאלתי אותו על הרגע שבו הסתיימה המלחמה.

יאיר לפיד: הוא חשב על זה לרגע, ואז הוא אמר שהדבר הכי מוזר היה שפתאום לא רצו להרוג אותו.

יאיר לפיד: במשך חודשים ארוכים הוא ידע שכל העולם רוצה להרוג אותו; שכל מי שהוא רואה ברחוב, כל מי שהוא הולך מולו, בכל פעם שהוא שומע צעדים בלילה, בכל פעם שהוא רואה מגפיים או מדים, מדובר במישהו שמסיבות שאף ילד בן 13 לא יכול להבין רוצה להרוג אותו.

יאיר לפיד: ופתאום, בלילה אחד זה נגמר.

יאיר לפיד: פתאום בלילה אחד הכול השתנה.

יאיר לפיד: ופתאום בלילה אחד התברר שלאנשים עדיין אכפת ושיש עדיין אנשים טובים, ויש עדיין אפשרויות אנושיות.

יאיר לפיד: 70 שנה אחר כך אף אחד לא רוצה להרוג את ניצולי השואה, אבל רבים מהם מרגישים שאנחנו נותנים להם למות, כי לא רק הרוע הורג, גם האדישות הורגת.

יאיר לפיד: והלילה הוא הלילה שבו יש לנו את ההזדמנות, בעוד כמה רגעים, לשנות את הכול.

יאיר לפיד: אנחנו יכולים לומר להם שאכפת לנו, שאנחנו מבינים ושלא שכחנו.

יאיר לפיד: זה לא יפתור את כל הבעיות, זה לא יפצה אותם על השנים האבודות, אבל זה יהיה הלילה שבו ניצולי שואה ידעו שהם לא לבד ושאנחנו כאן בשבילם.

יאיר לפיד: היום, יחד עם התמיכה שלכם, נאשר את התוכנית הלאומית לסיוע לניצולי השואה, שאושרה בממשלה בערב יום השואה תשע"ד, 27 באפריל 2014.

יאיר לפיד: לא מדובר רק בתיקון חקיקה, מדובר גם בתיקון של עוול, בשנים על גבי שנים של הזנחה וביורוקרטיה, הזנחה וביורוקרטיה.

יאיר לפיד: עוול ביורוקרטי מתמשך שאתו התמודדו ניצולי השואה בכל יום במשך עשרות שנים, פשוט מפני שהם לא היו בראש סדר העדיפויות של מדינת ישראל.

יאיר לפיד: לא מדובר רק במיליארד השקלים שיוקצו לטובת ניצולי השואה מדי שנה, נוסף על כמעט מיליארד שקלים נוספים שהוקצו לחמש שנים מאז 2013, אלא בשינוי גישה, בפישוט של המסע הביורוקרטי המפרך שעמו נאלצו להתמודד עד היום ניצולי השואה כדי לקבל את מה שמגיע להם ולמצות את הזכויות שלהם.

יאיר לפיד: אחרי שיועבר החוק, אם תעבירו אותו, המבחן הגדול שלו יהיה ביישום.

יאיר לפיד: בשבועות האחרונים עובדים אנשי הרשות לזכויות ניצולי השואה במשרד האוצר, בראשות הגברת עפרה רוס, מסביב לשעון כדי להביא ליישום המיידי של החוק, כי לניצולי השואה שהולכים ונפרדים מאתנו מדי יום אין זמן לחכות.

יאיר לפיד: כבר בחודש הבא יושוו תנאיהם של ניצולי השואה שעלו לאחר אוקטובר 1953 לאלה של מי שעלו לפני המועד הזה, והם ימומשו רטרואקטיבית החל מאפריל.

יאיר לפיד: החל מחודש יולי כל ניצול וניצולת שואה שיצרכו תרופות הנמצאות בסל הבריאות יקבלו אותן חינם.

יאיר לפיד: העלאת התגמול המינימלי לניצולים ל-2,200 שקלים בחודש תמומש רטרואקטיבית מחודש יוני.

יאיר לפיד: 80,000 ניצולי השואה שזכאים לקבל מענק שנתי בגובה 3,600 שקלים, לא יצטרכו להגיש טפסים ואישורים כדי לקבל אותו; אנחנו נגיע אליהם.

יאיר לפיד: אני מבקש לנצל את ההזדמנות הזאת ולהודות לחברי שר הרווחה מאיר כהן על ההתגייסות המוחלטת שלו לרווחתם של ניצולי השואה והסיוע בקידום התוכנית.

יאיר לפיד: אני רוצה להודות לחבר הכנסת חיים כץ, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

יאיר לפיד: חיים, זה בשביל אבא שלך ובשביל אבא שלי.

יאיר לפיד: ושוב אנחנו שולחים השתתפות בצערך, כל הכנסת הזאת, על מותו של אביך.

יאיר לפיד: אני רוצה להודות ליריב לוין על הסיוע בקידום תהליך החקיקה.

יאיר לפיד: אני רוצה להודות ליושב-ראש ועדת הקליטה יואל רזבוזוב על העזרה.

יאיר לפיד: אני רוצה להגיד תודה לשתי היועצות המשפטיות, חיים דיבר על זה ואני רוצה להוסיף – גם מירב תורג'מן וגם נועה בן-שבת, באמת עשו עבודה נפלאה ועשו מאמץ אדיר כדי שנוכל להביא את זה כבר היום לכנסת, לאישור המליאה, ועשו את זה בזמן הכי קצר שאני יודע שאפשרי.

יאיר לפיד: ואני רוצה להודות לכל חברי הכנסת שנמצאים כאן על ההתגייסות לנושא הזה שנמצא מעל לכל מחלוקת פוליטית בינינו, ואני רוצה לבקש את תמיכתכם בהצעת החוק בקריאה השנייה והשלישית.

יאיר לפיד: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, שר האוצר.

אחמד טיבי: ובכן, אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: אגב, מטעמי גילוי נאות והגינות אני רוצה להגיד שההצעה האחרונה לגבי הרשויות ירדה מסדר-היום.

קריאה: – – –

איתן כבל: אתה דאגת לזה או שזה ירד?

חיים כץ: – – –

אחמד טיבי: עכשיו – – –

חיים כץ: – – –

קריאה: – – –

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה השנייה, רבותי.

אחמד טיבי: הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון מס' 5) – לא נצביע על השם כי זה תיקון.

אחמד טיבי: לסעיפים 1 ו-2 אין הסתייגויות.

אחמד טיבי: אנחנו מצביעים על סעיפים 1 ו-2 כהצעת הוועדה.

קריאות: – – – שם החוק?

אחמד טיבי: לא צריך, כי זה תיקון.

אחמד טיבי: זה אחרי תיקון התקנון.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 24 בעד סעיפים 1–2 – 51 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

אחמד טיבי: בעד – 51, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: הסעיפים 1–2 התקבלו בקריאה שנייה כהצעת הוועדה.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעות על ההסתייגויות, אבל אני שואל: בסעיף 3, האם אתם עומדים על הצבעת ההסתייגויות או שאתם מוותרים?

קריאות: – – –

אחמד טיבי: מיקי, מוותר?

מיקי רוזנטל: לא, לא.

אחמד טיבי: מצביע.

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: היות שיש אחד לפחות שלא מוותר אז אנחנו מצביעים על הסתייגות 1 לסעיף 3.

אחמד טיבי: ההסתייגות של חברי הכנסת אילן גילאון, זהבה גלאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, עיסאווי פריג' ותמר זנדברג, להלן: קבוצת סיעת מרצ; חברי הכנסת יצחק הרצוג, שלי יחימוביץ, איתן כבל, מרב מיכאלי, בנימין בן-אליעזר, יחיאל חיליק בר, עמר בר-לב, סתיו שפיר, אבישי ברוורמן, אראל מרגלית, איציק שמולי, מיקי רוזנטל, מיכל בירן, נחמן שי ומשה מזרחי, להלן: קבוצת סיעת העבודה; חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה, להלן: קבוצת סיעת חד"ש; וחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אחמד טיבי: מי בעד?

אחמד טיבי: הצבעה מס' 25 בעד ההסתייגות – 19 נגד – 29 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת העבודה, קבוצת סיעת חד"ש וחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס לסעיף 3 לא נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 19, 29 מתנגדים, נמנע אחד.

אחמד טיבי: ההסתייגות נפלה, לא התקבלה.

אחמד טיבי: לחלופין – קבוצת מרצ וקבוצת חד"ש מציעות.

אחמד טיבי: האם להצביע?

קריאה: כן.

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: בבקשה, מי בעד?

אחמד טיבי: מי נגד לחלופין?

אחמד טיבי: הצבעה מס' 26 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 33 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת חד"ש לסעיף 3 לא נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 18, נגד – 33.

אחמד טיבי: ההסתייגות לא התקבלה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חיים כץ מציע.

אחמד טיבי: להצביע?

חיים כץ: לא, אני – – –

אחמד טיבי: ויתר.

אחמד טיבי: ויתר.

אחמד טיבי: הסיר את הסתייגותו.

אחמד טיבי: הסתייגות 3 לסעיף 3 – חבר הכנסת מיקי רוזנטל, אנחנו מצביעים.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 27 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 31 נמנעים – אין ההסתייגות של חברי הכנסת מיקי רוזנטל, יעקב מרגי ואורלי לוי אבקסיס לסעיף 3 לא נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 18, נגד – 31.

אחמד טיבי: ההסתייגות לא התקבלה.

אחמד טיבי: סעיף 3 כנוסח הוועדה לאחר שההסתייגויות לא התקבלו.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 28 בעד סעיף 3, כהצעת הוועדה – 52 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 3, כהצעת הוועדה, נתקבל.

אחמד טיבי: בעד – 52, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: סעיף 3 התקבל כנוסח הוועדה.

אחמד טיבי: סעיף 4 – הסתייגויות.

אחמד טיבי: הסתייגות 4, של חבר הכנסת מיקי רוזנטל, כי האחרים לא היו.

אחמד טיבי: נא להצביע.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 29 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 32 נמנעים – 1 ההסתייגות של חברי הכנסת מיקי רוזנטל, יעקב מרגי ואורלי לוי אבקסיס לסעיף 4 לא נתקבלה.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: מייד ישיבת סיעה של יש עתיד.

אחמד טיבי: בעד – 18, 32 מתנגדים, נמנע אחד.

אחמד טיבי: ההסתייגות לא התקבלה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת גפני – יש לו הסתייגות, ואנחנו נצביע גם עליה.

קריאה: ועכשיו – – –

אחמד טיבי: הסתייגות 5 – לסעיף 4.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 30 בעד ההסתייגות – 17 נגד – 32 נמנעים – 1 ההסתייגות של חבר הכנסת משה גפני לסעיף 4 לא נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 17, 32 מתנגדים, נמנע אחד.

אחמד טיבי: ההסתייגות לא התקבלה.

אחמד טיבי: לכן אנחנו נצביע על סעיף 4 כנוסח הוועדה, לאחר שההסתייגויות לא התקבלו.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 31 בעד סעיף 4, כהצעת הוועדה – 50 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 4, כהצעת הוועדה, נתקבל.

אחמד טיבי: בעד – 50, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: סעיף 4 התקבל כנוסח הוועדה.

אחמד טיבי: לסעיף 5 אין הסתייגויות, ולכן אנחנו מצביעים על סעיף 5 כנוסח הוועדה.

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 32 בעד סעיף 5 – 49 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 5 נתקבל.

אחמד טיבי: בעד – 49, נגד – אין, נמנעים – אין.

אחמד טיבי: גם סעיף 5 התקבל כנוסח הוועדה.

אחמד טיבי: לסעיף 6 יש הסתייגויות.

אחמד טיבי: חבר הכנסת גפני, אנחנו מצביעים על ההסתייגות (6) לסעיף 6.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 33 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 31 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת משה גפני לסעיף 6 לא נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 18, 31 מתנגדים.

אחמד טיבי: ההסתייגות של גפני לא התקבלה.

אחמד טיבי: לכן סעיף 6, כנוסח הוועדה, מוצבע.

אחמד טיבי: אף שאני אוהב לעשות את זה לבד, לא נורא.

אחמד טיבי: סעיף 6 לבד.

אחמד טיבי: סעיף 6 לבד, כנוסח הוועדה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 34 בעד סעיף 6, כהצעת הוועדה – 50 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 6, כהצעת הוועדה, נתקבל.

אחמד טיבי: 50 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: סעיף 6 כנוסח הוועדה התקבל.

אחמד טיבי: סעיפים 7–12 – אין הסתייגויות, ולכן אנחנו עוברים להצבעה עליהם.

אחמד טיבי: סעיפים 7–12 כנוסח הוועדה – נא להצביע.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 35 בעד סעיפים 7–12 – 49 נגד – אין נמנעים – 1 סעיפים 7–12 נתקבלו.

אחמד טיבי: בעד – 49, נגד – אין מתנגדים, נמנע אחד.

אחמד טיבי: הסעיפים 7–12 התקבלו כנוסח הוועדה.

אחמד טיבי: לאחרי סעיף 12 – חבר הכנסת משה גפני מציע הסתייגות, וזו הסתייגות מס' 7.

אחמד טיבי: בבקשה.

משה גפני: – – – נורא חשובה.

אחמד טיבי: מאוד חשובה?

משה גפני: מאוד חשובה.

אחמד טיבי: אז הוא אומר שההסתייגות מאוד חשובה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 36 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 32 נמנעים – אין ההסתייגות (7) של חבר הכנסת משה גפני לאחרי סעיף 12 לא נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 18, נגד – 32.

אחמד טיבי: ההסתייגות של חבר הכנסת גפני לא התקבלה.

אחמד טיבי: הסתייגות מס' 8 – לאחר סעיף 12.

אחמד טיבי: הסתייגות 7 לא התקבלה, עכשיו 8.

אחמד טיבי: יאללה, תפאדל.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 37 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 32 נמנעים – אין ההסתייגות (8) של חבר הכנסת משה גפני לאחרי סעיף 12 לא נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 18, 32 מתנגדים.

אחמד טיבי: גם הסתייגות 8 לא התקבלה.

אחמד טיבי: הסתייגות 9 – אחרי הסעיף יבוא.

אחמד טיבי: נא להצביע.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 38 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 32 נמנעים – אין ההסתייגות (9) של חבר הכנסת משה גפני לאחרי סעיף 12 לא נתקבלה.

אחמד טיבי: אנחנו מצביעים על סעיף 12?

אחמד טיבי: בעד – 18, 32 מתנגדים.

אחמד טיבי: ההסתייגות לא התקבלה.

אחמד טיבי: אין לאחרי סעיף 12 שום הסתייגות שהתקבלה, אבל יש הסתייגות לסעיף 13, של חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

אחמד טיבי: נא להצביע.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 39 בעד ההסתייגות – 17 נגד – 31 נמנעים – אין ההסתייגות של חברי הכנסת מיקי רוזנטל, יעקב מרגי ואורלי לוי אבקסיס לסעיף 13 לא נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 17, 31 נגד, אין נמנעים.

אחמד טיבי: ההסתייגות לא התקבלה.

אחמד טיבי: לכן אנחנו מצביעים על סעיף 13 כנוסח הוועדה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 40 בעד סעיף 13, כהצעת הוועדה – 51 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 13, כהצעת הוועדה, נתקבל.

אחמד טיבי: 51 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: ולכן, סעיף 13 התקבל כנוסח הוועדה.

אחמד טיבי: לסעיף 14 אין הסתייגויות, ולכן אנחנו מצביעים על סעיף 14 כנוסח הוועדה.

אחמד טיבי: נא להצביע.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 41 בעד סעיף 14 – 50 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 14 נתקבל.

אחמד טיבי: סעיף 14 – 50 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: תמה הקריאה השנייה וההצעה התקבלה כנוסח הוועדה.

אחמד טיבי: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית על הצעת החוק, כפי שהתקבלה בקריאה שנייה.

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 42 בעד החוק – 48 נגד – אין נמנעים – אין חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון מס' 5), התשע"ד–2014, נתקבל.

אחמד טיבי: בעד – 48, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: לכן הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה ושלישית.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: רבותי חברי הכנסת, אני רוצה להזכיר לכם שמחר הוא יום חשוב.

אחמד טיבי: הכנסת תתכנס, תיפתח, בשעה 11:00 לבחירת נשיא המדינה.

אחמד טיבי: בבקשה, הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, אני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעה של חברי הכנסת אילן גילאון ומיקי רוזנטל בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: סכסוך העבודה במכללה האקדמית תל-אביב–יפו.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תם סדר-היום.

אחמד טיבי: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, 10 ביוני 2014, בשעה 11:00.

אחמד טיבי: ישיבה זו נעולה.