ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 141, 2014-06-02 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ד' בסיוון התשע"ד, 2 ביוני 2014.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה (תיקון מס' 3), התשע"ד–2014, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט; הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון מס' 13), התשע"ד–2014, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק שמספרה פ/2507/19 וכלה בהצעת חוק שמספרה פ/2522/19 – הצעת חוק הצבת מכשירי החייאה במקומות ציבוריים (תיקון – הוספת גנים, מתקני ספורט ופארקים לתוספת), התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – פטור מתשלום דמי ביטוח למי שטרם מלאו לו 21 שנים), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת חנא סוייד, מוחמד ברכה, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק השירות הלאומי (שילוב צעירים עם מוגבלות, צעירים פטורים מטעמי רווחה וצעירים עולים), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, עפר שלח, עדי קול, אורלי לוי אבקסיס, איציק שמולי ואיילת שקד; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – הנחה בארנונה לסטודנטים), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת בועז טופורובסקי ועדי קול; הצעת חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון – הודאה בביצוע עבירה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת מירי רגב, דוד רותם, דב חנין, זבולון כלפה, דוד אזולאי, יעקב אשר ועדי קול; הצעת חוק החברות (תיקון – פיקוח על הסדרי חוב), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ ומאיר שטרית; הצעת חוק שירות הקבע בצבא הגנה לישראל (גמלאות) (תיקון – הסכמה לסיום שירות), התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק הצבת מכשירי החייאה במקומות ציבוריים (תיקון – הוספת מוסד חינוך לתוספת), התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון – מוסדות רפואיים), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי ודוד אזולאי; הצעת חוק לביטול ההתיישנות בעבירות מין במשפחה (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק מס רכוש וקרן פיצויים (תיקון – פיצוי בגין נזק לנפגעי פעולות איבה גזעניות), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת עיסאווי פריג', זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין ותמר זנדברג; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – זכאות לתלוש מזון בעד ילד הנמצא מתחת לקו העוני), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת ישראל אייכלר, יצחק וקנין, נסים זאב, אריה דרעי ואריאל אטיאס; הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון – הגנה על קטין מפרסום), התשע"ד–2014,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברי הכנסת יפעת קריב, שמעון סולומון, פנינה תמנו-שטה, מאיר שטרית, דב ליפמן, דב חנין, רות קלדרון, יואל רזבוזוב, רינה פרנקל, עליזה לביא, רונן הופמן, דוד צור, מרדכי יוגב, זבולון כלפה, שולי מועלם-רפאלי, עדי קול, קארין אלהרר, משה מזרחי, חנין זועבי, ג'מאל זחאלקה, באסל גטאס ובועז טופורובסקי; הצעת חוק קביעת מועדי בחינות (אי-קיום בחינות במועדים מסוימים) (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת חנא סוייד, מוחמד ברכה, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק נישואים אזרחיים בישראל, התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, מיכל בירן, משה מזרחי, מיקי רוזנטל, נחמן שי, איציק שמולי, עמר בר-לב, אבישי ברוורמן, סתיו שפיר, יחיאל חיליק בר ואיתן כבל; הצעת חוק ייצוג הולם לעולי חבר העמים במגזר הציבורי ובחברות הממשלתיות (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת רינה פרנקל, עדי קול, מאיר שטרית, פנינה תמנו-שטה, שמעון סולומון, קארין אלהרר, יפעת קריב ובועז טופורובסקי.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן הונחו הודעות שר החינוך שי פירון על מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר – בהצעתם של חברי הכנסת אברהם מיכאלי ושמעון אוחיון בנושא: לימודים אקדמיים באנגלית; בהצעתה של חברת הכנסת חנין זועבי בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: הרחבת התוכנית "יא סלאם" בבתי-ספר עבריים; ובהצעתם של חברי הכנסת מיכל רוזין, פנינה תמנו-שטה ושמעון סולומון בנושא: הדרת ילדים ממוצא אתיופי במערכת החינוך.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: היותה ממשלה מובלת ונגררת שלא יוזמת פתרון מדיני ומתבטאת כנגד האינטרס של אזרחיה;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: התנכרותה להתחייבויותיה לסייע לעניים בישראל;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, סדרת הצעות אי-אמון על הפרק.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן – מטעם סיעת העבודה: ממשלה מובלת ונגררת שלא יוזמת פתרון מדיני ומתבטאת כנגד האינטרס של אזרחיה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת עמר בר-לב – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב לך סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

עמר בר-לב: אני רואה שסגן השר כבר השתכנע, כי הוא מייד עזב את האולם.

עמר בר-לב: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תשעה חודשים הממשלה גוררת רגליים.

עמר בר-לב: תשעה חודשים של משא-ומתן עקר, שבסופו לא נולד שום הסכם מדיני, ועכשיו לא ברור מה עמדת הממשלה.

עמר בר-לב: אני שואל: מה עמדת הממשלה?

עמר בר-לב: מה שכן ברור, שהממשלה הזאת בזבזה תשעה חודשים לנו, לאזרחי מדינת ישראל; מובן שגם בזבזה את הרצון הטוב של ארצות-הברית, שהיא השותפה האסטרטגית החזקה ביותר שלנו לקידום התהליך, וכמובן גם איבדנו נקודות, אם נשארו לנו בכלל כאלו, בדעת הקהל העולמית.

דוד רותם: ולא סיכנו את אזרחי ישראל.

עמר בר-לב: סיכנו את אזרחי מדינת ישראל, כי לא התקדמנו בשום דבר לפתרון של שתי מדינות לשני עמים.

עמר בר-לב: לכן סיכנו את מדינת ישראל.

עמר בר-לב: הממשלה יושבת בחיבוק ידיים, אך, לצערי, בפה סגור.

עמר בר-לב: השרה לבני, עלה התאנה של הממשלה, לא מצליחה למגר את העשבים השוטים של הבית היהודי.

עמר בר-לב: אני רואה שאין כאן אף נוכח מהבית היהודי.

עמר בר-לב: חברי חברי הכנסת, בשביל זה צריך גנן.

עמר בר-לב: ואני שואל: איפה באמת ראש הממשלה?

עמר בר-לב: גנן וגננת, במקרה של הממשלה הזאת.

עמר בר-לב: מה יש לומר לציבור?

עמר בר-לב: והפעם אני מבקש בעברית, כי שוב החליט נתניהו שהציבור הישראלי כבר יסתדר, לא כל כך חשוב לדבר לציבור בעברית, ולכן את המעט שהוא בכל אופן החליט לעשות הוא אמר באנגלית, כרגיל, לעיתונאי ג'פרי גולדברג.

עמר בר-לב: הוא אמר כי יש תמיכה הולכת וגוברת בציבור הישראלי במהלכים חד-צדדיים.

עמר בר-לב: סתם ולא פירש.

עמר בר-לב: במקום להנהיג, ליזום, לקבל החלטות, ראש הממשלה מעסיק את כולנו בניחושים לגבי כוונותיו.

עמר בר-לב: ומה רוצה הציבור?

עמר בר-לב: הרב גפני, אתה בוודאי יודע מה רוצה הציבור.

עמר בר-לב: מה רוצים אזרחי מדינת ישראל?

עמר בר-לב: הציבור רוצה עשייה, רוצה פעולה.

עמר בר-לב: הציבור, נמאס לו מהקיפאון.

עמר בר-לב: סקר משנת 2007 הראה כבר אז כי 19% מהמתנחלים שגרו מחוץ לגושי ההתיישבות היו מעוניינים בדיור חלופי תמורת פיצוי הולם.

עמר בר-לב: על-פי סקר שפרסמה עמותת "כחול לבן" – אני יודע, אדוני היושב-ראש, שיש לך ספק בתוצאות האלה, אבל זה סקר ככל הסקרים – פרסמה לפני חודשים מספר שקרוב ל-29% מהמתנחלים, המתיישבים, נקרא להם איך שנקרא להם, מחוץ לגושי ההתיישבות, היו מוכנים תמורת פיצוי הולם לעבור ולהעתיק את מגוריהם למדינת ישראל או לגושי ההתיישבות, וזה עוד ללא הסכם עם הפלסטינים, רק אם מחר בבוקר יציעו להם הצעה כזאת.

עמר בר-לב: ומה חושב כלל הציבור הישראלי?

עמר בר-לב: גם על זה היה סקר לא מזמן.

עמר בר-לב: הפעם הסקר היה ממש לפני כמה ימים, של המועצה לשלום וביטחון, שמראה ש-63% מהציבור הישראלי רוצים שהממשלה תעשה משהו: מהלך עצמאי, מהלך חד-צדדי – שהממשלה תעשה משהו, להפסיק עם הקיפאון הזה.

עמר בר-לב: 73% מהציבור מוטרדים מכך שהיעדר הסכם יביא לסיפוח השטחים ולמדינה דו-לאומית, ואפילו בקרב מצביעי הליכוד – אין לנו כאן הרבה מחברי הליכוד, לא הרבה – נמצא שיותר ממחציתם תומכים ברעיון של שתי מדינות לשני עמים – – –

אופיר אקוניס: יש פה שניים ושניהם מתנגדים.

עמר בר-לב: בסדר.

עמר בר-לב: כנראה אתם לא מייצגים את המחצית של בוחרי הליכוד, חברי הליכוד, שכן מעוניינים, כמו ראש הממשלה, בשתי מדינות לשני עמים.

עמר בר-לב: והיום, בוועדת חוץ וביטחון, חזר על זה ראש הממשלה שוב, בצורה ברורה וחד-משמעית, כמובן לשמחתי בהקשר הזה.

אופיר אקוניס: מעניין עם איזה סקרים אתם עובדים.

עמר בר-לב: חברי, אתם יודעים למה?

עמר בר-לב: כי הציבור מבין אולי מה שאתם, חלק מידידי בקואליציה, לא מבינים, שהאיום האמיתי על עתידה של מדינת ישראל נובע מכישלונה של הממשלה להבטיח את קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

עמר בר-לב: והציבור מודאג, והציבור צודק.

עמר בר-לב: יש לו המון סיבות להיות מודאג.

דוד רותם: כן, כי הוא רואה מי יגיע – – –

עמר בר-לב: חבר הכנסת רותם, אולי אתה מצפה שהפתרון יגיע מהתפילה הקרבה המשותפת של הנשיא פרס ואבו מאזן בוותיקן.

עמר בר-לב: אולי זה יביא לנו את הישועה, אבל לא נראה לי.

עמר בר-לב: נראה לי שהקיפאון המדיני צפוי להימשך, והקיפאון לא משרת אותנו.

עמר בר-לב: הקיפאון מסוכן למדינת ישראל.

עמר בר-לב: אם הממשלה לא תנקוט צעדים, היא עוד עלולה למצוא את עצמה משתרכת אחר יוזמות חדשות מהעולם או נאבקת מול ההכרה בפלסטינים במוסדות השונים של האו"ם, אבל האמת היא שזאת הבעיה הקטנה.

עמר בר-לב: ואני אומר: אל לנו להרפות ידינו מלהתקדם.

עמר בר-לב: יש מה לעשות.

עמר בר-לב: עלינו לנקוט יוזמה ולהתחיל בצעדים עצמאיים בתהליך היפרדות מהפלסטינים.

עמר בר-לב: תחילה עלינו לחוקק חוק פינוי-פיצוי מרצון.

עמר בר-לב: חוק פינוי-פיצוי מרצון – לא מכריחים, לא נכריח אף אחד.

עמר בר-לב: אל תאמרו לי שאנחנו מפחדים מרצונם של חלק מהמתיישבים והמתנחלים ביהודה ושומרון.

עמר בר-לב: אני בטוח שאם אתם חושבים שהסקרים, התוצאות שהצבעתי כאן לא נכונות – אין לכם מה לחשוש.

עמר בר-לב: אז אם אין לכם מה לחשוש, בכלל, בואו נפסיק לפחד ולהפחיד את הציבור.

עמר בר-לב: אני מבטיח לכם שכמו שהסקרים מראים, חלק גדול מהציבור יהיה מוכן להתפנות כבר היום.

עמר בר-לב: כאמור, על-פי הסקר האחרון, קרוב ל-30% מהמתנחלים מחוץ לגושי ההתיישבות מוכנים כבר עכשיו להתפנות בתמורה לפיצוי הולם.

עמר בר-לב: כן, גם ללא הסכם מחר בבוקר.

עמר בר-לב: ועם הסכם – הסקרים מראים שעם הסכם זה בכלל עולה ל-50%.

עמר בר-לב: לכן, מי מבינינו, חברי חברי הכנסת, שדאג – תאמינו לי, אם הממשלה הזאת תרצה לעשות, יש צעדים עצמאיים לפחות בשנתיים הקרובות.

עמר בר-לב: הזכרתי חקיקת חוק פינוי-פיצוי, לאחר החקיקה נצטרך להיערך לקראת החקיקה הזאת; נצטרך להשלים תשתיות ביהודה ושומרון שיאפשרו את ההיפרדות הזאת: מצד אחד להשלים את הגדר, מצד אחר, תשתיות תחבורה עבור הפלסטינים שיחברו מצפון השומרון לאזור יהודה, שיוכלו לנוע בחופשיות בלי לבוא אתנו במגע.

עמר בר-לב: כמובן, גם צריך ללמוד מההיסטוריה, ועלינו ליישם את הפינוי ההוא, אתם זוכרים, ולהקצות תקציב הולם, אדוני סגן שר האוצר, להקצות תקציב הולם לקליטת המפונים.

עמר בר-לב: כמו כן, יש להשלים, כפי שאמרתי, את תוואי הגדר, לבנות תשתיות תחבורה, וברוך השם יש לנו הרבה מה לעשות; ובמקביל, ליזום מהלך בין-לאומי שגם ינתק את התשתיות שלנו מהתשתיות שלהם.

עמר בר-לב: אני לא רואה שום סיבה שלפלסטינים לא יהיו תשתיות מים משלהם ותשתיות חשמל משלהם, ובוודאי אני לא רואה סיבה למה אנחנו צריכים לשלוט באספקת הקמח, וכן הלאה.

עמר בר-לב: זאת אומרת, אפשר לרתום את הקהילה הבין-לאומית, לדעתי גם את הליגה הערבית, למהלכים כאלה שיתחילו ליצור את ההפרדה ואת ההתנתקות שלנו ושל הפלסטינים.

עמר בר-לב: אתם יודעים, חברי, עוד כמה דקות יעלה סגן השר אקוניס ויגיד את אותן ססמאות שכבר שמענו, הססמאות הנבובות, אותם תירוצים לקיפאון.

עמר בר-לב: הוא יגיד שאין הנהגה בצד השני ושהם לא מכירים בישראל כמדינה יהודית, וכמובן ידבר על ההסכם עם ה"חמאס".

עמר בר-לב: אז אני מעדיף לחשוב קדימה ולהקדים תרופה למכה – אין לנו צורך בהכרה שלהם בישראל כמדינה יהודית.

עמר בר-לב: ההכרה הזאת תיקבע על-סמך מעשים ולא על-סמך דיבורים, ואפילו לא על-סמך ניירות שייחתמו.

עמר בר-לב: אם מדינת ישראל תעשה צעדים בשטח שיובילו להיפרדות מהפלסטינים, ותשמור על הרוב היהודי המובהק שלה בתחומי מדינת ישראל, אז נהיה מדינה יהודית באמת עם רוב יהודי מובהק.

עמר בר-לב: מילה אחת לגבי ההסכם עם ה"חמאס".

עמר בר-לב: נכון, יש כאן סיכון, אבל יש גם הזדמנות שייתכן שאפשר לנצל לטובתנו.

עמר בר-לב: שנים אני שומע אתכם קוראים, חברי חברי הכנסת בימין, שאסור להגיע להסכם עם אבו מאזן כי הוא איננו מייצג את כל העם הפלסטיני ובוודאי לא את העזתים.

עמר בר-לב: אתם אומרים: נחתום הסכם עם אבו מאזן, ימשיכו לירות עלינו טילים מעזה, אז מה יצא לנו מזה?

עמר בר-לב: אתם שואלים, ובמידה מסוימת יש בזה משהו.

עמר בר-לב: ועכשיו כשה"חמאס" חלש, בשפל המדרגה, ונשיא הרשות הפלסטינית מנסה אולי, אני לא בטוח, אבל אולי, להשתלט עליו ואולי לרסן אותו, אתם נבהלים?

עמר בר-לב: אתם נבהלים, אתם מפחידים, אתם מפוחדים, אני ממש לא מבין את זה.

עמר בר-לב: סוף-סוף אולי – ואני אומר במלוא הזהירות אולי – תהיה כתובת אחת לפלסטינים, אז למה להיבהל מזה?

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

עמר בר-לב: ממה יש לכם לחשוש?

עמר בר-לב: במקרה הכי גרוע המצב יישאר כפי שהוא.

עמר בר-לב: ולכן – מכיוון שאני רואה שאני צריך לקצר, אז אקצר, אגיע לסיכום – אנחנו מתקרבים לחג השבועות, אבל זה לא שבועות, זה כבר חודשים שהממשלה לא מנהיגה, לא מראה מנהיגות, לא נוקטת יוזמה.

עמר בר-לב: אומרים כי "חג הקציר בכורי מעשיך אשר תזרע בשדה", אבל לצערי הממשלה לא עושה דבר.

עמר בר-לב: היא לא זרעה בשדה המדיני, כמובן גם לא בשדה החברתי, ולכן אין מה לקצור.

עמר בר-לב: לצערי, במקום ליהנות מתנובת האדמה, אנחנו ממשיכים לשפוך עליה דם, יזע ודמעות.

עמר בר-לב: זה הזמן לתיקון שבועות, זה הזמן להחליף מנהיגות.

עמר בר-לב: לכן אני מבקש מכם להצביע אי-אמון בממשלה הזו, שעושה הכול חוץ מליזום ומסכנת את עתידה של הציונות, את עתידו של החזון הציוני.

עמר בר-לב: תודה רבה.

דוד רותם: מי המועמד להחליף את הממשלה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, לשעבר סגן יושב-ראש הכנסת, הכרזתי כנדרש מי המועמד להרכיב את הממשלה במקרה זה.

דוד רותם: לא, אני רוצה לדעת מי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת אופיר אקוניס, להשיב.

משה גפני: הסבר לא רע על חג השבועות.

משה גפני: עוד לא חשבנו על זה – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, משהו.

משה גפני: – – אבל זה רעיון לא רע.

עמר בר-לב: יש משהו אצל החילונים, אה?

יולי יואל אדלשטיין: יש משהו במקורות האלה, נכון, חבר הכנסת גפני?

יולי יואל אדלשטיין: של היהודים – – –

משה גפני: אני, דרך אגב, מסכים אתו שצריך להחליף את הממשלה.

משה גפני: אם אפשר לעשות את זה לפני חג השבועות, גם טוב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת אקוניס, סגן השר המקשר, יציג תוצאות של סקרים אחרים.

קריאה: יפתיע אותנו.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברותי חברות הכנסת, המשא-ומתן המדיני בין ישראל לבין הרשות הפלסטינית לא יחודש בעתיד הנראה לעין.

אופיר אקוניס: הוא לא יחודש, אדוני היושב-ראש, משום שהפלסטינים בחרו היום בברית עם "חמאס", ארגון טרור רצחני, במקום בקידום השלום עם ישראל.

אופיר אקוניס: האם אתם מכירים אדם שהיה יושב לדבר עם מי שאומר שהוא רוצה לחסל אותו?

אופיר אקוניס: עם מי שאומר בפנים שאין לך זכות קיום?

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אין מדינה בעולם, מדינה שמכבדת את עצמה, מדינה שמכבדת את אזרחיה, שהייתה מסכימה לשאת ולתת מול ממשלה שבה חברים טרוריסטים.

אופיר אקוניס: ארצות-הברית של אמריקה, אדוני היושב-ראש, לא הייתה עושה זאת.

אופיר אקוניס: גם לא בריטניה הגדולה, לא צרפת, לא קנדה או גרמניה, לא יפן ולא סין, ואלה הן רק דוגמאות.

אופיר אקוניס: לא הייתי ממליץ לשום ממשלה בעולם, ממשלה שמכבדת את עצמה, לעשות זאת.

אופיר אקוניס: אבו מאזן, יושב-ראש הרשות הפלסטינית, בחר – איש לא הכריח אותו – הוא בחר לחבור לארגון טרור שאין לו כבוד לחיי אדם, שאחראי למעשי הרצח המתועבים ביותר.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, ישראל לא תישא ותיתן עם ממשלה ש"חמאס" חבר בה.

אופיר אקוניס: לא נדבר עם טרוריסטים, לא נשפיל מבט מול הרוע, משום שהטוב תמיד ינצח את הרע.

נחמן שי: הלוואי.

אופיר אקוניס: עכשיו, אדוני היושב-ראש, כיוון שגם בזה, לא בטקסט, כן, אבל שמעתי את חבר הכנסת בר-לב – – –

עפו אגבאריה: עם "אל-קאעידה" כן, אבל עם "חמאס" לא.

אופיר אקוניס: אני לא הייתי מציע לחבר הכנסת בר-לב להתחרות בססמאות נבובות.

אופיר אקוניס: אתה אומר, כך אמרת – קודם כול אינני זקוק למחמאותיך או לפרשנויות שלך על הנאומים שלי.

אופיר אקוניס: הציבור ישפוט ולא אתה.

אופיר אקוניס: כיוון שאתה אינך חבר במפלגתי וגם לא הצבעת למפלגתי, וכמובן טעית בשני המקרים, אז אני לא זקוק למחמאותיך בעניין הססמאות.

אופיר אקוניס: עכשיו, אפרופו ססמאות, כיוון – – –

עמר בר-לב: חלקתי לך מחמאות?

עמר בר-לב: לא זוכר.

אופיר אקוניס: מחמאות בלשון סגי נהור כמובן.

אופיר אקוניס: העברית שלי די טובה, לפחות זה.

נחמן שי: אתה בסדר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שי, כיוון שגדלתי בישראל בשנות ה-80 וה-90 גם כן, לא הייתי מציע לכם לדבר על ססמאות נבובות.

אופיר אקוניס: למפלגת העבודה לא הייתי מציע, חבר הכנסת בר-לב, לדבר על ססמאות נבובות, כי אני זוכר את קודמיך, איך, אדוני היושב-ראש, ערב היציאה הגדולה והמבורכת והעלייה של מיליון ו-200,000 יהודים מארצות ברית-המועצות לשעבר – ובהם אתה – מספרים לנו על המדינה הדו-לאומית, מספרים לנו על הבעיה הדמוגרפית, מה יקרה, חלילה, לישראל אם לא תסכים למדינה פלסטינית – –

עמר בר-לב: היום ראש הממשלה בוועדת חוץ וביטחון – –

אופיר אקוניס: – – איך אנחנו צריכים לעשות שתי מדינות לשני עמים.

אופיר אקוניס: ואז, לזכותם ייאמר – – –

עמר בר-לב: – – אמר שהוא לא רוצה – שתי מדינות – מדינה אחת – – –

אופיר אקוניס: סליחה, אני לא הפרעתי לך ואני מבקש שלא תפריע לי.

אופיר אקוניס: לא הפרעתי לך, ואני מקווה שגם תמשיך לא להפריע לי.

איתן כבל: הוא עוד לא עדכן אותו.

אופיר אקוניס: כל הססמאות הנבובות של מפלגת העבודה והשמאל, הציוני וגם שאיננו ציוני, בבית הזה או בציבוריות הישראלית, בסוף לא עמדו במבחן הביצוע, ואני בכלל לא רוצה – לא רוצה, חבר הכנסת כבל, לא רוצה – אני אחסוך מכם את הציטוטים המביכים – תקרא אותם, תקרא את הנאומים, ראיתי את זה בשידור החי – שנאמרו, אדוני היושב-ראש, כאשר הביאו עלינו, על ראשינו, בניגוד לעמדת הבוחר, את ההסכמים האומללים של אוסלו, שהביאו לכאן את המרצחים המתועבים.

אופיר אקוניס: אני לא אצטט, זה היה באנגלית, ואסור לצטט פה בשפה האנגלית.

אופיר אקוניס: אתה מדבר על ססמאות נבובות?

אופיר אקוניס: אתם מדברים על ססמאות נבובות?

משה מזרחי: בו-זמנית הוא – – – ורוצח מתועב.

משה מזרחי: בו-זמנית.

אופיר אקוניס: המציאות במזרח התיכון משתנה כל דקה.

אופיר אקוניס: אתמול, אדוני היושב-ראש, מהודעה משותפת של ממשלות צרפת ובלגיה נודע לנו שהמרצח המתועב שפגע בזוג ריוה ובתושבים אחרים בבריסל, בבלגיה, אומן לא פחות ולא יותר – בסוריה.

אופיר אקוניס: שם אימנו אותו.

אופיר אקוניס: מי אימן אותו?

אופיר אקוניס: נתפס בצרפת.

עפו אגבאריה: וצרפת שולחת נשק למרצחים האלה – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אגבאריה, נדמה לי – – –

עפו אגבאריה: – – ואתם שותפים.

אופיר אקוניס: אני מבין שאתה מקיים את הביטוי הידוע: טיעונים חלשים, הגבר את קולך.

עפו אגבאריה: זה לא חלשים.

אופיר אקוניס: טיעון חלש, נא להגביר את הקול.

אופיר אקוניס: תשמור על קור רוח, אני מציע לך.

עפו אגבאריה: אתה מציע לאנשים האלה בית-דין שדה.

עפו אגבאריה: אתה, לא אני.

אופיר אקוניס: חברי, אני באמת מציע לכם, במלוא הידידות והכנות, לשמור על קור-רוח, לראות, לנתח – – –

עפו אגבאריה: מאמנים אותם.

עפו אגבאריה: שולחים להם נשק וכסף.

אופיר אקוניס: – – – לנתח את המציאות המורכבת מאוד, אדוני היושב-ראש, הקשה, המסובכת, המאתגרת, ששכנינו במזרח התיכון מציבים בפנינו, ולהסתכל, להביט אל המציאות היום, חבר הכנסת בר-לב.

אופיר אקוניס: זו לא הייתה יוזמה, אדוני היושב-ראש, של ממשלת נתניהו, של ממשלת הליכוד, של ממשלת ישראל; לא הייתה יוזמה שלנו שיהיה פיוס בין ה"חמאס", הרוצחים – באמת, תשמע.

אופיר אקוניס: אתה יודע, לפעמים אני חושב שאתה לא צריך להיות איש ימין כדי להתנגד לדבר הזה.

אופיר אקוניס: אני אומר לך אפילו כעצה פוליטית קטנה, ובזה אני אסיים: לעתים, ואני אומר את זה מניסיון, אדוני היושב-ראש, לעתים אתה יכול להיות במיעוט בבית הזה או בציבוריות הישראלית, והסקרים לא מעניינים.

אופיר אקוניס: אני לא יודע מי עשה את הסקרים ובאיזה יום.

אופיר אקוניס: אני גם אומר לך בוודאות שרוב מכריע ממצביעי הליכוד וממתפקדיו הם נגד הנוסחה של שתי מדינות.

אופיר אקוניס: אבל אני אגיד לך – – –

עמר בר-לב: אז בוא נחוקק פינוי-פיצוי ונראה – – –

אופיר אקוניס: – – – אני אגיד לך.

אופיר אקוניס: לעתים בחיי אומה – חבר הכנסת בר-לב, אתה יכול לשאול גם את חבריך הוותיקים ממך בבית הזה – יש רגעים שבהם האופוזיציה מתייצבת לצד הממשלה, לא כי הם רוצים בטובת הממשלה אלא כי הם רוצים בטובת המדינה.

אופיר אקוניס: ואני מבקש מחברי הבית לדחות את הצעת האי-אמון של סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת אי-אמון מטעם הסיעות מרצ – יהדות התורה: העוני הגובר והולך במדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת זהבה גלאון, ותנמק את ההצעה חברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: המשיב על ההצעה הזו וגם על ההצעה הבאה הוא השר מאיר כהן, שאני כולי תקווה שתכף יצטרף אלינו.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות גברתי.

מיכל רוזין: כבוד יושב-ראש הכנסת, חבל שגפני יצא, כי גם אני רציתי להתחיל ולדבר על ספירת העומר, שאנחנו עומדים לסיים אותה לאחר שבעת השבועות של הספירה.

מיכל רוזין: כפי שנאמר, ביום ה-50 לספירה אנחנו חוגגים את חג השבועות.

מיכל רוזין: כשאנחנו מסתכלים על המשמעות של חג העומר, חג העומר בעצם מדבר על כך שאת התבואה הראשונה, את הקציר הראשון – אחרי שזרעתי, שתלתי, עמלתי, את הקציר הראשון אנחנו בעצם נותנים לאחר, לא לנו.

מיכל רוזין: קודם כול אנחנו נותנים משלנו, ממה שעמלנו עליו, לאחר.

מיכל רוזין: אני חושבת שזו המשמעות האדירה של ספירת העומר והעומר, הנתינה שלנו לאחר.

מיכל רוזין: סיפור של חז"ל מספר על עשרה אנשים שהגיעו להתארח אצל מארח שאירח אותם לארוחת ערב, והוא הוציא להם מנות לעשרה אנשים.

מיכל רוזין: הם לקחו כל אחד את המנה שלו, ולאחד לא נשארה מנה.

מיכל רוזין: הם אמרו לו: תראה, חסרה מנה, אולי תחזור למטבח ותביא לנו מנה נוספת?

מיכל רוזין: אמר להם המארח: יש לכם די צורככם לאכול, תחלקו ביניכם את המנות כך שיהיה גם בשבילו.

מיכל רוזין: אני חושבת שהמשמעות של ספירת העומר והסיפור הזה, והכותרת של "דה-מרקר" היום, שמדברת על כך שהונם של 500 האנשים העשירים ביותר בישראל גדל ב-18% בתוך שנה, וב-12 השנים האחרונות עלה ההון של 500 העשירים בישראל בשיעור שנתי ממוצע של 11% בשנה, יותר מ-11% בשנה – זה כל הסיפור.

מיכל רוזין: אני שמחה שהגעת, שר הרווחה, כי אני רוצה לדבר באמת על ועדת אלאלוף ועל הססמאות הנבובות, לצערנו, שהממשלה פתחה בהן כאשר היא הקימה את ועדת אלאלוף.

מיכל רוזין: הססמאות אמרו: אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו את פערי המחירים האלה, אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו.

מיכל רוזין: אמר לפיד: סגירת פערים היא אינטרס עליון של המדינה.

מיכל רוזין: אבל אנחנו מתבשרים כבר שגם ראש הממשלה וגם שר האוצר, בישיבה סגורה וחשאית שנערכה ביום חמישי, הודיעו בצעד לא שגרתי שהם לא מתכוונים לאמץ את ההמלצות של ועדת אלאלוף.

מיכל רוזין: הם אפילו יבקשו מהממשלה שלא לאשר את הדוח.

מיכל רוזין: אנחנו מאוד חזקים בהקמת ועדות, כתיבת דוחות, והם נשארים על המדף.

מיכל רוזין: יש לנו רבים רבים כאלה.

מיכל רוזין: בכל פעם מקימים ועדה מחדש ושוכחים ליישם קודם כול את ההמלצות של הוועדות שהיו.

מיכל רוזין: אם רוצים באמת לבטל את החרפה של ישראל כמדינה עם פערי עוני כל כך גבוהים ושיעורי עוני הכי גבוהים במערב, אז לא מספיק רק – ואני בעד, כמובן – להשקיע כספים בהכשרות ובהסבות מקצועיות ובתמריצים ליציאה לעבודה, אלא צריך גם להכניס את היד עמוק עמוק לכיס ולשנות את תפיסת המדיניות של מדינת ישראל, לשלם מיליארדים לתקציבי רווחה, בריאות וחינוך ולשקם את החברה בישראל.

מיכל רוזין: ברקע אנחנו שומעים את ההתכתשויות בין המשרד לשירותי דת למשרד האוצר על אישור של 100 מיליון שקלים להיערכות המדינה והחקלאים לשנת שמיטה.

מיכל רוזין: בעבר זה היה רק 25 מיליון שקלים.

מיכל רוזין: היום בצהריים אישרה ועדת הכספים העברת 169 מיליון שקלים לחטיבה להתיישבות כעודף תקציב שלא מומש מ-2013.

מיכל רוזין: אנחנו שומעים על תקציב גבוה ביותר שמשרד הביטחון דורש ושעומדים לאשר כטיוטה לשנת 2015; העלייה גדולה ביותר, ואנחנו כולנו מכירים את התקציבים, את הכיסים העמוקים של משרד הביטחון.

מיכל רוזין: אבל כשזה מגיע באמת לפתרון בעיית העוני, כשזה מגיע לחברה בישראל, פתאום אנחנו חסרים בכסף, פתאום המסקנות הן שכדאי לגנוז את הדוח ולא להמשיך.

מיכל רוזין: לצערנו הרב, במדינת ישראל מוציאים רק 0.5% מהתוצר המקומי כאשר מדברים על איך לשפר את המצב ולהוציא את עניי ישראל ממצבם הקשה.

מיכל רוזין: אבל כמו שאמרתי, בלי שינוי תקציבי, ארגוני, שיעלה מיליארדים, אין מה לעשות שינוי חשיבה בעניין הזה.

מיכל רוזין: הדיבור על העוני יישאר, כמו שאנחנו יודעים, פשוט דיבור בלבד.

מיכל רוזין: כשאנחנו מסתכלים על ההמלצות של אלאלוף, ואני אגיד בקצרה, המלצות חשובות, להוסיף 1.7 מיליון בשנה לקצבאות הבטחת הכנסה, בהתאם להרכב המשפחה ולהשתכרות, אנחנו צריכים לזכור שמי שקיצצו בקצבאות היו ראש הממשלה נתניהו, אז שר, הוא התחיל את זה כשר אוצר, והיום כמובן לפיד המשיך את זה.

מיכל רוזין: שניהם כמובן מתנגדים להעלאת הקצבאות והחזרת הקצבאות.

מיכל רוזין: אומר לנו שר האוצר לפיד, שהבעיה הבוערת ביותר היא מצוקת מעמד הביניים ויוקר המחיה ולא העוני.

מיכל רוזין: העוני, בשביל השר לפיד, לצערנו, כנראה מיתרגם לחרדים וערבים, והם לא מעניינים אותו.

מיכל רוזין: הם כנראה לא קהל הבוחרים שלו, ולכן הם לא מעניינים אותו.

מיכל רוזין: לא מספיק חשוב לו לדאוג, לשפר את מעמד העוני בישראל.

מיכל רוזין: הוא רק שוכח שמרבית האנשים העניים בישראל הם אנשים עובדים, שני אנשים עובדים, והוא שוכח שמעמד הביניים – אנחנו לא דואגים – גם הוא יגיע ויידרדר למצב של עוני.

מיכל רוזין: אז המלצות ועדת אלאלוף מדברות גם על הוספת 300 מיליון שקלים לקצבאות זיקנה; והבעיה הקשה בסיעוד, שלצערי הרב, הצעת חוק של חבר הכנסת ליצמן שאני שותפה לה – הצעת חוק שבאה אחרי כמה שנים שהוא היה סגן שר הבריאות, והייתה רפורמה.

מיכל רוזין: ישבו על רפורמה שוב, ועדה נוספת שעבדה על רפורמה בנושא הסיעוד במדינת ישראל – עלתה כהצעת חוק, והממשלה הפילה אותה מטעמים תקציביים בלבד.

מיכל רוזין: אני ביקרתי עם הוועדה שלי, הוועדה לעובדים זרים, ביום ראשון שעבר בקיבוצים בצפון: בגזית, בדברת, בעין-דור.

מיכל רוזין: אני רוצה להגיד לכם, יש מילה אחת שכל הזמן הדהדה, ועם כל הקשיים של הקיבוץ, עדיין יש משהו כל כך יפה במילה קהילה.

מיכל רוזין: לראות קהילה שקיימת שם, שכאשר אנשים הגיעו למצב שהם זקנים – כן, מתביישים להגיד היום "זקנים" – אנשים זקנים שלא נמצאים לבד, לא אומרים להם מביטוח לאומי: קחו היתר לעובד זר, אנחנו ניתן לכם איזו קצבה עלובה, תשבו בבית עם העובד הזר, תסתכלו על ארבעה קירות, אולי קצת בטלוויזיה, אתם והעובד הזר – סיר לחץ 24 שעות ביממה.

מיכל רוזין: במקום זה – – –

שמעון סולומון: – – – אי-אפשר לקרוא להם "זרים" – כל כך שזורים האחד בשני – – –

מיכל רוזין: בדיוק.

מיכל רוזין: לקרוא להם "זרים" זה מוזר בקיבוץ.

מיכל רוזין: לא רק שהם חלק מהקהילה, לא רק שאותם אנשים זקנים יכולים לבוא במשך היום למרכז קהילתי שבו הם פוגשים האחד את השני, גם העובדים עצמם נפגשים ויש להם חיי קהילה.

מיכל רוזין: ויותר מזה, יש אחראית רווחה.

מיכל רוזין: אולי זה הדבר המשמעותי ביותר שהבנו מהסיור הזה – יש אחראית רווחה שאחראית לראות אותם, לבקר אותם, לשמוע את הקשיים שלהם, לשמוע את הקשיים של המשפחה.

מיכל רוזין: אנחנו יודעים שבעיר כל העול נופל על המשפחה; המשפחה הופכת להיות עסק קטן: היא צריכה להשיג רואה-חשבון, סוכן ביטוח ועורך-דין בשביל לטפל מול הרשויות בכל מה שצריך להתנהל בהעסקת עובד זר.

מיכל רוזין: לעומת זאת בקיבוץ יש מי שדואגת, מי שעוזרת, שמתכללת.

מיכל רוזין: שוב ושוב עולה אצלי בוועדה בנושא הסיעוד חוסר התכלול של הרשויות, ושאין הורה אחד לכל הנושא.

מיכל רוזין: אני רוצה לסיים ולומר בזמן הקצר שנשאר לי על הפרשה האחרונה בקריית-גת.

מיכל רוזין: אני עומדת פה לא בפעם הראשונה ומדברת על הנושא הזה שוב ושוב.

מיכל רוזין: כל פעם שהכותרות מפרסמות פרשה כזאת ואחרת, פרשות מין – אני לא אוהבת לקרוא לזה "פרשות מין", מייד יש לזה קונוטציות צהובות ונורא כאלה מעניינות ומרגשות, ואין שום דבר מעניין ומרגש במקרים האלה.

מיכל רוזין: כאשר כל פעם מתפרסם סיפור כזה אנחנו מצקצקים בלשון ואומרים: אוי זה נורא, ובאיזה מצב נמצא הנוער, ומה יהיה עם החינוך.

מיכל רוזין: היום חבר כנסת שהתראיין אתי אמר: צריך לאסור עליהם, שלא יהיו להם סמארטפונים.

מיכל רוזין: כאילו אם נחסום אותם וניקח להם את כל מה שיש להם אז הם לא ייחשפו.

מיכל רוזין: אז לא.

מיכל רוזין: אז נכון, חינוך זה הדבר החשוב ביותר, אבל יש דבר אחד חשוב מאוד – להכשיר את כל הצוותים; אם צוותי רפואה, אם צוותי עבודה סוציאלית, אם צוותי הוראה.

מיכל רוזין: שילמדו וידעו מהי פגיעה מינית, שיבינו את הקושי, שיראו את כל ההיבטים, ושיהיו שם גם להציל את הנפגעים וגם כדי לעזור שלא יהיו פוגעים.

מיכל רוזין: במקרה כזה אני חושבת שקצת קשה להגיד מי פה נפגע ומי פה הפוגע, אבל אין ספק שהרשויות פה עצמו עיניים, התעלמו, ולצערי הרב, אולי זו לא אשמתן, כי פשוט אין להן הכשרה.

מיכל רוזין: לצערי, הצעת החוק שלי, שחייבה הכשרה לכל המקצועות הטיפוליים האלה, נפלה כאן במליאת הכנסת.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, אנחנו נשמע את תשובת שר הרווחה והשירותים החברתיים לאחר הנימוק של הצעת האי-אמון הבאה מטעם סיעת ש"ס: התנכרות הממשלה להתחייבויותיה לסייע לעניים בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: מי שינסה לשכנע אותנו הוא חבר הכנסת אמנון כהן.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, אדוני, עד עשר דקות לרשותך לשכנוע.

אמנון כהן: – – כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, אנחנו התבשרנו על נושא של מע"מ אפס על דירות לזוגות צעירים.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, בכנסת הזאת דיברנו מספר רב של פעמים על מע"מ דיפרנציאלי בכלל, כמו שנהוג בעולם, במדינות ה-OECD, וגם לי יש הצעת חוק כזאת.

אמנון כהן: ניסינו לשכנע את משרדי הממשלה ואת האוצר שבמדינה שלנו יש בה פערים עצומים בין העניים לעשירים, ויש מוצרי צריכה מיוחדים שצריכים לתת לילדים.

אמנון כהן: אז המדינה באמת יכולה לקבוע שבמוצרי יסוד מסוימים אפשר להוריד את המע"מ, ובמוצרים מסוימים שהם מוצרי מותרות, שיש אזרחים שידם משגת והם יכולים להרשות לעצמם לרכוש אותם, אפשר להעלות בהם את המע"מ, ויש היגיון בדבר.

אמנון כהן: אבל נאחזו בקרנות המזבח, בעיקר באוצר, שכל נושא המיסוי יהרוס אותם בתחשיבים, והם לא ידעו איך לעשות את זה.

אמנון כהן: והנה, יום בהיר אנחנו שומעים ששר האוצר רוצה להיטיב עם קבוצה מסוימת באוכלוסייה, והוא אומר: אני רוצה להביא דירות לזוגות צעירים שאין להם דירה ללא מע"מ.

אמנון כהן: מבורך.

אמנון כהן: מבורך, כי אנחנו רצינו לעשות מע"מ דיפרנציאלי ולא הצלחנו, לא בממשלה ולא באופוזיציה.

אמנון כהן: אז המהלך מבורך, אבל מה קורה עם זה?

אמנון כהן: מקבלים החלטה רק מפני שהיא פופולרית, לא עושים עבודת מטה, לא בודקים את ההשלכות, ומגיע היועץ המשפטי לממשלה ואומר שאי-אפשר להפלות עד כדי כך; אפשר לתת הטבה לאלה שמשרתים במדינה – לאלה שעושים שירות לאומי ושירות אזרחי – אבל אי-אפשר למחוק לגמרי את השאר.

אמנון כהן: הוא ממליץ לעבודת המטה לעשות מדרגות.

אמנון כהן: לפני שהוא מקבל החלטה, הוא מצפה שעבודת המטה תיעשה בין הגופים הרלוונטיים, דהיינו משרד השיכון, השמאי הממשלתי, רשות המסים; לראות גם את כל התחזיות של הקרקע ואת הזמינות של הקרקע, מה העלות בכל אזור ואזור.

אמנון כהן: אבל לא – לא עושים שום עבודת מטה.

אמנון כהן: שולפים מספר, כביכול כדי להגיד "נתנו מספר" – שהוא 600,000.

אמנון כהן: כשאני שואל היום בדיון בוועדה לביקורת המדינה את הגופים המקצועיים שצריכים להביא ליועץ המשפטי לממשלה בשביל לקבל את ההכרעה: מה הגובה של המדרגה?

אמנון כהן: אז מה אומרים בייעוץ המשפטי של משרד האוצר?

אמנון כהן: שיתקיים דיון סביב הרצוי ולא סביב המצוי.

אמנון כהן: הדיון היה עקרוני-ערכי, אבל לא בחנו בכלל אם יש דירות, מה השווי של הדירות, באיזה אזורים יש דירות.

אמנון כהן: העיקר לזרוק מספר, לצאת בהצהרה לעיתונות, ולהגיד: יש לנו פה תזכיר חוק שעכשיו עומד להתגלגל.

אמנון כהן: אבל בלי שום בחינה, בלי שום דבר.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, זה מביא אותי, כשאני מסתכל בדוח מבקר המדינה שמציין – ואנחנו עכשיו ערב הכנת תקציב משרדי הממשלה; משרד האוצר מגבש עכשיו תקציבים מול משרדי ממשלה על מנת לגבש את תקציב 2015.

אמנון כהן: אז אמרתי, אולי זה מקרה בודד – הנושא של קבלת ההחלטה הזאת על 600,000.

אמנון כהן: לא, אדוני היושב-ראש.

אמנון כהן: אתה מסתכל בדוח הקודם של לפני שנתיים ובדוח שלפני כן – משרד האוצר מחליט לבד לגבי כל משרדי הממשלה.

אמנון כהן: אין עבודת מטה, אין ראייה מערכתית כוללת, אין אפשרות לדעת שפרויקט שמתחיל במשרד ממשלתי גם מסתיים כמו שצריך, ואז לראות אם להפיק לקחים, להוריד את הפרויקט הזה או לא להוריד את הפרויקט הזה.

אמנון כהן: במהלך השנה, כאשר נקבע תקציב, אחרי חודשיים בוועדת הכספים אתה כבר מקבל שינויים בתקציב.

אמנון כהן: לפני חודש אושר תקציב המדינה – כבר שינויים בתקציב?

אמנון כהן: הרי זה משהו לא הגיוני.

אמנון כהן: ויתרה מזו, לא פעם אתה מקבל בחודש מרס, אתה אומר עכשיו – משרד האוצר בא ואין לו ברירה, הוא אומר: תשמעו, יש יותר מדי צריכה, חייבים לקצץ.

אמנון כהן: איך מקצצים?

אמנון כהן: מקצצים הכי קל, flat בכל משרדי הממשלה.

אמנון כהן: אז באים לרווחה, לשר כהן, אומרים לו: אתה מוריד עכשיו 3% מהתקציב שלך.

אמנון כהן: זה פוגע בילדים, נוער, זיקנה, זה פוגע בכולם – זה פוגע בחינוך, זה פוגע בדיור, זה פוגע בתשתיות.

אמנון כהן: זה flat.

אמנון כהן: הבאת תקציב בלי עבודת מטה, בלי לראות דברים לעומק, בלי לראות תחזיות מה יכול לקרות.

אמנון כהן: הפרויקט שמתחיל – נגיד שהוא יוצא עכשיו עם פרויקט אלאלוף ומתקצבים אותו, תקצבו אותו לחמש שנים, בכל שנה סכום x.

אמנון כהן: אחרי שלושה חודשים באים אליך ואומרים: עכשיו קיצוץ בפרויקט – שאתה קבעת, המדינה קבעה.

אמנון כהן: ואתה אומר, עם השנים, עם הדוחות של מבקר המדינה, אולי מתקנים, אולי נגיע לאיזו שלמות, שלא נגיע למצב שאחרי שלושה חודשים אתה כבר מגיע לקיצוצים, כבר מגיע למעבר מסעיף לסעיף.

אמנון כהן: אבל, אדוני, התאכזבתי היום בדיון לראות שעבודת המטה של משרד האוצר – תכף אנחנו נשמע גם את סגן השר, אני מקווה שיש איזה בשורה חדשה, אבל מהפקידות, מה ששמעתי היום, התרשמתי שאין שום שינוי בתפיסה ואין שום שינוי בראייה, כולל בנושא הזה של דיור, כאשר מדובר בהטבה מבורכת, בואו נגיד, כרעיון.

אמנון כהן: בדרך כלל כשמביאים פרויקט צריכים לדעת מאיפה לוקחים את הכסף.

אמנון כהן: מאיפה יביאו 2.5 מיליארד שקל?

אמנון כהן: מאיפה ההכנסה, מאיפה זה ירד עכשיו, ההטבה הזאת?

אמנון כהן: מחר ועדת אלאלוף תביא את המלצותיה, תביא סכומים אדירים, צריך להצביע מאיפה לוקחים את הכסף.

אמנון כהן: זה לא העיקר לקבל החלטות, להשליך, לצאת עם כותרות, ובסוף שום דבר לא יוצא לפועל כי לא עושים עבודת מטה.

אמנון כהן: אתם יודעים, אדוני היושב-ראש, בגלל ההחלטה הזאת שעכשיו רק דיברו, שהדירות בלי מע"מ, השוק מוקפא.

אמנון כהן: אנשים גם לא קונים, הקבלנים נכנסים למגננה, לא בונים.

אמנון כהן: התחלות הבנייה ירדו, זה מה שאמר השמאי הממשלתי.

אמנון כהן: ואז, זה רק יבוא לקראת סוף השנה, החוק הזה של אפס אחוז מע"מ, ואז יש לך קפיץ.

אמנון כהן: תאר לך, אדוני היושב-ראש, 70,000 זכאים, זוגות צעירים שמחכים לפרויקט הזה.

אמנון כהן: כמה דירות יש?

אמנון כהן: 4,000.

אמנון כהן: למי תיתן?

אמנון כהן: למי תיתן?

אמנון כהן: על-פי איזה פרמטר תיתן?

אמנון כהן: לא מסתכלים על כלום.

אמנון כהן: כותרות.

אמנון כהן: כל בוקר כותרת חדשה – מעמד הביניים.

אמנון כהן: הכי הרבה יפגעו במעמד הביניים, כי רק על דירות חדשות מדובר, לא דירות יד שנייה.

אמנון כהן: רק כותרות.

אמנון כהן: כל בוקר משהו חדש.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, דובר פה באמת על רמיסה ברגל גסה של השכבות החלשות, כאשר אני מקווה שבתזכיר החוק, כשזה יגיע לוועדת השרים לענייני חקיקה, יעשו עבודת מטה כמו שצריך ובאמת יבדקו וישקלו, שזה יהיה אובייקטיבי, שבסכום שייקבע, הפרמטר, אפשר יהיה לרכוש דירה.

אמנון כהן: לא אמרתי, זה כבר בונה מעמדות.

אמנון כהן: איפה אפשר לרכוש דירות ב-600,000 ואיפה אפשר לרכוש דירה ב-1.6 מיליון?

אמנון כהן: אתה כבר עושה מעמדות.

אמנון כהן: דיברו פה כרגע על אי-שוויון בין האוכלוסיות.

אמנון כהן: אתה עכשיו בונה שכונות מיוחדות, שמחר תטפל בהן ברווחה, בחינוך, בדברים אחרים.

אמנון כהן: זה מה שאנחנו רוצים במדינה?

אמנון כהן: זו המדיניות שלנו לטיפול בעוני, למיגור העוני או לצמצום העוני?

אמנון כהן: אדוני, אנחנו עושים נזק.

אמנון כהן: עדיף לא לעשות מאשר לעשות, לתת כותרות כשבסוף לא יוצא מזה שום דבר.

אמנון כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אמנון כהן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת מאיר כהן להשיב לשתי ההצעות.

יולי יואל אדלשטיין: היה כאן ניסיון של חבר הכנסת אמנון כהן להוריד אותך בדרגה, לדרגת סגן שר, אבל לא נתנו לזה יד, ואני מודיע שמדובר בתשובת שר מלא מלא, כמו שפעם היה אומר אחד הקולגות.

מאיר כהן: סגן שר האוצר – – –

אמנון כהן: סגן שר האוצר התכוונתי.

יולי יואל אדלשטיין: לא רציתי לסכסך, רק ציינתי את העובדה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, חברת הכנסת מיכל רוזין, אני חייב לענות.

מאיר כהן: הזכרת את הנושא, את הפרשה בקריית-גת.

מאיר כהן: אני מוצא חובה לענות לך, כי העלית בעיה כאובה שאנחנו מתעסקים בה.

מאיר כהן: אני מסכים אתך לחלוטין, זה כשל רב-מערכתי.

מאיר כהן: לכל מילה מהמילים שאמרת הרגשתי שותף, אבל ראיתי צורך, כאחת מהמערכות האלה, כן לרדת לקריית-גת וכן לשבת עם האנשים וכן לטייל ברחוב ולשמוע את האנשים ולראות מאיפה זה צמח.

מאיר כהן: לא שהדברים התחדשו.

מאיר כהן: אבל אני גם חייב לציין שהמערכת היחידה שישבה אתמול, מייד, עם עצמה ועשתה חשבון נפש, הייתה המערכת של אותם עובדים סוציאליים יקרים ומיוחדים, שתמיד הם בחזית של כל אירוע בחברה הישראלית.

מאיר כהן: אגב, הם פעלו יוצא מן הכלל, הם פעלו טוב.

מאיר כהן: קל מאוד למשטרה לצאת בהכרזות: אנחנו בודקים אותה – כי מה יותר קל מאשר לתקוף את אותה עובדת סוציאלית בקצה, אני קורא לזה "קצה הרצף", שמתמודדת עם הבעיות האלה?

מאיר כהן: קל יותר לתקוף.

מאיר כהן: אני תמיד אומר: הלוואי שהיה מותר להן לספר הכול.

מאיר כהן: הן מוגנות, הן לא מוגנות – הן מחויבות לצנעת הפרט, אז הן לא יכולות לספר את כל הסיפורים.

מאיר כהן: אין לי שום ספק שהיה שם כשל; כל אחד פעל על-פי התקנון, אף אחד לא פעל על-פי תקנון הלב.

מאיר כהן: כי בחינוך, ברווחה, בעוד הרבה תחומים יש תקנון הלב, וברגע שמאבדים אותו, לא משנה מה תעשה.

מאיר כהן: לא שילבו ידיים ולא העבירו אינפורמציה.

מאיר כהן: ולא בכדי, כשהייתי ראש עיריית דימונה, הדבר הראשון שעשיתי – איחדתי את החינוך והרווחה.

מאיר כהן: כי כשיושבת עובדת סוציאלית בישיבה פדגוגית של בית-ספר, זה נראה אחרת לגמרי.

מאיר כהן: אז אני מעל הבמה הזאת מוצא חובה לברך ולהגיד מילה טובה לכל העובדים הסוציאליים ולאגף הרווחה בעיריית קריית-גת, שבניגוד לפרסומים, אחרי שישבתי אתם שעות הם ידעו להגיד איפה הם לא היו בסדר, אבל ב-99% הטיפול היה יוצא מן הכלל אנושי.

מאיר כהן: יש עוד מערכות שצריכות לעשות חשבון נפש, ואני לא אמנה אותן כאן.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, אני מצטער שהקדמתי.

מאיר כהן: בעיית העוני בחברה הישראלית היא בעיה עמוקה ומדאיגה, ולדאבוני יש קבוצות רבות באוכלוסייה החיות בעוני או נמצאות בסיכון להיות בעוני.

מאיר כהן: ברור לכולנו שעוני, חוסר ביטחון תזונתי ופערים חברתיים הם מתכון לאסון חברתי ויש לטפל בהם באופן מיידי.

מאיר כהן: הממשלה, ואני בתוכה, חבר הכנסת כהן, רואים את עצמנו אחראים לשלומם, לרווחתם הפיזית והנפשית של כלל האזרחים, ובעיית העוני נמצאת על סדר-היום שלנו, ואנחנו כל יום עסוקים עם זה.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד לך משהו: גם אתה, אנשי ש"ס, וגם אנשי אגודת ישראל – אני מבין את הריטואל הקבוע, המחייב אתכם להעלות הצעות אי-אמון, זו החובה שלכם כאופוזיציה.

מאיר כהן: אבל בנושא העוני?

מאיר כהן: איך אנחנו אומרים בדימונה, בחייאת, אתם מעלים הצעות בנושא העוני?

מאיר כהן: באמת, היד שלכם לא רועדת כשאתם כותבים את ההצעות האלה?

מאיר כהן: אתם הייתם חברים בממשלות האחרונות, כשהמדיניות שלכם – ואני מצביע עליכם – המדיניות שלכם הובילה אותנו למצב הקשה שבו אנו נתונים כעת.

מאיר כהן: לא שמעתי, חבר הכנסת כהן ושאר חברי הכנסת מש"ס ומהאגודה – יש לי ויכוח גדול מאוד עם מרצ, אבל הם היו באופוזיציה; שמעתי את הזעקה שלהם.

מאיר כהן: אבל אתם, איפה הייתה הזעקה שלכם?

מאיר כהן: הייתי ראש עיר עשר שנים בעיר לא קלה, מעולם לא הייתם שותפים לפתרונות בנושא עוני, זה לא עניין אתכם.

מאיר כהן: ישבתם בממשלה, הייתם שרים בממשלה, איפה הייתם?

מאיר כהן: אני נזהר לא להשתלח באנשים ונשבעתי שכל עוד אני חבר כנסת אני לא אגיד דברים שהם קשים, אני גם לא אקח חלק בהשמצות, אבל זה מקומם שאתם כל יום שני עומדים כאן על הדוכן ומדברים על העוני.

מאיר כהן: אני בא מכם, חביבי.

מאיר כהן: כמה פעמים היו לכם הזדמנויות לטפל בעוני?

מאיר כהן: כמה פעמים יכולתם לקחת את האוכלוסיות שלכם ולטפל בהן ביושר?

נסים זאב: בינתיים המפלגה שלך גוזלת את פת לחמם של העניים, של היתומים, של המסכנים והאביונים.

נסים זאב: יש 6 מיליארד ששוכבים באוצר, אתם לא יודעים מה לעשות אתם.

מאיר כהן: אתה רוצה עוד דקה?

מאיר כהן: אני מוכן לוותר, תצעק.

נסים זאב: כן, אדוני, אני יודע את הנתונים ואת המספרים.

מאיר כהן: תצעק עוד דקה.

מאיר כהן: בזה הייתם חזקים, לצערי; בלצעוק ולעשות הצגות.

נסים זאב: לא, אנחנו עשינו.

נסים זאב: לא נתנו למפלגות לגזול את העניים.

מאיר כהן: אבל את האוכלוסיות שלכם אתם הפקרתם.

נסים זאב: לא נתנו להם לגזול את העניים.

מאיר כהן: טובלים ושרץ בידכם, זה מה שאתם.

נסים זאב: כל המפלגה שלכם חתיכת שרץ.

מאיר כהן: הגיע הזמן שיגידו לכם את זה.

מאיר כהן: בחוצפה חסרת תקדים – –

נסים זאב: אני אומר לך שהמפלגה שלכם מלאה בשרצים.

מאיר כהן: – – הנציגים שלכם עומדים – אתם מדברים על עוני, תגיד לי?

מאיר כהן: אתם טיפלתם בעניים של דימונה?

מאיר כהן: של עיירות הפיתוח?

נסים זאב: אתם שרצים, אתם טבולים בשרץ.

מאיר כהן: מה עשיתם חוץ מלשבת ולדאוג לסיר הבשר שלכם?

נסים זאב: מה עשינו?

נסים זאב: אתה רוצה שאני אתן לכם רשימה מה עשינו?

מאיר כהן: ואתם עומדים כאן בחוצפה בלתי רגילה.

מאיר כהן: אתם טיפלתם בירוחם?

מאיר כהן: מי עשה את זה?

מאיר כהן: מצנע עשה את זה, אני עשיתי את זה, אנחנו טיפלנו בעניים.

נסים זאב: לא, רק אתה עשית – –

מאיר כהן: לא רק אני עשיתי, חס ושלום.

נסים זאב: – – חוץ ממך לא עשו שום דבר.

נסים זאב: כולנו דוממים.

מאיר כהן: לא רק אני עשיתי, אבל אתם לא עשיתם כלום, והגיע הזמן שיגידו לכם את זה.

מאיר כהן: לא רק אני עשיתי, כולם עשו.

מאיר כהן: אתם לא עשיתם כלום.

נסים זאב: אנחנו לא עשינו, כן.

מאיר כהן: ואני לא רוצה – אל תמשוך אותי בלשון כי אתה יודע, אנחנו מאותו מוצא.

נסים זאב: אתה יודע בדיוק מה אני עשיתי למען עם ישראל 30 שנה.

נסים זאב: אל תגיד שלא עשינו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת נסים זאב.

יולי יואל אדלשטיין: קורות חיים מופיעים באתר.

מאיר כהן: מפלגת ש"ס לא עשתה כלום בנושא העוני.

נסים זאב: עשתה רבות.

מאיר כהן: כלום.

דב ליפמן: אתה התחלת אתו.

מאיר כהן: טמנתם את הראש שלכם בחול, והיום, כשסוף-סוף יש התחלה של התמודדות עם העוני ואנחנו לוקחים אחריות על הפערים שאתם יצרתם ומנסים לתקן, במקום לברך ולשתף פעולה מתוך הגינות ויושרה, מעל לכל שיקול פוליטי, אתם מוצאים דופי בכל מה שאנחנו עושים.

מאיר כהן: טיפול אמיתי ומעמיק בשאלת העוני ובצמצום הפערים דורש שילוב מערכות בין המשרדים, איגום משאבים, נגישות לבריאות, חינוך טוב ושוויוני, דיור בר-השגה, הורדת מחירים, חיזוק הביטחון התזונתי ועוד הרבה מאוד דברים שאני לא אמנה כאן.

מאיר כהן: לאור הנתונים הקשים והמדאיגים של העת האחרונה, המצביעים על שיעורי עוני ואי-שוויון גבוהים בישראל ביחס למדינות מפותחות, הקמתי את הוועדה למלחמה בעוני.

מאיר כהן: ועדה ראשונה שמטרתה אחת: התמודדות הוליסטית של הממשלה, של מדינת ישראל, לטווח הארוך, עם שאלת העוני.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד לכל אלה שאני שומע אותם, וגם לעיתונאים שממהרים להשחיז את הסכינים שלהם כלפי הוועדה – – –

מיכל רוזין: אלה ראש הממשלה ושר האוצר שמשחיזים סכינים.

מאיר כהן: את לא שמעת אותם, מיכל.

מאיר כהן: אני מאוד מכבד את הגינותך.

מאיר כהן: את לא שמעת אותם, את שמעת עיתונאים.

מאיר כהן: אני שמעתי את ראש הממשלה, אני שמעתי את שר האוצר.

מאיר כהן: יש להם מחויבות.

מאיר כהן: אנחנו נתווכח.

מאיר כהן: ההמלצות של הוועדה הן לא המלצות שטחיות, הן המלצות רציניות.

מאיר כהן: אנחנו נצטרך להילחם, אבל את צריכה להגיד בהגינות שלא שמעת את ראש הממשלה, לא שמעת את שר האוצר.

מאיר כהן: יכול מאוד להיות ששמענו חלק מפקידי האוצר, שלאורך כל השנים – ואת יודעת את זה בדיוק כמוני – חשבו שהם מנהלים את המדינה הזאת, ואנחנו נבהיר להם שהם לא מנהלים את המדינה.

מיכל רוזין: נקווה שזה יחלחל.

מאיר כהן: כן, אני מסכים אתך.

מאיר כהן: נבהיר להם שלא הם מנהלים, וניאבק על זה.

מאיר כהן: אבל חבל לעמוד כאן ולהגיד שראש הממשלה ושר האוצר מתכחשים.

מאיר כהן: זה לא נכון.

מאיר כהן: חזינו בתקופה שלכם במסיבות עיתונאים עתירות תקשורת על אודות 100 מיליון שקלים שהוקצו לביטחון תזונתי לאנשים מוחלשים.

מאיר כהן: שום דבר לא נעשה, ואגב, מבקר המדינה ציין את זה בדוח האחרון שלו.

מאיר כהן: אנחנו בשנה הזאת הקצינו 230 מיליון שקלים לביטחון תזונתי, ואני רוצה לפרט, חבר הכנסת זאב: 70,000 ילדים, ובכלל זה ילדים שלכם ושלנו כולנו, נוספו למפעל ההזנה; 70,000 ילדים.

מאיר כהן: אלפי עובדים עניים בעלי צרכים מיוחדים, 15,000 לדיוק, מקבלים בכל יום ארוחה חמה.

מאיר כהן: כבר מקבלים; 114 מוקדים ברחבי הארץ של מועדונים מאושרים לקשישים מקבלים ארוחת צהריים חמה בכל יום.

מאיר כהן: יצא עוד קול קורא לרשויות, שכל רשות שתרצה – לא שמעתי את הזעקה שלכם לגבי האנשים האלה שבמשך שנים לא דאגו למזון.

נסים זאב: אתה רק שווה בפוליטיקה.

נסים זאב: כמה אתה יכול לשמוע?

נסים זאב: אני פה 15 שנה בעשייה.

נסים זאב: אל תגיד שלא שמעת, אתה לא יודע.

נסים זאב: אל תטיח דברי הבל במפלגה שאתה לא מכיר בכלל.

דוד רותם: זה בסדר, זהבה גלאון תדאג לכם.

מיכל רוזין: היא באמת תדאג.

מיכל רוזין: אתם הייתם בממשלה.

מיכל רוזין: אולי הוא לא, אבל אתם כן.

מאיר כהן: חבר הכנסת זאב, אני לא מטיח דברי הבל.

מאיר כהן: אני מרשה לעצמי – היות שאתם מעלים הצעה שכזאת, הצעות אי-אמון – אני לא אומר דברי הבל.

מאיר כהן: אתה יכול להתווכח אתם, אתה יכול לא להסכים אתם.

מאיר כהן: אני לעולם לא אגיד על הדברים שלך "דברי הבל".

מאיר כהן: היה זהיר בלשונך.

מאיר כהן: תתווכח אתי.

מאיר כהן: אני לא אומר דברי הבל.

מאיר כהן: אני עומד מאחורי כל מילה שלי, שלא שמעתי את הזעקה שלכם, ולא צריך להיות בכנסת.

מאיר כהן: אני ישבתי עשר שנים; הייתי מנהל בית-ספר הרבה מאוד שנים.

מאיר כהן: כל חיי עסקתי באוכלוסיות העניות, ואני שמח להגיד לך שאני גם יכול להגיד – היזהרו בבני עניים, כי רובם הגדול הצליחו.

מאיר כהן: אבל עברנו מסלול חתחתים קשה מאוד.

מאיר כהן: אתם לא הייתם שם, לא יעזור לך מה שתגיד.

נסים זאב: אתה לא יודע מה עשינו, אז מה אתה – אני 30 שנה בעשייה למען עם ישראל.

נסים זאב: אתה אומר שלא עשינו כלום.

מאיר כהן: חבר הכנסת זאב, אתה שוב אומר – – –

נסים זאב: אם כל העשייה היא אצלך ולא אצל אף אחד אחר, אני ואין זולתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת זאב, אתה אומר מה – – –

נסים זאב: זאת ההסתכלות שלכם?

נסים זאב: אתם מסתכלים עלינו יותר מדי מלמעלה.

נסים זאב: תסתכל עלינו בגובה העיניים, אני מציע לך.

מאיר כהן: תראה, אם זה אישי, אני חושב שאתה לא צודק.

נסים זאב: זה לא אישי, זה בכלל – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת זאב, מה כל אחד מכם כפרט – – –

נסים זאב: אני ואפסי אין.

מאיר כהן: מה כל אחד מכם כפרט עשה, זה פחות חשוב.

נסים זאב: אני אעלה ואני אספר לך מה עשיתי.

נסים זאב: יש לך זמן?

מאיר כהן: אני לא מספר מה אני עשיתי, אני מדבר בשמה של הממשלה.

נסים זאב: שעתיים ברצף אני אסביר לך מה עשיתי.

נסים זאב: לא שלוש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, נסים זאב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נסים זאב, מספיק.

מאיר כהן: לא שמעתי – אני חוזר שוב, למגינת לבך.

מאיר כהן: לא שמעתי את זעקתכם, לא ראיתי את הצעות החוק שלכם המדברות על ביטחון תזונתי.

מאיר כהן: לא ראיתי.

מאיר כהן: בדקתי – לא מצאתי הצעת חוק שלכם כשהייתם חברים בממשלה שמדברת על ביטחון תזונתי; אף אחד במדינה גם לא הלך אחריכם לאיזה מאבק שהובלתם.

מאיר כהן: לא שמעתי את זעקתכם לגבי החד-הוריות, אבל אנחנו מטפלים בזה.

מאיר כהן: רק לפני שבועיים הוקצו 150 מיליוני שקלים לחיזוק האימהות החד-הוריות: 90 מיליון שקלים להגדלת מס הכנסה שלילי; פטור מתשלום על לימודים; עזרה ללימודים באוניברסיטה; פטור מתשלום לקייטנות; מענקים ליציאה לעבודה.

מאיר כהן: אני מאוד מקווה שעוד במושב הזה – אני שוקד על תיקון העוול הגדול המונע מנשים חד-הוריות לצאת לעבוד, דואג לכך שהקצבאות, המזונות שהן מקבלות מהביטוח הלאומי, לא יוכרו כקצבאות.

מאיר כהן: סוף-סוף נתקן את העוול הזה, ואני אעשה את זה.

מאיר כהן: אני?

מאיר כהן: הממשלה תעשה את זה.

מאיר כהן: אני מזכיר לך, הטיפול בקצבאות שאירים ליתומים – זה יישאר ביני לבינך, אני לא אגיד עוד מילה.

מאיר כהן: אבל אם אכן אני מדבר מגבוה, אז תשפוט את זה אתה.

מאיר כהן: בימים אלה אנו שוקדים על הנעת התוכנית "נושמים לרווחה": 100 מיליוני שקלים לטובת טיפול ב-5,000 משפחות, וברגע הזה מאותרות המשפחות.

מאיר כהן: ממשלת ישראל מקצה 82 תקנים של עובדים סוציאליים, פעם ראשונה, בלי מצ'ינג לרשויות.

מאיר כהן: תהיה עובדת סוציאלית שלא תטפל בשום דבר חוץ מבאנשים העניים.

מאיר כהן: היא תהיה הכתובת שלהם, לא רק להקשיב, אלא גם נותנים לה ארגזי כלים כדי לטפל בהם.

מאיר כהן: עובדים סוציאליים שמרכזים את המשפחות המאותרות; מגייסים 300 מנטורים ומצמידים אותם למשפחות.

מאיר כהן: לכל 15 משפחות יוצמד מנטור שילווה אותן שנתיים.

מאיר כהן: המשפחות יקבלו קצבה במשך שנתיים, מתוך תקווה להוציא אותן, לעשות איזו מוביליות חברתית ממקום של נחשלות למקום של עצמאות.

מאיר כהן: אנחנו עושים את זה בשקט.

מאיר כהן: הקצינו את הכסף, זה עובד בשטח.

מאיר כהן: כמו שאמרתי, אתם הייתם שותפים ליצירת חברה שבה הפערים הם בלתי נסבלים.

מאיר כהן: גם כאופוזיציה, חבר הכנסת זאב, חבר הכנסת כהן, בסופו של דבר אנחנו שותפים לבית הזה.

מאיר כהן: אני מצפה מכם לשותפות.

מאיר כהן: כשאתם רוצים לבקר זאת זכותכם הבלעדית, אבל אתם יודעים מה?

מאיר כהן: תשאלו, תתעניינו.

מאיר כהן: אם יש לכם משהו להציע, תבואו.

מאיר כהן: המשרדים שלנו פתוחים.

מאיר כהן: אל תישארו במסגרת של איזה קרב בין מה אתם עשיתם לבין מה אנחנו עשינו.

מאיר כהן: אף אחד לא ייקח מכם את זה שזכיתם ביושר רב להיות חלק מאלה שיצרו את הפערים האלה.

מיכל רוזין: השאלה היא אם יהיה שינוי בסדרי עדיפויות.

מאיר כהן: יהיה שינוי בסדרי עדיפויות.

מאיר כהן: אני אומר כחבר בממשלת ישראל.

מאיר כהן: היום מתנהל מאבק בנושא תקציב הביטחון.

מאיר כהן: אני חושב שזה לא מאבק בין שר האוצר לשר הביטחון, זה מאבק בין רווחה לבין ביטחון, בין חינוך לבין ביטחון.

מאיר כהן: הוא מאבק על סדרי העדיפויות.

מאיר כהן: ואנחנו לא אטומים, אנחנו ערים לזה גם בתוך הממשלה.

מאיר כהן: ודאי שאם אנחנו נמשיך לקדש את שאלת הביטחון ולא נסתכל דרך משקפיים של עוני ושל רווחה ושל חינוך ובריאות, אז לא נוכל לעשות שום דבר.

מאיר כהן: הקופה היא קופה מאוד ברורה לכולם.

מאיר כהן: סדרי העדיפויות – על זה כולנו נאבקים.

מאיר כהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לשר הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון האחרונה להיום: המשך הריסת הבתים בנגב – בל"ד, חד"ש ורע"ם-תע"ל-מד"ע.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ומי שינמק את ההצעה הוא אכן חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לפני כמה חודשים החליטה הממשלה, באמצעות השר הממונה – אז הממונה היה השר לשעבר מר בגין, למשוך את הצעת החוק הקרויה "הצעת חוק פראוור", והשם הרשמי שלה הוא הצעת חוק להסדרת התיישבות בדואים בנגב.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו ראינו בכך צעד חשוב, אפילו ניצחון קטן.

ג'מאל זחאלקה: עם זאת, הממשלה לא למדה את הלקח מכישלון התוכנית והמשיכה באותה מדיניות, והמשיכה לדבוק באותן עמדות, שתמציתן:

ג'מאל זחאלקה: הממשלה לא מכירה בכלל בבעלות כלשהי של האזרחים הערבים בנגב, וזאת בהסתמך על פרשנות מעוותת של חוק טורקי ישן לאדמת "מוואת".

ג'מאל זחאלקה: החוק אומר שאם אדם עומד בקצה יישוב וצועק צעקה גדולה, המקום שבו נשמעת – האחרון – שבו נשמעת הצעקה, זה גבולות היישוב.

ג'מאל זחאלקה: מעבר לשמיעה של הצעקה זה אדמות "מוואת".

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אדמות הפקר, הן לא שייכות לאף אחד.

ג'מאל זחאלקה: כמובן, ישראל, כשהביאה את הפרשנות שלה לחוק – עשו כמה דברים; וזה, דרך אגב, לא חוק של הנגב – בכלל בארץ.

ג'מאל זחאלקה: הביאו אדם שלא יודע לצעוק הרבה ואחד שלא שומע טוב, ואז המרחק הצטמצם כבדרך פלא מ-3–4 קילומטר ל-1.5, וכו' וכו'.

יריב לוין: – – – את גבולות – – –

ג'מאל זחאלקה: הגדילה לעשות הממשלה כשקבעה, הלכה לעוד סעיף בחוק הזה, בעניין הגדרת יישוב, בית אחרון ביישוב, ואמרו: בכלל בנגב אין יישובים, אין מאיפה לצעוק.

ג'מאל זחאלקה: אין מקום שבו אדם יכול לעמוד, מבנה אבן מסודר שהוא יכול לעמוד ולצעוק וצעקתו תישמע וייקבעו גבולות, ועל כן אין בכלל בעלות של האזרחים הערבים בנגב.

ג'מאל זחאלקה: כמובן, הייתה התעלמות מחקיקה אחרת ומהסדרים אחרים בזמן המנדט הבריטי.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה להלעיט את הכנסת בפיתולים ובפלפולים של חכמי המשפט וגזלני הקרקעות, כיצד הם הצליחו לעוות את הדבר ובצורה גורפת לא להכיר בכלל בבעלות של האזרחים הערבים בנגב.

ג'מאל זחאלקה: כמובן, תוך התעלמות גם מהחוק הבין-לאומי.

ג'מאל זחאלקה: החוק הבין-לאומי קובע מפורשות שעל המדינות להכיר בצורת הבעלות על הקרקע של הילידים, של בני המקום, כי לא בכל מקום שהגיעו מהגרים או הגיע קולוניאליזם, או שלטון זר – תקראו לזה מה שאתם רוצים – הם ידעו שהם יבקשו ממך את אותם ניירות.

ג'מאל זחאלקה: הסבא של אבו עראר לא חלם שתקום מדינה ותבואו לקחת את הקרקע ויבקשו ממנו קושאן במספר ומסוג מסוים.

ג'מאל זחאלקה: הבעלות של הקרקע היא מאוד ברורה בנגב, מאוד ברורה.

ג'מאל זחאלקה: אין עליה חולקין, על-פי מסורת מסודרת ובתי-דין שהייתה להם אוטונומיה בתקופה העות'מאנית.

ג'מאל זחאלקה: איך אני יודע זאת?

ג'מאל זחאלקה: בשנות ה-70 המדינה הציעה לבדואים להגיש תביעות על הקרקע, אחר כך לעשות דיון.

ג'מאל זחאלקה: כמובן, היא לא הכירה בכל התביעות, אבל אמרו: תגישו תביעות.

ג'מאל זחאלקה: ובדרך פלא, מתוך 3,200 תביעות לא היו תביעות צולבות.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, לא הייתה תביעה של שני צדדים על אותה קרקע.

ג'מאל זחאלקה: כל אחד ידע מהי הקרקע שלו.

ג'מאל זחאלקה: לא היה דבר כזה, לא היה ריב.

ג'מאל זחאלקה: לא היה – למרות, 3,000, כל אחד הגיש לבד בצורה אחרת.

ג'מאל זחאלקה: כל אחד הגיש את התביעות שלו והתביעות לא היו צולבות.

ג'מאל זחאלקה: לכן, אי-אפשר לגשת לפתרון כלשהו שיש בו המינימום שבמינימום של הגינות בלי הכרה בזכות על הקרקע, אם אתה לא מכיר בזכות.

ג'מאל זחאלקה: בכל התוכניות הממשלתיות אומרים: אנחנו עושים לכם טובה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא לוקחים את כל 800,000 הדונם שיש לכם היום, אנחנו ניקח רק 650,000, נשאיר לכם 150.

ג'מאל זחאלקה: הימין משתולל, מתנגד.

ג'מאל זחאלקה: מה 150?

ג'מאל זחאלקה: זה יותר מדי.

ג'מאל זחאלקה: מספיק להם 80.

ג'מאל זחאלקה: זו אחת הסיבות שנפלה הצעת פראוור.

ג'מאל זחאלקה: כל עוד הגישה הזו קיימת, ממנה נגזרת המדיניות שאומרת שיש יישובים בלתי מוכרים שיש לעקור אותם, שיש להפקיע את הקרקעות, 80% מהקרקע של האזרחים הערבים בנגב, שנשארה להם כמובן, אחרי 1948.

ג'מאל זחאלקה: אחרי הנכבה – 90% גורשו, נשארו רק 10%, וה-90% – לקחה המדינה את כל האדמות שלהם.

ג'מאל זחאלקה: אני מדבר על האדמה של ה-10% שנשארו, וגם עתה, הממשלה רוצה להמשיך את מה שנעשה ב-1948, לכבוש ולכבוש עוד קרקע, הפעם בזכות הכוח של המדינה ובאמצעות חוקים.

ג'מאל זחאלקה: פראוור – הממשלה משכה את החוק, ולא רק ממשיכה לדבוק באותן עמדות, היא ממשיכה באותה מדיניות.

ג'מאל זחאלקה: הנה, למשל, גברתי היושבת-ראש, בשנת 2012 נהרסו 926 בתים.

ג'מאל זחאלקה: 2013 – 450 בתים.

ג'מאל זחאלקה: בשנת 2014 אנחנו לא הגענו למחצית השנה וכבר נהרסו יותר מ-400 בתים.

ג'מאל זחאלקה: זה קצב של ארבעה-חמישה בתים ביום, זה קצב מטורף.

ג'מאל זחאלקה: מדובר באוכלוסייה ענייה, באוכלוסייה שהיא בשולי השוליים, סובלת מתת-פיתוח, שלא לדבר על היישובים הלא-מוכרים: אין מים בצורה מסודרת, אין חשמל, בתי-ספר מרוחקים.

ג'מאל זחאלקה: במאה ה-21 עד כמה אפשר להתעלל באנשים?

ג'מאל זחאלקה: ואז באים ואומרים לנו, בגלגול עיניים למתחילים – לא למתנחלים, לא, למתחילים.

ג'מאל זחאלקה: אומרים: לא יכול להיות שיימשך המצב הזה של היישובים הלא-מוכרים.

ג'מאל זחאלקה: נכון, לא יכול להיות, אבל זה לא הפתרון; אתה מביא אסון, לא פתרון.

ג'מאל זחאלקה: יש פתרון, אפשר אחרת.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו הצענו, כבוד השר פרי, כבוד השר שמיר, כמה פעמים, אין-ספור פעמים: בבקשה, בואו ננהל משא-ומתן רציני, אמיתי, לפתרון הבעיות בנגב.

ג'מאל זחאלקה: מומחים רבים אומרים שאפשר למצוא פתרונות.

ג'מאל זחאלקה: הנה המפה, מפת היישובים האלטרנטיבית, התוכנית האלטרנטיבית, שהוכנה על-ידי אנשים מומחים לעניין, בראשותו של פרופסור אורן יפתחאל ואחרים, שלא פוגעת ולא מתנגשת באף תוכנית ארצית, שנעשתה בצורה סופר-מקצועית.

ג'מאל זחאלקה: בבקשה, נדון על סמך התוכנית הזאת, נגיע להבנות.

ג'מאל זחאלקה: אז למה רוצים לכפות בכוח אם אפשר אחרת, אם אפשר בהידברות?

ג'מאל זחאלקה: אני רק מזכיר, ובזה אני מסיים, שבעניין אדמות אל-רוחה היו התנגשויות שלושה ימים, אני הייתי שם, ובסוף ישבו שנה, שנתיים ושלוש שנים ומצאו פתרון – –

פנינה תמנו: תודה רבה, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: – – לשביעות רצון כולם.

ג'מאל זחאלקה: אפשר למצוא פתרונות, רק צריך מינימום של רצון טוב, ולא רק תאוות בצע של גזלת הקרקע וכבשת הרש מהציבור הערבי בנגב.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת זחאלקה.

פנינה תמנו: ישיב שר החקלאות ופיתוח הכפר יאיר שמיר.

פנינה תמנו: אחריו – אנחנו נעבור לדיון.

יאיר שמיר: גברתי היושבת-ראש, חברי חבר הכנסת השר פרי, חברי חברי הכנסת, קודם כול אני מקבל את הסיפה של חברי – בהידברות יהיה אפשר למצוא פתרון.

יאיר שמיר: אני מסכים אתך, ואני מקווה שגם נצליח להגיע לזה.

יאיר שמיר: אני הבנתי קצת שהשאילתה, או הצעת האי-אמון, היא בעיקר סביב הריסת בתים.

יאיר שמיר: אני אדון גם בזה, אני אציג את עמדתי, גם בנושא הספציפי שהעלית.

יאיר שמיר: ראשית אציין כי רשות הבדואים, או רשות הסדרת התיישבות הבדואים, איננה מופקדת על אכיפת דיני המקרקעין.

יאיר שמיר: אולם נדרש להבין כי המצב הקיים היום, שבו יש 50,000 מבנים המוגדרים על-פי החוק כלא-חוקיים, אינו יכול להימשך, ואנחנו חייבים להסדיר את זה.

יאיר שמיר: היו עד היום למעלה מ-40 ועדות כאלה ואחרות, והאחרונה בהן הייתה בראשותו של השופט גולדברג.

יאיר שמיר: הוא הציע כמה פתרונות, מנסים ללכת לאורכם ולאורם, אני מקווה שגם נגיע אליהם.

יאיר שמיר: אחת המסקנות שלו הייתה, כמובן, שצריך לעשות את הדברים בהידברות, אני כמובן אציין בהמשך מה אני עושה בתחום הזה, וגם אני מאמין שזאת הדרך.

יאיר שמיר: כלל ההריסות מבוצע כחוק, לאחר אישור בתי-המשפט ולאחר צווי הריסה של יחידת האכיפה של חוק התכנון והבנייה במשרד הפנים.

יאיר שמיר: ממשרד הפנים נמסר כי פעולות האכיפה של יחידת הפיקוח המחוזית עוסקות באכיפת חוק התכנון והבנייה כנגד בנייה בלתי חוקית אשר מתבצעת ללא היתר, ובמיוחד בנייה הממוקמת בשטחים גליליים שמחוץ לתחום המחוז – המחוז עצמו, מדובר על 700,000 דונם של שטחים ציבוריים כפי שהם מוגדרים בתוכנית בניין העיר, או שטחים שאינם מיועדים למגורים – –

טלב אבו עראר: אדוני השר, איך – – –

יאיר שמיר: – – כהגדרתם בחוק – ונגד בנייה חדשה בלבד המאותרת על-ידי גופי האכיפה, בצווים מינהליים.

טלב אבו עראר: – – – איך תהיה הידברות?

טלב אבו עראר: הוא לא עונה.

יאיר שמיר: כיום רק כ-30% מעבירות הבנייה מאותרות ונפתח נגדן הליך אכיפתי – כ-1,000 מבנים בשנה.

יאיר שמיר: מתוכם, כמחצית נהרסים הריסה עצמית על-ידי מבצע העבירה במסגרת הידברות, כ-15% מותלים על-ידי בתי-המשפט, והשאר, כ-400, נהרסים על-ידי המדינה במשך שנה.

יאיר שמיר: יש לציין כי הרשות להסדרת ההתיישבות בוחנת כל צו על מנת לתת למבצע העבירה אפשרות להיכנס להסדרה, ובמידה שמתקיים רצון כזה, אזי הרשות מתלה את הצו.

יאיר שמיר: לפני כשבוע ימים יצאנו למהלך ראשון של שיווק קרקעות מאז הוגדרה הסמכות בראשותי, ואת זאת אנחנו עושים בביר-הדאג', בפזורה ביר-הדאג', ובשלב ראשון אנחנו משווקים 320 מגרשים בכפר ביר-הדאג' ליד קיבוץ רביבים, ובהמשך אנחנו מקווים שיוסדר כל היישוב.

יאיר שמיר: הכפר ביר-הדאג' המונה היום למעלה מ-5,000 תושבים, שוכן בין קיבוץ רביבים לכביש 222 בשטחי האש של בסיס צאלים.

יאיר שמיר: התוכנית להסדרת ההתיישבות בכפר כוללת 160 מגרשים בגודל של 5 דונם שיוקצו לצורכי מגורים וחקלאות ו-160 מגרשים נוספים בגודל 700 מ"ר לטובת מגורים בלבד.

יאיר שמיר: כיום רוב תושבי הכפר מתפרנסים מחקלאות, ולכן אנחנו נותנים חשיבות יתרה לשמירה על האופי החקלאי של היישוב.

יאיר שמיר: כמו כן, אנחנו מתכננים להקים ביישוב אזור תעשייה וישווקו בו 34 מגרשים נוספים לעסקים.

יאיר שמיר: גם היום, גם ברגע זה שאנחנו מדברים, אנחנו עושים כנס, כנס מתיישבים, שבו מציגים לכל אחד – מציגים את התוכנית, מציגים את פני התוכנית, איפה יהיו בתי-הספר, איפה יהיה המסגד, איפה יהיו כל מבני הציבור, איפה כל אחד יכול להשתלב ולקבל מגרש.

יאיר שמיר: אנחנו עושים את זה ממש בימים אלה, ממש עכשיו, עכשיו כשאנחנו מדברים זה נעשה.

טלב אבו עראר: – – – את הבתים, תפסיק להרוס בתים.

יאיר שמיר: עבודת המשרד מאז קבלת האחריות – ברצוני להדגיש ולחדד את עמדתי בנושא.

יאיר שמיר: כפי שהתבטאתי בעבר, הצעת חוק להסדרת התיישבות הבדואים הפכה להיות עיקר ומטרה בפני עצמה, מסלול שהחמיץ שנים רבות את המטרה.

יאיר שמיר: כשעסקנו רק בקרקעות ולא הסתכלנו בגדול, פספסנו.

יאיר שמיר: זה לא שלא צריך להתעסק עם הקרקעות, זה לא שצריך לא לתת פיצוי על הבעלות על הקרקעות, אבל צריך להתחיל גם מהצד האנושי, התרבותי והסוציו-אקונומי, ובזה אנחנו הולכים לעשות רבות, החל במציאת מקומות פרנסה, טיפול בבתי-הספר, טיפול בטיפות-חלב, טיפול בהסעות, תחבורה, בניית מכללות ועוד כהנה וכהנה.

יאיר שמיר: עם קבלת האחריות בינואר, התחלנו באיגום כל התקציבים שישנם, שהיו מפוזרים בגופים שונים, כולל השינוי במטלות של הארגון כמו המטה ליישום וכן גם של הרשות.

יאיר שמיר: אנחנו פועלים בהידברות בין עם אנשים בודדים ובין עם ראשי הרשויות, כולל כפרים בלתי מוכרים, ועוד נמשיך הלאה כדי לדעת ולעשות את הכול אך ורק בהידברות, אני לא מתכוון לעשות את זה שלא בהידברות.

טלב אבו עראר: הידברות על בסיס הכרה ביישובים, תכיר ביישובים.

טלב אבו עראר: זה – – –

יאיר שמיר: יחד עם זאת – זאת לא הידברות – – –

טלב אבו עראר: תכיר ביישובים – – –

יאיר שמיר: זאת לא הידברות ולא – ואני לא מתכוון להידבר אתך כך.

טלב אבו עראר: חבל לך על הזמן.

פנינה תמנו: חבר הכנסת אבו עראר, אנחנו נאפשר לשר להשלים את דבריו.

יאיר שמיר: אנחנו נמשיך בשקט, מתחת לרדאר, מבלי להכניס שיקולים פוליטיים, מבלי להכניס שום שיקול זר אלא טובת אותם אזרחי ישראל שהם גם בדואים, שחייבים לטפל בהם, חייבים לשפר את מצבם וכו'.

טלב אבו עראר: – – – הריסת הבתים – – – איזה טיפול אתה – – –

יאיר שמיר: אנחנו לא ניתן כלים ופלטפורמות לאנשים – –

טלב אבו עראר: הריסת הבתים נהייתה תחביב אצלך.

יאיר שמיר: – – פוליטיים להתערב ולהפריע לנו בעבודה.

פנינה תמנו: חבר הכנסת אבו עראר, אני קוראת אותך לסדר.

פנינה תמנו: חבר הכנסת אבו עראר.

פנינה תמנו: תודה.

טלב אבו עראר: תפסיק להרוס בתים.

יאיר שמיר: לסיכום, אני רוצה להתייחס לכמה הערות שנאמרו פה.

יאיר שמיר: ראשית, זה לא שהממשלה לא מכירה בבעלות של הבדואים; זה חוק המדינה, זה לא קשור לממשלה, זה החוק הקיים כיום.

יאיר שמיר: יחד עם זאת, נעשה ניסיון על-ידי חוק פראוור – ולא השעינו אותו.

יאיר שמיר: לא השעינו אותו; אנחנו לא מטפלים בו, אני כרגע עצרתי אותו, ואני אמרתי את זה גם לך וגם לך וגם לאחרים, כי אני רוצה לתת צ'אנס להליכה בדרך אחרת.

יאיר שמיר: אבל עדיין לא השעינו אותו, ולא הוצאנו אותו.

יאיר שמיר: היה פה ניסיון לתת תמורות בצורה אחרת.

יאיר שמיר: יש פה ניסיון כולל, שהולך לפי המתווה שקבע השופט גולדברג, לקחת ריכוזי אוכלוסיות ולהכיר בהם ככפרים, כדי שלא נצטרך להזיז.

יאיר שמיר: אבל לתת לאותם כפרים עצמם את התשתיות הנדרשות.

יאיר שמיר: לכן אני חושב שאם לא יפריעו לנו – ואם לא יפריעו לנו – אנחנו נגיע להישגים.

יאיר שמיר: אם יפריעו לנו לא נגיע להישגים.

יאיר שמיר: אם היום יש התכנסות להסברה למתיישבים בביר-הדאג', שאין שם בעיית בעלות – אין בביר-הדאג' שום בעיית בעלות.

יאיר שמיר: אין בעיית בעלות שם.

יאיר שמיר: ואני מסדיר להם ונותן להם מגרשים.

יאיר שמיר: אמרו לי: לא מאמינים עד שלא רואים שהטרקטורים עולים.

טלב אבו עראר: אבל אחרי זה אי-אפשר לבנות שם.

יאיר שמיר: עלו הטרקטורים.

יאיר שמיר: אנחנו מכניסים ומכשירים עכשיו את השטחים.

יאיר שמיר: אנחנו אומרים לכל אחד.

יאיר שמיר: אז עכשיו מנסים לפוצץ לי את האספה כדי להסביר למתיישבים איפה יהיו המגרשים שלהם.

יאיר שמיר: הם רוצים לבוא, אבל כל מיני גורמים צעקניים כאלה ואחרים מנסים לערבב, ולא לטובתם של היושבים בביר-הדאג'.

טלב אבו עראר: מתי הוקם היישוב?

יאיר שמיר: ולכן – – –

טלב אבו עראר: מתי הוקם היישוב הזה?

טלב אבו עראר: אתה תגיד לי, זה לפני שנים.

יאיר שמיר: ולכן אני אומר לכם באחריות מלאה, אני לא לקחתי את התפקיד הזה על עצמי מפני שהוא תפקיד קל או מפני שזה תפקיד שמוסיף כבוד.

יאיר שמיר: רק משימה אחת – אני חושב שיש פה אי-צדק ויש פה אוכלוסייה שצריך לטפל בה ביושר ובהגינות, ואני מתכוון לעשות את זה.

יאיר שמיר: יכול להיות שאני לא אצליח, אבל אני אעשה כל מאמץ לעמוד בזה ולעשות את זה.

יאיר שמיר: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה לך, השר שמיר.

פנינה תמנו: לפני תחילת הדיון אנחנו נעבור להודעה של מזכירת הכנסת.

פנינה תמנו: לאחר מכן – מי שתעלה כדוברת ראשונה, חברת הכנסת מיכל בירן ממפלגת העבודה.

מיכל בירן: שלום, גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הצעת האי-אמון של מפלגת העבודה השבוע עסקה בחוסר יכולתה של הממשלה הזאת להוביל בתחום המדיני, ליזום, לשנות – רק מגיבה, מגיבה, מגיבה.

מיכל בירן: אני רוצה להתייחס למשהו שקשור לזה, והוא תהליך אובדן הריבונות של מדינת ישראל.

מיכל בירן: מה זה בעצם ריבונות?

מיכל בירן: בסופו של דבר זו יכולתה של המדינה לקבל החלטות אוטונומיות במדיניות הפנים והחוץ שלה ללא התערבות של גורם זר.

מיכל בירן: עד כאן הכול נשמע נהדר.

מיכל בירן: אבל איזה תהליך אנחנו רואים שהולך ומתרחש בכמה וכמה זירות וחזיתות?

מיכל בירן: הראשון זה חוסר היכולת לעמוד עמידה איתנה נגד הבקשה לוותר על מניית הזהב של המדינה ב"צים".

מיכל בירן: מה זה אומר?

מיכל בירן: למי שלא יודע, כשנמכרה "צים" מחברת ספנות ממשלתית ל"אחים עופר", הוסכם אז – אני חושבת, חברת הכנסת יחימוביץ, שאת דאגת לזה, להתעקשות על זה שלפחות יהיו 11 אוניות עם צוותים ישראליים.

מיכל בירן: ולמה זה חשוב?

מיכל בירן: כי כשיורים "קסאמים" על אשקלון, צוותים זרים לא מוכנים לעגון באשדוד; כשיורים טילים על חיפה, צוותים זרים לא מוכנים לעגון בחיפה.

מיכל בירן: אז יש לנו את זה.

מיכל בירן: מתווסף לנו עניין "תנובה".

מיכל בירן: אני חושבת שכ-60% ממשק החלב והביצים בישראל נמצא בידיים של "תנובה".

מיכל בירן: אולי זה לא בסדר, זה נכון, כבר מזמן היא לא שייכת להתיישבות.

מיכל בירן: היא שייכת ממילא היום ל"אייפקס" הבריטית.

מיכל בירן: אבל זה שהיה אז חטא, לא אומר שצריך להוסיף עליו פשע.

מיכל בירן: עכשיו היא עוברת לידיים סיניות.

מיכל בירן: ומה עם "כלל ביטוח"?

מיכל בירן: 100 מיליארד ש"ח מהחסכונות של הציבור הישראלי הולכים גם הם לעבור לניהול של ידיים סיניות.

מיכל בירן: עכשיו דמיינו לעצמכם מה קורה בשעת משבר, ומשברים במדינת ישראל קורים בתדירות די תכופה, יש להגיד את האמת.

מיכל בירן: אנחנו עלולים למצוא את עצמנו במצב שבו, משיקולים כאלה ואחרים, על ממשלת סין מופעלים לחצים בין-לאומיים, או לחלופין, היא שחקן חזק שיודע לשחק היטב בכל הכלים שעומדים לרשותו.

מיכל בירן: למעשה, החברה שקונה את "תנובה" היא חברה בבעלות ממשלת סין.

מיכל בירן: לפעמים יוצא לי להגיד שאני קצת מקנאה בסינים, שהממשלה שלהם רואה ראייה אסטרטגית ורחבה על חברות שכדאי להחזיק בבעלותה, בניגוד לזו שלנו שמסירה אחריות, אומרת שזה בכלל לא קשור.

מיכל בירן: עכשיו דמיינו לעצמכם את אותו מצב חירום שמתרחש.

מיכל בירן: אנחנו עלולים להיות במצב שבו ישראל נמצאת במצב מלחמתי כזה או אחר.

מיכל בירן: בלי תסריטי קטסטרופה, רק המבצעים הקטנים שקורים פה כמעט בכל שנה-שנתיים, לעתים הם קורים יותר לפני שהבחירות מגיעות.

מיכל בירן: במצב כזה אנחנו עלולים להיות במצב שבו הסינים מחליטים למעשה להפסיק להפעיל את "תנובה" בגלל לחץ בין-לאומי.

מיכל בירן: כל הגורמים אומרים שמלכתחילה הם רצו את "תנובה" רק בשביל הטכנולוגיה.

מיכל בירן: הם יכולים להגיד שהם קיבלו את שלהם, ובזאת הם מורידים את השלטר מהמשכורות של העובדים.

מיכל בירן: אתה אפילו לא יכול להיכנס למחלבות לחלוב, כי זו הסגת גבול.

מיכל בירן: זהו, זה רכוש פרטי, והוא שייך למישהו אחר.

מיכל בירן: מצד שני, גם היכולת, במצב כזה, שבו חלק כל כך משמעותי מהייצור הישראלי ייפסק, ולציבור לא תהיה נגישות למצרכי המזון הבסיסיים האלה, באותה מידה גם תהיה בעיה להביא מצרכים כאלה מבחוץ.

מיכל בירן: אם באמת יוותרו על מניית הזהב ב"צים" יהיו לזה השלכות מיידיות.

מיכל בירן: בסופו של דבר, למה הבקשה הזאת?

מיכל בירן: הבקשה הזאת היא בדיוק כדי שאפשר יהיה לעשות עסקה יותר שווה בלי מעקשים ובלי מעצורים ולמכור את זה לעוד חברה.

מיכל בירן: מה יקרה אז לאזרחי מדינת ישראל, שימצאו את עצמם בלי יכולת לקבל מוצרים שיוצרו בישראל, וגם בלי יכולת להביא אותם מבחוץ?

מיכל בירן: הדבר הזה הוא לא פחות מאשר אובדן ריבונות של מדינת ישראל.

מיכל בירן: כמו שאמרתי, זה בעצם אותה יכולת לנהל את ענייניך הפנימיים והחיצוניים ללא התערבות גורם זר, והנה הממשלה הזאת, בחוסר ההתערבות שלה מאפשרת בדיוק את הדבר הזה: מקדמת את אובדן הריבונות של מדינת ישראל.

מיכל בירן: תודה.

פנינה תמנו: תודה לחברת הכנסת מיכל בירן.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת יעקב מרגי.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, אנחנו בריטואל החוזר בימי שני בהצעות אי-אמון, והכותרות מדברות בעד עצמן.

יעקב מרגי: אני אצמד לאי-אמון כפי שנוסח אצלנו.

יעקב מרגי: בתקציב 2013 ובתקציב 2014 נחתו גזירות קשות על מעמד הביניים.

יעקב מרגי: קוצצו הקצבאות.

יעקב מרגי: היינו בטוחים מהמשנה הסדורה של מי שנאם פה בלהט לטובת אותם מהלכים של הקיצוצים, של הגזירות, שאכן אותם משאבים שנחסכו באותם קיצוצים יופנו לטובת מעמד הביניים, יופנו לחיזוק אותן שכבות שנפגעו בדרכים כאלה ואחרות.

יעקב מרגי: הבטיחו לנו פה שר האוצר והצמרת הכלכלית שב-2015 יהיה יותר טוב.

יעקב מרגי: היה פה להט, שהרגשנו בו את חוסר הניסיון, כאילו הכול תלוי בך.

יעקב מרגי: הכול תלוי באותו משרד שנקרא משרד האוצר, באותם יועצים כלכליים שהביאו את התוכנית הכלכלית הקשה שפגעה במעמד הביניים.

יעקב מרגי: הנה, התחזיות הקשות טפחו על פנינו, המציאות הקשה, הצמיחה, האטה בצמיחה, היעדר הכנסות.

יעקב מרגי: אומרים לנו שהקיצוצים ב-2015 יהיו קשים ואגרסיביים.

יעקב מרגי: אני שואל, מאיפה?

יעקב מרגי: כשאני אומר לכם, כשל כוח הסבל, תשאלו את מעמד הביניים.

יעקב מרגי: אני כבר לא מדבר על השכבות החלשות, ששקועות עמוק בתוך העוני.

יעקב מרגי: הדוחות, האחד אחרי השני: דוח הביטוח הלאומי, דוח טאוב, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, דוחות ה-OECD, כולם מדברים.

יעקב מרגי: אחד מדבר על הפערים הגדולים בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: אחד מדבר על שיעור העוני באוכלוסייה, על כמות הילדים שחיים במדינת ישראל מתחת לקו העוני.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם עכשיו, עזבו קואליציה–אופוזיציה; ואני אומר לחברי חברי הכנסת, בזמן הקרוב נידרש לדון בתקציב 2015.

יעקב מרגי: האם אנחנו מסוגלים להעביר אותו שוב בקיצוץ אגרסיבי נוראי, קשה כזה כפי שהיה?

יעקב מרגי: אני לא מאמין שאותן שכבות יוכלו – איזה תמונות אנחנו עוד רוצים לראות?

יעקב מרגי: מה, עברו שלוש דקות?

יעקב מרגי: לא האמנתי.

פנינה תמנו: כן, אתה מוזמן לסכם.

יעקב מרגי: אני מסיים.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, אני לא רוצה לחשוב על תקציב 2015, אפילו לא כמו של 2014, כשאומרים לי שאין מנוס מקיצוצים ומגזירות נוספות.

יעקב מרגי: אני באמת חושש וחרד, ואני מקווה שהשכל יגבר ושהצרכים האמיתיים של החברה יובאו לידי ביטוי בתקציב 2015.

פנינה תמנו: תודה לחבר הכנסת מרגי.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו – חבר הכנסת עמרם מצנע.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הגאון רבי יעקב קמנצקי, ראש ישיבת "תורה ודעת" בארצות-הברית, היה פעם ה"פותח" בדינר, מסיבה שנערכה לישיבת "תפארת ירושלים" בראשותו של הגאון רבי משה פיינשטיין.

מאיר פרוש: סיפר אז הגאון הרב קמנצקי שהגאון הקדוש שנהרג בשואה, רבי אלחנן וסרמן, אמר פעם שאם דרווין היה רואה את קלסתר פניו של הגאון בעל ה"חפץ חיים", הוא לא היה מגיע למסקנה המשונה הזו שלו, שהקוף הוא בעצם זה שהביא אחר כך את האדם.

מאיר פרוש: והוסיף הרב קמנצקי ואמר, שאם דרווין היה רואה את הגאון הרב פיינשטיין, הוא לא היה מעז להעלות על דל שפתיו שהאדם בא מהקוף.

מאיר פרוש: אני מבין ששר החינוך מבקש בתחילת שנת הלימודים תשע"ה להכניס את תורת האבולוציה לבתי-הספר הממלכתיים והממלכתיים-דתיים.

מאיר פרוש: ואני רוצה לומר, חברי חברי הכנסת – אני מבקש להקדים ולומר – אני לא בא לומר שבבתי-הספר הדתיים, החרדיים, הם מראש מוגנים ואין בהם בכלל בעיות.

מאיר פרוש: לא.

מאיר פרוש: רק אין יראת אלוקים במקום הזה והרגוני על דבר אשתי.

מאיר פרוש: זה יכול לקרות בכל בית ובכל בית-ספר, גם אם הוא לא ממלכתי או ממלכתי-דתי.

מאיר פרוש: אבל זה שיכול לקרות דבר כזה שעשרות נערים שם במחוז הדרום, דבר כזה יכול לקרות כאן במדינה, ובאותו שבוע מבקש שר החינוך להכניס תורה שהיא כולה כפירה, כולה כפירה בקדוש-ברוך-הוא, במקום להקים ועדת חקירה – בשעתי הגשתי הצעת חוק שבתי-ספר שמהם באה פשיעה, בתי-ספר שבהם יש אלימות, יקזזו להם מהתקציבים שלהם לשנה הבאה.

מאיר פרוש: מובן שהכנסת לא קיבלה את ההצעה הזו.

מאיר פרוש: אם אנחנו רוצים למגר את תופעת האלימות, אם אנחנו רוצים למגר את מכת הפשיעה, אם אנחנו רוצים שידעו מה זה יראת השם, שידעו מה זה לפחד מלעשות חטא, מלעשות עבירה – איך שר החינוך בשבוע כזה קשה לחינוך הישראלי, בושה, בושה לא מכסה את פניו של שר החינוך שבשבוע כזה שמחוז הדרום עובר טלטלה עמוקה על מה שקרה שם?

מאיר פרוש: אם הבושה שכל יהודי וישראלי שנמצא פה במדינה מתבייש במה שקרה, שר החינוך בשבוע הזה – – –

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת פרוש.

מאיר פרוש: סיימתי.

מאיר פרוש: – – – בשבוע הזה בא להכניס את תורת האבולוציה, שהיא כולה כפירה בקדוש-ברוך-הוא, ומבקש לחנך את ילדי ישראל.

מאיר פרוש: בושה תכסה פנינו, וצריך להצביע אי-אמון.

פנינה תמנו: תודה לחבר הכנסת פרוש.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת עמרם מצנע, ואחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עמרם מצנע: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, היום בצהריים הורכבה ברשות הפלסטינית ממשלת אחדות, ממשלת פיוס, ואני שואל מעל הבמה הזו מה מתכוונת ממשלת ישראל לעשות.

עמרם מצנע: אני רוצה להזכיר שאלה שטוענים זה תקופה ארוכה שאין עם מי לדבר ברשות הפלסטינית, אמרו שאחת הסיבות שאין עם מי לדבר היא כי יש מדינת עזה ויש מדינת יהודה ושומרון, או "הגדה המערבית", בלשון הפלסטינים.

עמרם מצנע: אז הנה, הגיע היום שבו ה"חמאס" ברצועת-עזה בעצם ירד לברכיים וויתר לרשות הפלסטינית, לממשלה הפלסטינית, לנשיא, כמעט על כל דרישותיו, ומוכן לפרק את ממשלת ה"חמאס", להיכנס לממשלת אבו מאזן, לחיות עם המציאות שבה ממשלת אבו מאזן, הרשות הפלסטינית, ממשיכה לתבוע חזרה למשא-ומתן, מדברת על הפסקת הטרור ולחימה בטרור ואומרת בצורה חד-משמעית ש"אנחנו נמשיך את התיאום הביטחוני עם מערכת הביטחון הישראלית".

עמרם מצנע: אז מה קרה?

עמרם מצנע: מה באמת האינטרסים של מדינת ישראל?

עמרם מצנע: ועל כן אני, מעל הבמה הזו, קורא לראש הממשלה ולממשלה שהשעתה את השיחות, ובצדק, המתינה לראות איזו ממשלה תורכב על-ידי הרשות הפלסטינית.

עמרם מצנע: בצדק, אני גם חושב, שבישיבת הקבינט בימים האחרונים הורידו את הטמפרטורה ואת ההתבטאויות.

עמרם מצנע: אבל הנה, זו ההזדמנות להמשיך ולחזור לשולחן המשא-ומתן ולדון עם הממשלה בראשותו של אבו מאזן, עם ראש הממשלה, עם הממשלה כולה שממשיכה לדבוק באותם פרמטרים של קידום השיחות אתנו.

עמרם מצנע: לשבת למשא-ומתן, לשים על השולחן את הבעיות המרכזיות, כולל סרטוט הגבול, ואני משוכנע שאפשר להתקדם.

פנינה תמנו: תודה.

פנינה תמנו: רק לסכם.

עמרם מצנע: משפט אחרון.

עמרם מצנע: השר פרי יצא, אבל רציתי לפנות אליו.

עמרם מצנע: אני קורא בתקשורת שיש איזשהו דיל בין הבית היהודי ליש עתיד, שהבית היהודי יסכים לחוק הפונדקאות ויש עתיד תסכים לתמוך בממשלה בחוק הזה שרוצה לסנדל תהליך שלום עתידי.

עמרם מצנע: אני קורא ליעקב פרי, שהוא זה שהגיש את הערר לממשלה על הצעת החוק הזו, לא לאפשר לדיל כזה – – –

פנינה תמנו: אתה אדם רציני מדי בשביל לסמוך את ידיך מעל הבמה הזאת על מה שנשמע בתקשורת.

עמרם מצנע: – – – לא לאפשר לדיל כזה להתקיים.

עמרם מצנע: תודה.

פנינה תמנו: תודה לחבר הכנסת מצנע.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חבר הכנסת אברהים צרצור.

פנינה תמנו: חבר הכנסת פריג', בבקשה.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, מכובדי השרים, חברים, למען האמת אני אמשיך באותו קו שחבר הכנסת מצנע התחיל בו.

עיסאווי פריג': בשעה טובה, יש פיוס.

עיסאווי פריג': היום כולנו עקבנו וקראנו שקמה ממשלת אחדות בצד הפלסטיני, ויש פיוס.

עיסאווי פריג': וראינו את התגובה שממשלת ביבי אמרה, וזו תשובה מעניינת.

עיסאווי פריג': ציין אותה חברי חבר הכנסת מצנע, אבל אני אחזור ואגיד את זה, מה לעשות, זה הנושא: לנתק כל קשר עם הרשות והממשלה, מלבד התיאום הביטחוני.

עיסאווי פריג': איזה משפט יפה.

עיסאווי פריג': אני, מהפוליטיקה, מהבנתי את התנהלות העניינים, ראש הממשלה תמיד הלך על הנוסחה "ייתנו – יקבלו".

עיסאווי פריג': אבל עכשיו, לשם שינוי, מה קרה?

עיסאווי פריג': ייתנו – ניקח ונגיד להם תודה.

עיסאווי פריג': נתנו תיאום ביטחוני?

עיסאווי פריג': – אנחנו רוצים תיאום ביטחוני.

עיסאווי פריג': נגיד להם תודה.

עיסאווי פריג': מלבד זה, אין להם VIP, ניתוק, כי האובססיה של ראש הממשלה בתפיסתו הביטחונית, שחי על הפחדים והאיומים, צריך לתת לה ביטוי בסוגיה הזאת.

עיסאווי פריג': חל שינוי מהותי: ממשלה, ממשלת פיוס, שמקבלת רוח גבית מכל מדינות העולם, ורק כאן אנחנו שומעים: להחרים ולנתק קשרים.

עיסאווי פריג': אבל, אדוני ראש הממשלה וחברי השרים, אני שמעתי אתכם.

עיסאווי פריג': אתם כולכם תמיד נגד חרמות: חרם אסור, חרם אסור.

עיסאווי פריג': למה אתם עושים לאחרים מה שאסור לעשות לכם, למדיניות שלכם?

עיסאווי פריג': אני שואל את השאלה.

עיסאווי פריג': חרם – חל שינוי מהותי, ואתם מתבצרים ועומדים ומנסים למצוא אילוצים לתת מענה ותשובות.

עיסאווי פריג': אני חוזר על הדברים, כשאני שואל את עצמי, אני רוצה תשובות ואני לא מצליח להגיע, לא מצליח להגיע לתשובות.

עיסאווי פריג': לפני כן היה משא-ומתן, כאילו ישבו, והיה ניתוק.

עיסאווי פריג': עכשיו יש שינוי, ושינוי מהותי, הפלסטינים אמרו: עזה והגדה התאחדו.

עיסאווי פריג': אז חל שינוי.

עיסאווי פריג': השינוי מחייב אותי להמציא תשובה.

עיסאווי פריג': מה התשובה?

עיסאווי פריג': ניתוק קשר.

פנינה תמנו: אבקש לסכם.

עיסאווי פריג': האובססיה הזאת, חברים.

עיסאווי פריג': ואני פונה לכוחות שמאמינים בתפיסת שתי המדינות והקו של שלום, במיוחד לחברי הכנסת מהתנועה, ואנחנו שמענו את הנציג כאן:

עיסאווי פריג': מה אתם עושים בממשלה כזו?

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': מה אתם עושים בממשלה כזו?

עיסאווי פריג': זאת השאלה.

עיסאווי פריג': צריך לעבור מדיבורים למעשים.

עיסאווי פריג': אין לכם מקום שם.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת פריג'.

פנינה תמנו: בטרם אנחנו עוברים לדובר הבא, אברהים צרצור, אנחנו נאפשר הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

פנינה תמנו: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק עזרה משפטית בין מדינות (תיקון מס' 10), התשע"ד–2014, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט; הצעת חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) (תיקון מס' 17), התשע"ד–2014, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאזם בדר: מסקנות ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בעקבות דיון מהיר בהצעתה של חברת הכנסת יפעת קריב בנושא: היצירות שגנבו הנאצים מהיהודים ונמצאו בברלין על-ידי ממשלת גרמניה.

נאזם בדר: הצעת ועדת הכנסת בדבר הקמת ועדה לעניין מסוים, לפי סעיף 108 לתקנון הכנסת, מיום ד' בסיוון התשע"ד, 2 ביוני 2014:

נאזם בדר: הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק השידור הציבורי, התשע"ד–2014, מ/869.

נאזם בדר: תודה.

פנינה תמנו: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

פנינה תמנו: 1.

פנינה תמנו: היותה ממשלה מובלת ונגררת שלא יוזמת פתרון מדיני ומתבטאת כנגד האינטרס של אזרחיה;

פנינה תמנו: 3.

פנינה תמנו: התנכרותה להתחייבויותיה לסייע לעניים בישראל;

פנינה תמנו: בבקשה, חבר הכנסת צרצור.

אברהים צרצור: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מזה 42 ימים כ-140 עצורים מינהליים שובתים רעב.

אברהים צרצור: השב"כ והשב"ס, לצערי הרב, קשרו קשר לרצוח את הזכות האלמנטרית של העצורים המינהליים האלה.

אברהים צרצור: מה זאת הזכות האלמנטרית של העצורים האלה?

אברהים צרצור: בבסיסה עקרון ברזל של צדק טבעי: או שיוגש נגדם כתב-אישום ובית-המשפט יכריע – או שישלח אותם לכלא או שישחרר אותם, או שהם ישוחררו לאלתר.

אברהים צרצור: זה שממשלת ישראל מצאה לנכון לעצור מאות פלסטינים ללא הגשת כתב-אישום נגדם, כפי שזה קורה בכל מדינה המתיימרת להיות מדינה דמוקרטית, זה פאשיזם בצורה המלאה ביותר, העגומה ביותר והמגעילה ביותר.

אברהים צרצור: אני ביקרתי אצל חלק מהעצורים המינהליים האלה.

אברהים צרצור: כבוד שר המדע, 12 מהעצורים האלה הם חברי פרלמנט פלסטינים שכל חטאם זה שהם הלכו בדרך של בחירות דמוקרטיות בפלסטין, להשתתף במשחק הפוליטי והדמוקרטי ולייצג את העם הפלסטיני כמו שהם יכולים במסגרת המצב הגרוע שהם חיים בו, בצל של כיבוש ישראלי וכו'.

אברהים צרצור: אני חושב שהגיע הזמן שממשלת ישראל תכריע ותחליט אחת ולתמיד.

אברהים צרצור: אף שאני בספק אם ממשלת ישראל הנוכחית יכולה לקבל החלטה אמיצה ונועזת כזאת, הגיע הזמן שכל האסירים – לא האסירים, אלא העצורים, העצורים המינהליים ישוחררו לאלתר.

אברהים צרצור: 42 ימים הם שובתים רעב, ועוברים טלטלה אחר טלטלה, וסובלים קשות.

אברהים צרצור: יותר מ-55 עצורים מינהליים הועברו לבתי-חולים בישראל, מהנגב ועד הגליל.

אברהים צרצור: מה ישראל רוצה מהעצורים המינהליים האלה?

אברהים צרצור: או שיגישו נגדם כתב-אישום או שישחררו אותם לאלתר.

אברהים צרצור: גברתי היושבת-ראש, נקודה שנייה: מה הם יסודות המדיניות של נתניהו בימים האלה?

אברהים צרצור: 1.

אברהים צרצור: המשך הניתוק בין עזה לבין הגדה המערבית.

אברהים צרצור: אני חייב להגיד שהעם הפלסטיני אכזב עמוקות את ראש ממשלת ישראל, וההתחברות הזאת חזרה, היות שהחיבור הזה הוא הדבר הטבעי שאמור להיות בפלסטין.

אברהים צרצור: גם ברמה של העם וגם ברמה של הגיאוגרפיה, גם ברמה של הגיאוגרפיה וגם ברמה של הדמוגרפיה, זה הדבר הטבעי, שצריך לשמח את כל אלה – – –

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת צרצור.

אברהים צרצור: משפט אחרון.

פנינה תמנו: אבקש משפט אחד ולסיים.

אברהים צרצור: משפט אחרון – יסוד שני זה לחזק רשות פלסטינית ללא סמכויות.

אברהים צרצור: היסוד השלישי הוא, לצערי הרב, לתחזק כיבוש מבלי לשלם מחיר.

אברהים צרצור: היסודות האלה קרסו, יקרסו, והעם הפלסטיני ינצח.

אברהים צרצור: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת צרצור.

פנינה תמנו: הדובר הבא הוא חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

עפו אגבאריה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אקריא דבר קטן: "המדינה מבקשת להכשיר מאחז בשטח אש שבו דרשה להרוס כפרים פלסטיניים.

עפו אגבאריה: שבעה בתים במאחז מצפה-אביגיל, שאותם מתכוונת המדינה להכשיר, נמצאים בשטח האש 918 – זהו אותו שטח אש שלפני שנתיים המדינה ביקשה להרוס את הכפרים הפלסטיניים שבו, לטענתה, בשל נחיצותו לאימוני צה"ל".

עפו אגבאריה: האם זה אותו דבר, אדוני השר, גם מה שאתה מתכוון לעשות בנגב, בתוכנית פראוור, כפי שהזכרת וכפי שנתת לנו את ההסבר עליה, שלפי החוק אתה הולך לפנות ולהרוס – טוב, אתה לא רוצה לשמוע – בתים וכפרים?

עפו אגבאריה: כנראה, היחס של המדינה לאזרחים, אם בשטחים ואם בתוך מדינת ישראל, זה אותו דבר, כאילו אזרחי מדינת ישראל הערבים הבדואים בנגב הם גם כן בשטח כבוש.

עפו אגבאריה: רציתי לשאול את כבוד השר כמה חוות יחיד המדינה חילקה בנגב.

יריב לוין: לא מספיק.

עפו אגבאריה: הנה, שמעתם?

עפו אגבאריה: לא מספיק.

עפו אגבאריה: למה?

עפו אגבאריה: כי הם יהודים.

עפו אגבאריה: אני רוצה לשאול אותו: האם אני יכול – ואני יכול מבחינה חברתית, גופנית וכספית – לקבל חוות יחיד בנגב?

עפו אגבאריה: האם מדינת ישראל תיתן לי?

עפו אגבאריה: בטוח שלא.

עפו אגבאריה: למה?

עפו אגבאריה: כי אני לא יהודי, וזה הכול.

יעקב פרי: אתה מדבר על חוות בודדים.

עפו אגבאריה: חוות בודדים.

עפו אגבאריה: נכון.

עפו אגבאריה: אתה תיתן לי, השר פרי?

יעקב פרי: לך כן.

עפו אגבאריה: כן?

עפו אגבאריה: אתה מבטיח?

עפו אגבאריה: שמעתם.

דב חנין: תזמין אותי אם תקבל.

עפו אגבאריה: שמעתם?

עפו אגבאריה: הוא הבטיח, וזה הבטחה של שר.

עפו אגבאריה: אז אנחנו נראה.

אברהים צרצור: תתחיל עם בקשות – – –

עפו אגבאריה: אבל אני אומר לכם, נתחיל מזה שלפחות האנשים שנמצאים שם, אל תהרסו להם.

עפו אגבאריה: לא רק שם לא הורסים.

יעקב פרי: חבר הכנסת אגבאריה, מדווחים לי שיש חוות בודדים של בדואים.

עפו אגבאריה: יש?

יעקב פרי: אומרים, אחת.

עפו אגבאריה: אני לא בטוח.

עפו אגבאריה: בודדים זה לא.

עפו אגבאריה: זה בטח איזה שבט שמישהו – – –

קריאה: – – –

עפו אגבאריה: אבל האם בדואי יכול עכשיו לקבל, כפי שעכשיו נותנים?

עפו אגבאריה: זה היה לו, היסטורית, אבל למה במקום כפרים בדואיים הולכים לתת לאנשים אפשרות לבנות במקומם?

עפו אגבאריה: זה באמת אבסורד.

עפו אגבאריה: איך יכול להיות שכל היום מתפארים פה בדמוקרטיה, ואבסורד כזה קיים?

עפו אגבאריה: אני מקווה שדבר כזה לא יקרה.

עפו אגבאריה: אבל יש לי עוד דבר.

עפו אגבאריה: עכשיו, כשאנחנו ישבנו, חילקו לנו פתק כזה שכתוב בו: "הצעת ועדת הכנסת להקמת הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק השידור הציבורי", ומשום מה – הוועדה הזו מונה שמונה חברי כנסת: שניים מהם ליכוד, אחד יש עתיד, אחד העבודה, אחד הבית היהודי, אחד ש"ס, אחד התנועה ואחד מרצ.

עפו אגבאריה: אבל יש עוד סיעות.

עפו אגבאריה: איך זה יכול להיות שהכנסת תביא דבר כזה גזעני, שכאילו האזרחים הערבים לא שייכים לרשות השידור?

יריב לוין: חבר הכנסת אגבאריה, אני יכול בבקשה לענות?

יריב לוין: יש לי תשובה מדויקת על השאלה שלך.

עפו אגבאריה: לא משנה, אבל זה ככה.

יריב לוין: לא, אני אענה לך, חבר הכנסת אגבאריה.

משה זלמן פייגלין: מכיוון שכבר סיימת את זמנך, בוא ניתן בכל זאת לרגע לקבל תשובה – –

עפו אגבאריה: אז אני חושב – –

משה זלמן פייגלין: – – כדי שתניח את דעתך.

עפו אגבאריה: – – שזה לפחות – – –

יריב לוין: – – – יושב-ראש ועדת הכנסת – – –

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת לוין.

עפו אגבאריה: מה שלא יהיה ההסבר – – –

משה זלמן פייגלין: תשמע תשובה.

משה זלמן פייגלין: בכל מקרה זמנך כבר עבר, אז אתה רק מרוויח.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, קודם כול תודה על האפשרות.

יריב לוין: חבר הכנסת אגבאריה, שני תשובות יש לי אליך, ואני מקווה שהן יניחו את דעתך.

יריב לוין: האחת – – –

ראובן ריבלין: שתי תשובות.

יריב לוין: שתי תשובות.

יריב לוין: האחת היא שלאופוזיציה יש שלושה חברים בוועדה, ואנחנו כמובן איננו מתערבים בקביעות הפנימיות בתוך האופוזיציה כיצד היא מחלקת את המקומות המוקצים לה.

יריב לוין: לכן, ככל שישנה טענה כלשהי או נושא הטעון בירור, הוא צריך להיעשות בתוך המסגרת שלכם כאופוזיציה.

יריב לוין: אבל ב.

יריב לוין: כדי שתנוח דעתך, במקרה לגמרי יצא מצב שסיעת מרצ הודיעה לי שהנציג מטעמה הוא חבר הכנסת עיסאווי פריג', ולכן ממילא כל חשש לאיזו גזענות או חס וחלילה הדרה של חברי הכנסת הערבים מהוועדה הזו, לא מתקיים.

יריב לוין: תודה.

עפו אגבאריה: לדעתי, התשובה וההסבר הם יותר הזויים מההצעה עצמה.

משה זלמן פייגלין: טוב.

עפו אגבאריה: זה דבר בלתי מתקבל על הדעת שאפילו, אני יודע גם מה העמדות שלך – –

יריב לוין: – – –

עפו אגבאריה: – – שאפילו בוועדת הרווחה, שהיא הוועדה הכי נחוצה למגזר הערבי, אין אפילו נציג ערבי אחד.

יריב לוין: לך לאופוזיציה, מה אתה רוצה ממני – – –

עפו אגבאריה: אז בטענה של קואליציה ואופוזיציה, זה הפנים האמיתיות של הפאשיזם הדמוקרטי – –

יריב לוין: תלך לשם, למה אתה בא – – –

עפו אגבאריה: – – שאתם דוגלים בו.

משה זלמן פייגלין: טוב.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

יריב לוין: אני אחראי לחלוקה ביניכם?

זהבה גלאון: אנחנו מצביעים נגד – – –

משה זלמן פייגלין: אני הבנתי את התשובה – –

זהבה גלאון: אנחנו נגד הוועדה, אל תדאג – – –

משה זלמן פייגלין: – – אני לא יודע על מה יצא הקצף.

משה זלמן פייגלין: בכל אופן, הדוברת הבאה, חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, לפני שבועיים נפגשתי עם קבוצה של עיתונאים, אני וחבר הכנסת בר-לב, לרגל ציון הנכבה.

משה זלמן פייגלין: קבוצה של?

משה זלמן פייגלין: לא שמעתי רק, קבוצה של מי?

חנין זועבי: 20 עיתונאים.

חנין זועבי: עיתונאים.

משה זלמן פייגלין: עיתונאים.

חנין זועבי: אני דיברתי במשך 20 דקות, וקיבלנו שנינו שאלות, וענינו עליהן.

חנין זועבי: אני רוצה להגיד לחברי הכנסת, שהכי קל בשבילי להעביר לעיתונאים את מה שעבר על העם שלי ועלינו בתור פלסטינים לפני 66 שנים, היה הרגע כאשר הדגמתי מה שעבר עלינו על-ידי תוכנית פראוור.

חנין זועבי: העם שלי גורש, לקחו את האדמות שלו, בנו על האדמות שלו יישובים יהודיים והרסו את היישובים הפלסטיניים.

חנין זועבי: ככה.

חנין זועבי: ואני אמרתי להם מה שאנחנו אומרים לכם פה בכנסת: ככה עושה המדינה עד עצם היום הזה.

חנין זועבי: בכל הרצאה – עם עיתונאים, עם דיפלומטים, עם שגרירים, עם העולם – מכיוון שלא מקשיבים לנו פה בכנסת, ואנחנו צריכים לדבר לעולם, אנחנו מדברים על התוכנית הזאת כדוגמה למה שקרה לעם שלנו ולמה שעודנו מתמשך עד עצם היום הזה.

חנין זועבי: ותוכנית פראוור, חבר הכנסת אקוניס, שבטח אתה תענה לנו – –

אופיר אקוניס: בהחלט.

חנין זועבי: – – היא דוגמה לקלות הבלתי-נסבלת של המדינה הזאת לא להתחשב בקיומם של הפלסטינים.

חנין זועבי: קלות בלתי נסבלת, לא הגיונית – לא רק מבחינת האינטרס הלאומי, מבחינת הלוגיקה האנושית, הלוגיקה המוסרית.

חנין זועבי: הקלות הבלתי-נסבלת לגרש עם, ועוד להצדיק: זה מוצדק, אנחנו רוצים לפתח את האזור ולהסדיר לכם את היישובים.

חנין זועבי: אוקיי.

חנין זועבי: תוכנית פראוור – אני רוצה שהיא תדגים גם לחברי הכנסת היהודים, כמו שהיא מדגימה ומסבירה לאנשים מחוץ לכנסת, שהנכבה אינה רק חלק מההיסטוריה שלי.

חנין זועבי: זה לא נרטיב, זו מציאות מתמשכת; זה לא הנרטיב שלי, זו אמת; זה לא רק חלק מההיסטוריה שלי, זה חלק מההיסטוריה ומההוויה של המדינה היהודית, של היהודים עד עצם היום הזה, כמו שהיא חלק מההוויה שלי כפלסטינית עד עצם היום הזה.

משה זלמן פייגלין: ומשפט אחרון.

חנין זועבי: היא לא פתרון שאי-אפשר להתחמק ממנו.

חנין זועבי: היא לא רק מציאות שהמדינה נקלעה אליה, והיא עכשיו לא יכולה אלא לעשות את זה בשביל להסדיר.

חנין זועבי: זה לא נכון.

חנין זועבי: זה חלק מאידיאולוגיה, זה חלק מתפיסת עולם שאומרת:

חנין זועבי: האדמה הזו היא אדמה יהודית מכיוון שאנחנו חיים במדינה יהודית.

חנין זועבי: לילידים האלה, לפלסטינים, אין מקום.

חנין זועבי: אנחנו יכולים להעניק חוות, חוות בודדים, ולכווץ את הפלסטינים במקום מצומצם.

משה זלמן פייגלין: תודה.

חנין זועבי: זה משפט סיום.

חנין זועבי: זה לא שאי-אפשר אחרת.

חנין זועבי: אפשר, אבל זה חלק מאידיאולוגיה.

חנין זועבי: זה לא רק הסיפור של פראוור, זה לא רק הסיפור של גירוש הפלסטינים היום מהנגב, זה הסיפור של המדינה והיחס של המדינה הזאת לילידים שנולדו לפני קום המדינה.

חנין זועבי: ועוד אומרים לנו, ופה יעלו שרים ויגידו: זה לא קולוניאליזם.

חנין זועבי: זה קולוניאליזם.

חנין זועבי: לאומיות שאין לה ארץ, אין לה אדמה, אז היא מתחילה לגזול את האדמה מהאחר.

משה זלמן פייגלין: תודה, חברת הכנסת זועבי.

משה זלמן פייגלין: הדוברת הבאה, חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, בבקשה.

פנינה תמנו: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, דיברו כאן על ההתפתחות הפלסטינית ודיברו על תוכנית פראוור, כולם דברים חשובים, אבל אני רוצה דווקא להתחבר לסיפה של דברי חברתי חברת הכנסת מיכל רוזין ולהעלות את הפרשה שמסעירה את כלי התקשורת בימים האחרונים – הסיטואציה שבה אישה כבת 40, ככל הנראה פגועה בנפשה, קיימה יחסי מין במשך תקופה ממושכת עם נערים שמספרם אינו ידוע.

פנינה תמנו: המקרה הזה בעצם הציף שוב את החוליים ואת הנקודות שאנו זוקפים לרעתנו כחברה.

פנינה תמנו: התופעה הזו היא לא תוצאה של עוני והיא לא תוצאה של תקציב, והיו כאלה שניסו אפילו לנכס את זה לפריפריה, ומובן שאני מוחה על כך בתוקף, כי בראש ובראשונה התופעה הזאת היא תוצר של אדישות, אדישות חברתית וכרסום משמעותי בערכים שלנו כבני-אדם, ובין היתר כמגישי שירותים, כאנשי ציבור, וכן, גם כאנשים פרטיים; הכרסום בערכי יסוד של אכפתיות, עזרה הדדית והושטת היד לחברנו, לאחר.

פנינה תמנו: העובדה שכל כך הרבה אנשים ידעו ונתנו את ידם בפרשה הזו, או יותר נכון, נטלו את ידם והסירו אחריות או גלגלו אותה – ואני לא באה להצביע על אשמים, אבל זו העובדה המדאיגה ביותר.

פנינה תמנו: השאלה כאן היא מה אנחנו עושים כאנשים פרטיים וכקולקטיב כדי שלא לעמוד מנגד, לא להישאר אדישים מהצד, ולפעול.

פנינה תמנו: המאבק האמיתי הוא המלחמה באדישות.

פנינה תמנו: נכון, יש תקנות ויש חוקים ויש כללים, אבל כפי שאמר שר הרווחה אתמול, לא פחות חשובות הן תקנות הלב והמצפון, שלצערי נעדרו מכל הפרשה הזאת.

פנינה תמנו: אם אנו בוחנים את המקרה, יש פה מחד גיסא פגיעה בנערים, נוער שטוף מוח בתוכני מין, החשוף מגיל צעיר לתכנים פורנוגרפיים קשים המגלים להם את עולם המיניות בצורה מעוותת ואלימה; שבמקרים רבים אף מסגל התנהגויות קשות ולא נורמטיביות.

פנינה תמנו: התרעתי בעבר ואני מתריעה שוב: הנוער והילדים שלנו אינם מוגנים מספיק, וכרגע ראוי שנקדם במהירות האפשרית חקיקה מגינה על ילדים, כגון הצעת חוק לסינון אתרים פורנוגרפיים.

פנינה תמנו: סוגיה נוספת היא אותה אישה מוכת גורל, שככל הנראה לוקה בנפשה ואינה שולטת במעשיה.

פנינה תמנו: זה כבר יתברר בבית-המשפט, כמובן.

פנינה תמנו: אבל במקביל לכך עלו כבר טענות מצד קרוביה שהיא נפלה קורבן להתעללות, וזה הגיע לרשויות, והיא באמת לא הבינה מה קורה סביבה.

פנינה תמנו: גם במקרה הזה הכתובת הייתה על הקיר, ודבר זה מלמד, אולי יותר מכול, על הדחייה שלנו את האנשים החלשים בחברה לשוליים הנעלמים.

פנינה תמנו: אם יתברר כי אכן חולת נפש היא, נשאלת השאלה מה ההגנות שאנחנו מעניקים לקהילת פגועי הנפש.

פנינה תמנו: ואם נשים לב, תחת כל עץ רענן ובכל ערוצי הטלוויזיה מפורסמות התמונות שלה בבגד ים, ותמונות חושפניות, ואם מדובר באישה שהיא לוקה בנפשה, אז ודאי שבהגנה הזו, להעניק את ההגנה הזו, כבר נפלנו.

פנינה תמנו: כל אלה דורשים מאתנו לתת תשובות וכלים פרקטיים כדי להגן על הילדים שלנו, שחלקם הולך לאיבוד ונחשף לכל הזוהמה הזאת.

פנינה תמנו: וזה יכול לבוא, כמובן, כמו שאמרתי, גם הרבה בערכים ובקווים ובכללים, וקודם כול המצפון, כאנשים פרטיים, אבל הבית הזה צריך להיות חד-משמעי באמירה מפורשת שתהיה פה חקיקה שמגינה גם על פגועי נפש וגם על הילדים שלנו באופן אקטיבי ומהיר.

פנינה תמנו: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חברת הכנסת תמנו-שטה.

משה זלמן פייגלין: סגן השר אופיר אקוניס ישיב עכשיו בשם הממשלה.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: כמה זמן יש לאקוניס?

חנין זועבי: אקוניס, אנחנו יודעים מה אתה תענה, חלאס.

חנין זועבי: אנחנו – – –

מיכל רוזין: היום הוא יפתיע, היום אקוניס עומד להפתיע – – – עובדות חדשות מסעירות – – –

חנין זועבי: אנחנו רוצים להקל עליך.

חנין זועבי: חלאס.

מיכל רוזין: יש לך אתגר היום.

מיכל רוזין: לחדש לנו, לרגש אותנו.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, אדוני, אני חושב שאי-אפשר לסכם את ההצעה הזאת מבלי להתייחס לדברי הבלע, ההסתה והשקרים של חבר הכנסת אבו עראר, חבר הכנסת זחאלקה וחברת הכנסת זועבי.

טלב אבו עראר: מה, יש לך אותו הדיסק כל הזמן?

טלב אבו עראר: "משקרים", "משקרים"?

חנין זועבי: אנחנו פה בשביל להסית, זה התפקיד שלנו.

אופיר אקוניס: אתם משתמשים בדמוקרטיה הישראלית המפוארת – – –

טלב אבו עראר: – – –

אופיר אקוניס: אתם משתמשים בדמוקרטיה הישראלית המפוארת כדי לחסל אותנו.

אופיר אקוניס: זאת האמת – – –

דב חנין: – – –

מסעוד גנאים: – – –

עפו אגבאריה: – – –

עיסאווי פריג': – – –

אופיר אקוניס: ודאי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת פריג', אני לא דיברתי עליך.

אופיר אקוניס: אבל אם אתה רוצה, אני אכניס אותך.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אבל אם אתה רוצה – אם אני רוצה אני אכניס אותך.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש – – –

חנין זועבי: – – – לחסל את הגזענות שלך.

חנין זועבי: לחסל את הגזענות שלך.

חנין זועבי: כן, נכון.

אופיר אקוניס: גברתי, הצעקות שלך אינן משפיעות עלי.

אופיר אקוניס: השקרים שאת מפזרת פה אינם משפיעים עלי ואנחנו נחשוף את השקר שלכם בכל מקום ובכל שעה.

משה זלמן פייגלין: רק העיר חבר הכנסת אבו עראר שהוא בכלל לא דיבר היום, אז נכון – –

טלב אבו עראר: – – – אקוניס.

משה זלמן פייגלין: – – בסדר, רשמנו את ההערה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אבו עראר, כיוון שקטע את נאומו – – –

קריאות: – – –

טלב אבו עראר: – – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לאפשר – – –

אופיר אקוניס: ודאי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת פריג', אני לא דיברתי עליך.

אופיר אקוניס: אבל אם אתה רוצה, אני אכניס אותך.

אופיר אקוניס: כיוון שקטע את נאומו של שר החקלאות, כיוון שחבר הכנסת אבו עראר – – –

משה זלמן פייגלין: תודה, תיקנו.

משה זלמן פייגלין: עכשיו תן לדובר להמשיך בדבריו.

אופיר אקוניס: כיוון שחבר הכנסת אבו עראר קטע את נאומו של שר החקלאות – דרך אגב, אתה יכול, אם תדבר נשמע אותך יותר טוב.

אופיר אקוניס: לא צריך לצעוק כל הזמן.

טלב אבו עראר: הוא לא מפסיק לשקר.

טלב אבו עראר: מי שמשקר זה אתה.

אופיר אקוניס: אתם – תקשיב טוב – אתם כנראה לא הבנתם שאנחנו בעידן חדש, אנחנו בעידן אחר.

אופיר אקוניס: היו באמת שנים, אדוני היושב-ראש, לצערי אני אומר את זה, שהשקרים שלכם חלחלו לתוך החברה הישראלית – – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: בוודאי שקרים.

אופיר אקוניס: כל הנאום של חנין זועבי, חברת הכנסת זועבי, מתבסס על שקר אחד גדול, ואני אענה לה גם, וגם לך.

אופיר אקוניס: הם גם השפיעו, לצערי, הצליחו לחלחל לתוך השיח, וגם הבין-לאומי – גם השיח הישראלי וגם השיח הבין-לאומי.

אופיר אקוניס: ואני אומר לכם שאנחנו יותר לא מפחדים, לא מהצעקות ולא מההסתות ולא מהשקרים, ולא מהניסיון, ולא מהניסיון, המוצלח לעתים, אדוני היושב-ראש, ולעתים הוא גם נקלט, גם בקמפוסים בעולם המערבי – –

חנין זועבי: זה עוד ייקלט יותר.

חנין זועבי: תחכה, תחכה.

חנין זועבי: זה עוד ייקלט.

אופיר אקוניס: – – להשמיץ ולדבר נגד המדינה שבה הם מכהנים כחברי פרלמנט; ואת יכולה לקיים ויכוח פוליטי, את יכולה, ורצוי לקיים את הוויכוח הפוליטי.

חנין זועבי: זה מה שאני עושה.

אופיר אקוניס: את לא מקיימת ויכוח פוליטי.

אופיר אקוניס: את מביאה את השקרים שלך לדוכן הזה, לקמפוסים בארץ.

חנין זועבי: – – –

אופיר אקוניס: הרי אנחנו שמענו את התקרית שלך עם תלמידי בית-הספר בשבוע שעבר.

אופיר אקוניס: את גם, לא לדבר עלייך באופן אישי, שעד היום יש להצטער, כן, על החלטת בית-המשפט – לכבד, אבל להצטער – על החלטת בית-המשפט העליון לתת לך לשבת בבית הזה אחרי השתתפותך בפיגוע הטרור נגד חיילי צה"ל – – –

חנין זועבי: – – –

אופיר אקוניס: לא, זו לא אחת מהסמכויות שלך.

אופיר אקוניס: זו לא זכות שלך.

אופיר אקוניס: זו לא זכות שלך.

אופיר אקוניס: הזכות שלך, החובה שלך, היא לייצג את האינטרסים של הערבים אזרחי ישראל – – –

חנין זועבי: אל תלמד אותי מה – – –

אופיר אקוניס: אני כן אלמד אותך, כי ההגעה שלך לפה היא לא כדי לחסל את ישראל.

חנין זועבי: – – – גזען, גזען – – –

אופיר אקוניס: הביטי, הקריאות האלה לא מפחידות כבר אף אחד.

אופיר אקוניס: יכולים לצעוק עוד הפעם גזען ועוד הפעם פאשיסט ועוד הפעם סותמי פיות.

חנין זועבי: פאשיסט גזען.

אופיר אקוניס: הרי במבחן הביצוע יודעים מי כאן הגזענים, מאיפה נובעת השנאה שלך ושל חלק מחברייך, ושל חלק מחברייך – –

חנין זועבי: – – –

אופיר אקוניס: – – השנאה למדינה, והשנאה לישראל, ואנחנו יודעים את זה.

אופיר אקוניס: הרי הטיעונים האלה – – –

חנין זועבי: – – – לפני המדינה.

חנין זועבי: אלה האדמות שלנו לפני המדינה.

אופיר אקוניס: הנה, למשל, הנה למשל השקר הנפוץ, שגם חבר הכנסת זחאלקה מביא לידי ביטוי וגם חבר הכנסת אבו עראר מביא לידי ביטוי, וגם אחרים – שהאדמות נגזלו.

אופיר אקוניס: האדמות הללו נגזלו.

אופיר אקוניס: אז כמובן, אדמות הבדואים, חבר הכנסת אבו עראר, כדי להסדיר את זה, במטרה להסדיר את האדמות, במטרה להסדיר את הסוגיה הזו אתם מעדיפים להשתמש במצב הלא-סימפתי של חלק מהיישובים הלא-מוכרים ולהנציח את המצב הקיים.

אופיר אקוניס: הרי זה עדיף לכם, ואנחנו יודעים את זה.

אופיר אקוניס: אבל זה לא אומר שאתה מייצג פה נאמנה את האנשים ששלחו אותך לכנסת.

אופיר אקוניס: בדיוק הפוך.

אופיר אקוניס: אתה עושה בדיוק את הפעולה ההפוכה.

אופיר אקוניס: אתה מנציח אותם בעוני ובדלות במקום להוציא אותם אל העולם המודרני, וכך היה, השר שמיר, כאשר אתה, גם עכשיו, כאשר ניסית להסביר למה התוכנית היא תוכנית טובה, או לפחות צריך לבוא ולהיכנס להידברות.

אופיר אקוניס: במקום זה נציגים כאן של האוכלוסייה, לכאורה, מפיצים את שקריהם פעם אחר פעם, שבוע אחרי שבוע, בשם הדמוקרטיה הישראלית המפוארת – והיא מפוארת, וזה לא יעזור.

אופיר אקוניס: שום השמצה ושום הכפשה, ושום נאום בקמפוס, ושום מאמר ושום רעיון לא יעזרו.

אופיר אקוניס: הרי בשם הדמוקרטיה הזו אתם מדברים.

אופיר אקוניס: האם הייתם מעזים לדבר כך בפרלמנט, האם הייתם מעִזים לדבר כך בפרלמנט באחת המדינות מסביב?

אופיר אקוניס: זו השאלה, ואתם יודעים את התשובה.

אופיר אקוניס: התשובה היא לא.

אופיר אקוניס: לא הייתם מעִזים.

אופיר אקוניס: לא בסוריה, אדוני היושב-ראש, לא במצרים, לא בירדן – בשם הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.

אופיר אקוניס: ואחר כך עוד מפיצים את השקרים על גזענות, חברת הכנסת זועבי, על אפרטהייד.

אופיר אקוניס: כל מי שיחזור על הדבר הזה, כל מי שיחזור על השקר הזה, אנחנו נעמיד אותו על השקר שלו ועל ההסתה שלו.

אופיר אקוניס: וזה לא אכפת אם תגידו – חוזרים על הדברים.

אופיר אקוניס: הרי השקר שלכם, חוזרים עליו כבר 90 שנה.

אופיר אקוניס: 90 שנה חוזרים על השקר הזה.

אופיר אקוניס: וזה לא יעזור.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, סיעת העבודה, כפי שנימק חבר הכנסת בר-לב את הצעתו, מאשימה את ישראל בהקפאת המשא-ומתן המדיני.

אופיר אקוניס: שמעתי את נאומו המעניין, כן, מנומק מאוד, של חבר הכנסת בר-לב.

אופיר אקוניס: בהחלט נאום מנומק, רק שאיננו מתבסס על הידיעה – אולי לא שמעת חדשות.

אופיר אקוניס: יכול להיות שהיום לא הקשבת למהדורות החדשות, חבר הכנסת בר-לב, או לא קראת באתרי האינטרנט – – –

עמר בר-לב: היום הייתי בוועדת חוץ וביטחון – –

אופיר אקוניס: היית בוועדת חוץ וביטחון עם ראש הממשלה, וזה דבר בהחלט חשוב.

עמר בר-לב: – – שמעתי את ראש הממשלה אומר – –

אופיר אקוניס: דבר חשוב.

עמר בר-לב: – – שהוא – – – שתי מדינות ממערב לירדן.

אופיר אקוניס: בהחלט דבר חשוב להיות בוועדה, אבל אולי, חבר הכנסת בר-לב, אולי לא שמעת חדשות.

אופיר אקוניס: אבל היום הפרטנר שאתה דבק בו, שאתם דבקים בו כבר שנים ארוכות, קיבל החלטה.

אופיר אקוניס: הוא קיבל את ההחלטה לפני חודש וחצי, והיום הוא יישם את ההחלטה.

אופיר אקוניס: וההחלטה, אדוני היושב-ראש, היא מאוד ברורה, היא ידועה לכול: במקום משא-ומתן עם ישראל, שבו ישראל עשתה ויתורים קשים ביותר, בניגוד לעמדתם של, הייתי אומר, גם רוב שרי הממשלה, גם רוב חברי הליכוד, אבל התקבלו החלטות שמחייבות את כולם; החלטות קשות, ובהן שחרור המחבלים המתועבים, בראש ובראשונה.

אופיר אקוניס: אבל ההחלטה התקבלה והיא מחייבת את כל שרי הממשלה.

אופיר אקוניס: והיו עוד החלטות צפויות, ואתה יודע את זה, חבר הכנסת בר-לב.

אופיר אקוניס: אתה יודע שהתקבלו, או לפחות היו אמורות להתקבל, כמה החלטות מאוד לא פשוטות, ויממה אחת לפני שהתקבלו ההחלטות, יממה אחת, אתם החלטתם, או, סליחה, הפרטנר הפלסטיני, הפרטנר שלכם, החליט שהוא פונה לדרך אחרת לחלוטין, להקמת ממשלה, כפי שעשה היום – חבר הכנסת ברוורמן, אולי אם לא היית בוועדת חוץ וביטחון, בניגוד לחבר הכנסת בר-לב, כן שמעת חדשות – חתמו היום, אדוני היושב-ראש, על ההסכם להקמת ממשלה משותפת עם ארגון טרור רצחני שקורא להשמדת ישראל.

אופיר אקוניס: ומה המשמעות של מי שתומך?

אופיר אקוניס: מה המשמעות היחידה?

אופיר אקוניס: אין יותר.

אופיר אקוניס: אין שתי משמעויות, אין שתי אמיתות, אין שתי פרשנויות.

אופיר אקוניס: מי שתומך בממשלה כזאת, בעקיפין או במישרין, אדוני היושב-ראש, בעצם מקבל את העובדה, מקבל את העיקרון שבו ישראל צריכה לקיים משא-ומתן עם ממשלה שאלמנט מרכזי בה קורא להשמדתה.

אופיר אקוניס: האם יש ממשלה כזאת בעולם?

אופיר אקוניס: האם תהיה ממשלה כזאת בעולם?

אופיר אקוניס: ראשית, אנחנו נקיים – אני מבין שהשר ארדן חוזר עכשיו, לא יודע, ממקום חשוב – אנחנו נקיים מסע הסברה נרחב מאוד בעולם כדי לשכנע גם ממשלות שעלולות או עשויות לטעות בעניין הזה.

אופיר אקוניס: מוטב להן לא להעמיד את עצמן במקומנו, שלא לקיים משא-ומתן עם ממשלה שבתוכה קיים אלמנט של ארגון טרור רצחני ששמו ה"חמאס".

אופיר אקוניס: ההחלטה הזאת, אדוני היושב-ראש, קיבלה אשרור לפני דקות אחדות בישיבת הקבינט, ואני מקווה ומאמין שכל מדינה בת-דעת, מדינה מוסרית, מדינה שרואה את המציאות הבין-לאומית והאזורית נכוחה, תתמוך בנו ולא תקשה עלינו ותבקר אותנו.

אופיר אקוניס: ובשם כל אלה, אדוני היושב-ראש, אני מבקש – – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: – – – אני מבקש מכל סיעות הבית, החפצות בכך כמובן, לדחות את הצעות האי-אמון.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: חג שמח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, השרים, נא לשבת.

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: – – – איך עלית על זה?

אופיר אקוניס: אתה גאון.

חנין זועבי: תהיה יצירתי.

אופיר אקוניס: איך עלית על זה?

אופיר אקוניס: באמת, איך ידעת?

אופיר אקוניס: איך, איך עלית על זה?

עפו אגבאריה: – – – השאלה.

חנין זועבי: אופיר, תהיה יצירתי – – –

אופיר אקוניס: לא, את תהיי יצירתית.

אופיר אקוניס: אתם לא – – –.

אופיר אקוניס: כל שבוע אותו דבר – – –

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר אקוניס, אני חושב שהדיון המעניין הזה – –

אופיר אקוניס: אתה צודק.

יולי יואל אדלשטיין: – – יימשך במהלך הקדנציה הנוכחית ואולי גם בקדנציות שיבואו לאחר מכן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני שנעבור להצבעה, אני מאוד שמח לקבל בברכה משלחת מכובדת מגרמניה בראשות נשיא הבונדסראט, שהוא גם ראש ממשלת סקסוניה-תחתית, אורחנו, יחד עם בכירי פמלייתו.

יולי יואל אדלשטיין: Herzlich Willkommen.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים) חברי הכנסת, סדרת הצבעות אי-אמון: ממשלה מובלת ונגררת שלא יוזמת פתרון מדיני – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קול.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שטבון, אדוני, סגן היושב-ראש, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלה מובלת ונגררת שלא יוזמת פתרון מדיני ומתבטאת כנגד האינטרס של אזרחיה – מטעם סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 32 נגד – 41 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 32 בעד, 41 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון מטעם סיעת העבודה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: העוני הגובר והולך במדינה, מטעם מרצ ויהדות התורה – המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות מרצ – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה – 30 נגד – 41 נמנעים – אין הצעת סיעות מרצ – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 30 בעד, 41 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון מטעם סיעות מרצ ויהדות התורה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: התנכרות הממשלה להתחייבויותיה לסייע לעניים בישראל, מטעם סיעת ש"ס – המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 30 נגד – 41 נמנעים – אין הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 30 בעד, 41 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת ש"ס לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: המשך הריסת הבתים בנגב, מטעם בל"ד, חד"ש ורע"ם-תע"ל-מד"ע – המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעות בל"ד–חד"ש–רע"ם-תע"ל-מד"ע להביע אי-אמון בממשלה – 29 נגד – 41 נמנעים – אין הצעת סיעות בל"ד–חד"ש–רע"ם-תע"ל-מד"ע להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

איתן כבל: – – – אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: מה?

יולי יואל אדלשטיין: תשמע, חבר הכנסת כבל, אני חושש שזה עניין מהותי ולא טכני.

איתן כבל: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני מודיע כי חבר הכנסת כבל התכוון לתמוך בהצעת האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת כבל.

איתן כבל: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, ניסה לתמוך בהצעת האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: 29 בעד, 41 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת בל"ד, חד"ש ורע"ם-תע"ל-מד"ע לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה בינתיים לא יהיה ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן השר, חבר הכנסת אופיר אקוניס, למסור הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 25(א) לחוק-יסוד: הממשלה, על מינויו של חבר הכנסת צחי הנגבי לתפקיד סגן שר במשרד החוץ.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת, כי הממשלה החליטה, בהתאם לסעיף 25(א) לחוק-יסוד: הממשלה, לאשר, בהסכמת ראש הממשלה, את מינויו, על-ידי שר החוץ, של חבר הכנסת צחי הנגבי לתפקיד סגן שר במשרד החוץ.

אופיר אקוניס: בהתאם לסעיף 25(א) לחוק-יסוד: הממשלה, ייכנס חבר הכנסת צחי הנגבי לתפקיד סגן השר במשרד החוץ החל ממועד מסירתה של הודעה זו לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

רציפות על: הצעת חוק דיני ממונות, התשע"א–2011;

רציפות על: [מס' מ/595, מ/668; "דברי הכנסת" ה-18, מושב שלישי, חוב' ל"ג, עמ' 20344; מושב רביעי, חוב' כ"א, עמ' 27668.

רציפות על: ]

יולי יואל אדלשטיין: אדוני מוסר גם הודעות על דין הרציפות?

אופיר אקוניס: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אתה ערוך?

יולי יואל אדלשטיין: אז אני מזמין אותך לחזור לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק כדלקמן:

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק דיני ממונות, התשע"א–2011, והצעת חוק המשכון, התשע"ב–2012.

אופיר אקוניס: אכן כך.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, הנני מתכבד להודיעך, אדוני היושב-ראש, ולכנסת, כי בהתאם לסעיף 1 לחוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה, על דעת הממשלה, להודיע במליאת הכנסת על רצונה של הממשלה להחיל דין רציפות על הצעות החוק כדלקמן: 1.

אופיר אקוניס: הצעת חוק דיני ממונות, התשע"א

אופיר אקוניס: –2011 – החלטת ממשלה מס' 595 מיום 15 ביוני 2011; 2.

אופיר אקוניס: הצעת חוק המשכון, התשע"ב–2012 – זוהי החלטה מס' 668 מיום 12 במרס 2012.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני היושב-ראש, וחג שמח לך ולכל בית ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אופיר אקוניס, סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ברור שזאת רק הודעת הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: כעבור פרק זמן נדרש אנחנו נוכל להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אם יהיו לסיעות התנגדויות, נשמע את ההתנגדויות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת יריב לוין למסור הודעה מטעם ועדת הכנסת.

): אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, להלן הודעות מטעם ועדת הכנסת.

): ראשית אני מבקש לברך, כמובן, את סגן שר החוץ הנכנס, חבר הכנסת צחי הנגבי, ולאחל לו הצלחה בתפקידו – ולהודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות.

): מטעם סיעת הליכוד – ישראל ביתנו: במקום חבר הכנסת צחי הנגבי, שמונה, כאמור, לתפקיד סגן שר החוץ, יכהן חבר הכנסת זאב אלקין כחבר בוועדת הכנסת, בוועדת הכלכלה ובוועדה לענייני ביקורת המדינה.

): ואילו בוועדת החוץ והביטחון, במקומו של חבר הכנסת צחי הנגבי יכהן חבר הכנסת רוברט אילטוב.

): הודעות נוספות, שאף הן אינן מחייבות הצבעה: ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום את הוועדות לדיון בהצעות חוק והצעות לסדר-היום כדלקמן: ועדת החינוך, התרבות והספורט תדון בהצעת חוק ספרי לימוד דיגיטליים, התשע"ג–2013, של חבר הכנסת עמרם מצנע וקבוצת חברי הכנסת, פ/1165/19, ובהצעות לסדר-היום בנושא: ערכי המשפחה בישראל – מתקפה או התחדשות?

): של חברי הכנסת משה פייגלין ורות קלדרון.

): ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעת חוק חופש המידע (תיקון – תחולה על מוסדות להשכלה גבוהה), התשע"ג–2013, של חבר הכנסת מיקי רוזנטל וקבוצת חברי הכנסת, שמספרה פ/1465/19.

): ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות תדון בהצעות לסדר-היום בנושא: מה ההבדל בין עולים למהגרים במדינת ישראל?

): של חברי הכנסת משה זלמן פייגלין ואלעזר שטרן.

): ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון בהצעה לסדר-היום בנושא: האם הקשר בין חברת "שראל" למשרד הבריאות הוא כשר או פסול?

): של חבר הכנסת משה זלמן פייגלין.

): תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, אין צורך בהצבעה על ההודעות שנמסרו למליאה.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/867).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק סדר הדין הפלילי, (סמכויות אכיפה – המצאה, חיפוש ותפיסה), התשע"ד–2014, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את הצעת החוק השר יעקב פרי בשם שרת המשפטים.

יולי יואל אדלשטיין: השר יעקב פרי בשם שרת המשפטים – שלא נגיע לעוד תקרית, גם השבוע, בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את כבוד השר לעלות ולהציג את הצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, כנסת נכבדה, הצעת חוק סדר הדין הפלילי – סמכויות אכיפה: חיפוש, המצאה תפיסה ותיקונים שונים, התשע"ד–2014, היא אחת מההצעות שמקדמת שרת המשפטים, חברת הכנסת ציפי לבני, בשיתוף השר לביטחון פנים, במסגרת המאבק בפשיעה המאורגנת, ומטרתה מתן כלים למשטרה ולרשויות חוקרות נוספות בגילוי עבריינים והעמדתם לדין ומניעת עבירות.

יעקב פרי: מאחר שסמכויות המצאה, חיפוש ותפיסה נוגעות ישירות לזכויות הפרט בחברה, מבקשת הצעת החוק למצוא את האיזון הראוי בין שני אינטרסים חשובים אלה: מצד אחד, הבטחת יכולתן של הרשויות לקיים חקירות יעילות לשם גילוי עבירות ומניעתן, הבאת העבריינים לדין ושמירה על שלום הציבור, ומצד שני, הצורך למנוע פגיעה בזכויות למעלה מן הנדרש לשם השגת התכליות האמורות.

יעקב פרי: איזון זה מתבטא, בין היתר, בהגדרה ברורה ומפורטת של סמכויות המשטרה תוך מתן סמכויות חדשות למשטרה – למשל, עריכת חיפוש סמוי – לצד קביעת מגבלות על הפעלת הסמכויות השונות, התוויית שיקול דעת בית-המשפט שנדרש לאשר או לבקר הפעלת סמכויות אלה, קביעת עקרונות באשר לשימוש בהם וקביעת מנגנוני בקרה ודיווח חדשים.

יעקב פרי: הצעת החוק גובשה במשך כמה שנים, והיא משלימה מהלך של החלפת חקיקה ישנה ולא עדכנית בחוקים חדשים, התואמים את הצרכים של הרשויות החוקרות בעידן המודרני.

יעקב פרי: כך, למשל, הצעת החוק כוללת – השינויים הטכנולוגיים המשמעותיים שהתרחשו בשנים האחרונות חייבו מתן סמכויות אכיפה ביחס למחשבים ולחומר מחשב.

יעקב פרי: הממשלה תומכת בהצעת החוק ומבקשת לאשרה בקריאה ראשונה.

יעקב פרי: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר יעקב פרי, שהציג את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – המצאה, חיפוש ותפיסה), התשע"ד–2014, בשם שרת המשפטים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, קריאה ראשונה ולכן אנחנו נקיים דיון.

יולי יואל אדלשטיין: זהבה גלאון תהיה ראשונת הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: זהבה גלאון – איננה; חבר הכנסת נחמן שי – הוא כבר לא שם; חברת הכנסת תמר זנדברג, את מעוניינת לנאום?

תמר זנדברג: לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: משה גפני, מעוניין לנאום?

יולי יואל אדלשטיין: לא מעוניין, כי הוא מפנה לי את הגב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, מעוניין לנאום?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות אדוני.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני ביקשתי לדבר על העניין של זכויות האדם.

ישראל אייכלר: אני יודע שהחוק נועד לעשות סדר, המצאה, חיפוש ותפיסה, אבל מצד שני, כשמדינה הופכת ליותר ויותר אגרסיבית נגד אזרחיה, כשפקידי שלטון חושבים שהאזרח הוא הווסל שלהם, והם יכולים לעשות אתו מה שהם רוצים – בקיצור, כשמדינה הופכת ממדינה דמוקרטית למדינה דיקטטורית, מסוכן מאוד לתמוך בחוקים שמאפשרים ונותנים עוד כוח לשלטון.

ישראל אייכלר: שלטון שהוא מלכות של חסד, שמתייחס לכל אזרח בכבוד, ומה שצריך לעשות צריך לעשות, אפשר לסמוך עליו.

ישראל אייכלר: שלטון שמוכיח השכם והערב שהוא פועל לפי שיקולים אינטרסנטיים, פוליטיים, חברתיים, במובן הכי סקטוריאלי של המילה – פעם ידעו שיש סקטור חרדי, יש סקטור ערבי, היום הסקטור האלים ביותר הוא הסקטור השלטוני.

ישראל אייכלר: אנשים שיושבים מאחורי השולחן, מאחורי הדלפק, יכולים להיות אכזריים ולהתעלל באזרחים בביורוקרטיה.

ישראל אייכלר: הם לא נותנים מכות.

ישראל אייכלר: הם פשוט ממררים את חיי האזרח, ועושים את זה, חייבים לומר, בשוויוניות מוחלטת.

ישראל אייכלר: אבל ביום שלפני חג השבועות אני לא רוצה לבזבז את כל שלוש הדקות שיש לי רק על הבעיות שבין השלטון לאזרח אלא לחשוב קצת – – –

פנינה תמנו: חברי כנסת נכבדים, בואו ננסה לשמור קצת יותר על שקט.

פנינה תמנו: בבקשה.

ישראל אייכלר: אנחנו, בחג השבועות, קוראים את מגילת רות.

ישראל אייכלר: משום מה, יש איזה טרנד לחשוב שזה שקוראים את מגילת רות זו הוכחה נגד הגיור ונגד ההלכות שמתחייבות כשאדם רוצה להתגייר ולהיות גר-צדק.

ישראל אייכלר: האמת היא בדיוק הפוכה.

ישראל אייכלר: חז"ל אומרים שכאשר רות רצתה להתגייר נעמי אמרה לה: תדעי לך שאנחנו צריכים לשמור שבת ולא יכולים אפילו לצאת מתחום שבת.

ישראל אייכלר: היא אמרה לה: "באשר תלכי אלך"; תדעי לך שאנחנו מקבלים עונשים על דברים כאלה – שלוש פעמים היא ניסתה להגיד לה שלא כדאי לה להיות יהודייה.

ישראל אייכלר: אבל כאשר היא אמרה "באשר תלכי אלך, עמך עמי ואלוקיך אלוקי", אז נקבע שכל גר שרוצה באמת לקבל את אלוקי ישראל ותורת ישראל ולקבל את ההלכה, אפשר וצריך לקבל אותו, וזה ההבדל בין כל המדינות והלאומים הגזעניים, שלא יכולים לקבל מגזע אחר.

ישראל אייכלר: אדם לא יכול להיות – מגזע סלאבי הוא לא יכול לעבור לגזע ארי, אדם שהוא מגזע ארי לא יכול להיות מגזע ערבי, אבלי יהודי יכול להיות כל אדם מכל גזע שהוא – –

שמעון סולומון: – – – גזעים.

ישראל אייכלר: – – מכל עם שהוא, ברגע שהוא מקבל תורה ומצוות ומקבל את אלוקייך – –

שמעון סולומון: – – –

ישראל אייכלר: – – אלוקי, ועמך עמי – –

פנינה תמנו: תודה.

ישראל אייכלר: – – ובאשר תלכי אלך, ובאשר תליני אלין.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: אני רוצה רק לסיים ולומר שאחת הסיבות שאנחנו קוראים את מגילת רות – – –

פנינה תמנו: במשפט, בבקשה.

ישראל אייכלר: משפט אחרון.

ישראל אייכלר: אנחנו קוראים את מגילת רות כדי לבוא ולומר ולדעת שכשם שרות המואבייה קיבלה את היהדות על-ידי ייסורים ועוני, כך עם ישראל קיבל את התורה ואוהב את התורה וחי עם התורה על-ידי ייסורים ועוני, כי אמר רבי שמעון בר יוחאי: שלושה דברים נקנים בייסורים: תורה, ארץ-ישראל ועולם הבא.

ישראל אייכלר: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת אייכלר.

פנינה תמנו: הדובר הבא, חבר הכנסת יצחק כהן, אינו נוכח; אחריו, חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח; חבר הכנסת מנחם מוזס – אינו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – מוותר; חבר הכנסת איתן כבל – אינו נוכח; חבר הכנסת יעקב ליצמן – אינו נוכח; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חבר הכנסת – – –

דב חנין: היי, היי, רגע, רגע.

פנינה תמנו: אה, איך חשבתי לעצמי שחבר הכנסת חנין יפספס את רשות הדיבור הניתנת לו?

פנינה תמנו: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.

פנינה תמנו: אחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

פנינה תמנו: לאחר מכן – אתה מוותר.

פנינה תמנו: אחריך – השר פרי יסכם.

פנינה תמנו: בבקשה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה לך, אני חייב לומר לך שאני מאוד מצטער שכך נראה הדיון בכנסת על הצעת חוק כל כך חשובה, כל כך גדולה, כל כך מהותית וכל כך מורכבת.

דב חנין: קראתי את הצעת החוק הזאת בתשומת לב, ואני רוצה לפתוח בברכה לממשלה.

דב חנין: אני חושב שבאמת הגיע הזמן לעשות סדר בדיני החיפוש ובכל הדינים האלה שעוסקים בתחום הפלילי, אבל מעבר לברכה הזו אני חייב לומר שיש הרבה מאוד דברים מדאיגים ומסוכנים בהצעת החוק הזו.

דב חנין: הצעת החוק הזו נותנת, למשל, סמכות רחבה לנקוט צעדי אכיפה פולשניים שונים, לרבות צווי המצאה, חיפוש, חדירה לחומר מחשב, שימו לב, עמיתי חברי הכנסת, על סמך חשדות כלליים לביצוע עבירות בעתיד; לא על סמך חשד שהתבצעה עבירה ואני רוצה לחקור אותה.

דב חנין: מה זה "חשד לביצוע עבירה בעתיד"?

דב חנין: העיקרון הבסיסי במשפט הפלילי הוא שלמדינה יש הסמכויות לפעול ולהפעיל את כוחותיה נגד עבריינים, אנשים שעשו עבירה.

דב חנין: אולי עבירה היא אפילו התחלת עבירה, אולי זה רק התחלת המעשה העברייני ולא השלמתו – גם אז למדינה יש סמכות לפעול.

דב חנין: אבל חשד לביצוע עבירות בעתיד?

דב חנין: למען החשד הזה לביצוע עבירות בעתיד לאפשר סמכויות מרחיקות לכת?

דב חנין: העיקרון הבסיסי בחברה הדמוקרטית הוא עיקרון שאומר שהשלטון אינו רשאי לפלוש לפרטיותו של האדם, אלא אם כן האדם במעשיו סיפק הצדקה לפלישה הזאת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, זה כאילו – אתה כל כך צודק, זה כאילו – – – בן-אדם על מחשבה פלילית.

דב חנין: זה עלול להגיע לזה, בוודאי.

דב חנין: החשד לעבירה בעתיד זה מין נוסחת שסתום כזו: מחר אני יכול לבוא ולהגיד שאפילו מישהו פה בכנסת נראה לי עברייני בצורת התנהלותו, ולאפשר חיפושים וכניסה ותפיסה ופלישה לתחומיו הפרטיים של האדם.

דב חנין: עכשיו, אני לא רוצה להגיד באופן קטגורי שאין סיטואציה קיצונית, אדוני השר פרי, שבה יש הצדקה להתערבות משטרתית אפילו לפני ביצוע עבירה.

דב חנין: יש מצבים מאוד קיצוניים שמצדיקים את הדבר הזה, אבל את המצבים האלה צריך להגדיר.

דב חנין: צריך להגדיר, למשל, שהסכנה היא סכנה מיידית, שההסתברות של הסכנה היא גבוהה, שיש פה סיכון גדול של עבירה שבאמת תסכן את ביטחון הציבור באופן משמעותי, שמדובר פה בעבירה חמורה וקשה.

דב חנין: כל הדברים האלה צריכים להיות מוגדרים בחוק, והם לא מוגדרים בחוק.

דב חנין: עוד סמכות בעייתית ביותר היא הסמכות לבצע חיפוש על גופו של אדם שאיננו חשוד.

דב חנין: אתם מתארים לעצמכם על מה אנחנו מדברים?

דב חנין: אדם שבכלל לא חשוד, אפשר לחפש על גופו בגלל קשר אפשרי לביצוע העבירה; איזה מין מבחן זה?

דב חנין: אדוני, יושב-ראש הקואליציה, כעורך-דין אני שואל אותך, ברמה המקצועית, המבחן הזה נראה לך סביר?

פנינה תמנו: לא רק כיושב-ראש הקואליציה, אלא כמשפטן.

יריב לוין: האמת, שואל כמה זמן נשאר לך לדבר, זאת השאלה.

דב חנין: אני מסיים בעוד דוגמה אחת.

דב חנין: סמכות לבצע חיפושים סמויים בבתים של אנשים – חיפושים סמויים בבתים של אנשים זה הרי דבר מרחיק לכת, זה נוטל מאדם כל אפשרות להתגונן מפני פגיעה בלתי מוצדקת בזכויותיו, וזה מונע מאתנו, מהציבור, לבצע ביקורת אפקטיבית כלשהי על אופן הפעלת הסמכות.

דב חנין: עמיתי – – –

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת חנין.

דב חנין: אני רק מסיים בנקודה הזאת.

דב חנין: אני אומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, ההסדר הזה שבו אפשרי להיכנס באופן סמוי לביתו של אדם, כמו שזה מוגדר בחוק הזה, לדעתי זה לא עומד במבחן החוקתיות.

דב חנין: בכל מקרה, לדעתי צריכים להסדיר בחוק חובה ברורה ליידע את האדם בדיעבד על החיפוש שנעשה אצלו.

דב חנין: יש עוד הרבה דוגמאות, אבל צר לי, הזמן לא מספיק.

דב חנין: אני מציע לחברי הכנסת להצביע נגד החוק.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת חנין.

פנינה תמנו: יסכם השר יעקב פרי בשם שרת המשפטים.

יריב לוין: לא צריך.

פנינה תמנו: לא צריך?

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצבעה, חברי הכנסת.

פנינה תמנו: השר פרי ויתר על האפשרות לסכם.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – המצאה, חיפוש ותפיסה), התשע"ד–2014, בקריאה ראשונה.

פנינה תמנו: בבקשה.

פנינה תמנו: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 32 נגד – 11 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – המצאה, חיפוש ותפיסה), התשע"ד–2014, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

פנינה תמנו: ואלו הן תוצאות ההצבעה: 32 חברי כנסת בעד, 11 חברי כנסת מתנגדים.

פנינה תמנו: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדה המוסמכת לדון בהצעה, ועדת החוקה, חוק ומשפט, להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

פנינה תמנו: הצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 9), התשע"ד–2014, קריאה ראשונה.

פנינה תמנו: מי שיציג את הצעת החוק – שר התחבורה והבטיחות, הוא נמצא כאן, גברתי המזכירה?

יריב לוין: הוא לא נמצא.

פנינה תמנו: השר ישראל כץ – הוא איננו.

פנינה תמנו: מישהו יציג במקומו?

פנינה תמנו: מישהו מחליף אותו מהשרים?

לימור לבנת: לא ידוע.

פנינה תמנו: לא ידוע.

פנינה תמנו: אז אנחנו נעבור לדוברים, לדיון.

קריאות: לא, לא, לא.

פנינה תמנו: מה, ישר הצבעה?

פנינה תמנו: אין.

נסים זאב: החוק יורד מסדר-היום.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצעת ועדת הכנסת להקים ועדה לעניין מסוים, לפי סעיף 108 לתקנון הכנסת.

פנינה תמנו: יציג את ההצעה חבר הכנסת יריב לוין בשם יושב-ראש ועדת הכנסת, בבקשה.

): גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, להלן, בשם ועדת הכנסת, אני מבקש להביא בפני הכנסת את הצעת ועדת הכנסת להקים ועדה לעניין מסוים לפי סעיף 108 לתקנון הכנסת; הצעה מיום ד' בסיוון התשע"ד, 2 ביוני 2014.

): שם הוועדה: ועדה מיוחדת לדיון בהצעת חוק השידור הציבורי, התשע"ד–2014, מ/869.

): סמכויות הוועדה: הוועדה תכין לקריאה השנייה והשלישית את הצעת חוק השידור הציבורי, התשע"ד–2014, מ/869.

): הרכב הוועדה יהיה כדלקמן: הוועדה תהיה בת שמונה חברי כנסת: סיעת הליכוד – ישראל ביתנו – ייצגו אותה חמד עמאר ורינה פרנקל; לסיעת יש עתיד – קארין אלהרר; סיעת העבודה תודיע את שם הנציג מטעמה; סיעת הבית היהודי – איילת שקד; סיעות ש"ס ויהדות התורה יודיעו את שם הנציג מטעמן; סיעת התנועה – חבר הכנסת דוד צור; סיעת מרצ – חבר הכנסת עיסאווי פריג'; יושבת-ראש הוועדה, על-פי ההצעה, תהיה חברת הכנסת קארין אלהרר.

): אבקש את אישור הכנסת להצעה הזאת.

): תודה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת לוין.

פנינה תמנו: נרשמו תשעה דוברים.

פנינה תמנו: אני עומדת לסגור את רשימת הדוברים בעניין הנדון; מי שרוצה להירשם מוזמן כעת.

פנינה תמנו: הדוברת הראשונה, חברת הכנסת זהבה גלאון – מוותרת על זכות הדיבור; אחריה – חבר הכנסת אילן גילאון – מוותר; חבר הכנסת ניצן הורוביץ – מוותר; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת עיסאווי פריג', אתה עולה לדבר?

פנינה תמנו: בבקשה.

פנינה תמנו: בינתיים אברך את חברתי חברת הכנסת קארין אלהרר על כך שמונית לעמוד בראש הוועדה.

עיסאווי פריג': ההצבעה עוד לא התקיימה, אבל.

עפו אגבאריה: עוד לא מונתה.

עיסאווי פריג': עוד לא מונתה, אז איך מברכים על – –

פנינה תמנו: אני מברכת על – –

עיסאווי פריג': – – הלא-מוגמר.

פנינה תמנו: – – הלא-מוגמר.

פנינה תמנו: בבקשה.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים וחברות, זה היה צפוי, וזה צפוי מדי, ועכשיו המהירות מהשטן.

עיסאווי פריג': אבל הרכב הוועדה מונח כאן, ורשות השידור עומדת בפני מהפכה.

עיסאווי פריג': אני שואל את החברים מהקואליציה; עכשיו עיינתי: הקימו ועדה של שמונה אנשים, חמישה מהקואליציה ושלושה מהאופוזיציה – יפה, זה נשמע טוב – לדון בנושא השידור הציבורי במדינת ישראל, שזה מהות, והדבר החשוב ביותר לדמוקרטיה בארץ, רשות השידור והשידור הממלכתי.

עיסאווי פריג': מה זה היה מפריע לחברים – להקים ועדה מיוחדת?

עיסאווי פריג': אתם מציעים ועדה מיוחדת שתטפל בחוק רשות השידור, אבל על-פי כל ההיגיון החוקתי, הוועדה שאמורה לטפל בזה היא ועדת הכלכלה.

עיסאווי פריג': זה השכל הישר וזה היושר, ככה על-פי החוקה.

עיסאווי פריג': עכשיו מקימים ועדה מיוחדת.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי בראש ועדת הכלכלה יושב חברנו מהאופוזיציה ברוורמן.

עיסאווי פריג': אז איך אנחנו צריכים לעקוף ולהעביר מה שאנחנו רוצים?

עיסאווי פריג': נקים ועדה מיוחדת.

עיסאווי פריג': לאן אנחנו רוצים להגיע?

עיסאווי פריג': הרי מדובר בשידור ציבורי.

עיסאווי פריג': אתם בורחים מהמציאות דרך קומבינות שבאמת אין להן מקום.

עיסאווי פריג': ועדה מיוחדת עוקפת ועדת הכלכלה, והגענו לוועדה המיוחדת.

עיסאווי פריג': אני מעיין ברשימות.

עיסאווי פריג': 20% מאזרחי המדינה הערבים, שמיוצגים כאן בכנסת – אין אף נציג.

עיסאווי פריג': אני רוצה להבין, האם השידור הציבורי מיועד לאוכלוסייה ספציפית ומסוימת?

עפו אגבאריה: כן.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם.

עפו אגבאריה: כן, כן.

עיסאווי פריג': אני מסתכל על ההרכב, הרשימה.

עיסאווי פריג': אין היגיון – – –

עפו אגבאריה: זה שידור רק ליהודים.

עיסאווי פריג': אין היגיון.

עיסאווי פריג': אנחנו מדברים על שידור ציבורי של כל אזרחי מדינת ישראל, ולמה אתם בורחים מזה?

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת פריג', לסכם בבקשה.

עיסאווי פריג': כל הדרכים העוקפות האלו משדרות חוסר אמון ומשדרות התנשאות, וזה מריח לא טוב, חברים, ואני מציע לכם ולחברי בקואליציה לבוא, יש עוד זמן לתקן.

עיסאווי פריג': צריך לתת נציגות לכל הגופים שמייצגים את הבית הזה ואת המדינה.

עיסאווי פריג': תודה לך.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת פריג'.

פנינה תמנו: הדוברת הבאה, חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת.

פנינה תמנו: הדובר אחריה – חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה, ורשימת הדוברים סגורה.

עפו אגבאריה: איתן, תשאל למה שמונה ולא תשעה.

עפו אגבאריה: כל ועדה צריכה מספר חברים בלתי זוגי.

עפו אגבאריה: זה עקיפה בשביל לא לתת אפשרות למפלגות – – –

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, חברי השרים, חברותי וחברי חברי הכנסת, רשמות פרלמנטריות, א.

איתן כבל: אתה צודק, זאת שאלה טובה.

עפו אגבאריה: כן, למה?

איתן כבל: אבל אני רוצה לשאול.

איתן כבל: עליתי לכאן כיוון שאת הנושא של – – –

עפו אגבאריה: למה חמישה מהקואליציה ורק עד שלושה מהאופוזיציה?

עפו אגבאריה: למה לא ארבעה?

איתן כבל: הם הולכים על ההצלחה של הוועדה המיוחדת לשוויון בנטל.

עפו אגבאריה: זה בדיוק – – – שמדברים עליה.

עפו אגבאריה: זה הדמוקרטיה.

איתן כבל: איך אומרים, מנצלים, נכון, זו האמת.

איתן כבל: ברשותכם, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני רוצה לעסוק רק בדבר אחד, בעניין הזה שהנושא הזה מובא לוועדה מיוחדת ולא נדון בוועדת הכלכלה.

איתן כבל: והאמת היא, חברותי וחברי חברי הכנסת, שאם היה נדרש היום בוועדת הכנסת, כל אחד ואחד היה נדרש בוועדה להצביע על-פי מה שהוא מרגיש, הדיון היה מתקיים בוועדת הכלכלה.

איתן כבל: אין שום סיבה בעולם, ותזכרו את זה: ועדות מיוחדות, או כל מיני התנהלויות מן הסוג הזה, זה סוג של חרב פיפיות: בסופו של עניין נדמה לך שאתה כל הזמן זה שיושב ומכתיב, ובוקר אחד אתה מתעורר, חברת הכנסת גלאון, ואתה מוצא את עצמך בצד השני, ואתה לא מבין למה עושים, ואז אתה קם ומספר את הסיפורים נגד.

איתן כבל: אחד הדברים שקורים לנו, חברי חבר הכנסת יריב לוין, זה שבכל הנושאים האלה, בגדול – והקשבתי לך היום, ובסדר, אתה עושה את עבודתך נאמנה; אתה איש רציני ומייצג את הדברים כמו שצריך, אבל בסופו של עניין אתה יודע שכל העניינים האלה שאנחנו קוראים להעביר לוועדה, חייבים לעבור פה בבית הזה רוויזיה אמיתית.

איתן כבל: זאת כבר לא שאלה של שמאל, ימין, שאלה של מפלגות; אנחנו כולנו, כל אחד בזמנו וכל אחד על-פי דרכו, כשל וכושל, ואי-אפשר להפוך את העניינים האלה לעניינים פוליטיים מפלגתיים.

איתן כבל: זה חייב לחזור אל תוך הנתיב האמיתי של התמודדות אמיתית.

איתן כבל: ואני אומר את זה לך, אדוני יושב-ראש הכנסת, איבדנו שליטה על העניין הזה.

איתן כבל: כל אחד עושה.

איתן כבל: נהיו פה מחשבי אצטגנינין.

איתן כבל: כל אחד יושב: מי כדאי לו להעביר לו, והוא יעביר, וזה יהיה אצלי ולא אצלו.

איתן כבל: ובסופו של עניין אנשים שוכחים, אנחנו שוכחים, כולנו, כל אחד בתורו ובזמנו, שהמשימה היא באמת להוציא מתחת ידינו את המשימה הטובה ביותר, כל אחד על-פי אמונתו.

איתן כבל: ואנחנו מוצאים את עצמנו נפסדים, וועדת הכלכלה – אני אומר את זה לגבי חבר הכנסת אבישי ברוורמן, שלאורך כל הדרך עושה את עבודתו נאמנה, ובעצם נהיה קבלן במידה רבה של הקואליציה, ומוצא את עצמו גם מותקף על-ידי חברים מן האופוזיציה וממפלגת העבודה – –

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת כבל.

איתן כבל: אני מסיים.

איתן כבל: – – כי הוא עושה עבודה כמצטיין, והוא בעניין הזה – ולאף אחד לא ברור למה.

איתן כבל: אף אחד לא ברור לו מה יכולה הוועדה המיוחדת להוציא מתחת ידיה טוב יותר מוועדת הכלכלה.

איתן כבל: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת כבל.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת נחמן שי, ואחריך – חבר הכנסת נסים זאב.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו הבחנו מזמן שיש לממשלה הזאת נטיות הרסניות ככל שמדובר בשידור הציבורי, לא מהיום ולא מאתמול.

נחמן שי: ואחרי שלא הצליחו להשתלט על השידור הציבורי, החליטו פשוט להשמיד אותו ולהקים משהו חדש, שאיש לא יודע איך הוא נראה ואיך הוא נשמע ומה יהיה בו, וזה כנראה גם לא מעניין יותר מדי, העיקר כבר להיפטר מהשידור הזה ומהאנשים האלה.

נחמן שי: הדרך שהממשלה בחרה ללכת בה היא דרך עקומה.

נחמן שי: היא דרך עקומה, דרך מעוותת.

נחמן שי: גם בחוק הזה, שמשמיד מערכת קיימת לטובת מערכת עתידית, וגם בשיטה, שבה בחרו לדלג על ועדה קיימת, מכהנת, עם יושב-ראש אמין, שהיה עושה את עבודתו על הצד הטוב ביותר, מתוך האחריות הציבורית והפרלמנטרית שלו, ועכשיו מקימים לנו איזה ישות חדשה כדי לטפל בעניין.

נחמן שי: ואני אומר לכם שאנחנו, במפלגת העבודה, ואני יחד עם חברי, לא נניח לכם ביוזמה הגרועה והרעה הזאת.

נחמן שי: לא נניח.

נחמן שי: אנחנו לא ניתן לממשלה ולקואליציה הזאת להשתלט על השידור הציבורי במדינת ישראל על-ידי הקמת גופים חדשים שאיש לא יודע מה יהיה אתם ואיך יהיו.

נחמן שי: לא ניתן.

נחמן שי: לא ניתן לשיטת המימון הזאת – אני רואה שחבר הכנסת מיקי לוי לא אוהב את דברי, אז זה בסדר, סימן שאני צודק – לא בשיטת המינויים המתוכננת, לא בשיטת המימון המתוכננת, לא בעיוותים החדשים שמוצעים בחוק רשות השידור.

נחמן שי: אני מניח שהממשלה תעשה כל מה שהיא יכולה גם בתהליך הזה.

נחמן שי: היא תנסה להאיץ אותו ככל האפשר, היא תנסה לדלג מעל ההתנגדות הציבורית שתקום גם מתוך רשות השידור וגם מחוץ לרשות השידור.

נחמן שי: מי שמתחיל ללכת עקום הולך עקום – כך החוק הציבורי אומר.

נחמן שי: ואנחנו נהיה שם כדי להגן על השידור הציבורי במדינת ישראל.

נחמן שי: כי כל עוד הוא קיים, אתם לא יודעים איך ייראו הדברים בלעדיו.

נחמן שי: כשלא יהיה שידור ציבורי, יצלצלו הפעמונים, ותבינו מה זו פגיעה בדמוקרטיה.

נחמן שי: ואנחנו נהיה שם כדי להילחם.

נחמן שי: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת שי.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת נסים זאב.

פנינה תמנו: חבר הכנסת אייכלר, אתה עולה אחריו.

פנינה תמנו: בבקשה, שלוש דקות.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, אני מסתכל על חבר הכנסת אבישי ברוורמן, ואני לא מבין מה חסר לו.

נסים זאב: אדם משכיל, נבון, חכם, פיקח, יושב-ראש ועדה ממולח – לא רוצים אותך.

נסים זאב: למה?

נסים זאב: למה אתה מוותר?

נחמן שי: הוא לא ויתר.

אבישי ברוורמן: אני לא ויתרתי.

נסים זאב: למה אתה לא קם פה על הדוכן ואומר: זו ממשלה מושחתת?

אבישי ברוורמן: אני אגיד אחריך.

נסים זאב: למה אתה לא אומר את זה?

אבישי ברוורמן: אני הולך לדבר.

נסים זאב: למה אתה לא אומר מה טמון מאחורי הפרגוד?

נסים זאב: אתם שמעתם?

נסים זאב: אני פה 15 שנה – בחיים לא שמעתי הצעת ועדת הכנסת לוועדה לעניין מסוים.

נסים זאב: אפילו לא אומרים מה הדבר.

נסים זאב: איזה דבר?

נסים זאב: על מה נפל הדבר הזה?

נסים זאב: אנחנו לא יודעים מה מתרחש מאחורי הצעת החוק הזאת?

נסים זאב: לקחו חברת כנסת מאוד חכמה – בן פורת יוסף עליה – אבל היא אישה שתסכים לכל דבר.

נסים זאב: היא לא רוצה להתעמת עם אף אחד – –

קריאה: – – –

נסים זאב: – – הכול מוסכם מראש, וחסר לה שהיא לא תסכים למשהו ששר האוצר דרש ממנה.

נסים זאב: אז איך יכולים לקחת את זה מהמערך, ולתת את זה ליש עתיד?

נסים זאב: מפלגת העבודה זה "מערך", זה ההיסטוריה, לא יעזור להם שום דבר.

נסים זאב: המבורך בכל מערך.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, זו לא סוגיה פשוטה.

נסים זאב: יש כאן 2,000 עובדים שהולכים לגרש אותם, לקחת את פת לחמם.

נסים זאב: אנחנו יודעים את כל השחיתות, זה לא הזמן לפרט את זה, אבל בהחלט אני רוצה להבין כיצד שר התקשורת שלנו פנה וקיבל הרשאה תמוהה מהמשנה ליועץ המשפטי לממשלה עורך-דין אבי ליכט, להקפיא למשך זמן קצר את הסכמי הרפורמה?

נסים זאב: הקפאה וביטול כל ההסכמים.

נסים זאב: במשך שנים ישבו פה ועמלו פה על אותם הסכמים.

נסים זאב: דברים נעשו ללא שום הסבר, שום שיקוף, שום בירור.

נסים זאב: הציבור לא יודע על מה ולמה.

נסים זאב: לכן, גברתי היושבת בראש, הנושא הזה חייב להיבדק על-ידי ועדה משולבת ציבורית, ונימוקיה המשפטיים חייבים להיות על השולחן הציבורי.

נסים זאב: לא יכול להיות שיש כאן מעשה נבלה, אני אומר לכם את זה – מעשה נבלה.

נסים זאב: כן, כפשוטו.

נסים זאב: העניין הזה שפתאום זה נלקח והולך בכלל לכיוונים שונים, יש כאן חשש לניצול המעמד והתפקיד לקידום אינטרסים שאינם ברורים ואינם משרתים בהכרח את הציבור.

נסים זאב: קוראים לזה "השידור הציבורי" – אנחנו יודעים בדיוק מה הולכים לקצץ ולגנוז.

פנינה תמנו: חבר הכנסת זאב, נא לסכם.

נסים זאב: אני כבר מסיים.

נסים זאב: יש חשיבות, שכן מדובר בהגדרת גבולות הגזרה של יועצים משפטיים במגזר הממשלתי.

נסים זאב: הידע והניסיון שצברו נוגע אך ורק לעניינים משפטיים, ועליהם להיצמד לאותם עקרונות.

נסים זאב: הציבור חייב לדעת שהחלטות מתקבלות אך ורק על סמך העובדות.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: אני רוצה לומר שאני מתכוון לדרוש ועדת חקירה לכל ההתנהלות הזו, לחשוף את כל מה שקורה מאחורי הפרגוד הזה כדי שהציבור באמת יראה וישפוט.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת עפר שלח.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, כבוד חברי הכנסת, כשאנחנו מדברים על שידור ציבורי צריך לשאול שאלה: מי זה הציבור?

ישראל אייכלר: אני יודע שהיום קמה ממשלה פלסטינית שמשלבת את ה"חמאס" ואת אש"ף, את ה"פתח".

ישראל אייכלר: ושמעתי שמדינת ישראל לא מכירה בהם כי יש בין אנשי ה"חמאס" מטיפים שאומרים שהיהודים, הישראלים, הם בני קופים וחזירים.

ישראל אייכלר: ואני שמעתי השבוע שמשרד החינוך הישראלי רוצה לחנך את הילדים וללמד אותם שהם באים מקופים.

ישראל אייכלר: אז רגע, אז אולי אפשר לעשות שלום עם הרשות הפלסטינית?

ישראל אייכלר: אם יש הסכמה בין המטיפים של ה"חמאס" שהיהודים הם בני קופים וחזירים, ומשרד החינוך מלמד את הילדים שאנחנו בני קופים, אז הוויכוח הוא רק על החזירים.

עפו אגבאריה: יש רבנים שאמרו את זה על הערבים.

ישראל אייכלר: כן, ודאי.

ישראל אייכלר: אני לא מסכים גם אתם וגם אתם, כי אני חושב שהאדם הוא יציר כפיו של הקדוש-ברוך-הוא, בצלם אלוקים ברא את האדם.

ישראל אייכלר: אבל משרד החינוך במדינת ישראל הולך לחנך ילדים שאנחנו באים מהקופים, מה אנחנו רוצים מהמטיפים של ה"חמאס"?

ישראל אייכלר: רבותי, אנחנו מקבלים את התורה השבוע לא מפני שאנחנו בני קופים.

ישראל אייכלר: יש לקדוש-ברוך-הוא מספיק יצורים בעולם, אלפים.

ישראל אייכלר: האדם הוא יצור, נזר הבריאה, שהקדוש-ברוך-הוא ברא אותו בנפרד, נתן לו תכונה של מדבֵּר לעומת החי והצומח, כדי שימלא את השליחות האלוקית ויהיה בן-אדם.

ישראל אייכלר: כמו שהקדוש-ברוך-הוא אומר לבן-אדם "אַיֶכָּה".

ישראל אייכלר: כל הדתות לקחו את הקריאה הזאת מאתנו.

ישראל אייכלר: הקדוש-ברוך-הוא נתן לנו את התורה כדי שיהיה לנו קודקס וחוקה, שנהיה בני-אדם ששומעים לקול ה' ועושים את הצדק האלוקי.

ישראל אייכלר: ברגע שאנחנו לא מקבלים את הצדק האלוקי, אין שום צדק בעולם, כי כל אחד יכול להגיד: הצדק אתי.

ישראל אייכלר: וכשאין צדק אלוקי ואין צדק מוסכם גם אין שידור ציבורי.

ישראל אייכלר: מה תשדר בשידור הציבורי?

ישראל אייכלר: מה שאנשים מאמינים בדת היהודית אומרים, או מה ששונאי הדת היהודית אומרים?

ישראל אייכלר: הצליחו במשך שנים לעשות, למשל, שלומדי תורה זה הדבר הכי נחות שיש בעולם.

ישראל אייכלר: ואנחנו שרים את מה שכתב הגאון מווילנה בחג השבועות, שכשבני ישראל יושבים ועוסקים בשמחת התורה ולומדים תורה, הקדוש-ברוך-הוא אומר לפמליה שלו: תראו את הבנים החביבים שלי, שנמצאים בצרות שלהם, והם עוסקים בשמחה שלי שהיא שמחת התורה.

ישראל אייכלר: התורה הייתה הפנינה והכתר – והיא עדיין – של העם היהודי, והוא הנחיל אותה לכל אומות העולם.

ישראל אייכלר: כל העמים הנאורים בעולם מקבלים את ה-Bible ומצטטים אותו; וראיתי איך מתרפסים מול נציג הדת שפרשה מהיהדות ועושים הוד קדושתו – – –

פנינה תמנו: אני מבקשת לסיים, חבר הכנסת אייכלר.

פנינה תמנו: בבקשה.

ישראל אייכלר: אני אסיים, אבל השנייה גמרתי את שלוש הדקות, אז תני לי עוד משפט סיום.

פנינה תמנו: אני לומדת לקרוא את הדוברים.

ישראל אייכלר: אז בסדר.

ישראל אייכלר: אם את קוראת לי לפני זה, זה בסדר.

פנינה תמנו: אתה גולש מעט.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה לגלוש.

ישראל אייכלר: תודה רבה שהחזרת אותי לנושא.

ישראל אייכלר: אני אומר ששידור ציבורי לא יכול להיות כאשר אין הסכמה מינימלית בציבור מה זה בן-אדם – האם הוא בא מן הקופים או מבורא עולם; מה זה יהודי – האם הוא גוי ככל הגויים או שהוא העם הנבחר; מה זה ישראלי – האם הוא צריך להיות שונא ישראל או אוהב ישראל, האם הוא צריך לשנוא יהודים מסוג כזה או לאהוב יהודים מסוג כזה; האם השידור הציבורי מחויב לכל הציבור – –

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: – – או שהוא יכול להיות מוקד של קבוצה קטנה, כנופיה קטנה, שהשתלטה עליו.

ישראל אייכלר: אני אסיים, משפט אחרון.

ישראל אייכלר: לפני שמחליטים שמקימים שידור ציבורי, צריך להכריז ולהחליט מהו ציבור, מהו יהודי, ורק אחר כך מיהו יהודי.

ישראל אייכלר: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת אייכלר.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

פנינה תמנו: רק לידיעתכם, האגף השמאלי של המליאה מאוד רועש וזה מפריע לדוברים.

פנינה תמנו: בבקשה, חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

ניצן הורוביץ: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אני רוצה למחות על מה שעושים כאן, כשלקחו נושא שהוא במובהק בטיפולה של ועדה של הכנסת, מאז ומתמיד – – –

): זה לא נכון.

ניצן הורוביץ: סליחה, רשות השידור תמיד הייתה בוועדת הכלכלה.

): לא נכון.

ניצן הורוביץ: למה אתה אומר "לא נכון"?

איתן כבל: תמיד, תמיד.

ניצן הורוביץ: תמיד.

ניצן הורוביץ: ולקחו פה בגלל עניין פוליטי – –

): זה לא נכון.

): זה לא נכון, מה לעשות.

ניצן הורוביץ: – – ועשו ועדה בראשות הקואליציה.

ניצן הורוביץ: וזה כל הסיפור.

): זה לא נכון, מה לעשות.

): זה לא נכון.

ניצן הורוביץ: אני חושב שזה – –

): לא נכון.

): גם את העובדות להפוך.

ניצן הורוביץ: – – דבר שהוא לא רק פגיעה ביושב-ראש ועדת הכלכלה, חברנו ברוורמן, אלא הוא פגיעה בכנסת.

ניצן הורוביץ: יש תחומים לוועדות הכנסת, ויש לזה סיבה, ולא בכל פעם שנוח לקואליציה, בגלל נושא כזה או אחר, היא מוציאה ועושה ועדה מיוחדת.

ניצן הורוביץ: עכשיו לגופו של עניין, ואני אגיד כאן דבר לא פופולרי: מקובל לחבוט ברשות השידור ובאגרה, אני יודע את זה ואני שומע את זה, אבל ברשות השידור עובדים אלפי אנשים שהם יוצרים, והם עיתונאים, והם צלמים, והם מפיקים, והן עורכות והן כותבות, נשים, גברים, צעירים, יש גם מבוגרים, ואני חושב עליהם.

ניצן הורוביץ: ואני מאזין ל"יומן הבוקר" ברשת ב', ולתוכנית "סדר יום" ול"ערב חדש" בחינוכית, ואני רואה "יומן" בשישי, ואני אוהב את "קול המוזיקה", ואני אוהב את רשת ג', ואני שומע את רשת א' לפעמים, ויש תוכניות לנוער שמלוות אותי מאז הייתי ילד, ואני רואה את "תיק תקשורת" בחינוכית, ואני רואה את תוכניות הקולנוע והתיאטרון בערוץ 1, ואת תוכניות הדוקו המצוינות, וזה לא נכון לשפוך את התינוק עם המים כמו שאתם מנסים לעשות.

ניצן הורוביץ: ואני לא רוצה לחשוב מה יעשו צלמים ומפיקים ועובדים ועורכים מוכשרים וטובים בני 50 או 55, איך הם ימצאו עבודה, מי יקלוט אותם, איזה הסדרים יהיו להם.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לחשוב עליהם.

ניצן הורוביץ: הם לא עשו כל רע לאף אחד.

ניצן הורוביץ: הם השקיעו את מיטב שנותיהם ביצירה למען החברה הישראלית.

ניצן הורוביץ: ולרשות השידור, שכל כך אוהבים לחבוט בה וכל כך אוהבים לגנות אותה, יש הישגים יוצאים מגדר הרגיל, וצריך להגיד את זה, וכשאני שומע שמדברים עליהם בצורה אפילו גסה ומחפירה – בסך הכול עובדים ישרים וטובים – אני מוחה בשמם.

ניצן הורוביץ: ולכן אנחנו מתנגדים למהלך הזה כאן ואנחנו רוצים שידור ציבורי.

ניצן הורוביץ: בסך הכול, חברים, הרי היו מהלכים של רפורמה שהעובדים שיתפו אתם פעולה אבל הם לא יצאו אל הפועל בגלל הממשלה, לא רק בגלל העובדים, ולא נכון להפיל את הכול על ראשם.

ניצן הורוביץ: אני רוצה שהעיתונאים, והצלמים, והמפיקים וכוח-האדם המינהלי, וכל המפעל הזה שנקרא רשות השידור והטלוויזיה החינוכית, יישארו, יישמרו, למען שידור ציבורי אמיתי.

פנינה תמנו: תודה.

ניצן הורוביץ: ואני מקווה שהוועדה הזאת, למרות שלידתה בחטא, לפחות את זה תשמור, את זכויות העובדים, כי זה מה שיקר לנו.

ניצן הורוביץ: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת אבישי ברוורמן, ואחריו – חבר הכנסת רובי ריבלין.

אבישי ברוורמן: גברתי היושבת-ראש, כבר הייתי בדרך, אבל שמעתי שזה עלה.

אבישי ברוורמן: אני רוצה לומר שלושה דברים.

אבישי ברוורמן: זה ברור לחלוטין, ואני לא הולך פה על איזה נימוק יורידי קטן זה או אחר, והשר ארדן, שאני עובד אתו בשיתוף פעולה מלא, דיבר אתי כל הזמן, זה ברור שזה בוועדת הכלכלה, זה היה בוועדת הכלכלה וכו'.

אבישי ברוורמן: אבל אמר יריב לוין, אנחנו רוצים שלא אדם מהאופוזיציה ינהל את הוועדה, אנחנו רוצים מישהו בשליטה, מהקואליציה.

אבישי ברוורמן: פה קבור הכלב.

אבישי ברוורמן: זאת האמת – –

– – –

אבישי ברוורמן: – – וכל מי שיושב פה מול אלוהים ואדם יודע שזאת האמת, ויריב אמר את זה, ואמר את זה גם לי.

אבישי ברוורמן: עכשיו נשאלת השאלה, האם זו דרך של כנסת מתוקנת?

אבישי ברוורמן: האם יושב-ראש של כנסת מתוקנת, האם יושב-ראש קואליציה של כנסת מתוקנת צריך לאשר דבר כזה?

אבישי ברוורמן: אני לא בא לדבר עלי.

אבישי ברוורמן: אני זוכר, כשנכנסתי לתפקיד היו כל מיני מאבקים, ואנשים באמת חשבו שאני אולי אהיה איזה אופוזיציונר.

אבישי ברוורמן: אני כבר מעבר לזה.

אבישי ברוורמן: את כל הוועדה הזאת ואת כל הרפורמות – וכל הנהלת האוצר יודעת את זה – לא התנהלתי לא כקואליציה ולא כאופוזיציה, עשיתי מה שטוב לישראל.

אבישי ברוורמן: לא היה פיגור בשום לוח זמנים, עבדנו ימים ולילות, כי אני כבר, יעקב פרי, במקום אחר, אני עובד בשביל הציבור, וידע את זה שר האוצר ויודע את זה השר ארדן ויודעים את זה כל חברי הכנסת בוועדה.

אבישי ברוורמן: אני לא משחק פה לאיזה – – –

יעקב פרי: – – –

אבישי ברוורמן: סליחה, אדוני.

אבישי ברוורמן: בנוסף לזה גם הסברתי – – –

פנינה תמנו: על-פי התקנון אתה יכול לקבל רשות תגובה אם אתה מרגיש שהתייחסו אליך.

יעקב פרי: לא, זה בסדר.

ראובן ריבלין: – – –

אבישי ברוורמן: הדבר הזה, אמרנו – – –

פנינה תמנו: הוא הזכיר את שמו.

אבישי ברוורמן: אמרנו: יש בעיה של זמן?

אבישי ברוורמן: נשב יום ולילה.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת המכובד עפר שלח יודע שבוועדת המזון עשינו את העבודה.

אבישי ברוורמן: יש בעיה שהייתה הרשות לסחר הוגן, ישבנו יותר מאוחר, גמרנו, ותמיד גמרנו בחוכמה את השולחן.

אבישי ברוורמן: ניהלנו את זה ברצינות, לא היה לנו שיקול של אופוזיציה וקואליציה.

אבישי ברוורמן: אומר לי יריב לוין, ואומר לי בצדק: אנחנו רוצים שליטה.

אבישי ברוורמן: בתור מנהל, וניהלתי כמה דברים בחיים שלי, אני מבין את זה.

אבישי ברוורמן: אתה רוצה שליטה כשאתה רוצה להעביר את הדברים בדיוק כמו שאתה רוצה.

אבישי ברוורמן: אבל כאן הפגם העיקרי: יש כנסת בישראל וצריך להבדיל בין הרשות המבצעת והרשות המחוקקת.

אבישי ברוורמן: גלעד ארדן היה ראש ועדת הכלכלה, משה כחלון היה ראש ועדת הכלכלה, היו ממשלות אחרות, מישהו הפריע להם ברפורמות הכי גדולות?

אבישי ברוורמן: אם היו מטילים – נכון, אם הייתי באיזשהו דבר, אם שר האוצר היה בא ואומר: אבישי ברוורמן, בניהול שלו, לא לקח את האינטרס הציבורי, היה מכור לוועדים, היה מכור למפלגת העבודה – – –

פנינה תמנו: אבקש לסכם.

אבישי ברוורמן: – – – פעם אחת בהנהלת האוצר כל הפקידות הבכירה באה אלי ואמרה: כל מה שנעשה – ולכן, אני על כבודי מוחל.

אבישי ברוורמן: כבודה של הכנסת אינו מחול.

אבישי ברוורמן: זה לא היה עם יושבי-ראש כנסת אחרים, זה לא היה קורה כאן.

אבישי ברוורמן: אני מאחל לקארין אלהרר הצלחה, שתעשה את העבודה הטובה ביותר, כי מעבר לסיפור הזה יש פה סיפור שצריך לנהל אותו ברצינות, שיהיה פה שירות ציבורי יעיל, שיהיה מצד אחד כמה שיותר מרוחק מפוליטיקאים, למרות שאי-אפשר, בסוף יושב פוליטיקאי, ו- ,personnel policiesוכשיש פוליטיקאים גרועים אפילו בסוף השרשרת התוצאה תהיה שחיתות.

פנינה תמנו: תודה.

אבישי ברוורמן: והדבר השלישי, ברגישות לעובדים.

אבישי ברוורמן: אני מאחל לך בהצלחה, כי ההצבעה הזאת היא פרופורמה – הכול היה מכור מראש, הכול היה מכור מראש.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת ברוורמן.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת רובי ריבלין, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: גברתי סגנית יושב-ראש הכנסת, רבותי השרים, מכובדי, חברותי וחברי חברי הכנסת, ודאי היו מייעצים לי שלא לעלות על הדוכן כאשר יש נושאים שהם כל כך קונטרוברסליים, ואני רוצה לומר שני דברים: האחד לאחי וחברי אבישי ברוורמן, שבזמנו, כאשר נגענו בנושאי תקשורת, עשינו ועדה משותפת של ועדת החינוך וועדת הכלכלה, הייתי שר התקשורת אז, והעברנו חוק מאוד חשוב, לתפארת הציבור כולו – אני מציע שאם אכן תקנה 106 ותקנות הכנסת כל כך קשות, בואו נחליט היום שאנחנו מבטלים את התקנות והחל מהכנסת הבאה הן לא יחולו.

אבישי ברוורמן: בדיוק.

ראובן ריבלין: אבל אז אני רק רוצה להזהיר אותך, חבר הכנסת ברוורמן, שאתה תוכל להיות השר ברוורמן אז, שרוצה להעביר חוק, ותבוא ותאמר:

ראובן ריבלין: בואו נקיים ונחיה את סעיף 106 פעם נוספת, כי נער הייתי וגם זקנתי, הייתי באופוזיציה, הייתי בקואליציה, ונפלאות התפיסה והראייה של אופוזיציה וקואליציה – הן משני צדדים.

ראובן ריבלין: ולכן אני בא ואומר, אם אכן אתם באמת חושבים שצריך שיהיה סדר מוחלט, אז צריך להביא לידי מצב שבו נבטל את 106, ונבוא ונקבע ש-106 יוכל להתקיים מחדש רק עם 90 חברי כנסת; אז לא להאשים את יושב-ראש הכנסת, כי דרך אגב ב-106 אין לך אמירה.

ראובן ריבלין: אבל בכל זאת יש לי דבר לומר.

ראובן ריבלין: כאשר מדובר בשידור הציבורי צריך דיון ציבורי, בוודאי כאשר השידור הציבורי רוצה להחיות ולקיים את הערוץ הערבי, לא יכול להיות שבדיון הציבורי לא יהיה חבר כנסת מהמפלגות הערביות.

ראובן ריבלין: שכן – יכולים לקבל את דעתם או לא יכולים לקבל את דעתם.

ראובן ריבלין: שכן גם יושב-ראש הכנסת הנוכחית הלך בעקבות חבריו מהכנסות הקודמות ובא וקבע שבנשיאות הכנסת יהיו שבעה או תשעה חברים, אחד מהם, לפי דרישתו של יושב-ראש הכנסת, הוא מהסיעות הערביות.

ראובן ריבלין: אז יש כמובן ויכוח בין הסיעות מי ראשון ומי שני, אבל הדברים האלה הם הכרחיים.

ראובן ריבלין: בשני עניינים אלה ביקשתי להפנות את תשומת לבכם.

ראובן ריבלין: כאשר מדברים על שידור ציבורי – ואנחנו כרגע לא דנים בשידור הציבורי אלא בוועדה שתדון בשידור הציבורי – אנחנו צריכים לקיים את השידור הציבורי.

ראובן ריבלין: למזלנו, וזאת מזלה של הכנסת, חבר הכנסת עיסאווי פריג', שהוא ערבי ישראלי, נבחר, בגלל שחוכמת מפלגתו הייתה לשים אותו.

ראובן ריבלין: אבל הדבר הזה, אני בא ואומר בצורה הברורה ביותר, צריך לייחד בשידור הציבורי מקום לכל אחד מהמגזרים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה רבה, חבר הכנסת ריבלין.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת עפו אגבאריה, ולאחריו נאפשר את סיכום הדיון הזה לחבר הכנסת יריב לוין, יושב-ראש ועדת הכנסת – אתה מוותר, לא רוצה לסכם.

פנינה תמנו: אנחנו נעבור לאחר מכן להצבעה.

עפו אגבאריה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לפנות גם ליושב-ראש הכנסת, איך הוא העביר הצעת חוק כזאת, שהיא כאילו צחוק מהאינטליגנציה – – –

פנינה תמנו: אבל כרגע הסביר חבר הכנסת ריבלין שאין לו כל כך אפשרות לשחק בסעיף 106 לתקנון.

עפו אגבאריה: זה לא חשוב, אבל איך אפשר לשחק בזה בתקנון, לבוא ולהמציא?

עפו אגבאריה: זה באמת עלבון לאינטליגנציה, להמציא ועדה של שמונה חברים ולא תשעה.

עפו אגבאריה: לא שבעה ולא תשעה, ובכל העולם ובכל הוועדות תמיד המספר הוא בלתי זוגי – לרוב.

עפו אגבאריה: כשרוצים לעשות החלטה אז עושים מספר בלתי זוגי.

עפו אגבאריה: פה כל התחכום, כדי להוציא את המפלגות הערביות או המפלגות שהן לא ציוניות בכנסת מחוץ למשחק הזה.

עפו אגבאריה: לבוא ולעשות ועדה כזאת, כאשר לאופוזיציה רק שלושה ולקואליציה חמישה; מדוע אי-אפשר לעשות חמישה לקואליציה וארבעה לאופוזיציה?

עפו אגבאריה: זה בערך, בנוכחות חברי הכנסת, זה המספר שמתקיים.

עפו אגבאריה: אבל כנראה המוח המתכנן לעניין הזה עובד שעות נוספות, איך להוציא את האזרחים הערבים ממעגל ההחלטות.

עפו אגבאריה: יבואו לכאן חברי כנסת וסגני שרים ויגידו: הנה, אתם נהנים מהדמוקרטיה.

עפו אגבאריה: איזו דמוקרטיה?

עפו אגבאריה: חבל שחברי הבונדסראט הלכו מכאן; אם הם היו נוהגים במיעוט ההולנדי שיש להם ומוציאים אותם מוועדה רק בתחכום כזה מה שעכשיו קורה כאן.

עפו אגבאריה: אני לא מבין איך חברי הכנסת האחרים מהקואליציה שדוגלים בדמוקרטיה יכולים לעכל כזה דבר.

עפו אגבאריה: האם השידור הציבורי הוא רק ליהודים או רק לציונים?

עפו אגבאריה: לכן אני פונה אליכם שוב פעם.

עפו אגבאריה: אחרי שכבר תדונו בעניין הזה ובשידור הציבורי, אל תבואו בטענות למגזר הערבי: למה אתם לא משלמים אגרה?

עפו אגבאריה: אני אפנה אליהם שלא ישלמו אגרה, כי אתם לא מחשיבים אותם; כי הם קליינטים של השידור הציבורי.

עפו אגבאריה: יש פתגם שאומר – – –

חמד עמאר: החוק פוטר מתשלומי האגרה.

עפו אגבאריה: לא, לא פוטר.

עפו אגבאריה: תשלום האגרה יהיה עם הטסט ברכב.

עפו אגבאריה: אז יהיה, אבל הערבים לא יצטרכו לשלם.

עפו אגבאריה: זה מה שאני פונה אליהם.

עפו אגבאריה: אומרים: אל-מכתוב בנקרא מן ענואנו – המכתב, איך שאתה רואה אותו, אפשר לקרוא אותו אפילו בכתובת שלו, והכתובת על הקיר.

עפו אגבאריה: אתם מוציאים אותנו מהשידור הציבורי, ואתם לא רוצים שאנחנו נהיה חלק מהמדינה הזו.

עפו אגבאריה: בושה וחרפה לשעות הנוספות של המוח הקרימינלי שעבר על הדברים האלה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת עפו אגבאריה.

חמד עמאר: אני מבקש מחברי הכנסת לשבת.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת ועדת הכנסת להקים ועדה לעניין מסוים לפי סעיף 108 לתקנון הכנסת.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 6 בעד הצעת ועדת הכנסת – 28 נגד – 15 נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת בדבר הקמת ועדה לעניין מסוים נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 28, 15 מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת ועדת הכנסת להקים ועדה לעניין מסוים לפי סעיף 108 לתקנון עברה.

עפו אגבאריה: יריב, דמוקרטיה בהתגלמותה.

מרב מיכאלי: אבקש להוסיף אותי להצבעה – נגד.

חמד עמאר: לפרוטוקול, להוסיף את חברת הכנסת מרב מיכאלי נגד.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/549).

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 154) (שלילת גמלאות ממי שהורשע בפשע שבוצע מתוך מניע לאומני או בזיקה לפעילות טרור ושוחרר ממאסר טרם ריצוי מלוא עונשו), התשע"ד–2014, של חברי הכנסת יריב לוין, פנינה תמנו-שטה ואלעזר שטרן – קריאה ראשונה.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יריב לוין, בבקשה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרה, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להגיש לכנסת לקריאה ראשונה את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 154) (שלילת גמלאות ממי שהורשע בפשע שבוצע מתוך מניע לאומני או בזיקה לפעילות טרור ושוחרר ממאסר טרם ריצוי מלוא עונשו), התשע"ד–2014; הצעה של חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, חבר הכנסת אלעזר שטרן ושלי.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תאר לך מדינה שבה משחררים רוצחים אכזריים שהיו שותפים וביצעו במו ידיהם את הרציחות האכזריות ביותר של אנשים חפים מפשע, ועושים את זה לא בגלל איזו החלטה של אותה מדינה, לא מתוך רצון, לא מתוך סרגל מוסרי עקום, או אולי בכל זאת במידה מסוימת, אלא בראש ובראשונה מכיוון שלחץ חיצוני אילץ את המדינה לעשות את הצעד הזה.

יריב לוין: ואז יוצאים אותם רוצחים מן הכלא, אותם אלה שהיו צריכים לשבת שם עוד שנים ארוכות, לפעמים במאסר עולם.

יריב לוין: ביוצאם החוצה, תאמינו או לא, מה מחכה להם?

יריב לוין: לא דברי ביקורת, לא נידוי חברתי, לא איזו ענישה אחרת כלשהי.

יריב לוין: הם מתקבלים כגיבורים אצל בני עמם, זאת בעיה קשה, אבל הם גם מקבלים מהמדינה סל הטבות, צ'קים על חשבון כל אחת ואחד מאתנו, שי למשתחרר.

יריב לוין: ומה מחלקים להם?

יריב לוין: מכל טוב.

יריב לוין: אם הוא זקן, נחלק לו קצבת זיקנה; אם הוא קצת מרגיש לא טוב, ניתן לו איזו קצבת נכות; הוא הוא קצת קשה לו עם הניידות, ניתן לו רכב בתנאים טובים; אם מדובר ברוצחת ששוחררה, נקדם בברכה את כניסתה להיריון ואת הלידה ונחלק לה דמי לידה, וכן הלאה וכן הלאה, סל של הטבות לאותם רוצחים שהיו בכלל צריכים להיות בכלא כל הזמן הזה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, לצערי הרב, המדינה הזאת היא לא מדינה דמיונית, זאת המדינה שאנחנו חיים בה, מדינת ישראל.

יריב לוין: אז לצערי את העם המכונה "פלסטיני", שאלה גיבוריו ואלה הדמויות שהוא מוציא מתוכו ואלה האנשים שהוא מקבל בסוכריות ובממתקים ועל שמם הוא קורא כיכרות ורחובות, את העם הפלסטיני אנחנו לא צריכים לחנך, זה לא תפקידנו.

יריב לוין: הם צריכים לעשות את חשבון הנפש שלהם.

יריב לוין: אנחנו רק צריכים לדעת עם מה יש לנו עסק.

יריב לוין: אבל את המדינה שלנו אנחנו לא יכולים להמשיך להפקיר לשערורייה הזאת.

יריב לוין: ולכן אנחנו מבקשים להציע כאן לשים סוף לאחד האבסורדים, לאחת החרפות הגדולות ביותר, ולבוא ולומר שאותם רוצחים שפלים, לכל הפחות בתקופה שבה היו אמורים לשבת בכלא, ואשר אינם יושבים בכלא רק בגלל העובדה שהופעל לחץ חיצוני על המדינה לשחרר אותם בעסקת חילופין, במקרה של תהליך מדיני, או בכל כל מיני מצבים כאלה, לפחות בפרק הזמן שהם היו צריכים להיות במאסר הם לא ייהנו ולא יקבלו את השורה הארוכה של אותן הטבות שמניתי קודם – לא יקבלו דמי לידה, לא יקבלו גמלאות לנפגעי עבודה, לא יקבלו דמי אבטלה, וכן הלאה וכן הלאה.

פנינה תמנו: – – –

יריב לוין: אני רוצה לומר יותר מזה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: אני, לפי צורך – שאני מודה שאינני משוכנע לחלוטין שהוא מוצדק, אבל בגלל עמדה ברורה, גם בממשלה וגם לאחר מכן במערכת המקצועית של ועדת העבודה והרווחה – שאני מאוד מכבד אותה – הוצאנו מכלל החוק המוצע כאן תשלומים שמיועדים לקיום מינימלי הכרחי ממש.

יריב לוין: לא בטוח שזה מוצדק.

יריב לוין: האמת, אני אפילו משוכנע שזה לא מוצדק.

יריב לוין: אבל אני חושב שאם אנחנו נמצאים היום ב-100% אבסורד, אם הצלחנו להביא את המטוטלת ולצמצם אותו ללא יותר מ-10% אבסורד, הרי שזה בבחינת צעד מאוד מאוד חשוב ומשמעותי.

יריב לוין: אני מאמין שבסופו של דבר נתעשת גם מן ה-10% האלה וניטול מהאנשים האלה, אם אפשר לקרוא להם כך, מאותם רוצחים, את כלל זכויותיהם, מן הראשונה ועד לאחרונה, משום שמי שעושה דברים כאלה ולא מרצה את עונשו, לא מגיע לו מהמדינה שום דבר.

יריב לוין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת יריב לוין.

חמד עמאר: נרשמו כמה דוברים.

חמד עמאר: אני פותח את רשימת הדוברים.

חמד עמאר: מי שרוצה להירשם יכול להירשם עכשיו, כי אני סוגר את הרשימה.

חמד עמאר: ראשון הדוברים – חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: לא, לא.

אילן גילאון: אני מוותר.

חמד עמאר: מוותר.

חמד עמאר: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

חמד עמאר: אני סוגר את רשימת הדוברים.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

יריב לוין: אתה רוצה להגן על רוצחים?

יריב לוין: – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת יריב לוין, חבר הכנסת עפו אגבאריה עוד לא דיבר.

חמד עמאר: אולי הוא רוצה לתמוך בחוק שלך?

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת יריב.

עפו אגבאריה: אני הראשון שמגנה את הרוצחים.

יריב לוין: תצביע בעד החוק.

עפו אגבאריה: אני הראשון שמגנה את הרוצחים.

עפו אגבאריה: אני בין הראשונים שגיניתי את הרצח שהיה בצרפת, ושמעת את זה.

יריב לוין: אני יודע, נכון.

עפו אגבאריה: אבל אני גם מגנה את הרצח שהיה בחברון של שני הצעירים.

עפו אגבאריה: אתה גינית אותו?

עפו אגבאריה: למה לא גינית אותו?

יריב לוין: למה לא גיניתי אותו?

עפו אגבאריה: כן.

עפו אגבאריה: היה רצח של שני צעירים פלסטינים בדם קר.

עפו אגבאריה: רצח.

יריב לוין: סתם?

יריב לוין: – – –

עפו אגבאריה: ראיתם את זה בעיתונות.

עפו אגבאריה: בסרטים.

יריב לוין: – – –

עפו אגבאריה: סתם ראית ילד חוזר הביתה עם תיק על הגב – איך קוראים לו הצלף – – –

יריב לוין: חבר הכנסת אגבאריה, כשלא יהיו פיגועים לא יהיו הרוגים.

עפו אגבאריה: מה הילד הזה?

עפו אגבאריה: – – – אתה רואה?

עפו אגבאריה: אז בגלל זה אתה רוצה למנוע מכל בן-אדם שפוי לדבר על רוצחים.

עפו אגבאריה: מה אתה בעצם רוצה לעשות בעניין הזה?

עפו אגבאריה: אתה קודם כול מכה את הדמוקרטיה.

עפו אגבאריה: ברגע שאתה – – –

פנינה תמנו: – – – לשלול מרוצחים וממחבלים את הכסף שהציבור משלם זה להכות בדמוקרטיה?

עפו אגבאריה: פנינה, אני לא אתווכח אתך.

עפו אגבאריה: ברגע שאת תהיי שוות זכויות כמו כולם אולי אנחנו נבין אחד את השני.

עפו אגבאריה: תפסיקי.

פנינה תמנו: – – –

עפו אגבאריה: תפסיקי.

עפו אגבאריה: אני לא מתווכח אתך.

עפו אגבאריה: אני מתווכח עם אנשים גזעניים, ולא אתך.

חמד עמאר: אני מבקש מחברי הכנסת לא לדבר בפלאפון במליאה.

עפו אגבאריה: אז ברגע זה אתה רוצה קודם כול לחבל בדמוקרטיה – כשאתה מתפאר בדמוקרטיה הישראלית.

עפו אגבאריה: ממשלת ישראל באה בדין ודברים עם כל ארגון, וזה לא משנה אם אתה אומר שזה ארגון טרור; בכל זאת אתה ניהלת משא-ומתן אתו.

עפו אגבאריה: כל הזמן אתה הצקת לרשות הפלסטינית: אתם לא יכולים לייצג את כל העם הפלסטיני, ה"חמאס" ו"חמאסטן" בעזה – אתם לא שולטים עליו, אז אין עם מי לדבר.

עפו אגבאריה: ברגע שהם מתאחדים, מה אתם אומרים אז?

עפו אגבאריה: שהרשות הפלסטינית אחראית לביטחונה של מדינת ישראל, ואתם תענישו אותה – אנחנו נעניש אותה.

עפו אגבאריה: זה רק מזכיר לי את – – –

יריב לוין: מה אנחנו צריכים – – – להגיד לו תודה?

עפו אגבאריה: זה מזכיר לי, אתה זוכר את דודו טופז?

עפו אגבאריה: באחת ההופעות שלו הוא מטלפן לאחמד, אומר לו: אחמד, מה עם הפצצה?

עפו אגבאריה: דיברנו שאתה תעשה; ואתם תעשו את זה, אנחנו יודעים שאתם תעשו את זה, את הפרובוקציה.

עפו אגבאריה: אנחנו יודעים איך אתם עושים את זה, עוד מלפני 1967, כי היו מעבירים טרקטור לשטח הסורי בשביל שהם יירו עליו, בשביל לגרום לישראל להגיב נגד הסורים, וזה בדיוק אותו דבר.

יריב לוין: נו, נו, באמת.

עפו אגבאריה: רק לפני יומיים נכנסו דחפורים ישראליים בשביל שהפלסטינים יירו, ואז הפלסטינים הם האשמים.

יריב לוין: סיפורי סבתא.

יריב לוין: אתה הרי לא מאמין – – – נו, באמת.

עפו אגבאריה: תשמע, כל התככים, התככים שלכם, כבר כל העולם יודע ומכיר אותם.

עפו אגבאריה: מספיק לשקר.

עפו אגבאריה: אתם משקרים, ואתה נושא את הדגל של הקיצוניים ביותר בממשלה הזאת.

עפו אגבאריה: אתה נושא – – –

יריב לוין: מה זה שייך לחוק?

יריב לוין: מה זה שייך לחוק?

עפו אגבאריה: אתה רק מכער את הפנים שצריכות להיות לעם הזה ולמדינה הזאת, של העם הזה ושל המדינה הזאת, ועם החקיקה הגזענית.

יריב לוין: למה אתה לא תומך בחוק הזה?

יריב לוין: – – –

קריאות: – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת יריב לוין, בבקשה.

עפו אגבאריה: כי החוק הזה הוא חוק גזעני; אתה רוצה רק לעשות ענישה קולקטיבית לשאר המשפחה, ולא לאנשים האלה.

חמד עמאר: נא לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

עפו אגבאריה: ברגע שאתה כבר מדבר אתם, אסור לך לחזור בך ממה שסיכמת אתם.

עפו אגבאריה: בזה עוד פעם עוקף את המוח הישר והשכל הישר.

עפו אגבאריה: זה בדיוק המשך לאותו חוק – מה שעכשיו, לפני כמה דקות, דיברנו עליו.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת עפו אגבאריה.

חמד עמאר: הדוברת הבאה, חברת הכנסת זהבה גלאון – מוותרת.

חמד עמאר: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – שלוש דקות, בבקשה.

עיסאווי פריג': כבוד היושב-ראש, שר, חברים, ידידי חבר הכנסת לוין, אני לפי – – –

יריב לוין: אתה בעד החוק?

עיסאווי פריג': שנייה, תן לי.

עיסאווי פריג': אני רוצה להבין אותך.

עיסאווי פריג': אני – לפי מה שהבנתי, אתה עורך-דין.

עיסאווי פריג': ככה ידוע לי.

יריב לוין: ככה אומרים.

עיסאווי פריג': נכון?

עיסאווי פריג': ואתה למדת במוסד אקסלנס, אמת?

יריב לוין: לא רע.

עיסאווי פריג': עכשיו, אני באמת רוצה לדבר אתך על-פי המשפט, מה שלמדת, אתה.

עיסאווי פריג': מתי מענישים בן-אדם ואיך מענישים?

עיסאווי פריג': משפט חוקתי – שיכול להיות שיש דברים שאני לא מבין.

עיסאווי פריג': אני רוצה רק שתלמד אותי מהידע.

עיסאווי פריג': אני למדתי שבן-אדם, שופטים אותו על-פי מעשיו, לא על-פי מניעיו.

עיסאווי פריג': ככה המשפט החוקתי – – –

יריב לוין: – – –

עיסאווי פריג': נכון?

עיסאווי פריג': אין ויכוח.

יריב לוין: אגב, זה לא מדויק, לא מדויק.

יריב לוין: בדין פלילי יש יסוד נפשי ויסוד עובדתי, כך שהמניע הוא בהחלט משמעותי.

אילן גילאון: – – –

עיסאווי פריג': יפה.

יריב לוין: זה לא רלוונטי לפה, עם כל הכבוד – – –

עיסאווי פריג': אני רוצה להתקדם אתך.

עיסאווי פריג': אם אנחנו מסכימים ומסכימים שבן-אדם שעושה עבירה, הזכויות האוניברסליות, הקצבאות, הגמלאות– הוא בכלא – שלולות ממנו.

עיסאווי פריג': בסדר?

עיסאווי פריג': עד כאן אנחנו בסדר?

יריב לוין: – – –

עיסאווי פריג': יפה מאוד.

עיסאווי פריג': עכשיו מתקדמים שלב.

עיסאווי פריג': איך אנחנו – איך הגדרת את זה?

עיסאווי פריג': רוצחים אכזריים.

עיסאווי פריג': אכן רוצחים אכזריים, אין לנו מחלוקת.

עיסאווי פריג': אנחנו מדברים על ההיגיון.

עיסאווי פריג': עכשיו אני רוצה להיכנס לנעל אחרת, ואני קורא את החוק.

עיסאווי פריג': החוק הזה שאתה מציע – א.

עיסאווי פריג': לא יעמוד בבג"ץ.

עיסאווי פריג': הוא בניגוד לכל משפט חוקתי.

יריב לוין: מה זה – – –?

עיסאווי פריג': אתה מנסה ליצור מערכת משפט ייחודית לבית הזה בניגוד לכל היגיון.

עיסאווי פריג': ועכשיו, כשאני נכנס פנימה וקורא, ישנם שלושה תנאים לקיום החוק.

עיסאווי פריג': מה אמרת?

עיסאווי פריג': על רקע לאומני, ונגזר עליו עונש של עשר שנות מאסר לפחות.

יריב לוין: נכון, עבירות חמורות.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': אז אני רוצה כאן להבין את הסתירה בדברים.

עיסאווי פריג': רקע לאומני עם תשע שנים החוק לא תקף – מותר.

יריב לוין: תמיד – – –

עיסאווי פריג': לא, שאני אבין, אני רוצה להבין מה שמאחורי החוק.

יריב לוין: אני אסביר לך, מדובר בעבירות חמורות, לא בעבירות רגילות – – –

עיסאווי פריג': מותר על רקע לאומני לעשות עבירה, ואני אמשיך לקבל גמלאות – –

יריב לוין: לא מותר.

עיסאווי פריג': – – בתנאי שזה פחות מעשר שנים.

יריב לוין: אסור לך.

עיסאווי פריג': אתה אומר שהחוק הזה, אני אם על רקע לאומני – – –

יריב לוין: חבר הכנסת פריג', קודם כול, אסור לך.

עיסאווי פריג': מה זה אסור?

יריב לוין: ב.

יריב לוין: כולנו יודעים שהבעיה היא באנשים שביצעו עבירות חמורות, שפוטים להרבה שנות מאסר ומשתחררים אחרי שנות מאסר קודם.

יריב לוין: לשם החוק מכוון, פשוט וקל.

עיסאווי פריג': ידידי, אתה סותר את עצמך.

עיסאווי פריג': זאת לא הצעת חוק, זאת הצהרה, ואתה לא צריך להיות בפינה הזאת.

חמד עמאר: צריך לסיים, בבקשה.

עיסאווי פריג': אתה מספיק חכם.

יריב לוין: – – –

עיסאווי פריג': אתה איש מספיק חכם, מספיק מבין את העניין.

עיסאווי פריג': הצעת החוק הזו לא מוסיפה כבוד למקצוע.

יריב לוין: – – – אני מבין.

עיסאווי פריג': למקצוע לא מוסיפה כבוד.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': תמשוך אותה.

יריב לוין: – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

חמד עמאר: הדובר הבא – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

חמד עמאר: נא לדייק בזמן.

חמד עמאר: שלוש דקות לכל דובר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת יריב לוין, אי-אפשר להתנגד לחוק שבא ואומר שמי שפוגע באנשים בגלל פעילות טרור מתוך מניע לאומני, שלא ייתנו לו הטבות סוציאליות; דבר פשוט ומובן מאליו.

ישראל אייכלר: אדוני, יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת יריב לוין, אני רוצה להסב את תשומת לבך לאיזו הערה.

ישראל אייכלר: בזמן האחרון יש שימוש רב במושג "מניע לאומני" ובמושג "טרור", ואני כבר שומע שמי שמפנצ'ר ג'יפ של הצבא בהתנחלות נקרא "טרוריסט", ומי שמצייר "תג מחיר" – כבר נקרא "פעולת טרור" ו"מניע לאומני".

ישראל אייכלר: קח בחשבון שיבוא יום ושר האוצר ומפלגתו ירצו לעקור 90,000 אנשים מבתיהם ביהודה ושומרון, ואני מעריך שה-90,000 האלה יילחמו בו, אולי אומנם ברחמים, בצורה אחרת, אבל תהיה מלחמה, והמדינה תגדיר את זה כטרור ולאומנות, ואז אתה תיקח בחשבון שגם אם הם לא רצחו אנשים אלא רק פנצ'רו גלגלים, ישללו מהם את זכויות הביטוח הלאומי, אבל זה רק הערה.

יריב לוין: חבר הכנסת אייכלר, רק להרגיע אותך, זה לא יקרה משתי סיבות: 1.

יריב לוין: כי לכן מדובר רק ברף של עשר שנים ומעלה; וב.

יריב לוין: משום שיש דרישה נוספת שהשחרור הוא תולדה של לחץ חיצוני על המדינה, ולא החלטה רצונית שלה.

יריב לוין: ולכן אם חס וחלילה תסריט האימים הזה יתרחש – – –

ישראל אייכלר: יבוא בג"ץ ויגיד שזה לא שוויוני, שצריך להחיל את זה גם על כאלה שאתה לא תרצה.

ישראל אייכלר: אבל זו רק הייתה הערה, לא זאת הסיבה שעליתי לדבר.

ישראל אייכלר: עליתי לדבר בהזדמנות הזאת, כשמדברים על קצבאות הביטוח הלאומי – אנחנו מדברים שלא צריך לתת לאנשים שהתאכזרו, שהיו רוצחים.

ישראל אייכלר: המדינה הזאת, והממשלה הזאת וגם קודמתה, מתאכזרת לילדים קטנים שלא פשעו ולא חטאו, ואין להם חלב, ואין להם לחם, וגוזלת קצבאות ביטוח לאומי שנחסכו מתוך כספי המסים של האזרחים בסעיף הילדים של הביטוח הלאומי.

ישראל אייכלר: זה נעשה מאז תשס"ג, כששר האוצר היה נתניהו, עד היום שהוא עדיין ראש ממשלה בעוונותינו הרבים.

ישראל אייכלר: אתם מתאכזרים לאנשים שלא חטאו ולא פשעו; אתם שוללים דמי לידה מנשים שלא היו טרוריסטיות.

ישראל אייכלר: מה אתה כותב לי פה בחוק?

ישראל אייכלר: שיישללו מהן דמי לידה – מי ביטל את דמי הלידה?

ישראל אייכלר: אותה ממשלה שרצתה לעשות חוסר לגיטימיות של לידת ילדים יהודים בארץ-ישראל, לא לעודד את הילודה אחרי שואה שאיבדנו מיליון ילדים.

ישראל אייכלר: מדינה שחסרים לה ילדים, ויש בעיה דמוגרפית – ביטלו את דמי הלידה.

ישראל אייכלר: אתה מדבר אתי על ביטול דמי לידה למחבל?

ישראל אייכלר: אתם מבטלים לאנשים שמגיע להם, אתם מתעללים באנשים שאין להם.

ישראל אייכלר: עכשיו בא בית-המשפט העליון ושלל את ה-1,000 שקל האחרונים של משפחה שיש לה שלושה ילדים ואין להם שום נכס?

ישראל אייכלר: מה, הם מחבלים?

ישראל אייכלר: כתוב "ויהי בימי שפֹט השֹפטים", במגילת רות שאומרים בחג השבועות.

ישראל אייכלר: למה "ויהי"?

ישראל אייכלר: זה לשון צרה.

ישראל אייכלר: בתקופה ששופטים עושים פשעים, וכשאדם יכול לומר לשופט: "עד שאתה אומר טול קיסם מבין שיניך, אני אומר לך טול קורה מבין עיניך", אני אומר לך, חבר הכנסת לוין, כשאתה הולך לשלול גמלאות ממי שמחבל, אני אומר לבית-המשפט העליון: אל תשללו גמלאות מאנשים חפים מפשע, ואל תהיו אתם מחבלים.

ישראל אייכלר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת נסים זאב.

חמד עמאר: שלוש דקות, חבר הכנסת נסים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אין ספק שצריך לשלול את הגמלאות ממי שהורשע בפשע מתוך מניע לאומני.

נסים זאב: כמובן שמדובר במעשה טרור, מעשה של רצח, ולאו דווקא רצח.

נסים זאב: מדברים על רוצחים, אדוני היושב-ראש, שנידונו למאסרי עולם, אז בסופו של דבר, כאשר הוא יוצא מבית-המאסר לעת זיקנתו, אז הוא גם מקבל קצבת זיקנה – למה לא?

נסים זאב: מי שביצע איזושהי עבירה, עבירת ביטחון מהעבירות החמורות ביותר מתוך מניע לאומני, או השתתף בפעילות של טרור ונידון לעשר שנים, הרי לא מדובר במעשים זוטרים בנושא ביטחון או טרור – או שותף, אלה שנידונים לשנה או שנתיים, שזה כמעט יש לנו באלפים וברבבות לצערנו הרב.

נסים זאב: אבל מדברים באמת על אלה שנידונים לעשר שנים ומעלה, אז גם בוועדה הייתה איזושהי התחייבות והתחשבות, הייתי אומר, כפי שאמר חבר הכנסת יריב לוין, שלא לקחת לו את כל הזכויות שלו, נשאיר לו מחצית מהזכויות שלו, ניתן לו את המינימום כדי שיהיו לו דמי קיום.

נסים זאב: אני חושב שצריך להתנות את זה בכך – אם הוא מקבל מהרשות הפלסטינית, או דרך כל גורם עוין, אדוני היושב-ראש, והיו מעשים, ואנחנו יודעים גם במספרים – אפילו סעודיה הייתה תומכת; בזמנו כל רוצח, כל טרוריסט, כל מתאבד, המשפחה, היה מקבל סכום יפה; היה משתלם לו להתאבד, לעשות מעשה טרור, כי הוא ידע שהמשפחה שלו אחר כך תחיה בכבוד.

נסים זאב: אדם כזה שמקבל באיזושהי צורה איזושהי תמיכה מארגון אויב או עוין, צריך להבין שאפילו את המינימום שבמינימום אסור לתת לו.

נסים זאב: לא יכול להיות שהוא יקבל גם דמי קיום.

נסים זאב: אני חושב שכן, המודיעין שלנו יכול לעקוב מי אותם הגופים העוינים – – –

אילן גילאון: יש – – – קצבה.

נסים זאב: עכשיו, אני רוצה להזכיר לכולם, שבזמנו ההרתעה עשתה את שלה.

נסים זאב: כאשר הבתים של המחבלים היו נהרסים, המחבלים היו חושבים פעמיים האם כדאי לבצע איזשהו פיגוע או לא, כי הם היו יודעים שהמשפחה גם תשלם את המחיר.

נסים זאב: אבל כאשר הבג"ץ בא ואמר: אי-אפשר, רק לאטום אולי את החדר שלו, בקושי, אבל את הבית צריך להשאיר – אז מה אכפת לו?

נסים זאב: הוא מקריב את עצמו, הוא יודע שלבני משפחתו ייטב בעתיד.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, הנושא הזה הוא חשוב, שכל מחבל ידע שיש תשלום גם כן בעתיד לדמי משפחתו.

חמד עמאר: תודה רבה לחבר הכנסת נסים.

חמד עמאר: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

פנינה תמנו: מכובדי היושב-ראש, חברי הכנסת נכבדים, ראשית אני רוצה לברך על התיקון, על הצעת החוק שלטעמי באה לתקן לא רק עוול אלא – באמת צריך להיות מדינה משוגעת בשביל לממן ולתת כסף למחבלים.

פנינה תמנו: חבר הכנסת עפו, אתה דיברת פה על לאום, ניסית לקחת את זה למקום הגזעני, נגד הפלסטינים.

פנינה תמנו: לא מזכירים פה את עניין הלאום, ואתה יודע מה?

פנינה תמנו: יש כמה וריאציות שהיית יכול למצוא שם, בתוך התיקון הזה, גם יהודי.

פנינה תמנו: הרי בסופו של דבר לא ייתכן שאנחנו ניקח כספי ציבור ונממן אנשים רצחניים, מחבלים – –

עפו אגבאריה: מה רוצח ראש הממשלה עושה?

פנינה תמנו: – – שגם קיבלו הנחות – רק שנייה, חבר הכנסת עפו.

עפו אגבאריה: זה חל על רוצח רבין?

פנינה תמנו: – – שגם קיפחו – –

עפו אגבאריה: זה חל על רוצח רבין או לא?

פנינה תמנו: – – חיי אדם, ואין אצלם שום ערך לקדושת האדם; אולי גם נקנה להם "וולבו" ונשים להם את זה בכניסה לכלא כשהם יוצאים.

עפו אגבאריה: רוצח רבין, מה עושה?

פנינה תמנו: אני רוצה לומר לך משהו: אין פה שום היגיון, זה שיגעון.

פנינה תמנו: וכנראה יש הרבה מאוד אנשים מהציבור שלא ידעו שכל כך – –

מיקי לוי: – – –

פנינה תמנו: – – הרבה מחבלים ממומנים – –

עפו אגבאריה: – – – זו מצווה.

פנינה תמנו: – – על-ידי הכספים הכל-כך – –

מיקי לוי: – – –

פנינה תמנו: – – חשובים ויקרים שלנו.

חמד עמאר: אדוני סגן השר, אתה מפריע לחברת המפלגה שלך.

פנינה תמנו: כספי הביטוח הלאומי, בראש ובראשונה, כשמם כן הם – באים לתת ביטוח לאומי, ולא ביטוח למחבלים אשר כתוצאה מאותה פעילות נתעבת מצאו את עצמם בתוך הכלא, וגם קיבלו פרס והשתחררו כתוצאה מתהליך מדיני כזה או אחר.

פנינה תמנו: ולכן אני לא מבינה, כי אני בטוחה, חבר הכנסת עפו אגבאריה, וגם חבר הכנסת פריג', ששניכם מקדשים – אתה דוקטור – שניכם בעד קדושת חיי אדם.

פנינה תמנו: לא ייתכן שאנחנו נבוא ונתנגד לחוק כזה רק כי נוח להתנגד.

פנינה תמנו: היה חשוב יותר שהייתם מגיעים בהכנה של החוק הזה לקריאה ראשונה ורואים עד כמה הוא חשוב, וזה בכלל לא משנה הלאום.

פנינה תמנו: זה תיקון שהיה צריך להיעשות מזמן, לא רק עכשיו.

פנינה תמנו: כמו שאמרתי, כנראה שהרבה מאוד מהציבור הישראלי לא יודעים את מי הכספים של הביטוח הלאומי מממנים, כי אחרת אני בטוחה שהיה קם קול זעקה.

פנינה תמנו: להתנגד זה קל, אבל בסופו של דבר אני מצפה ממך – באמת, זה לא חוק כל כך מורכב.

פנינה תמנו: הייתי מצפה ממך כדוקטור להצביע בעד החוק הזה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: נא לשבת, חברי הכנסת.

מיקי לוי: אני רוצה להזכיר לך שבבית הזה לא היה חוק – – –

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא לשבת.

מיקי לוי: – – – שחבר הכנסת עזמי בשארה, שבגד במדינת ישראל – –

חמד עמאר: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים, סגן השר.

חמד עמאר: אבקש לא להפריע בהצבעה.

מיקי לוי: – – קיבל פנסיה מהבית הזה שלוש שנים.

חמד עמאר: סגן השר מיקי לוי, אבקש לא להפריע, אנחנו עוברים להצבעה.

מיקי לוי: בוגד במדינת ישראל.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: בבקשה.

אורית סטרוק: מיקי, זה לא עוזר – – –

עפו אגבאריה: זה לא רלוונטי.

עפו אגבאריה: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 22 נגד – 10 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 154) (שלילת גמלאות ממי שהורשע בפשע שבוצע מתוך מניע לאומני או בזיקה לפעילות טרור ושוחרר ממאסר טרם ריצוי מלוא עונשו), התשע"ד–2014, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 22.

חמד עמאר: עשרה מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 154) (שלילת גמלאות ממי שהורשע בפשע שבוצע מתוך מניע לאומני או בזיקה לפעילות טרור ושוחרר ממאסר טרם ריצוי מלוא עונשו), התשע"ד–2014, עברה בקריאה ראשונה ותחזור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעות החוק הבאה, הצעת חוק שירותי הדת – – –

איילת שקד: כבוד היושב-ראש, אני הצבעתי בעד.

חמד עמאר: לפרוטוקול בבקשה.

חמד עמאר: נא לרשום בפרוטוקול.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/548.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 22) (איסור קבלת תמורה בעד עריכת נישואין), התשע"ד–2014, של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי – קריאה ראשונה.

חמד עמאר: בבקשה.

אורית סטרוק: – – –

שולי מועלם-רפאלי: תודה, אדוני.

מיכל רוזין: מה?

מיכל רוזין: לא פה בצד הזה של האולם.

אורית סטרוק: – – –

חמד עמאר: כן.

מיקי לוי: – – – בואו נתייחס – – –

חמד עמאר: בבקשה, יש לך עשר דקות.

חמד עמאר: נא להציג עד עשר דקות.

חמד עמאר: את לא חייבת עשר דקות.

שולי מועלם-רפאלי: בעזרת השם, זה יהיה יותר קצר.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חברתי השרה, חברי וחברותי חברי הכנסת, הצעת החוק שאני מבקשת להביא בפניכם היום היא לטובת עם ישראל, ובעיקר לטובת קירוב הלבבות בין הדתיים לחילונים ולטובת הקשר הטוב, האמיץ והבריא שאנו מבקשים לרקום בין עולם הרבנות לעולמם של זוגות צעירים ואוהבים המבקשים להקים בית נאמן בישראל.

שולי מועלם-רפאלי: כשהצגתי את החוק לקריאה טרומית כבר אמרתי שככל הנראה החוק הזה אינו משמעותי עבור זוגות דתיים.

שולי מועלם-רפאלי: ההצעה הזו לא תשנה הרבה, שכן זוגות דתיים הנישאים, נישאים במחיצתו של רב הממלא תפקיד חשוב בחייהם במשך שנים רבות.

שולי מועלם-רפאלי: ההצעה הזאת משנה את חייהם של זוגות שאינם מוגדרים דתיים, אלה שאינם עומדים בקשר קרוב עם דמות רבנית מוכרת להם.

שולי מועלם-רפאלי: ההצעה הזו מתמקדת באותם הזוגות שנפגשים עם עולם הרבנות כמעט לראשונה בחייהם ביום המיוחד שבו הם מבקשים לבוא תחת חופה וקידושין.

שולי מועלם-רפאלי: ביום המאושר ביותר בחייו של הזוג הוא פוגש בעולם הדתי ובנציגיו, ואלה לוקחים חלק בשמחתו.

שולי מועלם-רפאלי: רבים מהם אינם מכירים באופן אינטימי את העולם הדתי, והם פוגשים בו אך ורק באירועים מיוחדים במעגל החיים שלהם – בברית המילה, בלוויה של בן משפחה, חלילה, לקראת בר-המצווה של הבן, ובעיקר ביום חתונתם.

שולי מועלם-רפאלי: באירועים אלה, רוב רובו של העם בישראל פונה ביוזמתו לרבנות הראשית ולנציגיה כדי למלא אחר המצווה של קיום חופה וקידושין.

שולי מועלם-רפאלי: זהו המוסד היחיד המוכר להם המספק שירותים אלה, ובראשם עריכת חופה וקידושין.

שולי מועלם-רפאלי: הצעת החוק מקרבת את האנשים הללו למוסד הרבני, שהופך לנגיש, נוח, מאיר פנים ומעודד ניקיון כפיים, שכן עובד ציבור המקבל משכורת ממועצה דתית, ועריכת חופות, מוסכם על כולנו, הנה חלק מהגדרת התפקיד שלו – משכורתו משולמת מכספי הציבור, ואין צורך שהזוג ישלם סכום נוסף לרב העורך את החופה והקידושין בנוסף לאותם 700 השקלים שהוא משלם כאגרת נישואים ברישום.

שולי מועלם-רפאלי: כללים שיצאו מטעם היועץ המשפטי לממשלה בשנת תשס"ט אוסרים על רבני ערים, שכונות, יישובים ומועצות אזוריות לגבות תשלום על סידור חופה וקידושין אם לפחות אחד מבני-הזוג מתגורר בתחום שהרב אחראי עליו, ומאידך גיסא, מסדירים את הכללים לעריכת חופה לאחרים ולעבודה פרטית אחרת.

שולי מועלם-רפאלי: כללים אלה אינם מתייחסים לרבנים אחרים המשמשים בתפקידים ציבוריים, כגון רבנים ראשיים ודיינים.

שולי מועלם-רפאלי: ההצעה שמובאת כאן היום בפניכם, חברי וחברותי, מסדירה את הנושא בחקיקה וקובעת איסור ברור על כל רב שהוא עובד ציבור לגבות תשלום כלשהו מבני-זוג המבקשים להינשא.

שולי מועלם-רפאלי: ההצעה הזאת מבקשת להחזיר אותנו לכלל היהודי הפשוט והנכון הקובע כי העוסקים בצורכי ציבור באמונה, הקדוש-ברוך-הוא ישלם שכרם.

שולי מועלם-רפאלי: השלמת החקיקה, בעזרת השם, תיעשה במקביל לתקנות שיתקין סגן השר לשירותי דת, חברי, הרב אלי בן-דהן, ובהסכמה של הרבנים הראשיים ומשרד המשפטים.

שולי מועלם-רפאלי: אנו מקווים כי השלמת החקיקה תעבור במהרה ותביא לשמחתם השלמה של הזוגות הנישאים, אשר יזכו להכיר את פניה היפות של תורת ישראל, של הרבנות הראשית לארץ-ישראל, הרואה בשמחתם של בני-הזוג ביום חתונתם מצווה גדולה וחשובה וקובעת כי כל המשמח חתן וכלה, כאילו בנה אחת מחורבות ירושלים.

שולי מועלם-רפאלי: היופי הזה אינו עניין של טעם טוב.

שולי מועלם-רפאלי: במובנים רבים, מבחינתי, הוא זה שיקבע לשבט או לחסד את גורלו של מוסד הנישואים הדתיים בישראל.

שולי מועלם-רפאלי: אותו מוסד ישר וטוב, המאהיב את תורת ישראל על כלל הציבור הישראלי, יוכל להמשיך בזכות החקיקה הזו ובזכות פעולות רבות שנעשות במשרד וברבנות הראשית, ולשמש עבור הזוגות הדתיים והלא-דתיים מקום שבו יבקשו למסד ולקדש את הקשר שנרקם ביניהם.

שולי מועלם-רפאלי: לסיום, אני מבקשת לנצל את ההזדמנות הזאת כדי להודות לשר אורי אורבך, שהיה הראשון מבחינתי לסמן את הדרך להצעת החוק הזו, שהיום אנו מוסיפים לה חלק נוסף.

שולי מועלם-רפאלי: חזק ואמץ, אורי, ורפואה שלמה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: נרשמו מספר דוברים.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

חמד עמאר: אני סוגר את רשימת הדוברים עוד מעט.

חמד עמאר: מי שרוצה להירשם, יכול להירשם עכשיו.

חמד עמאר: ראשון הדוברים – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

חמד עמאר: אחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בהצעת החוק הזאת לכאורה – כתוב בדברי ההסבר שיש הוראה של מועצת הרבנות הראשית שלא ייקחו כסף, וזה ברור ומובן מאליו שאדם שמשלם 700 שקל אגרה, מגיע לו שהרבנות תיתן לו את כל שירותי הדת, כולל מי שמסדר קידושין.

ישראל אייכלר: מה שמפריע פה בחוק הזה – וצריך לומר את האמת – מישהו יודע מה הדין לגבי שופט שהולך לתת הרצאה אחרי העבודה שלו?

ישראל אייכלר: מותר לו לקבל – הנה, העורך-דין, יריב לוין, מותר לשופט לתת הרצאה בתשלום בערב, בלילה?

יריב לוין: בעיקרון לא.

ישראל אייכלר: במעשה?

יריב לוין: במעשה, אם יש לו אישור מיוחד.

ישראל אייכלר: אם יש לו אישור מיוחד הוא יוכל.

ישראל אייכלר: עיתונאי ברשות השידור, מותר לו להנחות ערב?

יריב לוין: – – –

ישראל אייכלר: אם יש לו אישור הוא יוכל.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, אין דבר כזה שאומרים שבגלל שאתה עובד ציבור אסור לך לעשות משהו נוסף אם יש לך אישור.

יריב לוין: – – – לנו אומרים.

יריב לוין: לחברי הכנסת אומרים.

קריאה: אבל זה התפקיד שלו.

ישראל אייכלר: כן, כן, זה התפקיד שלו.

ישראל אייכלר: תפקידו של רב ברבנות שגר בעיר הזאת, שהרבנות או המועצה הדתית קבעה אותו לעשות את החתונה, זה כמובן בלי כסף.

ישראל אייכלר: אבל אם זוג רוצה להזמין רב מסוים ממקום אחר – ופה מדברים כל הזמן על זכויות האדם וזכויות האישה וזכויות הזוג – הזוג רוצה לבחור רב אחר; הוא לא רוצה את הרב הטכני הזה שהרבנות שולחת לו, הוא רוצה את הרב שלו.

ישראל אייכלר: אתה יכול למנוע ממנו את הזכות להזמין את הרב ואסור לו לקחת כסף?

ישראל אייכלר: רבותי, אנחנו לא צריכים להיות תמימים.

דב ליפמן: – – –

ישראל אייכלר: אני מאמין שהגברת שולי מועלם לא מתכוונת למשהו אחר ממה שכתוב בחוק.

דב ליפמן: – – –

ישראל אייכלר: אבל אנחנו צריכים לדעת שאנחנו חיים היום בשעת השמד.

ישראל אייכלר: ישנם משומדים שרוצים להכחיד את הדת היהודית בארץ-ישראל ומזרימים הרבה כסף לבוגדים שיושבים ומחוקקים חוקים ועושים משפטים נגד תורת ישראל, נגד שומרי תורת ישראל.

ישראל אייכלר: אנחנו במלחמת תרבות אכזרית.

דב ליפמן: אתה לא חלק מהעם הזה בכלל.

דב ליפמן: איזו דת?

דב ליפמן: איזה עם?

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת דב ליפמן.

דב ליפמן: – – –

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת דב ליפמן.

ישראל אייכלר: אני רוצה על כל דקה שההוא מפריע לי – אני רוצה לקבל בחזרה את הזמן שלי.

חמד עמאר: תודה.

דב ליפמן: איזו דת, איזה עם?

דב ליפמן: – – –

ישראל אייכלר: הוא שכיר כדי להפריע לדת ישראל.

ישראל אייכלר: אני רוצה שכשהשכיר הזה מפריע – שאתה תיתן לי את הדקה אחר כך.

דב ליפמן: אתה לא רוצה שהם יהיו חלק.

דב ליפמן: בושה.

ישראל אייכלר: יושבים רפורמים בארצות-הברית ומשקיעים מיליונים – –

דב ליפמן: אוהו, הנה, הנה.

ישראל אייכלר: – – במשך 20 שנה לקעקע את יסודות היהדות של מדינת ישראל ושל הרבנות הראשית לישראל.

דב ליפמן: – – – וקידושין.

ישראל אייכלר: יש להם משתפי פעולה בציבור הדתי שמנסים בכל דרך לקבל את המשרות האלה, וכשהם לא מקבלים את המשרות האלה הם עושים קמפיינים במיליונים להשחיר את פניהם של רבני ישראל.

דב ליפמן: דת של כסף יש לך?

דב ליפמן: תורה של כסף?

ישראל אייכלר: והחוק הזה הוא חלק מההקשר של הדברים האלה, גם אם גברת מועלם לא מתכוונת לזה.

דב ליפמן: תורה של שחיתות?

דב ליפמן: תורה של כסף?

ישראל אייכלר: את צריכה לדעת שבזמן השמד יש עניין של "ערקתא דמסאנא" – –

דב ליפמן: בושה.

ישראל אייכלר: – – אפילו להחליף את השרוך של הנעל – יש לזה משמעות.

ישראל אייכלר: אם היית כותבת בחוק – –

חמד עמאר: צריך לסיים, בבקשה.

ישראל אייכלר: ובזה אני מסיים.

ישראל אייכלר: – – שדינו של רב בישראל כשל כל עובד ציבור – מה שמותר לכל עובדי הציבור מותר לרב, ומה שאסור לכל עובד ציבור אסור לרב – לא היו צריכים חוק מיוחד לרבנים.

ישראל אייכלר: עצם העובדה שעושים חוק מיוחד לרבנים זה חילול השם, זה חלק מהמלחמה נגד תורת ישראל.

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה לבשר לכם:

ישראל אייכלר: עם ישראל יחגוג השבוע את מתן תורה כפי שניתנה בסיני – – –

דב ליפמן: – – – ביחד.

ישראל אייכלר: לא יעזור לכם, לא יעזור לכם, הקדוש-ברוך-הוא – –

דב ליפמן: חוגגים יחד, לא – – –

ישראל אייכלר: – – ישמור את עמו ישראל, ישמור את תורת ישראל – – –

דב ליפמן: – – –

ישראל אייכלר: הוא מפריע לי, אני לא יכול לסיים.

חמד עמאר: אתה מעבר לזמן שלך.

ישראל אייכלר: לא, אבל הוא הפריע גם בזמן שלי.

חמד עמאר: אתה מעבר לזמן שלך.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: נא לסיים.

ישראל אייכלר: יש לו תפקיד להפריע.

דב ליפמן: – – – להפריע לכל אחד – – –

ישראל אייכלר: כמו שבהר-הבית משלמים לאנשים שיפריעו ליהודים לעלות, הוא מקבל כסף ומשכורת כדי שיפריע ליהודים חרדים פה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: ולכן אני בא ואומר: לא יעזור לכם.

ישראל אייכלר: רוב הציבור היהודי במדינת ישראל רוצה חופה וקידושין למרות הרפורמים, והם ימשיכו – –

דב ליפמן: צריך לעשות את זה באהבה, בחיבוק, אבל לא בכסף.

דב ליפמן: שחיתות.

ישראל אייכלר: – – ועם ישראל ילך בדרכה של תורה, באמונה, ויתגבר עליכם, ואתם לא תצליחו.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אני סוגר את רשימת הדוברים.

חמד עמאר: חברת הכנסת זהבה גלאון – איננה נוכחת; חבר הכנסת מאיר פרוש – איננו; חבר הכנסת נחמן שי – איננו.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורי מקלב.

חמד עמאר: אבקש לדייק בזמן – שלוש דקות.

חמד עמאר: יש לך שלוש דקות, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אין שר, אז חברי מכובדי חברי הכנסת, התלבטתי, במיוחד לאור ההתפתחות בנאום של חבר הכנסת הרב אייכלר, אם לעלות לדבר או לא, מכיוון שאם אני עכשיו עולה לדבר, אז אני אולי רוצה להביע דעה:

אורי מקלב: כן לקחת כסף, וכן נכון שהרב ייקח כסף, לא נכון שהרב ייקח כסף, אני בא להגן על הרבנים שלוקחים כסף או לא.

אורי מקלב: אני לא נמצא שם.

אורי מקלב: אני עדיין נמצא בדיון בוועדת החוקה שבו השתתפתי בדיון בהכנה לקריאה הראשונה.

אורי מקלב: מחזה כזה עוד לא ראיתי.

אורי מקלב: הייתי חבר הכנסת החרדי בתוך הוועדה, והשאר כולם היו – כולל מציעת החוק, כולל היושב-ראש, בוודאי גם היועצים המשפטיים – כולם היו שייכים לציונות הדתית.

אורי מקלב: ומעניין מה הייתה דעתם, את מי הם מייצגים.

אורי מקלב: נציג הרבנות הראשית, יועץ משפטי, התנגד לחוק.

אורי מקלב: הוא הרחיב על ההתנגדות של הרבנים הראשיים, של מועצת הרבנות הראשית – ויכוח שלם אם בכלל יש לו say בתוך ההתנגדות, מה הרבנים הראשיים קשורים לזה או לא קשורים לזה.

אורי מקלב: נציגי הרבנות בכלל לא הוזמנו – לא נציגי הרבנים בהתיישבות, לא רבני ערים; אף אחד לא היה.

אורי מקלב: נציגי האוצר, שניים – שני יועצים משפטיים מהציונות הדתית: הרבנים, יש להם משכורות גבוהות.

אורי מקלב: אין שום הצדקה שיעשו עבודה נוספת.

אורי מקלב: יש להם משכורות עתק.

אורי מקלב: עוד שני יועצים משפטיים ועובד בכיר, נציגי סגן השר לענייני דתות, באים ואומרים: אנחנו מתנגדים.

אורי מקלב: סגן השר מתנגד לחוק.

אורי מקלב: כך הודיעו נציגי המשרד שלך בוועדה.

אורי מקלב: חברת מפלגתך תומכת ומציעה את החוק.

אורי מקלב: אני כבר לא יודע איפה אני נמצא, מה האמת, הנכון.

אורי מקלב: אבל מה שכן, יצא דבר אחד מתוך הדברים, כשבאו ושיקפו איפה הבעיה.

אורי מקלב: בעקבות מה – יש הנחיה.

אורי מקלב: בעקבות מה יש חוק עכשיו?

אורי מקלב: אין עוד הסדרים שלמים ורחבים כפי שאתה, סגן השר, ביקשת לעשות.

אורי מקלב: הרי יש כאן בעיות מורכבות.

אורי מקלב: מה הבהילות הזאת?

אורי מקלב: יש כאן איזו פרצה שצריך מהר מהר לסתום אותה, שרבנים לוקחים כסף?

אורי מקלב: לא זו אף זו, שכשבאים ומדברים על כך שאין ספק שמי שמשלם אגרה צריך לקבל אחד שיסדר לו קידושין, יערוך לו קידושין ללא שום תמורה – מי שנרשם מקבל כחלק מהשירות, ועל זה לא היה ויכוח.

אורי מקלב: אבל אם יש רבנים, או כפי שאנחנו גם מבינים, שרב שנניח גר באילת – הוא לא חייב – ונרשמים אצלו לנישואים, או שבני עירו מתחתנים בתל-אביב או בבאר-שבע, הוא יצטרך לנסוע כל יום לשם?

אורי מקלב: יש הסדרים.

אורי מקלב: השר צריך לפתור את הבעיות.

אלי בן-דהן: – – –

אורי מקלב: כן, אני יודע, פתרתם, יש לכם כמות.

אורי מקלב: לא מדברים בכלל על רב שמסדר קידושין באזור שלו; לא איפה שנרשמו אצלו ולא באזור שלו.

אורי מקלב: אלא יש – כפי שאמר חבר הכנסת אייכלר – –

חמד עמאר: צריך לסיים, בבקשה.

אורי מקלב: אני מסיים.

אורי מקלב: – – רוצים אותו בגלל שהוא מתאים לו, הוא חיתן את אבא שלו, הוא חיתן את האבא של החתן, הוא חיתן את הסבא, או שסתם רוצים אותו, הוא מוצא חן בעיניהם.

אורי מקלב: יש מישהו שאוסרים עליו עבודה נוספת כשזה כדת וכדין?

אורי מקלב: שופטים, מישהו אוסר עליהם לקחת עבודה נוספת?

אורי מקלב: יש אישורים, יש מנגנונים שמאשרים – – –

שולי מועלם-רפאלי: ברור שהם לא שופטים – – –

אורי מקלב: גם שופטים יכולים – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא שופטים בעוד ערכאה.

אורי מקלב: מה זה בעוד ערכאה?

שולי מועלם-רפאלי: התפקיד שלהם זה – – –

אורי מקלב: אבל מישהו מדבר במקום שלהם, במקום העבודה שלהם?

שולי מועלם-רפאלי: אתם מטעים את הציבור – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת מקלב, צריך לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

אורי מקלב: אתם רודפים את הרבנים.

אורי מקלב: דימוי לא טוב.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

חמד עמאר: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, את יכולה לעלות אחרי זה ולהביע דעה.

חמד עמאר: תודה.

אורי מקלב: הדימוי – הרדיפה של רבנים, לעשות את הרושם שיש בעיה אצל רבנים; לוקחים כסף.

חמד עמאר: תודה רבה.

אורי מקלב: שקר וכזב.

חמד עמאר: תודה רבה.

אורי מקלב: אתם מבזים את הרבנות.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – איננו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – איננו נוכח.

חמד עמאר: אחרון הדוברים – חבר הכנסת נסים זאב.

חמד עמאר: אחרי זה עוברים להצבעה.

חמד עמאר: שלוש דקות, נא לדייק בזמן.

חמד עמאר: בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, גם הרב אייכלר תומך בחוק, נכון?

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת מקלב.

נסים זאב: אתה תומך בחוק, נכון?

נסים זאב: אתה תומך בחוק או לא?

ישראל אייכלר: אני מקוזז.

נסים זאב: אתה מקוזז.

נסים זאב: והרב אורי מקלב, אתה תומך בחוק?

אורי מקלב: מה אתה רוצה – – –

נסים זאב: אני לא יודע, אני שואל אותך.

נסים זאב: ברמת העיקרון, הרי אין התנגדות לחוק הזה, אבל יש כאן יצירת רושם – להטעות פה ציבור שלם שעד היום הרבנות הייתה מושחתת:

נסים זאב: כל מי שרצה, כמה שרצה דרש, קיבל כמה שהוא רק ביקש ודרש, ועכשיו באים לעצור את הקטסטרופה הזאת, את השחיתות הזאת.

נסים זאב: ומי?

נסים זאב: סוף-סוף הגיע הבית היהודי, בא להציל אותנו.

נסים זאב: ועוד מדברים פה כל כך הרבה על קירוב לבבות, שבפעם הראשונה הזוג מגיע וסוף-סוף רואה איזה רב, עם זקן או בלי זקן, ולא משנה איך הוא נראה, אבל הוא הפעם נפגש אתו בפעם הראשונה, וזה כל כך חשוב ודרמטי מבחינתו לעניין של קירוב הלבבות בינו לבין הרב.

נסים זאב: אני רוצה לומר לחברת הכנסת שולי מועלם: אתם צריכים לדעת גם את האמת, שיש היום משכורת רעב, כי בהצעת החוק אתם כוללים לא רק רבני ערים אלא גם רבני שכונות ורבני מושבים.

נסים זאב: אני אומר לכם שרבני מושבים ורבני שכונות לפעמים עובדים 24 שעות.

נסים זאב: אין להם בכלל שעות עבודה.

נסים זאב: אם הייתם באים ואומרים: שעות העבודה של רבנים הן שמונה שעות, מ-08:00 עד 16:00 – ניחא, אז אני יודע שיש איזושהי מסגרת עבודה.

נסים זאב: אצל רבנים אין מסגרת עבודה, אין שעות עבודה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני אומר לך, בדרך כלל אם כבר מבקשים רב שיקדש, וגם לי יוצא הרבה פעמים לערוך חופה וקידושין בגלל שרוצים אותי – אני ודאי לא גובה כסף, או לא ביקשתי ואף אחד גם לא מנסה להציע לי – אבל אני אומר, אדם שמכהן כרב לעתים הוא לא מבקש, אבל נותנים לו אחר כך איזושהי מתנת ידו כמו שאומרים.

נסים זאב: הלוא, בפרט אצל המרוקאים – – –

יואל רזבוזוב: – – –

נסים זאב: תשמע רגע.

נסים זאב: אתה יודע מה זה לא לתת לרב איזושהי מתנה?

נסים זאב: זו הפגיעה הכי חמורה במי שלא נותן – אני אומר לך – לא במקבל.

נסים זאב: אין דבר כזה שלא יציעו לך.

נסים זאב: אני צודק או לא?

שמעון אוחיון: לא.

שמעון אוחיון: זה כבר פאסה.

נסים זאב: אני אומר שלא.

נסים זאב: אתה טועה.

נסים זאב: יש עדיין אנשים שהמנהג שלהם לתת, ואם אתה לא מקבל – הם מרגישים שפיכות דמים.

נסים זאב: אני אומר לך שאני נתקלתי בזה שהרב סירב לקבל – –

חמד עמאר: צריך לסיים, בבקשה.

נסים זאב: – – והאבא של החתן עמד על זה ואמר לו: אתה מבייש אותי שאתה לא לוקח.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: אז מה?

נסים זאב: במקרה כזה, מה יקרה?

נסים זאב: אתה תגיד לו: תשמע, אתה עברת על החוק?

נסים זאב: לא.

מיקי לוי: – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: – – –

חמד עמאר: נא לשבת במקומות.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 21) (איסור קבלת תמורה בעד עריכת נישואין), התשע"ד–2014 – קריאה ראשונה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 21 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 21) (איסור קבלת תמורה בעד עריכת נישואין), התשע"ד–2014, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 21, אין מתנגדים ויש נמנע אחד.

חמד עמאר: הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 21) (איסור קבלת תמורה בעד עריכת נישואין), התשע"ד–2014, עברה בקריאה ראשונה ותחזור לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/550).

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק איסור הפליה מחמת גיל (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014 – קריאה ראשונה – של חברות הכנסת אורית סטרוק, שולי מועלם-רפאלי ופנינה תמנו-שטה וקבוצת חברי כנסת.

חמד עמאר: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת אורית סטרוק.

חמד עמאר: אני פותח את רשימת הדוברים.

חמד עמאר: מי שרוצה לדבר צריך להירשם.

חמד עמאר: עד עשר דקות, בבקשה.

אורית סטרוק: בסדר, אני לא אצטרך את כל עשר הדקות.

חמד עמאר: עד עשר דקות.

חמד עמאר: זה לא מחייב.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, החוק הזה כנראה נועד להיות החוק של אימא שלי, שתחיה בעזרת השם.

אורית סטרוק: בפעם הראשונה שהצגתי לפניכם את החוק של איסור הפליה מחמת גיל, סיפרתי לכם על אימא שלי, שהיא עוד מעט בת 80, ואיך היה לך חשוב להמשיך להשתתף בקבוצת תיאטרון שהיא משתתפת בה ואיך לא רצו לקבל אותה לשם משום שהיא הייתה כבר בת 70 ואמרו לה שהיא זקנה מדי ושהיא צריכה ללכת למועדון קשישים ואיך היא התעקשה.

אורית סטרוק: הסתבר לה שאין שום חוק שאוסר להפלות אותה מחמת הגיל שלה.

אורית סטרוק: אחר כך אישרתם את הצעת החוק פה במליאה, ועברנו לדיון בוועדה.

אורית סטרוק: כשישבנו בשבוע שעבר בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות כדי לדון בחוק הזה ולהכין אותו לקריאה ראשונה, ישבה מולי נציגת משרד הבריאות ואמרה: אנחנו לא מכירים תופעות כאלה שבמערכת הבריאות מפלים את האנשים לרעה מחמת הגיל שלהם.

אורית סטרוק: אנחנו לא מכירים תופעות כאלה.

אורית סטרוק: אם יש לך מקרים כאלה, תביאי אותם אלינו.

אורית סטרוק: אנחנו פשוט לא מכירים.

אורית סטרוק: הייתה שם אתי חברת הכנסת רינה פרנקל, והיא סיפרה סיפור שקרה לה עם אימא שלה, זיכרונה לברכה, ולא תיארתי לעצמי שתוך יומיים – מה יומיים?

אורית סטרוק: תוך יום וחצי – אני בעצמי אקלע לאותו מצב מזעזע בדיוק.

אורית סטרוק: עברו יום וחצי, ואימא שלי נפלה, או יותר נכון להגיד הופלה בטעות.

אורית סטרוק: היא הופלה ושברה משהו באגן, הובהלה לבית-החולים, ואני, כמובן, ממהרת לבית-החולים יחד אתה.

אורית סטרוק: מסתבר שבגלל השבר הזה באגן היא מרותקת למיטה ולא יכולה לקום מהמיטה.

אורית סטרוק: אומרים הרופאים במיון: האישה הזאת, הזקנה הזאת, בת 80, מרותקת למיטה.

אורית סטרוק: היא, אין לנו מה לעשות אתה.

אורית סטרוק: קחו אותה מפה לבית-אבות סיעודי.

אורית סטרוק: אנחנו מדברים על אישה שכמה שעות לפני זה הייתה 100% בריאה, פעילה, תוססת ואנרגטית.

אורית סטרוק: רק לסבר את האוזן שלכם, הירושלמים שבכם שאולי מכירים, היא כמה שעות לפני כן עלתה את כל העלייה של רחוב בצלאל ברגל בלי שום תמיכה ובלי שום דבר, בסדר?

אורית סטרוק: והם אומרים: אוקיי, עכשיו היא צמודה למיטה לכמה שבועות בגלל השבר הזה, קחו אותה לבית-אבות סיעודי.

אורית סטרוק: אנחנו כמעט הסכמנו, כלומר לא הכרנו ולא ידענו שיש חוק שמקנה לה את הזכות לשיקום, עם כל מה שזה אומר.

אורית סטרוק: לא ידענו שיש נהלים של משרד הבריאות שקובעים שצריכים לאפשר לה טיפולים פיזיותרפיים ואת כל הטיפולים הנלווים כדי שהיא תחזור לעצמה.

אורית סטרוק: כבר כמעט סגרנו עם בית-אבות סיעודי, וממש רק מטעמים טכניים לא הספקנו להעביר אותה לשם.

אורית סטרוק: פתאום תפסתי את הראש ואמרתי: מה אנחנו עושים?

אורית סטרוק: זה לא יאומן.

אורית סטרוק: מה, אני הולכת לקבור את אימא שלי בבית-אבות סיעודי?

אורית סטרוק: למה?

אורית סטרוק: בגלל מה?

אורית סטרוק: בגלל שהרופאים מתייחסים אליה בתור איזו קשישה שאין מה לעשות אתה?

אורית סטרוק: למזלי הטוב, נתנו לי את מספר הטלפון של הגברת זוהרה כהן, מנהלת תחום הבריאות במשרד לאזרחים ותיקים.

אורית סטרוק: שוחחתי אתה וסיפרתי לה את הסיפור.

אורית סטרוק: היא אמרה לי: לא להסכים בשום אופן.

אורית סטרוק: מחלקה סיעודית – היא אומרת לי – זה בשביל אנשים שיש להם בעיה סיעודית כרונית.

אורית סטרוק: אימא שלך בכלל לא במצב הזה.

אורית סטרוק: את חייבת להתעקש על שיקום, רק שיקום.

אורית סטרוק: טוב, הפעלנו את כל יכולות השכנוע שלנו מכל הסוגים, התעקשנו כמה שיכולנו להתעקש, וברוך השם, היום אימא שלי התקבלה למחלקת שיקום, ובעזרת השם, אני מאמינה, בטוחה, שיהיו לה הכוחות לעבור את תהליך השיקום ולחזור לעצמה כפי שהיא הייתה לפני כן, פעילה, שמחה, תוססת ואנרגטית.

אורית סטרוק: אבל הדבר הזה שקרה לנו בטח קורה מעת לעת להרבה מאוד אנשים אחרים, שלא מכירים את הגברת זוהרה כהן, לא יודעים להגיע למשרד לאזרחים ותיקים או לא מקבלים את ההנחיות ואת העצות הנכונות.

אורית סטרוק: יש לי כבר תשובה – מה לענות לאותה גברת ממשרד הבריאות כשאני אראה אותה ביום שני בוועדת העבודה כשאנחנו נכין את החוק לקריאה השלישית.

אורית סטרוק: לא האמנתי שעד כדי כך החוק הזה כל כך צודק, כל כך נחוץ וכל כך מונע עוול.

אורית סטרוק: לכן, מה שאני מבקשת מכם הוא שתאשרו לנו להגיע עם החוק הזה ביום שני.

אורית סטרוק: תאשרו אותו עכשיו בקריאה ראשונה, תאשרו לנו להגיע אתו ביום שני להכנה בוועדה, ובעזרת השם נאשר אותו סופית, ולא יהיה יותר מצב כזה שאנשים, רק בגלל הגיל שלהם מופלים לרעה עד כדי כך, עד כדי פשוט פגיעה אנושה בבריאותם.

אורית סטרוק: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

חמד עמאר: ראשון הדוברים – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

חמד עמאר: עוד פעם אני מבקש מכל הדוברים לדייק בזמן.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

חמד עמאר: אני סוגר את רשימת הדוברים.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לברך את חברי הכנסת שהגישו את הצעת החוק על העניין של הגיל.

ישראל אייכלר: גם אני חתום על החוק הזה, על האפליה מחמת גיל.

ישראל אייכלר: וזכות גדולה לחברת הכנסת סטרוק, אחרי חילול השם הגדול שהם עשו קודם, אנשי הבית היהודי, כשהם הוציאו דיבת רעה על רבני ישראל, שלפחות בעניינים האזרחיים של "מפני שיבה תקום" הם הציעו הצעה מאוד מאוד ראויה.

ישראל אייכלר: אני חושב שאין אזרח בישראל שיש לו הורה והוא כבר מבוגר שלא יודע את ההתעללות ואת ההתנכרות לאנשים מבוגרים.

ישראל אייכלר: אמר פעם איש צעיר – אני לא יודע אם הוא המציא את זה אבל הוא ציטט את זה – קוראים לו שמעון פרס, יהודי בן 90, בלי עין הרע עומד על רגליו, אז הוא אמר: העולם שייך לצעירים.

ישראל אייכלר: כנראה שהוא ציטט מישהו.

ישראל אייכלר: הרוח הרעה הזאת, שהעולם שייך לצעירים, שללה את הזכות של אנשים מבוגרים וקשישים לקבל עבודה, לקבל יחס, וזה בדיוק הפוך לתורת ישראל.

ישראל אייכלר: בתורת ישראל כתוב "מפני שיבה תקום".

ישראל אייכלר: אני רוצה לספר לכם סיפור קצר: ישב פעם אחד מגדולי ישראל, יהודי זקן וקשיש, במטוס, ולידו ישב מזכיר ההסתדרות דאז, שגם היה אדם קשיש מאוד, מזכיר ההסתדרות לשעבר.

ישראל אייכלר: והוא ראה איך הנכדים והנכדות של אותו קשיש יהודי רב זקן מגיעים כל רגע לשאול אותו: סבא צריך משהו?

ישראל אייכלר: סבא רוצה נעלי בית?

ישראל אייכלר: סבא רוצה שתייה?

ישראל אייכלר: סבא, סבא, סבא, סבא; כל הזמן הסתובבו, כל הטיסה סביב הסבא.

ישראל אייכלר: והיהודי הזה, שהיה מזכיר ההסתדרות קודם, שאל את הרב: תגיד לי, איך הצלחתם כל כך בחינוך הילדים?

ישראל אייכלר: אני, יש לי שני בנים, אחד צלצל אלי להגיד לי שאין לו זמן לבוא להגיד לי שלום, אז הוא אומר לי דרך הטלפון, השני אפילו לא צלצל, ואף אחד לא עוזר לי.

ישראל אייכלר: איך אתם הצלחתם כך שאנשים צעירים מכבדים כל כך את הזקנים?

ישראל אייכלר: אז הוא אמר לו משהו שהוא מאוד אקטואלי לדיון שהזכרנו היום.

ישראל אייכלר: הרי אומרים היום במשרד החינוך ללמד שאדם בא מן הקוף.

ישראל אייכלר: אז הוא ענה לאותו רב כך: אתם מאמינים שהאדם בא מן הקוף, אז אם כך, ככל שהדור צעיר יותר אז הוא יותר חשוב, כי מי יותר חשוב?

ישראל אייכלר: כל דור שהוא פחות קוף הוא יותר חשוב, יותר מפותח, יותר ציוויליזציה.

ישראל אייכלר: לכן הזקנים צריכים לכבד את הצעירים.

ישראל אייכלר: אנחנו מאמינים שאנחנו ברואי עולם של בורא עולם, מצאצאי האדם הראשון, אז מי שיותר קרוב לבריאה יותר חשוב, אז הצעירים צריכים לכבד את הזקנים – –

חמד עמאר: אתה צודק.

ישראל אייכלר: – – ולכן אנחנו הצלחנו להנחיל לילדים שיהיה להם כבוד: כבד את אביך ואת אמך.

ישראל אייכלר: בזה אני אסיים, אדוני היושב-ראש:

ישראל אייכלר: נקיים את כבד את אביך ואת אמך, שזה חלק מעשרת הדיברות שנקבל בעזרת השם בשמחה בחג השבועות.

ישראל אייכלר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת זהבה גלאון – איננה נוכחת; חבר הכנסת מאיר פרוש – איננו נוכח; מנחם אליעזר מוזס; עיסאווי פריג'.

חמד עמאר: אחרון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אנחנו לא מדברים פה על מקרים של מקומות בידור או מקומות ציבוריים.

נסים זאב: מדובר פה באותם חולים שנפלו, כפי שגברת סטרוק אמרה.

נסים זאב: אני הייתי 15 שנה בעיריית ירושלים ממונה על רווחה, ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, הוויכוח על המיטות בין סיעודי לבין קשיש – לאיזה מחלקה להכניס כל מטופל – קודם כול זה עניין תקציבי, והמשמעויות התקציביות שם וההבדלים במחירים ובעלויות הם שמים וארץ.

נסים זאב: זה לא סוד.

נסים זאב: נעשים בכל יום – ואני רוצה לומר לך, גברת סטרוק, זה בכלל לא קשור לגיל.

נסים זאב: אם את חושבת שזה קשור רק לגיל, בגלל שהיא נראית זקנה וקשישה ועייפה – לא.

נסים זאב: בתי-החולים לא רוצים להתמודד עם כל מה שקשור למחלקת השיקום.

נסים זאב: אני מכיר צעירים בני 50 ופחות מ-60 שקיבלו התקפי לב והיו צריכים שיקום בבתי-חולים – ב"הדסה הר-הצופים", במקומות אחרים – וניסו לדחות אותם.

נסים זאב: והיה צריך לנהל מאבק עיקש כדי שהמקום שלהם יהיה מחלקת השיקום אך ורק באותו בית-חולים, והם ידעו שבלי אותה מחלקת שיקום ב"הדסה הר-הצופים" הם יישארו נכים לכל החיים שלהם בבית.

נסים זאב: והציעו כמה הצעות, ולא רק בגלל שהם נראים קשישים – תאמיני לי, לא נראים קשישים – אבל לא רוצים לטפל היום.

נסים זאב: כמה שפחות, כמה שיותר לזרוק את זה על בני המשפחה; שהם ישברו את הראש, שהם יטפלו, שהם יעשו את העבודה.

נסים זאב: אבל מה לעשות, הם לא מקצועיים.

נסים זאב: אז מביאים – איך אומרים בערבית?

נסים זאב: איזו "ח'דאמה", איזו שפחה שתבוא, תעזור ותסייע, אבל היא לא יודעת את העבודה.

נסים זאב: גם אם היא יודעת קצת פיזיותרפיה, זה לא הדבר שיכול לשקם את האדם.

נסים זאב: ולכן, העניין של השיקום הוא קריטי מבחינת החולה.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה שבוועדה – אני מאמין שזה ועדת עבודה ורווחה – לא להגדיר רק בעניין הגיל, כי תמיד יהיה ויכוח על הגיל.

נסים זאב: למשל, הנשיא שלנו, שיהיה בריא, הנשיא פרס, הוא נראה בקושי בן 60.

נסים זאב: אז מה, אז הוא נקרא זקן?

נסים זאב: לא.

נסים זאב: אז למה אנחנו צריכים להגביל את זה רק לפי הגיל – אם הוא בן 80 או בן 90?

נסים זאב: אני חושב שצריכים להגדיר לפי הבעיה הרפואית והפיזיותרפיה והטיפולים הרפואיים שהאדם הזה נזקק להם.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת נסים זאב.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק איסור הפליה מחמת גיל (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, בקריאה ראשונה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 18 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק איסור הפליה מחמת גיל (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 18, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת חוק איסור הפליה מחמת גיל (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, עברה בקריאה ראשונה ותחזור לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חמד עמאר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעה של חברי הכנסת פנינה תמנו-שטה, אורי מקלב, יוני שטבון ויחיאל חיליק בר בנושא: שירותי טיפולי שיניים חינם לילדים.

נאזם בדר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/547).

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה: הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון מס' 8) (שיעור מרבי של ריבית פיגורים), התשע"ד–2014, של חבר הכנסת מאיר שטרית, לקריאה ראשונה.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת מאיר שטרית.

בועז טופורובסקי: אני לא מאיר שטרית עדיין.

חמד עמאר: סליחה, בועז טופורובסקי.

חמד עמאר: רשום לי חבר הכנסת מאיר שטרית.

בועז טופורובסקי: אני גם לא בן 40 עדיין, אז אני גם לא יכול להתמודד לתפקיד הנשיא, אז אני לא – – – חבר הכנסת שטרית ביקש שאני אציג במקומו את הצעת החוק, ואני שמחתי, כי אני תומך בה מאוד.

בועז טופורובסקי: מטרתה של ההצעה היא להתאים את הסנקציה המוטלת בגלל איחור בתשלום בהסכמי מכר מקבלן לסנקציה הנהוגה בהסכמי רכישת דירה מיד שנייה; שם מקובל כי תשלום המשולם באיחור נושא ריבית בשיעור של 12% לשנה, וזאת מהיום השמיני לאיחור.

בועז טופורובסקי: לאור האמור, מוצע להוסיף לחוק המכר (דירות), התשל"ג–1973, הסדר דומה.

בועז טופורובסקי: המטרה היא לקבוע תקרה.

בועז טופורובסקי: במצב כיום מוטלת על הקונים ריבית מטורפת, לא הגיונית ולא צודקת.

בועז טופורובסקי: כמובן שיש טעם בהטלת סנקציה על רוכש שמאחר בהעברת התשלום, אך הסנקציה צריכה להיות מידתית וסבירה.

בועז טופורובסקי: לא צריך להעניש בצורה קשה כל כך את הקונים.

בועז טופורובסקי: בשוק דירות יד שנייה, כאשר אדם מפגר בתשלום יש שני כללים קבועים: 1.

בועז טופורובסקי: משלמים ריבית בסדר גודל של 12% לשנה; 2.

בועז טופורובסקי: הפיגור מתחיל להיספר רק אם היה בן שמונה ימים לפחות.

בועז טופורובסקי: במקרה של החוזים הקבלניים הפיגור מתחיל מהיום הראשון.

בועז טופורובסקי: בדיון בוועדה, ובהמלצת נציג משרד השיכון, הוחלט כי גובה הריבית ייקבע בתקנות שיעביר שר השיכון ולא בחקיקה ראשית, וזאת על מנת ששינוי הריבית יוכל להתבצע בהתאם למצב השוק, וללא צורך בתיקון חקיקה ראשית בכל פעם.

בועז טופורובסקי: זו הצעת חוק חשובה, ואני מבקש מכם לתמוך בה.

בועז טופורובסקי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

חמד עמאר: ראשון הדוברים – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

חמד עמאר: אני סוגר את רשימת הדוברים.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהחוק הוא חוק ראוי, אבל זה נותן לנו הזדמנות להתבונן ולפנות אל הציבור שרואה אותנו ושומע אותנו, אל משבר הדיור שנוצר בעיקר על-ידי ממשלת ישראל.

ישראל אייכלר: גם ההחלטה הגזענית והאנטישמית של שר האוצר להפלות בין אנשים שחסרה להם קורת-גג בהנחה במע"מ לדירה ראשונה ויחידה, גרמה לכך שיש האטה בהתחלות בנייה, יש קיפאון בשוק הדירות, והוסיפו חטא על פשע על כל המשבר בדיור שנוצר על-ידי הממשלה, ולמה אני אומר שנוצר על-ידי הממשלה?

ישראל אייכלר: כי מינהל מקרקעי ישראל, בהחלטת ממשלה בשנים האחרונות – ונדמה לי שבהוראת בג"ץ, שהוא השליט הדיקטטורי של המדינה – החליטו להריץ מחירים בדרך שמי שמרבה במחיר זוכה בקרקע.

ישראל אייכלר: במקום שמדינת ישראל, שהייתה פעם מדינת רווחה, שדאגה שלכל אחד תהיה קורת-גג, ונתנה קרקעות של המינהל, שהן לא קרקעות פרטיות, כדי שיבנו עליהן שכונות לאנשים, לזוגות צעירים ולנזקקים, ולאנשים שצריכים לשפר דיור, הרסו את כל הדיור הציבורי, בנוסף על הכול – ביטלו את כל הסיוע הממשלתי.

ישראל אייכלר: הפכו למדינה קפיטליסטית אכזרית כמו באפריקה, שיש שם מיליארדרים ועניים; כמו במצרים, שיש את הדלתא של הנילוס ויש שם אנשים עשירים ו-80 מיליון אנשים שחיים בבתי-קברות, אוכלים פיתה ומים.

ישראל אייכלר: כך כאן הם החליטו לתת קרקעות למי שמרבה במחיר.

ישראל אייכלר: בזה הם הריצו את המחירים, גרמו למציאות שאף ישראלי צעיר לא יכול להגיע לדירה, בין שהוא בן ישיבה, בין שהוא עובד, בין שהוא קיבוצניק ובין שהוא חייל.

ישראל אייכלר: נעשה פה עוול נוראי, והמדינה בכלל לא מתכוונת לתקן את זה.

ישראל אייכלר: לכן אנחנו צריכים לצאת ולזעוק, כמו שהייתה פעם המחאה החברתית הזו, בעניין הדיור – אז דובר על העניין של הדיור בתל-אביב, על השכירות, ואני לא יודע למה שקעה המחאה הזו.

ישראל אייכלר: צריך לצאת ולחזור למחאה הגדולה, שצריכה לאחד את כל האוכלוסיות, נגד שלטון העושק של קרקעות ישראל.

ישראל אייכלר: כי מה שיקרה בסוף, אם מדינת ישראל לא תיישב את הקרקעות האלה, הפלסטינים יישבו אותה.

ישראל אייכלר: הם כבר מיישבים אותה.

ישראל אייכלר: רואים בירושלים, כשעושים הקפאה, יש עשרות-אלפי אנשים שבאים מדי שנה בשנה, פלסטינים שבאים ובונים במזרח-ירושלים, וירושלים המערבית הולכת וקופאת.

ישראל אייכלר: אומנם בונים שם למיליונרים דירות יקרות, אבל להמונים לא בונים.

ישראל אייכלר: מה שקורה בירושלים קורה בכל הארץ.

ישראל אייכלר: מי שלא יבנה את הנגב, ימצא שם אחרים שיבנו את הנגב.

ישראל אייכלר: מי שלא יבנה בקרקעות, שיישארו ריקות, מישהו אחר יישב אותן.

ישראל אייכלר: לכן זו גם סכנה דמוגרפית, ואני מציע לדון בעניין של משבר הדיור.

ישראל אייכלר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת זהבה גלאון; מאיר פרוש; נחמן שי; אורי מקלב; מנחם אליעזר מוזס; עיסאווי פריג'.

חמד עמאר: חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: טוב, אני אוותר.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: חבר הכנסת נסים זאב ויתר.

חמד עמאר: הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון מס' 8) (שיעור מרבי של ריבית פיגורים), התשע"ד–2014 – נא להצביע, חברי הכנסת.

חמד עמאר: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון מס' 8) (שיעור מרבי של ריבית פיגורים), התשע"ד–2014, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 15, אין נמנעים ואין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון מס' 8) (שיעור מרבי של ריבית פיגורים), התשע"ד–2014, עברה בקריאה ראשונה, והיא תחזור לדיון בוועדת הכלכלה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/550.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים לחוק הבא:

חמד עמאר: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 155) (הרחבת הגדרת ילד לעניין ביטוח שאירים), התשע"ד–2014, של חבר הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ונסים זאב וקבוצת חברי כנסת.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת נסים זאב.

חמד עמאר: בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בתחילת דברי אני רוצה להתייחס לנושא הטכני, שמבחינתי הוא מהותי.

נסים זאב: היו כאן כמה הצעות חוק שעלו במהלך השנים האחרונות.

נסים זאב: אני בעצמי הבאתי לפחות שתי הצעות חוק וגם הצטרפתי לחוקים שחברי העלו.

נסים זאב: ובכל פעם שהעלינו איזשהו חוק, זה נפל כי ועדת השרים לא הסכימה, או כי השר הממונה בא ואמר: יש פה הוצאה גדולה, ואנחנו לא יכולים לעמוד בנטל.

נסים זאב: דיברו אפילו על מאות מיליונים או עשרות רבות של מיליונים.

נסים זאב: עכשיו, מה שקרה, אני בכל זאת, בתקופה שהיה השר כחלון, הוא הבטיח לי להעביר את הצעת החוק, ובוועדת השרים זה נפל.

נסים זאב: שוב, אצל השר מאיר כהן, שייאמר לזכותו שהוא עזר לי להעביר את זה, ואני אומר לכם – בהתחלה הבאתי הצעת חוק שגם השר מאיר כהן ומנכ"ל הביטוח הלאומי לא הסכימו לתמוך בה.

נסים זאב: בסוף קבעתי פגישה בלשכת השר, יחד עם מנכ"ל הביטוח הלאומי.

נסים זאב: ישבנו בפגישה ארוכה, למעלה משעה, כדי לתאם את כל המהלכים, את כל הסעיפים, ובסופו של דבר הבאתי משהו שהממשלה תסכים לבלוע אותו, כמו שאומרים, שזה הוצאה של בערך 15 מיליון שקלים.

נסים זאב: ייאמר לזכותו של השר מאיר כהן, אפילו שהוא לא נמצא פה, אני מכבד אותו ואני מברך אותו על כך שזה עבר בוועדת שרים.

נסים זאב: עכשיו, מה שקרה באותו יום – בא אלי חבר הכנסת דב חנין, שהצעת החוק שלו בחיים לא הייתה עוברת בוועדת השרים, כי ההצעה שלו הייתה בדיוק כמו ההצעה של חברי שוועדת השרים התנגדה לה.

נסים זאב: בא אלי בבקשה ואמר לי: מה אכפת לך?

נסים זאב: אני מוכן להצטרף אליך, להצעת החוק שלך.

נסים זאב: אני רק טכנית מצטרף.

נסים זאב: אמרתי, מה אכפת לי, מה, עיני צרה שמישהו יצטרף אלי?

נסים זאב: בכל הכבוד, בוא תצטרף.

נסים זאב: תראו מה זה פלא.

נסים זאב: זאת אומרת, הצעת החוק שלי אושרה בוועדת השרים, עברה בכנסת רק בגלל שוועדת השרים אישרה, בא דב חנין שהצעת החוק שלו – ועדת השרים לא הסכימה לו כי היו הצעות חוק דומות – הוא בא והצטרף אלי, עלה על העגלה.

נסים זאב: פתאום אני רואה פה – הצעת חוק של דב חנין, שאני לא יודע מה – עיסאווי וכל חבריו, שלא היו, ואני לא יודע בכלל מה להם ולחוק הזה, ונסים זאב וכל הרשימה המכובדת שעובדת במשך שנים, לא נמצאים בכלל ברשימה, מי הם.

נסים זאב: עשו לי טובה, הרי – משה גפני, תבין – הסכימו לשנות את הטופס היום ולשים גם אותי ברשימה, כי מים אחרונים – חובה, נסים זאב בסוף, לא נורא.

מיקי לוי: ראשון או אחרון?

נסים זאב: לא, אחרון שמו אותי; תראה, תסתכל ברשימה.

נסים זאב: בין היוזמים – קודם כול הדב, אחר כך מוחמד, אחר כך סוייד, אחר כך עפו ואחר כך נסים זאב.

נסים זאב: תאמינו לי, לא יאומן כי יסופר.

ישראל אייכלר: מעשה נסים.

נסים זאב: מעשה נסים.

נסים זאב: אגב, זה עלה הרבה כסף לכנסת היום, כי היו צריכים לשים את השם שלי עוד הפעם, כי בכלל – לא הייתי בכלל.

נסים זאב: נסים זאב - מאן דכר שמיה, הגמרא אומרת.

נסים זאב: מה פתאום, מה, מה.

משה גפני: – – –

נסים זאב: לא, לא.

נסים זאב: שום דבר.

נסים זאב: אני לא הייתי בכלל.

נסים זאב: אני אומר לכם – – –

מיקי לוי: – – –

נסים זאב: לא.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אומנם זה משהו טכני.

נסים זאב: זורקים את זה על המזכירות, אבל לדעתי זה דבר שלא ראוי שייעשה.

נסים זאב: כי אתה יודע, ידידי, מיקי לוי, סגן השר, חבר כנסת פה – עד שמעביר פה איזשהו חוק, שבכלל ייקרא על שמו, עושים – בכלל אם הוא באופוזיציה?

נסים זאב: בכלל טוב שנותנים לו רשות לשבת פה באולם הזה, מה.

נסים זאב: מה פתאום?

נסים זאב: בפרט אם הוא חרדי, ועוד הוא "פרענק"?

נסים זאב: בכלל.

נסים זאב: הוא צריך להיות בשורה האחרונה.

נסים זאב: אתה שם לב?

נסים זאב: אני יושב תמיד בשורה האחרונה.

נסים זאב: מה לעשות, זה המקום שלי, שם.

נסים זאב: אני כבר השלמתי עם זה.

נסים זאב: אבל חשבתי בכל זאת, כשאני מביא איזושהי הצעת חוק, ויש איזושהי הסכמה של הממשלה, לפחות מי שיצטרף אלי – ישבו פה, המזכירות, שהוא מצטרף אלי ולא אני הצטרפתי אליו.

נסים זאב: אז אומרים לי: מה נעשה?

נסים זאב: המספר שלו זה מספר עתיק.

נסים זאב: אז אני אומר לך, אתה יודע, תמיד מטבע עתיק שווה יותר, אני מסכים עם זה, אבל אנחנו לא משתמשים במטבעות ישנים.

נסים זאב: אם אתה רוצה לקנות במטבע ישן, אתה יכול לקנות משהו?

נסים זאב: לך למכולת עם לירה ישנה, אף אחד לא יסכים לקבל את זה.

מיקי לוי: תעשה כמוהו, כל תחילת שנה 700 הצעות חוק.

נסים זאב: בסדר, אבל אני חושב שצריכה להיות פה פייריות.

נסים זאב: זה משהו שאומנם הוא טכני, אבל אני אומר לך, לחבר כנסת שעמל כל כך הרבה, ואני אומר גם על הרב אייכלר וגם על הרב גפני, ואורי מקלב, אני אומר לך, הם עמלו רבות בהצעות החוק שפה מוזכרות, והם היו הרבה לפני אחרים.

נסים זאב: אני חושב שמן הראוי והכבוד לשים אותם קצת לפני אחרים שלא היו בכלל בהצעת החוק שוועדת השרים אישרה.

נסים זאב: עכשיו, לגופו של עניין, אני אקריא לכם ואומר לכם קצת דברי תורה, שחלילה וחס לא נגיע לחג השבועות בלי לומר איזשהם פסוקים.

נסים זאב: אז אולי אתחיל דווקא בדברי תורה: הרמב"ם אומר ש"חייב אדם להיזהר ביתומים ואלמנות, מפני שנפשם שפלה ורוחם נמוכה".

נסים זאב: וצריך לדעת איך לנהוג עמהם: "לא ידבר אליהם אלא רכות, ולא ינהג בהם אלא מנהג כבוד, ולא יכאיב גופם בעבודה".

נסים זאב: לפעמים בא יתום, עובד עבודה קשה – ולדבר אתם ברכות.

נסים זאב: יחוס על ממונם יותר מעל הממון שלו עצמו.

נסים זאב: וכל המקניטן או מכעיסן – הוא עובר בלא-תעשה.

נסים זאב: ועל זה נאמר: "עשה צדקה בכל עת", זה המגדל יתום ויתומה בתוך ביתו, ומעלה עליו הכתוב כאילו הוא ילדו.

נסים זאב: זאת אומרת, אדם שנותן פרנסה ליתום ויתומה – כאילו זה הבן שלו.

נסים זאב: ותראו מה הרמב"ם אומר: "יתום שבא לישא" אישה, "שוכרים לו בית ומציעים לו מיטה וכל כלי תשמישו ואחר כך משיאים לו אישה".

נסים זאב: אגב, בזמן שהרמב"ם כתב את ההלכה לא העלו את גיל הנישואים, לא הייתה המגבלה הזאת, והיום, לפי החוק שלנו, מעל גיל 18.

נסים זאב: אז איך אומרים?

נסים זאב: בדבר ח'לו, שישבור את הראש שלו.

נסים זאב: ואני רוצה לומר לך דבר שראיתי בהלכה, שאומר שזה לא משנה אם האלמנה היא אלמנה שנזקקת או אפילו אלמנה עשירה – אתה שומע אותי, ידידי, חבר הכנסת מיקי?

נסים זאב: זאת אומרת, אפילו אלמנתו של מלך, היא עשירה; למה?

נסים זאב: מפני ש"דמעתה מצויה ונפשה שפלה".

נסים זאב: אז אנחנו לומדים פה שהעניין הוא – לכבד יתומים ואלמנות זה מעלה גדולה.

נסים זאב: לגבי החוק עצמו, אני רוצה לומר שלפני החוק המוצע הייתה פה אפליה משוועת, אפליה בין ילד וילד, בין יתום ויתום, בין יתומה ויתומה.

נסים זאב: קצבת השאירים לפי פרק י"א לחוק ביטוח לאומי נועדה "להבטיח את כלכלתם של מי שהיו סמוכים על שולחנו של מבוטח שנפטר, ובכלל זה ילד, וכן אלמן או אלמנה, שגובה קצבתם תלוי" – והשאלה מעניינת: "לעניין זה ילד מוגדר בסעיף 238 לחוק כמי שבין היתר לא מלאו לו 20 שנים והוא שוחר במסגרת קדם-צבאית של צבא הגנה לישראל, או שעיקר זמנו מוקדש לסיום לימודים במוסד חינוכי על-יסודי.

נסים זאב: בהגדרה זו לא נכללים צעירים עד גיל 20 שעודם סמוכים על שולחן הוריהם כיוון שהם מקדישים את זמנם ללימודים במוסדות להשכלה גבוהה, במוסדות על-תיכוניים אחרים.

נסים זאב: עם פטירתו של מבוטח, עלולים שאיריו להתמודד עם קשיים כלכליים בשל אובדן מפרנס.

נסים זאב: בייחוד כך הוא הדבר כאשר למבוטח ילדים צעירים אשר אין באפשרותם לכלכל את עצמם, בין היתר בשל הצורך להקדיש את זמנם ללימודים.

נסים זאב: "מוצע אפוא להרחיב את ההגדרה 'ילד' לעניין קצבת השאירים לפי סימן ד' בפרק י"א לחוק, כדי לסייע לילדיו ולבן-זוגו של מבוטח שנפטר.

נסים זאב: יודגש כי הרחבה זו לא תחול לעניין קצבאות אחרות.

נסים זאב: לעניין" – למשל – "קצבת השאירים יוגדר ילד גם מי שמלאו לו 20 שנה והוא לומד במוסד על-תיכוני כמפורט בהסדר המוצע.

נסים זאב: " "להערכת משרד האוצר העלות התקציבית של הצעת החוק היא 15 מיליון שקלים חדשים לשנה, ואולם כיוון שהממשלה נתנה את הסכמתה להצעת החוק, לא מדובר בהצעת חוק תקציבית כהגדרתה בסעיף 13 לחוק-יסוד: משק המדינה.

נסים זאב: " ואני רק במשפט אחד אסיים – –

חמד עמאר: אתה צריך לסיים, בבקשה.

נסים זאב: – – לא, אני אסיים כי הייתי חייב להקריא את מה שהחוק בעצם – כי אחרת כל מה שאמרתי זה רק מסביב.

נסים זאב: אני רק רוצה לומר שעד היום, מי שהיה לומד לימודים תורניים, או בנות "בית יעקב", היו מופלים לרעה, לא היו נחשבים, ואני חושב שהתיקון הזה אולי יאמר קצת סנגוריה על הממשלה הזאת, ויהיה לה איזה קצה אור לומר שהיא עושה משהו למען כלל עם ישראל.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת נסים זאב.

חמד עמאר: ראשון הדוברים – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

חמד עמאר: אני סוגר את רשימת הדוברים.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להתחיל במה שסיים חבר הכנסת נסים זאב.

ישראל אייכלר: אני חושב שיש זכות גדולה לכנסת הערב, לפני חג השבועות, שמקבלים את החוק הזה, כי כתוב בחז"ל שכשהגיעו לארץ היה פסל מיכה, שהקטירו לעבודה זרה, והיו מלאכים שרצו לרדת ולשרוף ולשבור את בית העבודה הזרה הזה.

ישראל אייכלר: אמר להם הקדוש-ברוך-הוא: הנח להם שפִתם מצויה אצל עוברי דרכים.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, אנשים היו עוברים שם והם היו נותנים להם אוכל ומשקה, אז הייתה להם זכות, למרות שזה היה פסל מיכה, למרות שזה היה עבודה זרה, אבל עצם העובדה שהם היו נותנים אוכל לעוברים ושבים, אז הייתה להם זכות.

ישראל אייכלר: כשאנחנו מדברים על החוק הזה, שהיה עוול נוראי במשך שנים, וניסו, וניסינו, וגם אני הגשתי וגם הרב מוישה, כולם הגישו את הצעות החוק האלה, לא היה עם מי לדבר.

ישראל אייכלר: תמיד אמרו שזה עולה מיליונים, וזה היה שקר.

ישראל אייכלר: מדובר פה בקבוצה קטנה של אנשים שהופלו לרעה אך ורק בגלל שהם לומדי תורה.

ישראל אייכלר: היה בזה קטרוג על עם ישראל.

ישראל אייכלר: עכשיו, זכה שר הרווחה מאיר כהן, ואני לא רוצה לנסות להסביר למה דווקא הוא כן הבין ללבם של יתומים ואלמנות ואחרים לא, אבל עובדה שהוא זכה.

ישראל אייכלר: אלה שנמצאים פה ויתמכו בזה יזכו בזה, אז תהיה לזה זכות גדולה מאוד כי כתוב בתורה: "כל אלמנה ויתום לא תענון", "כי אם צעק יצעק אלי, שמע אשמע צעקתו – – – כי חנון אני".

ישראל אייכלר: מה זה לשון "כי צעק יצעק", "כי שמע אשמע"?

ישראל אייכלר: כי אסור לפגוע ולענות אף אדם, לא רק יתום ואלמנה, אבל אם בא אדם וצועק, הקדוש-ברוך-הוא – "אלוקים יבקש את נרדף".

ישראל אייכלר: מה זה "יבקש את נרדף"?

ישראל אייכלר: הוא בודק מי הנרדף האמיתי.

ישראל אייכלר: אם הוא מוצא שהאדם שפגעו בו, לא יתום, הוא צודק – הוא יילחם בשבילו, הקדוש-ברוך-הוא ישמע בקולו.

ישראל אייכלר: אבל אם הוא לא צודק, אז הוא צועק לשווא, הוא לא צודק.

ישראל אייכלר: אלמנה ויתום, כך כתוב, גם אם הם לא צודקים, אם אתה מכאיב להם, אם "צעק יצעק", זאת אומרת אפילו אם "צעק" כשהוא צודק ו"יצעק" כשהוא לא צודק, "שמע אשמע", כשהוא צודק ולא צודק, "כי חנון אני".

ישראל אייכלר: איך אמרת בדברי הרמב"ם?

ישראל אייכלר: "כי דמעתם מצויה".

ישראל אייכלר: הדמעה שלהם מצויה.

ישראל אייכלר: לכן, היה פה עוול במשך שנים.

ישראל אייכלר: ישנו פסוק בישעיה: "יתום לא ישפטו וריב אלמנה לא יבוא אליהם".

ישראל אייכלר: מה זה "יתום לא ישפטו וריב אלמנה לא יבוא אליהם"?

ישראל אייכלר: כשיתום יוצא מבית-המשפט והוא רואה שלא עזרו לו והאלמנה מגיעה, הוא אומר: אל תיכנסי, חבל על הזמן.

ישראל אייכלר: אין סיכויים לאלמנות ויתומים.

ישראל אייכלר: אז "יתום לא ישפטו" ובגלל זה "ריב אלמנה" בכלל "לא יבוא אליהם".

ישראל אייכלר: היום אנחנו מתקנים את הפשע הזה.

ישראל אייכלר: במשך שנים זעקות היתומים והאלמנות לא נשמעו.

ישראל אייכלר: היום אני מציין שוב את שר הרווחה מאיר כהן לטובה.

ישראל אייכלר: בזכותו הממשלה תמכה בזה, וכל אלה שיתמכו בו – סגן השר מיקי לוי, שיתמוך היום בחוק הזה – נזכה בעזרת השם שעל-ידי זה נעשה חסד וצדק, כמו שעשה בועז עם רות המואבייה.

ישראל אייכלר: בזכות זה נוכל להיכנס לחג בשמחה, וחג שמח לכל עם ישראל.

ישראל אייכלר: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת משה גפני.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני סגן השר, אנחנו, חלק מחברי הכנסת שנמצאים כאן ואלה שלא נמצאים כאן, ניסינו במשך הרבה שנים להעביר את החוק.

משה גפני: אני זוכר שישבתי עם השר כחלון מאחורי המליאה, והשר כחלון אמר שהוא תומך בחוק הזה.

משה גפני: זה חוק הומני מהמדרגה הראשונה.

משה גפני: אישה שבעלה נפטר ויש לה ילד, והילד הזה בגיל שהוא עדיין מוחזק על-ידה – אני לא אחזור על כל מה שנאמר פה על יתומים ועל אלמנות.

משה גפני: באמת חוק הומני מהמדרגה הראשונה, ונעשה פה תיקון בספר החוקים של מדינת ישראל.

משה גפני: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, ממש בדקה, לדבר על משהו שלפי דעתי ילמדו אותו במדעי המדינה.

משה גפני: ישבו פה חברי כנסת משופשפים, והיה בזה צדק – להעביר את החוק הזה – ולא הצליחו.

משה גפני: אני הייתי יושב-ראש ועדת הכספים, היה לי כוח – לא הצלחתי להעביר את החוק הזה.

משה גפני: ניסיתי, סיפרתי; כחלון היה שר טוב, שר רווחה טוב.

משה גפני: יש איש אחד, יתום, שהוביל את המהלך הזה.

משה גפני: אני בהתחלה, האמת, צחקתי.

משה גפני: קוראים לו יוסף סגל, הוא יושב ביציע.

משה גפני: הוא בהתמדה ובעקביות ובחריצות דיבר גם עם השר מאיר כהן, דיבר עם החברים, דיבר עם האנשים, דיבר עם חברי הכנסת.

משה גפני: ילמדו את זה במדעי המדינה – איך חוק כזה צודק, חברי הכנסת לבדם לא הצליחו להעביר אותו במהלך הרבה קדנציות; לא שנה, לא שנתיים.

משה גפני: ולא שהזניחו את העניין הזה; ניסו, אני אומר לכם.

משה גפני: ישיבות שלמות התקיימו בעניין הזה.

משה גפני: והוא הצליח, בהתמדה, בעקשנות ובעקביות.

משה גפני: לא האמנתי.

משה גפני: הייתי בטוח: בסדר, עוד ניסיון כושל שיהיה.

משה גפני: והנה, קודם כול בזכות השר מאיר כהן, אני חושב, אני לא – – –

מיקי לוי: אני אמסור לו.

משה גפני: מה?

מיקי לוי: אני אמסור לו בשמכם.

משה גפני: אני באמת – היה גם בהחלטה של ועדת שרים.

משה גפני: אני גם אז התקשרתי, יוסף סגל התקשר אלי, הוא אומר: זה הולך לעלות בוועדת שרים, תתקשר לזה, תתקשר לזה; אחרי זה בוועדת העבודה והרווחה.

משה גפני: גם עכשיו, אני מקווה שמליאת הכנסת תאשר את זה, ואז בשבוע הבא כבר ועדת העבודה והרווחה מתכנסת כדי לאשר את זה לקריאה שנייה ושלישית.

משה גפני: אני אומר: יישר כוח לכל אלה שעסקו במלאכה, אבל תודה רבה מיוחדת ליוסף סגל, הוא עושה פה היסטוריה.

משה גפני: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אחרון הדוברים – חבר הכנסת אורי מקלב.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה לך.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת נסים זאב, אתה הלנת, ובצדק, על כך שהצעת חוק שאתה טרחת כל כך הרבה עליה, היית בתוך העניין הזה, פעלת רבות בעניין הזה, וגם נפלה הזכות לידך בסופו של דבר לברך על המוגמר אחרי שרבים ניסו, וקידמו אולי קצת, אבל אתה, האמת, אצלך, בפעילות שלך, הבאת את הפוש ואת – בסופו של דבר העלית אותה למסלול של חקיקה, ואתה מרגיש אולי לא נוח שאחרים, שבסך הכול אולי הוצמדו לחוק הזה, נחשבים.

אורי מקלב: אבל בוא נעשה פשרה, ואני חושב שגם אתה תסכים, שהיא תניח את דעתך: אנחנו צריכים לקרוא לזה "חוק יוסף סגל", כפי שנאמר.

אורי מקלב: אנחנו כבר בתוך – כבר קוראים; כשקראו לעזרה – אני אראה לכם את האס.

אורי מקלב: אם.

אורי מקלב: אס שקיבלתי: חוק יוסף סגל עולה עוד מעט למליאה, תעלה מהר למליאה.

אורי מקלב: אצלנו זה כבר מופיע בסדר-היום שלי כחוק יוסף סגל, והוא באמת יצטרך להיות רשום על שמו – בעקביות, בנחישות, בהתמדה, שמראה גם על אופי, ובשקט שבו הוא עשה.

אורי מקלב: והייתה תקופה – ואני רוצה להגיד לכם שלא לפני הרבה זמן קצין הכנסת קרא לי והמלצתי עליו, מכיוון שהיו גם אנשים שביקשו להוציא אותו מהכנסת, בגלל שהפריע להם – על כך שהוא בסך הכול מדבר על חוק כל כך, כל כך אנושי, כל כך ברור, שנותן קצת מענה למה שמגיע להם.

אורי מקלב: ויוסף סגל עצמו, יוסף כבר לא ייהנה מזה, מכיוון שהוא כבר, ברוך השם, כבן 20, וגם אין לו שום אח ואין לו אחות.

אורי מקלב: הטלפון הראשון שקיבלתי מהם כבר לפני כמה שנים – על הקו היה מנהל תלמוד-התורה שלו, של יוסף, כשהוא למד, שלמה רוזנשטיין, חבר מועצת עיריית ירושלים, שאמר לי: תשמע, לאימא של יוסף יש התלבטות.

אורי מקלב: היא רוצה לשלוח אותו למוסד תורני אחרי הישיבה הקטנה, אבל היא יודעת שאם הוא יגיע למוסד תורני הוא לא יוכל להמשיך, היא לא תוכל לקבל עבורו כסף – וזה האוכל שלהם, זה האוכל.

אורי מקלב: אנחנו גם צריכים להזכיר לטובה את אימא של יוסף – תמסור לה גם בשמנו – שעמדה כאן, והלכה אתו, ובאה אתו.

אורי מקלב: היום הוא כבר בחור בן 20, אבל כשהוא הגיע לפה הוא היה בן 17, כשהוא הגיע לפה, והיא ליוותה אותו באדיקות, ולא היה כסף לנסיעות, אבל הם באו כאן לכנסת לקדם את החוק הזה, ולא אמרו ולא נכנעו לשום דבר.

אורי מקלב: ומה שחשוב באמת בעניין הזה, שזה לא רק הפלה בין יתום ליתום ובין אלמנה לאלמנה; תכלית החוק הייתה לעזור, לתת לפעמים את הלחם ואת החלב, את הביגוד, את ההוצאות המינימליות כשאין מפרנס בבית; זה נותן את המינימלי.

אורי מקלב: אז מי שלמד במקום תורני ולא למד במכון להשכלה גבוהה לא מגיע לו?

אורי מקלב: האפשרויות שלו גדולות יותר?

אורי מקלב: הרי אני לא מצליח – משנה איפה הוא לומד או משנה המצב שיש יתומים ואלמנות?

אורי מקלב: לדאבוננו יש רבים.

אורי מקלב: ולא מזמן – ואני חושב שבזכות יוסף סגל ואחרים החוק הזה יוכל – אני בזה אסיים – לעזור לרבים, יתומים מנפגעי פעולות איבה.

אורי מקלב: היו לי פניות מכמה יתומים שההורים שלהם נהרגו באוטובוס לכותל, בקו 2, אחד מהם, והם לא יכולים לקבל, גם בנים וגם בנות, והכסף הזה הוא כסף מהותי.

אורי מקלב: לכן, צריך להזכיר באמת, להגיד תודה.

אורי מקלב: אנחנו כולנו אומרים תודה למאיר כהן, אבל צריך גם להגיד תודה, להוסיף, לשלמה מור-יוסף, מנכ"ל הביטוח הלאומי, שהייתי אצלו לא בישיבה אחת; דחף, ניסה להוביל מול היועצים המשפטיים, עד שהחוק הזה באמת הגיע לבשלות ואפשר לחוקק אותו.

אורי מקלב: והייתה הסכמה גם של הביטוח הלאומי ושל מאיר כהן, בעצם גם בהסכמת האוצר, שבסך הכול מדובר ב-15 מיליון שקל בתקציב הכולל, אבל למשפחות האלה זה הרבה.

אורי מקלב: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: חברי כנסת, נא לשבת.

חמד עמאר: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 155) (הרחבת הגדרת ילד לעניין ביטוח שאירים), התשע"ד–2014.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים בקריאה ראשונה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 155) (הרחבת הגדרת ילד לעניין ביטוח שאירים), התשע"ד–2014, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 11, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 155) (הרחבת הגדרת ילד לעניין ביטוח שאירים), התשע"ד–2014, עברה בקריאה ראשונה, ותחזור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

חמד עמאר: לפני נעילת המליאה אני רוצה לברך את העם היהודי לרגל חג השבועות.

חמד עמאר: חג שמח.

חמד עמאר: תם סדר-היום.

חמד עמאר: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, י"א בסיוון התשע"ד, 9 ביוני 2014, בשעה 16:00.

חמד עמאר: ישיבה זו נעולה.