ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 140, 2014-05-28 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ח באייר התשע"ד – יום ירושלים כידוע, חג שמח לכולם – 28 במאי 2014.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בפתח הישיבה – אומנם יצא כרגע מכתב רשמי לכל חברי הכנסת, אבל אני רק אזכיר שמזכירת הכנסת הביאה לי, לאחר בדיקה שנערכה במזכירות, את כל המסמכים של כל ששת המועמדים, לרבות החתימות שהוצגו.

יולי יואל אדלשטיין: הכול נמצא כשר על-פי כל חוק וכל דין, ולכן יש לנו כרגע שישה מועמדים רשמיים, ואני מברך אותם על ההצטרפות הרשמית למירוץ.

יולי יואל אדלשטיין: שאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית כאן, רק שאני עדיין לא רואה את השר שאמור להשיב לו.

יולי יואל אדלשטיין: השאילתה הדחופה הראשונה בסדר-היום היא של חבר הכנסת אראל מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא: העברת משרדי הממשלה לירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: מטבע הדברים, מי שישיב לו הוא שר הכלכלה, המסחר, הדתות וירושלים והתפוצות, חבר הכנסת נפתלי בנט.

יולי יואל אדלשטיין: נקווה שאכן נזכה לראות אותו בתוך דקות כאן.

אברהם מיכאלי: יש פקקים ביום ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: השר לענייני ירושלים, אתה אומר, עסוק ביום ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: אני רואה, גברתי המזכירה, שמכתבי נזיפה שלנו לממשלה לא כל כך עוזרים, אז כנראה צריך לעבור לפסים מעשיים יותר בעניין הזה.

נפתלי בנט: בוקר טוב.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, הופיע לנו שר הכלכלה.

יולי יואל אדלשטיין: נמצאה האבדה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית מוזמן לגשת למיקרופון במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: שר הכלכלה, המסחר, הדתות, ירושלים והתפוצות, חבר הכנסת נפתלי בנט, מוזמן לעלות לדוכן הנואמים.

יולי יואל אדלשטיין: שאילתה מס' 199 – העברת משרדי הממשלה לירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית – בבקשה, אדוני.

אראל מרגלית: תודה רבה.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, חג ירושלים שמח.

אראל מרגלית: לאחרונה קיבלה הממשלה החלטה לדחות בשלוש שנים את העברת משרדיה; במאי 2015 ההליך היה אמור להסתיים.

אראל מרגלית: אנחנו דיברנו על זה כבר מזמן.

אראל מרגלית: מחקר כלכלי קבע שהמעבר יביא לשדרוג כלכלי ותעסוקתי דרמטי בעיר.

אראל מרגלית: רצוני לשאול: 1.

אראל מרגלית: מה ייעשה כדי למנוע את דחיית המעבר ולחיזוק מעמדה של ירושלים?

אראל מרגלית: 2.

אראל מרגלית: מי הוא המשרד והגורם האחראי?

יולי יואל אדלשטיין: תודה בשלב זה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה יכול לשבת בינתיים.

יולי יואל אדלשטיין: אם תרצה לשאול שאלה נוספת, נאפשר לך.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חג עצמאות שמח.

אברהם מיכאלי: היום יום ירושלים.

נפתלי בנט: חג ירושלים שמח.

נפתלי בנט: אני פשוט חוזר מסיור לילי, מ-24:00, בגבעת-התחמושת, ועד גיא בן-הינום.

נפתלי בנט: שמנו בפייסבוק, אדוני היושב-ראש, אמרנו: בואו לסיור, נעשה סיור.

נפתלי בנט: הגיעו 4,000 אנשים, ישראלים מכל הארץ – קיבוצניקים, מושבניקים, עירונים.

נפתלי בנט: מדהים.

נפתלי בנט: עם ישראל רוצה להתחבר שוב לירושלים.

נפתלי בנט: אז אני מתנצל על – – –

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

נפתלי בנט: 1–2.

נפתלי בנט: המשרד לענייני ירושלים והתפוצות, שבראשו אני עומד, פועל הרבה מאוד לחיזוק מעמדה של ירושלים כבירה.

נפתלי בנט: בתחומי הכלכלה אנחנו מסייעים בעידוד יזמות טכנולוגית ופיתוח תעשייה עתירת ידע בעיר, הן בתחום ההיי-טק והן בתחום הביו-טכנולוגיה.

נפתלי בנט: גם בתחומי התיירות משקיע המשרד מאות מיליונים בשדרוג המרחב התיירותי בירושלים, בין השאר באמצעות השקעות משמעותיות בניקיון ותחזוקה.

נפתלי בנט: החלטת הממשלה התחייבה – אני אומר את הדברים כמו שהם – לאחר שהממשלה לא עמדה בלוח הזמנים הקודם שהיא התוותה לעצמה ונדרשה ארכה.

נפתלי בנט: הסיבה היא שמדובר במהלך מורכב מאוד לביצוע.

נפתלי בנט: נדרש להסיט עובדים ממקום עבודתם הקבוע, ליצור יש מאין מאסה של מבני ציבור בעיר, בשעה שגם יחידות בירושלים משוועות לפתרון דיור, ולכול יש עלויות גדולות מאוד של זמן, של משאבים.

נפתלי בנט: הממשלה מוכנה להשקיע את המשאבים האלה ומתייחסת לנושא בכל כובד הראש.

נפתלי בנט: תיקון החלטת הממשלה לעניין העברת היחידות הארציות של הממשלה לירושלים צירף את המשרד לענייני ירושלים כחבר בוועדת החריגים.

נפתלי בנט: במסגרת זו אנחנו נפעל – עכשיו שיש לנו הכוח הזה – נפעל ללא לאות להעברת היחידות המבקשות פטור ולצמצום הפטורים הניתנים.

נפתלי בנט: כמו כן מטילה ההחלטה על המשרד את האחריות למעקב אחר יישום ההחלטה.

נפתלי בנט: כלומר, אנחנו נעקוב, ובמסגרת זו נפעל באופן אקטיבי מול משרדי הממשלה ומול השותפים הרלוונטיים ליישומה על מנת לוודא שבאמת נעשים כל הצעדים הנדרשים להעברת היחידות הארציות של הממשלה לירושלים בזמן הנקוב.

נפתלי בנט: אני רק אגיד במאמר מוסגר: בדיוק מה שאתה עושה זה הכי נכון, חבר הכנסת אראל מרגלית.

נפתלי בנט: אנחנו יודעים שכשלוחצים עוד ועוד ומציגים לנו מראה, זה מדרבן אותנו.

נפתלי בנט: גם אנחנו ננסה לדרבן את האחרים, וגם את עצמנו.

נפתלי בנט: אז אני בעיקר מודה לך על שהעלית את הנושא לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה עד כה לשר.

אראל מרגלית: תודה רבה, כבוד השר, ואני שמח על הדיאלוג הלוך ושוב בינינו בנושא הזה, ואני גם מברך אותך על הסיור הלילי בגבעת-התחמושת.

אראל מרגלית: היה לי שם שיא כשלמדתי ב"רנה קאסן".

אראל מרגלית: לאחר הדיונים אתמול בוועדות השונות, בעיקר בוועדה לביקורת המדינה, ראינו פקידים ממשלתיים עם הרבה מאוד רצון טוב.

אראל מרגלית: מה שהיה חסר לנו – ואני מבין שהמשרד שלך הוא הממונה – היה חסר לנו לראות גורם מקצועי ממשלתי שנותן לנו את התחושה שהוא מוביל את זה.

אראל מרגלית: כי היה הדיור הממשלתי, היה משרד ראש הממשלה – ואנחנו מדברים, בוא לא נשכח, על 4,000 משרות; אנחנו מדברים על סדר גודל של 450 מיליון שקל בהכנסות לירושלים וסדר גודל של 120 מיליון שקל הכנסות בשנה.

אראל מרגלית: אם הדבר הזה יתקיים, זה בנפשנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר, בבקשה.

נפתלי בנט: אני חושב שחבר הכנסת מרגלית, כידוע למי שעוד לא יודע, הוא אחד מבוני ירושלים, גם פיזית וגם עסקית וכלכלית.

נפתלי בנט: משרד ראש הממשלה ואנחנו – שאנחנו, נקרא לזה, הגורם המדרבן אותם בעיקר, כי בסוף הכוח נמצא שם – אז השילוב הזה הוא השילוב שיפקח וידחף.

נפתלי בנט: אני אקח הביתה מהשיחה הזאת – להלחיץ את המערכת בעניין הזה.

נפתלי בנט: אתה צודק.

נפתלי בנט: אתה פשוט צודק.

אראל מרגלית: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית על השאילתה ולשר על התשובה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה כבר ערוך לענות על השאילתה הבאה?

נפתלי בנט: כן, כן.

יולי יואל אדלשטיין: שאילתה דחופה מס' 201, של חבר הכנסת אליהו ישי.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: דקירת סוחר יהודי בג'רבה שבתוניסיה.

יולי יואל אדלשטיין: כאן אני מבין שזה בכובע של שר התפוצות הממונה על ביטחון הקהילות היהודיות בחו"ל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני חבר הכנסת ישי.

אליהו ישי: ביום שישי נדקר יהודי סוחר תכשיטים בג'רבה שבתוניסיה על-ידי מוסלמי שקרא קריאות אנטישמיות.

אליהו ישי: לתדהמת הקהילה היהודית, הדוקר שוחרר לאחר שמוסלמים הפגינו מול תחנת המשטרה, וכמובן כתוצאה מכך הוא שוחרר.

אליהו ישי: רצוני לשאול: 1.

אליהו ישי: האם המקרה ידוע?

אליהו ישי: 2.

אליהו ישי: אם כן – מה נעשה בנושא?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ישי.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר.

נפתלי בנט: 1.

נפתלי בנט: המקרה אכן ידוע לנו, חבר הכנסת ישי.

נפתלי בנט: ביום שישי, 23 במאי, נדקר סוחר יהודי בשוק בג'רבה על ידי-צעיר מוסלמי, ככל הנראה לאחר תגרה ביניהם.

נפתלי בנט: הסוחר היהודי מאושפז בבית-חולים, אבל ברוך השם לא נשקפת סכנה לחייו.

נפתלי בנט: התוקף נעצר אבל שוחרר בלחץ המקומיים.

נפתלי בנט: לפני כחודש, במהלך הפסח, אירע מקרה דקירה דומה של יהודי בג'רבה.

נפתלי בנט: האירועים האלו קרו למרות הגברת אמצעי הביטחון מצד גורמי הביטחון התוניסאיים.

נפתלי בנט: 2.

נפתלי בנט: מכיוון שאין לנו יחסים דיפלומטיים עם תוניסיה, אנחנו פועלים להעביר את המסרים, חבר הכנסת ישי, באמצעות בני-שיח רלוונטיים בערוצים דיפלומטיים שקטים, ואף באמצעות ראשי הארגונים האמריקניים, היהודים האמריקנים, שמבקרים בתוניסיה ונפגשים עם גורמי ממשל.

נפתלי בנט: הם מנוף אפקטיבי כלשהו.

נפתלי בנט: באשר לדאגתנו לביטחונם של היהודים בג'רבה ובתוניסיה בכלל ובצורך להבטיח את שלומם וביטחונם של הקהילה היהודית והתיירים היהודים והישראלים שמבקרים במקום: צריך לציין ששרת התיירות התוניסאית – זאת אומרת, יש גם להם אינטרס לדאוג לזה – הזמינה את התיירים הישראלים להשתתף בהילולה בג'רבה, למרות התנגדות של גורמים שהם נגד נורמליזציה; והשלטונות התוניסאיים באמת משתדלים, הם נוקטים את האמצעים הדרושים כדי לדאוג לביטחונם של האורחים הישראלים ואלפי היהודים, בעיקר מקנדה, צרפת ובלגיה – זה אינטרס תוניסאי.

נפתלי בנט: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת ישי.

אליהו ישי: מכובדי השר, האירועים האלה, גלי האנטישמיות, הולכים וגוברים במקומות רבים בעולם.

אליהו ישי: בבריסל הזוג ריוה קיפחו את חייהם, ועוד, מקרים רבים של אנטישמיות בצרפת ובמקומות רבים בעולם.

אליהו ישי: יש הבדל, כמובן, בין מדינות שיש בינינו לבינן יחסים דיפלומטיים, בילטרליים, לבין תוניסיה, שזה הרבה יותר מורכב.

אליהו ישי: השאלה היא, מה בכוונתכם לעשות לנוכח גלי האנטישמיות שמתפרצים בעוצמות ברחבי העולם?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ישי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

נפתלי בנט: האנטישמיות העתיקה עוטה עטיפה חדשה, והיא בעיקר באה לידי ביטוי ברטוריקה אנטי-ישראלית, שזה כביכול לגיטימי, על המדיניות שלנו והכול.

נפתלי בנט: אנחנו יודעים ידוע היטב שזו אותה גברת בשינוי אדרת.

נפתלי בנט: אלפי שנים העם היהודי סובל מרדיפות; ברוך השם בעת הזאת יש לנו מדינה.

נפתלי בנט: אני חושב שהדרך להתמודד היא מה שאנחנו עושים, זה להיות גאים במדינה שלנו, לא להתבייש, לא להתנצל, אלא להיות מדינה יהודית בטוחה בעצמה.

נפתלי בנט: ובכל אירוע – לטפל נקודתית בעניין הזה.

נפתלי בנט: אנטישמיות – ככל שאותם אנטישמים ידעו שיש פה מדינה יהודית חזקה ובטוחה, לא רק שיהיה מענה אחר כך, גם מלכתחילה רמת האנטישמיות, להערכתי, תרד.

נפתלי בנט: אנחנו עוקבים אחרי האירועים האלה.

נפתלי בנט: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר נפתלי בנט.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן תשובותיו על שתי השאילתות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר התחבורה והבטיחות בדרכים, חבר הכנסת ישראל כץ, לעלות לדוכן על מנת להשיב על שאילתה דחופה שמספרה 198 מאת חבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא: אי-נגישות משרד התחבורה ברמלה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן יש לך עוד שאילתה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, משרד התחבורה ברמלה איננו נגיש לבעלי מוגבלות המתניידים בכיסא גלגלים.

איתן כבל: רצוני לשאול: 1.

איתן כבל: מה ייעשה כדי לאפשר גישה לבעלי מוגבלות בכיסא גלגלים?

איתן כבל: 2.

איתן כבל: מה הוא לוח הזמנים לביצוע?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, בבקשה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת איתן כבל, חברי וחברות הכנסת, השאילתה הועברה להתייחסות מנהל אגף הרישוי במשרד, ולהלן תמצית התשובה שהתקבלה: 1–2.

ישראל כץ: משרד הרישוי רמלה שוכן בבניין קריית הממשלה, שבו ממוקמים משרדי ממשלה רבים.

ישראל כץ: אל משרדנו ואל משרד הפנים, הממוקמים באותה הקומה, יש גישה למוגבלי ניידות, לרבות אלו הרתוקים לכיסא גלגלים.

ישראל כץ: בבניין ארבע קומות חניה, ובהן חניות נכים ייחודיות בקרבת המעליות, המובילות לכניסה הראשית, שבה מתבצע בידוק ביטחוני, ומשם מעלית מובילה מקומת המסד אל קומת משרד הפנים והרישוי.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

איתן כבל: אדוני השר, תודה על התשובה.

איתן כבל: אני אבדוק את הטענה הזו, יכול להיות שיש אי-הבנה לגבי – יכול להיות שאתם השבתם לי – יכול להיות שאני טעיתי בשאלה.

איתן כבל: אני רוצה, רק כדי להיות בטוח בכך ששאלתי על המשרד – כנראה מדובר, שוב, אני פתאום ככה מבין – כי לא יכול להיות, הרי מי שמוגבל לא אומר אין כשיש.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: העניין הוא כנראה המקום שבו צריך לקבל את בדיקות העיניים ואת כל האישורים הנדרשים.

איתן כבל: אבל אני מבטיח לאדוני לבדוק ולהתקשר אליך ישירות.

איתן כבל: אין לי ספק שאתה תטפל בעניין הזה בצורה הרצינית והמהירה ביותר.

ישראל כץ: תודה רבה.

ישראל כץ: אני אשמח.

איתן כבל: תודה לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל, תודה גם לשר התחבורה והבטיחות בדרכים חבר הכנסת ישראל כץ.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים – לא, אנחנו לא עוברים, כי חבר הכנסת השואל לא נמצא.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו מודים מאוד לשר ישראל כץ, ומצטערים שחבר הכנסת לא הספיק להגיע; עבדנו בצורה אינטנסיבית – תודה, אדוני השר – ולכן השאילתה הדחופה הבאה לא תיענה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק איסור הפליה מחמת גיל (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, הצעת חברת הכנסת אורית סטרוק וקבוצת חברי הכנסת; והצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 155) (הרחבת הגדרת ילד לעניין ביטוח שאירים), התשע"ד–2014, הצעת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, אתה לא מתנגד לחזור לדוכן?

יולי יואל אדלשטיין: הגיע חבר הכנסת, ותשיב לו.

מוחמד ברכה: פשוט הישיבה של ועדת החינוך התארכה.

מוחמד ברכה: זה דיון שאני יזמתי.

מוחמד ברכה: אני מתנצל.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור, אנחנו מקבלים את ההסבר, ואם השר לא מתנגד אז אין לנו בעיה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוחמד ברכה, שאילתה דחופה מס' 197, הנושא הוא: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים פועלת ללא תקציב מתחילת השנה.

יולי יואל אדלשטיין: המשיב, כידוע, שר התחבורה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

מוחמד ברכה: תודה, אדוני היושב-ראש.

מוחמד ברכה: אדוני השר, במדינת ישראל נהרגים מדי שנה 300 בני-אדם בתאונות דרכים.

מוחמד ברכה: הגוף האמון על הבטיחות בדרכים פועל מתחילת השנה ללא תקציב מאושר.

מוחמד ברכה: רצוני לשאול: 1.

מוחמד ברכה: מדוע לא אושר התקציב עד היום?

מוחמד ברכה: 2.

מוחמד ברכה: האם המשרד מודע להשלכות הקשות של אי-אישור התקציב?

מוחמד ברכה: 3.

מוחמד ברכה: כיצד יפעל המשרד לאישור התקציב?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

ישראל כץ: 1–3.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת, לפני כשבוע חתמתי על הצעת תקציב הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים לשנת 2014, כפי שהועברה ואושרה במועצת הרשות.

ישראל כץ: ההצעה צפויה להיחתם בימים הקרובים גם על-ידי שר האוצר, דבר שיאפשר הוצאת התחייבויות בהתאם לתוכנית.

ישראל כץ: יש לציין כי מתחילת השנה המשיכו כלל משרדי הממשלה בפעילות השוטפת למניעת תאונות דרכים במימון ביניים מתקציבם השוטף.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת ברכה – בבקשה, אדוני.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני מודע לפעילותו של השר, ודווקא בתקופת כהונתו במשרד התחבורה אנחנו מרגישים שיש טיפול ראוי בנושא תאונות הדרכים, והמספרים מעידים על עצמם – אף שהמספרים הם לא מספרים, הם בני-אדם.

מוחמד ברכה: אבל לפעול במתכונת זמנית, אני חושב שזה מאוד חמור.

מוחמד ברכה: אני חושש – אני מקווה שלא נחזור לאותם הימים שהיינו עומדים כאן בכנסת ומדברים על מספרים של 400 וקרוב ל-500 הרוגים בתאונות דרכים.

מוחמד ברכה: לכן אני חושב שהשר, בתוקף תפקידו ובתוקף מעמדו בממשלה, צריך לעשות על מנת שההתנהלות תהיה תקינה, ואי-אפשר לבוא ולהגיד שיש פה השבט של משרד האוצר והשבט של משרד התחבורה; זו הממשלה בסופו של דבר.

מוחמד ברכה: זה דבר שהוא פיקוח נפש, לכן אני מקווה שהשר, תהיה לו בשורה מתי העניין הזה יוסדר באופן מלא, ולא באופן זמני.

מוחמד ברכה: זו השאלה, בעצם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ברכה.

ישראל כץ: קודם כול, אני מקבל את ההערה.

ישראל כץ: אין כאן מצב של ויכוח בין משרדי התחבורה והאוצר, אני חלילה לא רוצה להאשים את משרד האוצר.

ישראל כץ: זה היה יותר עניין של הידיינות פנימית בתוך הרשות, ולאחר מכן הידיינות בין המשרד – מאחר שאני כשר צריך לאשר את המדיניות, גם בהקשר לתקציב – בין המשרד לבין הרשות.

ישראל כץ: אני חתמתי, כאמור, כמו שאמרתי, ושר האוצר הוא – לא צפויה שום בעיה – הוא יחתום בימים הקרובים.

ישראל כץ: יחד עם זאת, בהמשך להערתך, השנה עד כה – אנחנו כבר כמעט חמישה חודשים מתחילת השנה – יש ירידה נוספת של כ-20%.

ישראל כץ: אומנם כמו שאמרת, כל הרוג הוא עולם ומלואו, וכל פצוע, אני חושב; כ-20% גם מהמספר של לפני שנה.

ישראל כץ: לפני שנתיים היו פחות מ-300, שזה היה דבר מפתיע, מדהים, וזה המספר הנמוך ביותר זה 50 שנה, למרות הגידול במספר כלי הרכב והנהגים.

מוחמד ברכה: והאוכלוסייה.

ישראל כץ: בשנה שעברה היו 310, שזה הישג לא פחות גדול, כי לפעמים, כשיש לך ירידה פתאומית היא מקרית.

ישראל כץ: אבל דווקא המספר 310, שעדיין זה היה מתחת לגרף המתוכנן, היה מאוד משמעותי, והשנה, בלי לפתוח פה לשטן, כמו שאומרים, יש ירידה נוספת של 20%.

ישראל כץ: יש כאן פעילות משולבת: הפעילות של הטיפול בתשתיות מחוץ – של כבישים, מסילות, מחלפים, כל מה שכבר התחיל לפעול – וגם בתוך היישובים, היא בהחלט מאוד משמעותית.

ישראל כץ: כמובן שפעילות האכיפה של משטרת ישראל היא פעילות מאוד חשובה, וכמובן כל פעילות ההסברה, החינוך, גופי ההצלה, בטיחות הרכב, כל המרכיבים האחרים.

ישראל כץ: מדינת ישראל מדורגת היום לפי המדדים האירופיים במקום החמישי מבין המדינות המפותחות במדדים של הרוגים ל-1,000 נפש.

ישראל כץ: ואנחנו ממשיכים, ממשיכים בדבר, והרשות באמת צריכה לפעול כגורם מוביל, גורם שיש לו כלים מחקריים ודברים אחרים ותיאום בין שאר הדברים.

ישראל כץ: אבל המאבק בנושא תאונות הדרכים נמשך.

ישראל כץ: ידוע שבמגזר הערבי יש אחוז גבוה מאוד, לצערנו, של מעורבים בתאונות ושל הרוגים.

ישראל כץ: יש ירידה גם השנה, ובהחלט, יש כאן מקום להשקיע השקעה מאוד משמעותית, וגם השקעה פנימית במודעות ביישובים עצמם.

ישראל כץ: אם כאן, באמת, המספרים יהיו דומים לכלל האוכלוסייה, אז צפויה עוד ירידה; מלבד הצלת החיים – זה הכי חשוב – עוד ירידה מאוד משמעותית בסך המדדים של מדינת ישראל.

ישראל כץ: אנחנו סימנו את זה בעצם כמטרה מרכזית – זה ונהיגת צעירים ודברים דומים.

ישראל כץ: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר התחבורה ישראל כץ ולחבר הכנסת השואל מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: לשר אני גם מודה על הנכונות שלו לענות על השאילתה למרות העיכוב.

מוחמד ברכה: תאחל לו הצלחה תמיד.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו תמיד – מדובר פה בדיני נפשות, אז תמיד מאחלים לו בהצלחה.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/2306/19; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים בינתיים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: להזכירכם, בעוד כשעה תתחיל ישיבה מיוחדת לכבוד יום ירושלים בהשתתפות ראש הממשלה ויושב-ראש האופוזיציה, ובינתיים אנחנו בסדרה של חוקים לקריאה טרומית.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה הראשונה היא הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הטבות למי שמקבל גמלה לפי חוק הביטוח הלאומי וקיבל גמלת הבטחת הכנסה), התשע"ד–2014, של חבר הכנסת דוד צור.

יולי יואל אדלשטיין: הנמקה מן המקום, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: המשיב הוא שר הרווחה והשירותים החברתיים, חבר הכנסת מאיר כהן.

דוד צור: אדוני היושב-ראש, שר הרווחה, שר התחבורה, חברי חברי הכנסת, כמובן, החוק בעצם בא לעשות איזה צדק עם אנשים שעד, נאמר – היו מקבלי קצבה של השלמת הכנסה, ולמעשה, מהרגע שהפכו להיות אלמנים, אלמנות, והתחילו לקבל קצבת שאירים, ההטבות שממילא ניתנו להם בהנחות בארנונה או בתחבורה וכן הלאה – רובם הם אנשים מבוגרים או קשישים – בסופו של דבר קצבת השאירים, לכאורה נתנה להם איזו דלתא, תוספת של שכר שבעצם ממנה הפכו להיות לא זכאים להטבות.

דוד צור: צריך לומר שהביטוח הלאומי ומשרד הרווחה על-פי רוב לא נגעו בהטבות האלה, אבל הנושא לא עוגן בחקיקה.

דוד צור: ולכן, בהתייעצות עם הממשלה, סוכם שהנושא הזה יעוגן וגם ייסגר בחוק.

דוד צור: לכן, אני מאוד שמח שהממשלה קיבלה את העמדה הזאת.

דוד צור: גם סוכם כי שאר הליכי החקיקה ייעשו בתיאום עם הממשלה.

דוד צור: הצעת החוק הזאת, לדעתי, היא הצעת חוק שעושה צדק.

דוד צור: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת צור.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את שר הרווחה והשירותים החברתיים, חבר הכנסת מאיר כהן, להשיב בשם הממשלה על הצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת וחברות כנסת נכבדים, אדם המקבל גמלת הבטחת הכנסה, בעיקר בגיל זיקנה, לפי חוק הבטחת הכנסה, זכאי לסל הטבות נלוות הניתנות על-ידי גורמים שונים, וביניהם רשויות מקומיות, רשות השידור, תחבורה ציבורית, חברת החשמל, קופות-חולים ועוד.

מאיר כהן: כאשר אותו אדם מתאלמן, הוא אינו זכאי עוד לקבלת גמלת הבטחת הכנסה, ובמקום זאת הוא מקבל קצבת שאירים לפי חוק הביטוח הלאומי.

מאיר כהן: ההטבות שנלוו לגמלת הבטחת ההכנסה נשללות אף הן בשל הזכאות לקצבת שאירים.

מאיר כהן: מצבם של אלה מורע, שכן שיעור ההטבות הנלוות הנו בעל ערך לא מבוטל, אשר עולה על ערך תוספת קצבת השאירים שזכו לה.

מאיר כהן: לפי הצעת החוק לא תישלל הזכאות לסל ההטבות הנלווה מאלה שקיבלו גמלת הבטחת הכנסה וזכאותם לגמלה הופסקה בשל קבלת קצבת שאירים.

מאיר כהן: ועדת השרים החליטה לתמוך בהצעת החוק, אך בכפוף לכך שהליכי החקיקה יימשכו בתיאום עם המוסד לביטוח לאומי, משרד האוצר ומשרד המשפטים.

מאיר כהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד צור, אני מבין שאתה מקבל את ההתניות של הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו יכולים לעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הטבות למי שמקבל גמלה לפי חוק הביטוח הלאומי וקיבל גמלת הבטחת הכנסה), התשע"ד–2014, של חבר הכנסת דוד צור וקבוצת חברי הכנסת – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 16 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הטבות למי שמקבל גמלה לפי חוק הביטוח הלאומי וקיבל גמלת הבטחת הכנסה), התשע"ד–2014, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 16 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/1027/19; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת דוד צור לעלות לדוכן להציג את הצעת חוק נכי המלחמה בנאצים (תיקון – תגמול לבן-זוג של נכה שנפטר), התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב לו בשם הממשלה סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי.

דוד צור: תודה.

דוד צור: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ההצעה הזאת גם היא באה לתקן עיוות מסוים שנוצר כתוצאה מחקיקה וחקיקה נוספת.

דוד צור: ההצעה בעצם מדברת על כך שחוק נכי המלחמה בנאצים, התשי"ד–1954, מגדיר שמי שהוכר כנכה המלחמה בנאצים לצורך קבלת קצבה חודשית בגין נכות שלקה בה משירות פעיל בצבא אחת ממעצמות הברית או מהשירות באחת היחידות שלחמו במחתרת נגד השלטון הנאצי, ושערב פטירתו היה זכאי לתגמול מכוח סעיף 4א או סעיף 4ב – יוסיפו לשלם את התגמול לידי בן-הזוג רק עד תום שלוש שנים מסוף חודש אירוע הפטירה.

דוד צור: לאלו שהיו זכאים ערב פטירתם מכוח סעיפים 4ג או סעיף 4ד, יוסיפו לשלם את התגמול לידי בן-הזוג כל עוד לא נישא מחדש.

דוד צור: לעומתו, חוק ההטבות לניצולי השואה, התשס"ז–2007, קובע כי ניצולי השואה יוצאי מחנות ריכוז, גטאות ומחנות עבודה שעבדו בהם בעבודת פרך יהיו זכאים לקבל קצבה חודשית והטבות נוספות, אולם שותק לגבי המשך תשלום הקצבה לבן-הזוג לאחר פטירת הזכאי כפי שמוגדר בחוק כדלהלן.

דוד צור: כיום קיים בחוק אי-שוויון בין הזכאות של אלמני ואלמנות ניצולי השואה או נכי המלחמה בנאצים, אשר בחייהם היו זכאים לקבל קצבה חודשית בהתחשב מאיזה חוק הוכר או מאיזה סעיף.

דוד צור: לא ניתן למצוא הצדקה להבחנה זו, בייחוד כאשר ניצולי השואה, נכי המלחמה בנאצים ובני-זוגם נמצאים בגיל מתקדם ולרוב במצב כלכלי לא קל, וחלק גדול מאוכלוסיית נכי המלחמה בנאצים עלה לישראל בגיל מבוגר יחסית ואינו זכאי לקצבת זיקנה ושאירים אלא לגמלת זיקנה ושאירים מיוחדת, בהתאם להסכם שנחתם בין ממשלת ישראל לבין המוסד לביטוח לאומי בדבר מתן גמלאות זיקנה ושאירים מיוחדות.

דוד צור: מטרת הצעת החוק המתפרסמת בזה היא הפסקת ההבחנה הבלתי-מוצדקת שקיימת כיום בחוק בין זוג ניצולי שואה לבין זוג – נכה מלחמה בנאצים שנפטר, בכך שלאלמן או לאלמנה של הזכאי תוענק הגמלה לשארית חייהם וללא הבחנה אם נישאו מחדש אם לאו.

דוד צור: הצעת חוק זהה הונחה על שולחן הכנסת השמונה-עשרה על-ידי חבר הכנסת אריה ביבי וקבוצת חברי הכנסת.

דוד צור: אתי חתומים על ההצעה הזו גם חברי הכנסת מאיר שטרית, אלעזר שטרן, עמרם מצנע, דב חנין, מיכל רוזין, יפעת קריב, שאגב הציעה הצעה דומה משלה ובסוף הצטרפה להצעה זו, מרב מיכאלי, משה מזרחי, ניצן הורוביץ ומיקי רוזנטל.

דוד צור: אני כמובן מודה לכל אלה.

דוד צור: אני גם רוצה לומר שאני מודה מאוד לממשלה על המהלכים שהיא עשתה בכלל כדי לתקן אולי גם עיוותים שהיו לאורך שנים בכלל, כדי לאפשר חיים בכבוד גם לאלה שנותרו אחרי שלחמו בנאצים, אחרי שעלו ארצה, על הזוועות שעברו, ובסופו של דבר, כולנו מבינים שאנחנו חבים להם חוב מוסרי ענק.

דוד צור: לכן אני חושב שחובה על כולנו לאפשר לאלה שעדיין עמנו, ונקווה שיהיו עמנו עוד שנים רבות, לחיות את חייהם בכבוד וגם לסיים אותם בכבוד.

דוד צור: לכן, ההטבות האחרונות שהובאו לדיון פה בבית הזה, אדוני היושב-ראש, רק לפני כשבועיים ואושרו בסך כולל של כמיליארד שקל – ההצעה הזאת היא הצעה קצת יותר צנועה.

דוד צור: היא באה לתת שוויון לאוכלוסייה מאוד ספציפית, אם כי גם מאוד כאובה, של אלמנים ואלמנות שלא נמצא שוויון כלפיהם בשני חוקים נפרדים.

דוד צור: לכן אני חושב שהעובדה – והתהליך לקח לא מעט זמן, כמעט שנה – כדי שהאוצר יתרצה בעניין הזה, ולחבר את זה להצעה כוללת, וטוב שעשינו כך.

דוד צור: העלות המוערכת של התקציב כאן, אף שאקטוארית קשה אולי לאמוד אותו, כיוון שמדובר בניסיון לחזות אורך חיים של אנשים שנקווה שהם יטעו ויהיה ארוך ככל שאפשר.

דוד צור: בתקרה הגבוהה ההערכה היא כ-60 מיליון שקל.

דוד צור: לכן אני מאוד מודה לממשלה, לאוצר, שהסכימו להתגייס לעניין הזה, כולל הרפרנט לנושא הזה והיועץ בנושא דני וסלי ונעמה מהאוצר, שהיו מאוד – הלכו אתנו בחוק הזה, אז תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דוד צור.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו גם מחוץ לפרוטוקול מברכים אותו על שמחות במשפחתו.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הממשלה מבקשת לתמוך בהצעת החוק בכפוף להצמדתה להצעת החוק הממשלתית.

מיקי לוי: אני מבקש להעביר אותה לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי, סגן שר האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו יכולים להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק נכי המלחמה בנאצים (תיקון – תגמול לבן-זוג של נכה שנפטר), התשע"ג–2013 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 31 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק נכי המלחמה בנאצים (תיקון – תגמול לבן-זוג של נכה שנפטר), התשע"ג–2013, לדיון מוקדם בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 31, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת – ביקש סגן השר, ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מברך את חבר הכנסת דוד צור.

יולי יואל אדלשטיין: אתה ושותפיך תבורכו על הטיפול בנושא החשוב הזה.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/2291/19; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות (תיקון – הודעה מוקדמת במקרה של פטירת המעביד או עובד), התשע"ד–2014, של חברת הכנסת אורית סטרוק וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: המשיב יהיה שר הכלכלה נפתלי בנט.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יום ירושלים שמח, קודם כול.

אורית סטרוק: בשנת תשס"א, 2001, חוקקה הכנסת את חוק הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות; חוק צודק מאוד שנועד לייצר יחסי הגינות, יושרה ואמון בין עובדים ומעבידים.

אורית סטרוק: החוק בא לומר למעביד או לעובד: אתה לא יכול לקבל החלטות שמתחשבות רק בעצמך, בטובתך שלך.

אורית סטרוק: יש לך עובד, תחשוב גם עליו, תתחשב בו.

אורית סטרוק: יש לך מעביד, תחשוב גם עליו.

אורית סטרוק: אל תזרוק את העובד שלך מהעבודה ללא התראה שתאפשר לו להתארגן, או אל תשאיר את המעביד שלך לפתע פתאום ללא עובד שיבצע את תוכניותיו.

אורית סטרוק: ללא ספק, חוק צודק, ראוי והוגן.

אורית סטרוק: אבל בשולי החוק הצודק הזה, נפגעת ממנו קבוצה של מעבידים שהייתי קוראת להם מעבידים בעל-כורחם; מעבידים שהם נכים קשים, קשישים סיעודיים, אנשים שבגלל המגבלות שגזרה עליהם מחלתם או זיקנתם נאלצים להיעזר בעובדים סיעודיים כדי לבצע את הפעולות היומיומיות הפשוטות ביותר.

אורית סטרוק: אתם מכירים את המצבים האלה, כולכם מכירים, כאשר אדם שנולד עם מגבלות קשות, או שהפך עם השנים למוגבל מאוד מבחינה בריאותית, נאלץ להיתמך ולהסתייע גם בדברים האינטימיים ביותר בעובד סיעודי.

אורית סטרוק: אולי כאן המקום לספר לכם על הפגישה שלי עם שלום קוטשר מעמותת אנשי"ם.

אורית סטרוק: אנשי"ם – ראשי תיבות של: ארגון נכי שיתוק מוחין.

אורית סטרוק: פגשתי אותו לראשונה לפני כמה חודשים בדיון שהתקיים בוועדה לביקורת המדינה ועסק בנושא של חולים ועובדים סיעודיים.

אורית סטרוק: הוא הגיע לדיון על כיסא גלגלים שאליו הוא מרותק.

אורית סטרוק: שמעתי אותו אומר דברי טעם וקבעתי אתו פגישה.

אורית סטרוק: לפגישה הוא הגיע עם עוד חבורה שלמה של נכים במצבים דומים לשלו.

אורית סטרוק: ישבתי אתם שעה ארוכה ולמדתי על הבעיות המיוחדות שלהם ועל אותם מקומות שבהם החוק פשוט עושה להם עוול.

אורית סטרוק: קיבלתי על עצמי להוביל כמה תיקוני חקיקה שיקלו את חייהם הקשים ממילא.

אורית סטרוק: אז הנה היום אנחנו מתחילים עם התיקון לחוק הודעה מוקדמת.

אורית סטרוק: המעבידים האלה, כביכול מעבידים, שכל אחד מהם הוא בעצם גם המעביד וגם העבודה עצמה, מוצאים את עצמם או את בני המשפחה שלהם במצב בלתי נסבל ובלתי מתקבל על הדעת כאשר החוק דורש מהם להודיע את הבלתי-אפשרי: הודעה מוקדמת על הפסקת עבודה בגלל פטירתו של המעביד, או אולי פטירתה של העבודה בעצם.

אורית סטרוק: ואם לא הודיעו, אם לא הייתה להם מדרגת נבואה לדעת מראש את יום מותם, עליהם לשלם על כך.

אורית סטרוק: האם זה ייתכן?

אורית סטרוק: איזה אדם יכול לדעת מראש מתי יעבור מן העולם ויידרש לבית-דין של מעלה?

אורית סטרוק: הרי זה אחד הדברים שהם לגמרי לא בשליטתנו.

אורית סטרוק: במסכת אבות מובאים דבריו של רבי אליעזר: "שוב יום אחד לפני מיתתך", ולמעשה מתכוון רבי אליעזר לומר שאדם כדאי לו לחזור בתשובה כל יום, כי אין לו אפשרות לדעת מתי יהיה יום מותו.

אורית סטרוק: לכן, בהסכמה עם משרדי האוצר והכלכלה סוכם שנחוקק את התיקון הזה לחוק, שישלול חובת הודעה מוקדמת במקרים של פטירה, וגם סוכם שהתיקון הזה יחול רק במקרים של עסקים זעירים או מעבידים סיעודיים, שכאשר עם מות העובד למעשה עברה מן העולם גם העבודה עצמה.

אורית סטרוק: אני מבקשת את תמיכתם בהצעת החוק הצודקת הזאת.

אורית סטרוק: יחד אתי חתומים על ההצעה חברי הכנסת מירי רגב, חיים כץ, רינה פרנקל, שולי מועלם-רפאלי ויעקב אשר.

אורית סטרוק: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת אורית סטרוק.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את שר הכלכלה חבר הכנסת נפתלי בנט להשיב בשם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שוב אני רוצה לאחל לכולם חג ירושלים שמח.

נפתלי בנט: זה באמת יום מיוחד.

נפתלי בנט: אספר לכם בחצי דקה סיפור.

נפתלי בנט: החלטנו לעשות אירוע חדש: סיור לילי בחצות הליל מגבעת-התחמושת ועד גיא בן-הינום.

נפתלי בנט: העלינו פוסט בפייסבוק, הזמנו את הציבור לבוא.

נפתלי בנט: חשבתי שיגיעו 50, 70, 100; הגיעו 4,000 ישראלים מכל הארץ, ועשינו, במשך ארבע שעות, מחצות ועד 04:00–04:30, סיור מקסים.

נפתלי בנט: מה שאני למד מזה שעם ישראל משתוקק לירושלים, אוהב את ירושלים, רוצה להתחבר לשורשים, וזה באמת מרומם את הנפש.

נפתלי בנט: אני מברך את חברת הכנסת אורית סטרוק, שכולם יודעים שהיא רושפת אש בתחום האידיאולוגיה של ארץ-ישראל, אבל באותה מידה גם בתחום החברתי של דאגה לחברה צודקת במדינת ישראל.

נפתלי בנט: הצעת חוק הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות (תיקון – הודעה מוקדמת במקרה של פטירת המעביד או העובד):

נפתלי בנט: חוק הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות קובע שמעביד נדרש לתת הודעה מוקדמת לעובד טרם פיטוריו וכן עובד חייב לתת למעבידו הודעה מוקדמת להתפטרות.

נפתלי בנט: מוצע לקבוע כי חובת ההודעה המוקדמת הן על המעביד והן על העובד כאמור לא תחול במקרה של סיום יחסי עבודה בשל פטירת המעביד או העובד.

נפתלי בנט: אני מברך אותך, חברת הכנסת סטרוק, על תיקון דבר החקיקה, שנותן פתרון למצב אבסורדי שהיה קיים עד היום.

נפתלי בנט: עלית על נקודה נכונה.

נפתלי בנט: הממשלה תומכת בהצעת החוק, בכפוף להתחייבות המציעה לתאם את המשך החקיקה עם משרדי הכלכלה והאוצר.

נפתלי בנט: לכן נבקש ממליאת הכנסת להצביע בעד הצעת החוק הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הכלכלה נפתלי בנט, שהודיע על תמיכת הממשלה בהצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: לכן מי מחברי הכנסת יכול להתנגד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה מבקש להתנגד להצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אתה זוכר ודאי, כחבר כנסת ותיק – –

ג'מאל זחאלקה: שצריך להצביע נגד.

יולי יואל אדלשטיין: – – שצריך להצביע נגד.

ג'מאל זחאלקה: אני גם אצביע נגד, כבוד היושב-ראש.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רק מתנגד להצעת החוק.

ג'מאל זחאלקה: יש היגיון בהצעת החוק הזאת, ואני חושב שמרבית חברי הכנסת רואים שיש כאן טענה – המעביד מת, איך אתה יכול לדרוש ממת לשלוח הודעה מוקדמת?

ג'מאל זחאלקה: יש היגיון.

ג'מאל זחאלקה: אבל לכל מטבע יש שני צדדים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו צריכים לשמור על זכויות העובד.

ג'מאל זחאלקה: אסור אפילו בעקיפין להביא לכך שתיפגענה זכויות של עובד.

ג'מאל זחאלקה: בבקשה, אם מתקנים את החוק – מה שהדליק אותי עוד יותר, שחברת הכנסת סטרוק אומרת: יש לי שורה של חוקים כאלה, שיתחשבו במצבו של המעביד, אם הוא סיעודי, אם מצבו כזה, מצבו כזה, כל מיני הגבלות או כל מיני הטבות למעביד חולה או במצב קשה, אני מבין.

ג'מאל זחאלקה: אבל המחוקק, וכאן הבעיה שלי, חבר הכנסת ריבלין – צריך לדאוג לזכויות העובד.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, בסופו של יום אסור שהעובד ייפגע.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מחוקקים חוק שהתוצאה שלו אפילו לא הוזכרה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אם אתה רוצה לפגוע, אם אתה מחוקק חוק שהתוצאה שלו היא שהעובד ייפגע, אתה חייב להגיד שהוא ייפגע.

ג'מאל זחאלקה: תסביר, למען ההגינות, למען השקיפות, למען שיקול הדעת.

ג'מאל זחאלקה: יש כאן תוצאה שהעובד ייפגע, ואסור להעביר את זה כך.

ג'מאל זחאלקה: אני בעד שיוסיפו לחוק הזה – בלי שתהיה הגנה על זכויות העובד, אני מתנגד לחוק.

ג'מאל זחאלקה: יבוא החוק ויהיה סעיף ב; הוא יגיד: אנחנו נגן על זכות העובד בצורה אחרת.

ג'מאל זחאלקה: בבקשה, אנחנו בשמחה נתמוך בחוק הזה.

ג'מאל זחאלקה: אבל כל עוד זה לא קיים, זה חוק שתוצאתו, לא כוונתו – אני לא חושד בכך – תוצאתו האמיתית שעובד ייפגע, ואנחנו לא רוצים שעובד ייפגע.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא לחברי הכנסת להתנגד לחוק ולתקנו, אפילו למשוך אותו.

ג'מאל זחאלקה: נוסיף סעיף שהביטוח הלאומי ידאג לעובד הזה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא יודע איך, אבל לא כך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: האם המציעה, חברת הכנסת אורית סטרוק, רוצה להשיב על ההתנגדות?

יולי יואל אדלשטיין: יש לך עד שלוש דקות להשיב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

אורית סטרוק: חבר הכנסת זחאלקֶה, חוק הודעה מוקדמת – – –

ג'מאל זחאלקה: זחאלקָה, אל תקראו לי זחאלקֶה.

אורית סטרוק: בסדר.

אורית סטרוק: מה שאתה רוצה.

אורית סטרוק: חוק הודעה מוקדמת לא נועד לדאוג לתנאים סוציאליים של העובד אלא הוא נועד לדאוג ליחסי הגינות בין העובד והמעביד; לתנאים הסוציאליים יש מספיק חוקים שדואגים.

אורית סטרוק: עם זאת, מכיוון שיש מקצת מן האמת בעניין הזה, הסכמנו, יחד עם משרד הכלכלה ועם משרד האוצר, שהתיקון הזה יחול רק לגבי עוסקים זעירים, ובעיקר לגבי אותם אנשים שדיברתי עליהם, שהם במצב הרבה יותר קשה מהעובדים שלהם; הם אנשים סיעודיים.

אורית סטרוק: אם כבר אנחנו מדברים על הרחבת חוק הביטוח הלאומי, אולי צריך להרחיב אותו כך שיסייע להם יותר במטלה שמוטלת עליהם לדאוג לצורכי היום-יום שלהם, לתשלום לאותו עובד סיעודי.

אורית סטרוק: אבל לא יכול להיות שיושת על האנשים האלה, שכל כך קשה להם ממילא – יושת עליהם גם התשלום הזה, כשהם פשוט נפטרו בלי לדעת את זה מראש.

אורית סטרוק: זה מצב אבסורדי, ואת המצב האבסורדי הזה צריך קודם כול לתקן.

אורית סטרוק: העובד שנשאר ללא פרנסה, יש לו רשת חברתית רחבה מספיק כדי לקלוט אותו גם בלי הפיצוי הזה על היעדר ההודעה המוקדמת.

ג'מאל זחאלקה: זה שולל זכות של עובד.

אורית סטרוק: כמובן, אם אתה רוצה להגיש חוק נוסף לגבי הביטוח הלאומי, בבקשה, תבורך.

ג'מאל זחאלקה: לא חוק נוסף.

ג'מאל זחאלקה: תוסיפו עוד סעיף שיגן על העובד, ואני אתמוך.

אורית סטרוק: בכל מקרה, אי-אפשר להמשיך להתעלל באותם אנשים, שפתאום הם מוגדרים כמעסיקים כשהם למעשה לא מעסיקים; הם העסק, הם העבודה.

אורית סטרוק: העבודה היא לטפל בהם, בגופם, בצרכים הכי בסיסיים, הכי אינטימיים שהם זקוקים להם, ואין להם מנוס מלהעסיק את העובד הזה, וגם אין להם שום דרך לחזות מראש מתי הם חלילה יעברו מן העולם הזה לעולם הבא.

אורית סטרוק: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת אורית סטרוק.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות (תיקון – הודעה מוקדמת במקרה של פטירת המעביד או העובד), התשע"ד–2014, של חברת הכנסת אורית סטרוק וקבוצת חברי הכנסת – קריאה טרומית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 35 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 3 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות (תיקון – הודעה מוקדמת במקרה של פטירת המעביד או העובד), התשע"ד–2014, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 35 בעד, שלושה מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה הטרומית ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/2384/19; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק הבאה היא הצעת חוק הרשות לפיתוח הנגב (תיקון – שינוי הרכב הוועדה הבין-משרדית וערעור על המלצותיה), התשע"ד–2014, של חבר הכנסת זבולון כלפה וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת זבולון כלפה לעלות לדוכן הנואמים.

יולי יואל אדלשטיין: המשיב מטעם הממשלה הוא השר לפיתוח הנגב והגליל, השר סילבן שלום.

זבולון כלפה: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, השרים, הצעת החוק שהגשתי, תיקון מס' 4 לחוק הרשות לפיתוח הנגב, נועדה להסדיר מציאות של חוות הבודדים בנגב.

זבולון כלפה: בשנת 2002 הממשלה קיבלה החלטה לחזק את מסגרת ההתיישבות הזו, וב-2010 התקבלה הצעת חוק – חוק הרשות לפיתוח הנגב, אך היו בתוכו כמה סעיפים מורכבים.

זבולון כלפה: סעיף אחד עסק בנושא של ההיתכנות התכנונית, ולכן הצעת החוק שהגשתי פה בעצם נועדה לבאר את המושג הזה שמשמעותו "היתכנות תכנונית", שאמור לכלול בתוכו את המרכיבים הבאים: 1.

זבולון כלפה: אותה ועדה בין-משרדית מצאה כי קיימת תוכנית בת-תוקף, המאפשרת שימוש חקלאי, שימוש תיירותי או שני השימושים כאחד במקרקעין; אפשרות נוספת היא שרשות מקרקעי ישראל, אדם או גוף אחר הפועל מטעמה או מי שהגיש את הבקשה לאישור המיזם, הגיש או התחייב להגיש – בתוך פרק זמן שתקבע הוועדה הבין-משרדית ואשר לא יפחת משנתיים ולא יעלה על חמש שנים – תוכנית שתאפשר את כל השימושים הנדרשים למיזם החקלאי-תיירותי המשולב במקרקעין.

זבולון כלפה: נקודה נוספת בנושא של ההיתכנות התכנונית: הוועדה הבין-משרדית, לאחר ששמעה את עמדת המתכנן שמינתה מטעמה, קבעה כי לא ניתן לשלול את האפשרות שעד תום המועד הקבוע בסעיף קטן (ו) תאושר תוכנית כאמור בפסקת משנה (2) לעיל.

זבולון כלפה: שתי נקודות נוספות – הרחבת הוועדה הבין-משרדית על-ידי נציג נוסף של רמ"י או משרד השיכון ונציג נוסף של החטיבה להתיישבות; נקודה נוספת היא הדיונים בהחלטות הוועדה.

זבולון כלפה: כיום הדיונים הללו מתנהלים בבג"ץ, דבר שבעצם לא מאפשר ירידה לעומק הדברים.

זבולון כלפה: הבקשה היא, במסגרת החוק, להעביר את זה לעתירה מינהלית, מה שייתן את הכוח והיכולת בעצם לרדת לעומקם של דברים, לבחון את הדברים בצורה יסודית יותר ולהתמודד עם הדבר הזה.

זבולון כלפה: אין ספק שהסיוע לאותם מיזמים חקלאיים תיירותיים במרחבי הנגב הוא דבר גדול מאוד ואינטרס לאומי ממדרגה ראשונה.

זבולון כלפה: אני קורא לכל חברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק הזו.

זבולון כלפה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת זבולון כלפה.

יצחק וקנין: אני מתכבד להזמין את השר לפיתוח הנגב והגליל חבר הכנסת סילבן שלום להשיב.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חוק הרשות לפיתוח הנגב (תיקון מס' 4), אשר חוקק בשנת 2010, נועד לאפשר את הסדרת מעמדן של חוות הבודדים בנגב.

סילבן שלום: המשך קיומן של חוות הבודדים תלוי בשני תנאים: 1.

סילבן שלום: קנייני – קיומו של החוזה עם המינהל; התנאי השני הוא תכנוני – אישור תוכנית במוסדות התכנון, שכן לגבי מרבית החוות שאליהן מתייחס החוק אין נכון להיום תב"ע מאושרת – 21 חוות בצפון הנגב.

סילבן שלום: במסגרת תיקון מס' 4 האמור ניתן למחזיקים בחוות בודדים פרק זמן של עשר שנים להשלמת הליכי התכנון ואישור התוכניות מול מוסדות התכנון.

סילבן שלום: במקביל, קמה ועדה בין-משרדית שתפקידה להמליץ לשר לפיתוח הנגב והגליל על מתן אישור לקבל חוזה עם המינהל, בהתקיים כמה תנאים הקבועים בחוק.

סילבן שלום: אחד התנאים הוא מידת ההיתכנות התכנונית של המיזם.

סילבן שלום: מאחר שהמונח "מידת ההיתכנות התכנונית" לא הוגדר בחוק, התעוררו קושי פרשני ואי-ודאות בנוגע לסיכויי המחזיקים בחוות לקבל את המלצת הוועדה הבין-משרדית.

סילבן שלום: להחלטה זו של הוועדה יש משמעות מכרעת עבור המבקשים, שכן אי-מתן ההמלצה על-ידי הוועדה משמעותו פינוי חוות הבודדים.

סילבן שלום: הצעת תיקון החוק הנוכחית, בהתאם לתיקונים להצעה שהוסכם עליהם בין הממשלה למציע חבר הכנסת זבולון כלפה, נועדה ליישב את הקושי הפרשני ולאפשר לבעלי החוות פרק זמן של שנה, שבמהלכו יוכלו לפנות למוסד התכנוני הרלוונטי כדי לקבל את עמדתו באשר לפוטנציאל ההיתכנות התכנונית של החווה, מעין הליך של pre-ruling.

סילבן שלום: באופן זה, לוועדה הבין-משרדית יתאפשר שלא לשלול מראש בקשות שיש להן לכאורה פוטנציאל תכנוני מבלי שלמבקשים ניתנה הזדמנות לקבל את עמדת המוסד התכנוני באשר לסיכויי הבקשה.

סילבן שלום: למבקשים שהמוסד התכנוני יקבע כי יש להם היתכנות תכנונית, ובהתקיים כמה תנאים נוספים הקבועים בחוק, יינתן פרק נוסף להשלמת ההליך התכנוני מול מוסדות התכנון על מנת להכשיר באופן סופי את ההתיישבות בחוות הבודדים.

סילבן שלום: בהצעת תיקון החוק הנוכחית מוצע להאריך פרק זמן זה מעשר שנים ממועד אישור החוק ב-2010, ל-15 שנים ממועד אישור החוק, קרי עד 2025, או עשר שנים ממועד מתן האישור, המאוחר מבין השניים.

סילבן שלום: כמו כן, מוצע לצרף לוועדה הבין-משרדית נציג של רמ"י, של רשות מקרקעי ישראל, אשר מהווה גוף רלוונטי נוסף לפעילות הוועדה.

סילבן שלום: אני רוצה לציין שהייתה הצעת חוק קודמת שעברה, של ישראל חסון, שאפשרה לשר לפיתוח הנגב והגליל לאשר את חוות הבודדים.

סילבן שלום: אישרנו עשרות חוות שבמשך עשרות שנים לא היו מאושרות, שהיו נטועות בקרקע.

סילבן שלום: אנשים לא עזבו את המקומות האלה, וכדי למנוע מצב של השתלטות עוינת על אותן יחידות קרקע, אישרנו עשרות של חוות בודדים.

סילבן שלום: ההצעה הזאת של חבר הכנסת זבולון כלפה היא הצעה ראויה – – –

ג'מאל זחאלקה: מי עוין פה?

ג'מאל זחאלקה: גם קבעתם וגם אתם – – – עוין?

ג'מאל זחאלקה: מי העוין פה?

יצחק וקנין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: מה זה, באים עם מטוסים?

ג'מאל זחאלקה: מי זה עוין פה?

באסל גטאס: – – –

יצחק וקנין: באסל גטאס.

ג'מאל זחאלקה: חוות הבודדים – – –

סילבן שלום: אבל, חבר הכנסת זחאלקה – –

באסל גטאס: – – –

סילבן שלום: – – על ראש הגנב בוער הכובע.

סילבן שלום: אני הזכרתי משהו?

סילבן שלום: "עוינת" זה לאו דווקא לאומני.

באסל גטאס: אתה עצמך אומר שהם ישבו עשרות שנים.

ג'מאל זחאלקה: מי זה עוין?

ג'מאל זחאלקה: האדמה הזאת היא – – –

סילבן שלום: עוין זה כל אחד – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

סילבן שלום: אנחנו נמשיך ונעשה את הכול כדי שחוות הבודדים תאושרנה, כדי שייווצר מצב שבו לא ישתלטו על הקרקעות האלה.

סילבן שלום: אנחנו חושבים שמי שנמצא שם עשרות שנים ויושב שם באישור המדינה, גם אם לא היה אישור פורמלי אבל ניתנה אפשרות לשבת בתוך אותם האזורים שמינהל מקרקעי ישראל תכנן – הדברים האלה היו נכונים וצריכים להימשך.

סילבן שלום: ההצעה של חבר הכנסת זבולון כלפה נותנת עוד אורך נשימה לאותן חוות שאכן לא קיבלו את האישורים המתאימים כדי להמשיך את ההתיישבות במקומות האלה.

סילבן שלום: תודה רבה.

סילבן שלום: אני מבקש לאשר את ההצעה הזאת.

סילבן שלום: תודה.

יצחק וקנין: תודה – – –

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לעלות.

יצחק וקנין: אדוני, מי שביקש זה חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: מתנגד להצעת החוק חבר הכנסת ישראל אייכלר – שלוש דקות.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: אדוני, רשום לפני מי ביקש.

יצחק וקנין: אני לא עושה פה – – –

ג'מאל זחאלקה: אני דיברתי לפניו.

יצחק וקנין: אבל אני לא ישבתי פה, אדוני.

יצחק וקנין: מי שישב לפני אמר לי במפורש.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: אדוני, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, מה שרשום לפני רשום.

זהבה גלאון: אז אפשר לתת במקרה כזה לשניים.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון, אל תנהלי לי את הדיון, באמת זה לא – – –

זהבה גלאון: עם כל הכבוד, הבדואים לא – – –

יצחק וקנין: אני לא אאפשר.

יצחק וקנין: אפשר לפי התקנון אחד, אחד ידבר.

זהבה גלאון: לא, אל תפרשן – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, שלוש דקות לרשותך.

זהבה גלאון: מה עם הבדואים בנגב?

זהבה גלאון: איזה שיקול דעת זה.

ג'מאל זחאלקה: אין פה עניין, אני ראשון – – –

יצחק וקנין: אדוני, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, נראה לך שאני עושה פה איזה – – –

ג'מאל זחאלקה: לא, אבל מחוסר ידיעה.

יצחק וקנין: נו, אז מה?

יצחק וקנין: היושב-ראש שהיה לפני כרגע, יושב-ראש הכנסת – רשום: ישראל אייכלר.

זהבה גלאון: נכון, זה נוח לתת לחרדים לדבר על הבדואים – – –

יצחק וקנין: זהבה, באמת, את מגזימה לגמרי.

זהבה גלאון: לא, אני לא מגזימה.

ג'מאל זחאלקה: אתה יודע איזה חוק זה?

יצחק וקנין: רבותי, זה לא שיקול דעת.

ג'מאל זחאלקה: זה בלתי חוקי.

ג'מאל זחאלקה: זה חוק מעקר חוק.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אתה רוצה שאני אקרא לך פעם שנייה ופעם שלישית?

יצחק וקנין: מה זה צריך להיות?

רוברט אילטוב: כל מי שצועק הוא צודק, זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: לא, אתם גונבים את הקרקעות – – –

יצחק וקנין: אתה פה איזה מורם מעם, שאני צריך להתחשב בדברים שלך?

ג'מאל זחאלקה: אין חוק, הבדואים – – – קח כל מה שאתה רוצה, קח תתיישב, קח תתפוס את הקרקע.

יצחק וקנין: תשב – אדוני, פעם שנייה אני קורא אותך לסדר ואם אתה תמשיך אני אוציא אותך.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אייכלר, שלוש דקות.

ג'מאל זחאלקה: תוציא אותי, לא אכפת לך, לא אכפת לי.

ג'מאל זחאלקה: באמת אנחנו לא נצא, שיעשו מה שהם רוצים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא נצא מהנגב, תעשו מה שאתם רוצים, אתם – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אני קורא אותך פעם שלישית, צא בחוץ.

יצחק וקנין: תוציאו אותו בחוץ, רבותי.

ג'מאל זחאלקה: תעשו מה שאתם רוצים.

ג'מאל זחאלקה: גנבים, גזלנים, קולוניאליסטים.

ג'מאל זחאלקה: (חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה יוצא מאולם המליאה.

ג'מאל זחאלקה: )

יצחק וקנין: רבותי, מי שלא מכיר את התקנון, כאשר שר עולה, יש מחויבות לראשון שמרים את ידו – לרשום אותו.

ג'מאל זחאלקה: לא נכון.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא צודק.

יצחק וקנין: תוציאו אותו בחוץ.

יצחק וקנין: סדרנים, תוציאו אותו בחוץ.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יצחק וקנין: אתם חושבים שמותר לכם הכול פה.

זהבה גלאון: מי כמוך יודע שבנושאים רגישים – – – יותר מפעם אחת.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון, תאמיני לי, אני יודע כמה אני הגון בדיונים פה.

זהבה גלאון: יותר מפעם אחת.

יצחק וקנין: ואל תלמדי אותי את הדברים.

יצחק וקנין: אל תנסי להגן – – –

זהבה גלאון: – – –

יצחק וקנין: אל תנסי להגן פה על פרובוקציה של חבר כנסת.

זהבה גלאון: נו, באמת, זה לא קשור.

זהבה גלאון: זה שני דברים שונים.

יצחק וקנין: עם כל הכבוד, עם כל הכבוד.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה דקה חוץ משלוש דקות האלה – להתייחס למה שקרה פה עכשיו.

ישראל אייכלר: הייתה הצעת חוק של גברת סטרוק שרציתי להתנגד לה, וזחאלקה היה לפני, והוא דיבר עליה ולא דיברתי מילה.

ישראל אייכלר: אחר כך היה חוק אחר שרציתי, ביקשתי, וגברת זהבה גלאון, יושבת-ראש מרצ, כשאני ביקשתי בשעתי לדבר, ואחמד טיבי היה יושב-ראש והוא העדיף אותה, לא אמרתי מילה; מפני שהם חברים הרבה שנים פה בכנסת הוא העדיף אותה עלי.

זהבה גלאון: לא.

זהבה גלאון: אמרתי שאפשר לתת לעוד חבר כנסת.

ישראל אייכלר: אבל את אמרת עלי פעם שאינני ראוי להיות חבר כנסת, אז אני אומר לך עכשיו – – –

זהבה גלאון: – – –

ישראל אייכלר: בהתנהגות שלך עכשיו, שאמרת ליושב-ראש מש"ס שעדיף לו לתת לחרדים מאשר לערבים – – –

זהבה גלאון: לא, אני לא אמרתי את זה.

זהבה גלאון: אמרתי שאפשר לתת לו גם.

ישראל אייכלר: אני שמעתי, כולנו שמענו – את לא ראויה להיות חברת כנסת.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון, נא שבי במקומך.

זהבה גלאון: – – – מה אתה קשור לבדואים בכלל?

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון, תאמיני לי – – –

זהבה גלאון: מה אתה קשור לבדואים בכלל?

זהבה גלאון: אני אמרתי שאפשר לתת – – –

ישראל אייכלר: את לא דואגת לבדואים יותר ממני.

ישראל אייכלר: את לא בת מיעוטים כמו הבדואים יותר ממני.

זהבה גלאון: אני אמרתי שאפשר לתת – – – וגם לו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אייכלר – – –

ישראל אייכלר: עכשיו אני רוצה להתחיל את שלוש הדקות שלי.

יצחק וקנין: ובזה נסיים את העניין.

זהבה גלאון: חצוף.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, ברשותך, עכשיו אני רוצה לדבר על עצם העניין של החוק.

ישראל אייכלר: אני לא נכנס לשאלה איך צריכה להיות מורכבת ועדה בין-משרדית.

ישראל אייכלר: אני רוצה לקחת את הדקות שיש לי כדי לייצג מיליוני אזרחים שנרמסים תחת עולה של הביורוקרטיה, של הפקידותיות, של הוועדות, של כל משרדי הממשלה והעיריות.

ישראל אייכלר: זה בלתי אפשרי, בלתי נסבל.

ישראל אייכלר: אני ליוויתי עכשיו, אני לא רוצה להגיד איפה, משרד ממשלתי, שטרטרו אזרח במשך שבועיים ימים בכל מיני טרטורים: תביא חתימה מפה, וזו לא חתימה עם החותמת, ותביא גם משם, ותביא פה, ותביא שם, וכל פעם עוד שלוש שעות בתור.

ישראל אייכלר: במחלקות הרווחה אנשים מצלצלים – אדוני השר מאיר כהן, אני שיבחתי אותך אתמול בתקשורת; תאר לעצמך שאני צריך לשבח שר של יש עתיד על המצווה שעשית עם הילדים היתומים, שהשווית את הגמלה שלהם לאחרים.

מיקי לוי: זה לזכותך, אייכלר.

מיקי לוי: זה לזכותך ייאמר.

ישראל אייכלר: כן, אני אומר את זה, אני מציין את זה.

ישראל אייכלר: אבל, אדוני שר הרווחה, תדע לך שמצלצלים למחלקות רווחה – ואני לא מאשים את עובדות הרווחה, שקורסות תחת הנטל, אבל פה היא נסעה לתל-אביב לישיבה חשובה, ופה היא לא עונה בטלפון.

ישראל אייכלר: זו לא אחת, זו תופעה בכל הארץ.

ישראל אייכלר: בביטוח הלאומי אמרו לי גורמים בכירים בהנהלה שמה שקורה עם הפקידות בביטוח הלאומי בכל רחבי הארץ, וחס וחלילה אני לא מאשים מישהו או מישהי או מישהם, עד שאזרח מגיע לקבל את זכותו, זה נורא ואיום.

ישראל אייכלר: ויש משרדים, וכאן אני נוגע בנקודה מאוד רגישה שאמר השופט רוזן, שאנשים חושבים שרק על-ידי מאכערים אפשר יהיה לקבל שירות, ועל-ידי זה משחיתים את השירות הציבורי.

ישראל אייכלר: זה אמת ונכון ויציב.

ישראל אייכלר: יש תחושה שאם אתה לא מקושר למישהו מקושר, הפקיד מטרטר אותך – וחס וחלילה, אני לא רוצה להכליל את כל הפקידים; ישנם פקידים מסורים שאין אצלם שום משוא-פנים והכול אצלם מאוד מאוד מקצועי.

ישראל אייכלר: אבל יש בכל משרדי הממשלה אנשים שקל להם יותר לסדר דברים מאשר למישהו אחר.

ישראל אייכלר: המושג הזה, של civil servant, השירות לאזרח, שאנחנו יודעים ממדינות מתוקנות – לא מודעים פה כלל.

ישראל אייכלר: כשאני שומע כל יום, תפסו בנמל אשדוד עכשיו, חשדות נוראיים – רבותי, תדעו לכם, אני לא אומר שזה לא נכון, יכול להיות שזה מנופח והתקשורת מנפחת, אבל כמעט בכל מקום אתה תמצא את הדבר הזה, שהשירות הציבורי הפך לביורוקרטיה היורדת לחיי האזרח, לאו דווקא בשביל שוחד, סתם כך.

ישראל אייכלר: סיפר לי מישהו במשרד ממשלתי אחר, שלא נוגע אליך, שהוא לא הוציא איזה מסמך ימים, שבועות, והיה מישהו שייבא משהו ולקח לו המון זמן, אז הוא שאל את הפקיד: תגיד לי, למה אתה כל כך סוחב?

ישראל אייכלר: אז הוא אומר – אז זה היה מזמן – בשביל 3,500 השקל שאני מקבל לחודש, אני צריך לאפשר לך לעשות מיליונים?

ישראל אייכלר: אז הוא אמר: מה, אתה רוצה שוחד?

ישראל אייכלר: אמר: חס וחלילה, בחיים שלי אני לא אקח פרוטה.

ישראל אייכלר: וזה אדם שלא לקח פרוטה שוחד, אבל את המוות הוא עשה לכל מי שהיה צריך להרוויח כסף.

ישראל אייכלר: לכן הדבר הזה, אדוני היושב-ראש, החוק הזה, שבא להכניס עוד איזה פקיד לעוד איזו ועדה, אני רוצה להגיד לידידי זבולון כלפה, ובזה אני אסיים, שבשעתי הייתי בדרך, בנגב, וישבה שם איזו ועדה בין-משרדית – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

יצחק וקנין: נא לסיים.

ישראל אייכלר: כן, כן, אני מסיים.

ישראל אייכלר: – – לעשות דירות לאלה שגורשו מגוש-קטיף.

ישראל אייכלר: אז הוא אמר לי: אני מרחם על האנשים האלה, עוד חמש שנים לא יהיו להם דירות עם הוועדות האלה.

ישראל אייכלר: וכך היה, עד היום, שבע שנים, אין להם עדיין דירות.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה: הצעת חוק הרשות לפיתוח הנגב (תיקון – שינוי הרכב הוועדה הבין-משרדית וערעור על המלצותיה), התשע"ד–2014, של חבר הכנסת זבולון כלפה – קריאה טרומית, רבותי.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 39 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 13 נמנעים – 2 ההצעה להעביר את הצעת חוק הרשות לפיתוח הנגב (תיקון – שינוי הרכב הוועדה הבין-משרדית וערעור על המלצותיה), התשע"ד–2014, לדיון מוקדם בוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: 39 בעד, 13 מתנגדים, שני נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותעבר לוועדת הכלכלה להכנתה לקריאה ראשונה, רבותי.

אורית סטרוק: לא, חוקה.

יצחק וקנין: חוקה?

יצחק וקנין: טוב, ועדת הכנסת תחליט לגבי מיקום הדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2472/19; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – פטור מדמי ביטוח לחיילים משוחררים), התשע"ד–2014, של חבר הכנסת אלעזר שטרן – הנמקה מהמקום.

יצחק וקנין: הצעה זו קיבלה פטור מחובת הנחה.

יצחק וקנין: דקה לרשותך.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתי השרים, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק פטור מדמי ביטוח לאומי לחיילים משוחררים, מה שהיא באה לעשות – חייל, אחרי שהשלים שירותו, לפחות שני-שלישים משירותו, בת שירות לאומי ששירתה שנתיים, יצאו לחיים האזרחיים, לפי המציאות היום, למחרת בבוקר הם צריכים להתחיל ולשלם ביטוח לאומי, מקבלים הביתה טפסים כשהם עוד לא יודעים מה זה ומה לעשות אתם.

אלעזר שטרן: מה שהצעת החוק באה לעשות כאן, זה לתת להם שלושה חודשים לנשום, זאת אומרת, להקנות להם שלושה חודשים של פטור מביטוח לאומי, אלא אם הם התחילו לעבוד קודם, ואז, כמובן, הם יתחילו לשלם מייד.

אלעזר שטרן: יש בהחלטה הזאת משום הליכה של המדינה – סוג של הבעת הערכה.

אלעזר שטרן: העלות המוערכת שלה היא כ-15 מיליון שקלים.

אלעזר שטרן: אני, כמובן, מודה לשר הרווחה, לשר האוצר, למשרד האוצר, על התמיכה, ולכל מי שתמך בחוק הזה עד עכשיו, ונקווה שזה יעבור בקריאה שנייה ושלישית כמה שיותר מהר.

אלעזר שטרן: תודה לכולם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יצחק וקנין: ישיב על הצעת החוק השר מאיר כהן, שר הרווחה והשירותים החברתיים.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, חוק הביטוח הלאומי קובע מי הן האוכלוסיות שתהיינה פטורות מתשלום דמי ביטוח.

מאיר כהן: הצעת החוק שבנדון מבקשת לתקן את הסעיף בחוק המגדיר את הפטור עבור מי שאינם עובדים או עובדים עצמאים, ולקבוע פטור מדמי ביטוח לתקופה של שלושה חודשים למי ששירת בשירות סדיר או לפחות שני-שלישים מהתקופה שבה הוא מחויב לפי חוק שירות ביטחון, או למי ששירת במשך שנתיים לפחות בשירות לאומי אזרחי או בשירות לאומי בהתנדבות.

מאיר כהן: כבר כיום אנו מנסים להיטיב עם חיילים משוחררים בהטבות שונות, ובין היתר, 24 החודשים הראשונים משחרורם אינם נספרים במניין חודשי הפיגור בתשלומי הביטוח הלאומי או לעניין חישוב תקופת ההמתנה לפי חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

מאיר כהן: בנוסף, אנו מכירים בחשיבות תעסוקתם של חיילים משוחררים, ומעניקים לאוכלוסיית החיילים המשוחררים הטבה במס.

מאיר כהן: יחד עם זאת, ברור לכולם שהצעה זאת היא ראויה, מצוינת, ואני מודה לחבר הכנסת שטרן על ההצעה.

מאיר כהן: ועדת השרים החליטה לתמוך בהצעה בכפוף להסכמה בין המוסד לביטוח הלאומי, משרד האוצר ומשרד המשפטים.

מאיר כהן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר מאיר כהן, שר הרווחה והשירותים החברתיים.

יצחק וקנין: מתנגד להצעת החוק חבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: חבר הכנסת גטאס, שלוש דקות לרשותך.

באסל גטאס: אנחנו מתנגדים לחוק.

באסל גטאס: נצביע נגדו.

באסל גטאס: אתמול, רבותי, כבוד היושב-ראש, כבוד השרים, כמובן, התקיים דיון בוועדת הפנים בכנסת בעניין של שכונה שלמה בעיר קלנסואה, שאומנם מבחינה תכנונית שייכת לעיר טייבה.

באסל גטאס: השכונה הזו היא מחוץ לתחום התכנון ויש צווי הריסה נגד רוב הבתים שם.

באסל גטאס: אבל הדיון היה על שני בתים.

באסל גטאס: אני שואל: מה אתם – כבוד השר יעקב פרי, אתה התמנית, ואנחנו מאחלים לך הצלחה, לעמוד בראש ועדה בין-משרדית שתטפל בעניינינו, הלא-יהודים, ואתם מאשרים לפני חמש דקות הצעת חוק טרומית שנותנת הכשר בדיעבד לחוות בודדים בנגב אחרי עשרות שנים – אתם אומרים, השר אמר – רק כדי לתפוס את הקרקע ולמנוע השתלטות.

באסל גטאס: ואנשים שהלכו ובנו את הבתים שלהם על האדמות הפרטיות שלהם, האדמות הפרטיות בשולי קלנסואה – הבית הכי קרוב עם היתר בנייה זה עניין של מטרים בודדים.

באסל גטאס: שם ההיתכנות התכנונית הקיימת כאור השמש, מטילים בה ספק, וכאן עושים שמיניות באוויר כדי להמציא היתכנות תכנונית לחוות בודדים שהוקמו, כולם מודים, ללא היתר ומחוץ לחוק.

באסל גטאס: מה זה?

באסל גטאס: מה זה?

באסל גטאס: זה לא אפליה?

באסל גטאס: זה לא אפליה על רקע גזעי, על רקע לאומי?

באסל גטאס: זה לא אומר לנו – הכול ליהודים ואתם מחוץ למעגל, אפילו של החיים הבסיסיים, של קורת-הגג שאנחנו נוטלים מכם?

באסל גטאס: כבוד היה לבית-משפט בישראל שאמר שלשום על אותו בית בקלנסואה: אנחנו מעכבים את ההריסה בתנאי שאתם מוציאים את המשפחה מהבית.

באסל גטאס: להוציא את המשפחה, 11 נפשות עם שני ילדים נכים שצריכים לזרוק אותם לרחוב רק כדי לדחות את צו ההריסה בחמישה חודשים.

באסל גטאס: וחוות בודדים בנגב – קחו, נכשיר אתכם, המועד המאוחר מביניהם.

באסל גטאס: זה אפרטהייד.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה – הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – פטור מדמי ביטוח לחיילים משוחררים), התשע"ד–2014, של חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יצחק וקנין: מי בעד, רבותי?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 40 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 7 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – פטור מדמי ביטוח לאומי לחיילים משוחררים), התשע"ד–2014, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: 40 בעד, שבעה מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה ראשונה.

אלי בן-דהן: גם אני בעד, זה לא נלחץ.

יצחק וקנין: אם אפשר לבדוק את העניין של סגן השר.

יצחק וקנין: לפרוטוקול, חבר הכנסת אלי בן-דהן הודיע שהצביע בעד, הדבר לא נקלט.

יצחק וקנין: זה לפרוטוקול.

יצחק וקנין: לשנות את התוצאה – אני לא משנה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2126/19; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (תיקון – פיצוי לניזוק מעבירה שהיה קטין בעת שנפגע מהעבירה), התשע"ד–2014, של חבר הכנסת מרדכי יוגב.

יצחק וקנין: גם הצעה זו היא הנמקה מהמקום.

יצחק וקנין: אדוני, חבר הכנסת יוגב.

מרדכי יוגב: תודה לך.

מרדכי יוגב: ברשות היושב-ראש, שר המדע, שר הרווחה, השר לעניינים אסטרטגיים, כנסת, אורחים יקרים, הצורך הזה של סיוע לנפגע עבירה מינית שהיה קטין עלה בדיון בוועדה לזכויות הילד על-ידי ד"ר יצחק קדמן ויושבת-ראש הוועדה אורלי לוי אבקסיס.

מרדכי יוגב: במשמעותו, קטינים שנפלו קורבנות למכה הקשה הזאת, לעבירות מין, הם פגיעים במיוחד והם מצויים לרוב בטראומה קשה.

מרדכי יוגב: לפי החוק הקיים, המרכז לגבייה סייע להם בגבייה של עד 10,000 שקל מהתובע, אם הוא הורשע, בעת שהם היו קטינים.

מרדכי יוגב: אבל דא עקא, ויש לי רק דקה לומר שהחוק הקיים אינו נותן מענה לבעיה שהוא ביקש לפתור, כי ההסדר משפטי לא הביא בחשבון: 1.

מרדכי יוגב: שהמשפט בדרך כלל מתנהל וחוצה את גיל 18 ומאותו רגע הם אינם זכאים; 2.

מרדכי יוגב: שמרוב האנשים, וכך עלה בוועדה גם מדברי ד"ר יצחק קדמן, פותחים את סגור לבם רק בבגרותם, בגיל 16, 17, 18.

מרדכי יוגב: ואם כן, החוק בא להרחיב, והצעת החוק מאפשרת גם לקבוצה של כל מי שנפגע עבירה בעת קטנותו, גם אם בגר, להשתמש במנגנון הקיים של המרכז לגבייה גם לאחר שבגר, ובכך לסייע להם במידת-מה בהליך שיקומם.

מרדכי יוגב: כלומר, על-פי הצעת החוק, יהיה זכאי כל מי שנפגע בקטנותו לשימוש במנגנון הקבוע של המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות לפיצוי לניזוק מעבירה שנפגע בה בעת שהיה קטין.

מרדכי יוגב: גילו ייקבע לפי הזמן שנפגע בו, ולא לפי זמן מתן ההחלטה של בית-המשפט.

מרדכי יוגב: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מרדכי יוגב.

יצחק וקנין: ישיב בשם שרת המשפטים השר יובל שטייניץ.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מייד אקרא את התשובה בשמה של שרת המשפטים, הגברת לבני, שאינה נוכחת פה.

יובל שטייניץ: אני מקווה שאני לא ממלא את מקומה בגלל איזו פגישה לא נכונה עם אבו מאזן, אבל הסכמתי להשיב במקומה.

יובל שטייניץ: אבל לפני זה אני רוצה להגיד מילה על התקרית החמורה שהייתה פה לפני כעשר דקות.

יובל שטייניץ: אני רוצה לחדד ולהבהיר שכשחבר הכנסת זחאלקה קורא לנו "קולוניאליסטים" הוא מתכוון לגירוש מדינת ישראל והעם היהודי.

חנין זועבי: תפסיק – – –

יובל שטייניץ: כשמישהו קורא לעם היהודי בארצו "קולוניאליסטים" – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

יצחק וקנין: רק רגע.

יצחק וקנין: זחאלקה, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: – – –

חנין זועבי: – – –

יצחק וקנין: אבל אני אפשרתי לו להיכנס לא בשביל שהוא יפריע.

חנין זועבי: – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת חנין זועבי.

חנין זועבי: – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת חנין זועבי.

חנין זועבי: – – – או שאתה תפסיק להיות קולוניאליסט.

יצחק וקנין: חברת הכנסת חנין זועבי, את רוצה שאני אוציא אותך בחוץ?

יצחק וקנין: מה דעתך על זה?

חנין זועבי: יש לו עוד אופציה, לא להיות גזען.

חנין זועבי: זאת גם אופציה, לא?

יצחק וקנין: אני לא מאפשר לך להמשיך להפריע לו ואני קורא לך לסדר פעם ראשונה, אוקיי?

חנין זועבי: הוא צריך להפסיק להיות קולוניאליסט.

יצחק וקנין: אם תמשיכי אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

חנין זועבי: – – –

יצחק וקנין: את רוצה שאני אוציא אותך?

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, מי שקורא ליהודים "קולוניאליסטים" מפני שהם יושבים בארץ אבותיהם, במולדתם – –

חנין זועבי: – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת חנין זועבי.

יובל שטייניץ: – – מי ששולל את זכותו של העם היהודי למדינה משלו בארצו, במולדתו ההיסטורית, הוא גזען.

יובל שטייניץ: להגיד שלעם היהודי אין זכות למדינה משלו ושהוא כקולוניאליסט, כזר בארצו ובמולדתו, זו גזענות.

חנין זועבי: – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת חנין זועבי, פעם אחרונה שאני מתרה בך.

יצחק וקנין: את לפני הקריאה השלישית.

יובל שטייניץ: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שחשוב לחדד ולהבהיר שיבינו – –

מוחמד ברכה: הרי הוא עלה – – –

יובל שטייניץ: – – אזרחי המדינה והצופים – –

יצחק וקנין: אבל אני לא יכול לאפשר שיהיה פה.

יצחק וקנין: גם אם כבודו היה יושב במקומי לא היה יכול לאפשר את זה.

יובל שטייניץ: – – מי שמשתמש – – –

מוחמד ברכה: זאת לא התנהגות שלך.

יובל שטייניץ: אני רואה שיש פה גם התנגדות לחופש הדיבור, אבל אני עומד על חופש הדיבור, לא רק של חברי הכנסת הערבים אלא גם של היהודים כאן.

יצחק וקנין: אדוני ידבר ללא הפרעה.

יובל שטייניץ: מי שמכנה את יהודי ישראל "קולוניאליסטים" בארץ אבותיהם, בארצם, במולדתם, מי שטוען למעשה שאנחנו כאן זרים, כמו שאנחנו גירשנו את הבריטים שבאמת זרים כאן, שאנחנו צפויים לאותו דין – – –

ג'מאל זחאלקה: זה דמגוגיה למתחילים.

ג'מאל זחאלקה: זה דמגוגיה למתחילים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת זחאלקה.

יובל שטייניץ: מי שלא מכיר בקשר ההיסטורי שבין העם היהודי לארצו ולמולדתו – –

חנין זועבי: לאדמות שלנו לא, אין – – –

יובל שטייניץ: – – ובזכות העם היהודי למדינה משלו, מבטא עמדה גזענית שהלקח שלה זה דרך מתוחכמת, להשתמש במילה קולוניאליסטים זה דרך מתוחכמת להביע עמדה שאומרת: אני בעד גירוש מדינת ישראל, גירוש העם היהודי, שלילת זכותו של העם היהודי להתיישב בארצו.

חנין זועבי: בוא, תגרש אותי.

באסל גטאס: – – –

חנין זועבי: – – –

יצחק וקנין: רבותי.

יצחק וקנין: גטאס.

יובל שטייניץ: חייבים להבין למה מתכוונים חברי הכנסת הערבים – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת חנין זועבי, זו התראה אחרונה לפני שאני קורא לך.

יובל שטייניץ: חייבים להבין – – –

יצחק וקנין: אני לא אקרא לך יותר אם את תפריעי.

באסל גטאס: – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת גטאס.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש – – –

באסל גטאס: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת גטאס, אמרת את מה שרצית להגיד מעל הדוכן.

יצחק וקנין: תפסיקו להפריע לשר.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, למילה קולוניאליסטים כלפי היהודים בישראל יש רק משמעות אחת:

יובל שטייניץ: שבמוקדם או במאוחר צריך לגרש מכאן את היהודים שלא הייתה להם זכות להתיישב בארץ אבותיהם, שלילה של זכותם של היהודים למדינה ולמולדת משלהם.

יובל שטייניץ: חייבים להבין מה עומד מאחורי המילה הזו, קולוניאליסטים.

יובל שטייניץ: מאחורי המילה הזו עומדת עמדה גזענית שאומרת שלעם היהודי אין מולדת, אין קשר היסטורי לארץ הזאת ואין ליהודים זכות למדינה משלהם.

יובל שטייניץ: הם קולוניאליסטים בארצם שלהם, הם זרים כאן ובכל מקום על פני כדור-הארץ.

יובל שטייניץ: העמדה הזו – –

חנין זועבי: אתה – – –

באסל גטאס: – – –

יובל שטייניץ: – – שאומרת שליהודים אין מולדת, שנגזר עליהם להיות עם נודד בגולה ללא מולדת – –

באסל גטאס: – – –

יובל שטייניץ: – – ושאפילו בארצם הם קולוניאליסטים, זאת אומרת זרים – –

באסל גטאס: מי אמר "גירוש" – – –

יובל שטייניץ: – – זאת עמדה גזענית, שהמשמעות שלה זו דרך מתוחכמת – חבר הכנסת זחאלקה הוא איש מתוחכם ונבון – זו דרך מתוחכמת לבוא ולהעביר סב-טקסט שאומר: מאחר שהיהודים פה קולוניאליסטים, צריך לגרש אותם מפה כמו שהבריטים גורשו מכאן או מהודו.

יצחק וקנין: הסוגיה ברורה, אדוני השר.

באסל גטאס: – – –

יובל שטייניץ: חייבים להבין מה מסתתר מאחורי המונח הזה, קולוניאליסטים, כלפי יהודים בארץ-ישראל.

חנין זועבי: – – –

באסל גטאס: – – –

יצחק וקנין: לגופו של עניין.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, ועכשיו אני עובר לתפקידי כמי שמייצג פה את דבריה של שרת המשפטים.

מוחמד ברכה: – – – נמוך מדי מה שאמרת.

מוחמד ברכה: רמה נמוכה מה שאמרת עד כה.

מוחמד ברכה: אתה מסוגל – – –

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק לתיקון חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות, מבקשת לתקן את הסעיף שקובע כי כאשר בית-משפט כולל במסגרת גזר-דין פלילי פיצוי לנפגע עבירה שהוא קטין, המרכז לגביית קנסות משלם לקטין את הפיצוי עד לתקרה של 10,000 שקל באופן מיידי ובלי תלות בגביית הפיצוי מהנאשם.

יובל שטייניץ: כיום הסעיף חל על נפגע שהיה קטין במועד מתן גזר-הדין.

יובל שטייניץ: הצעת החוק שבפניכם מבקשת להרחיב את מעגל הזכאים לעניין זה כך שההסדר יחול על מי שהיה קטין במועד ביצוע העבירה נגדו, לא רק במועד גזר-הדין.

יובל שטייניץ: אין חולק באשר לצורך של קטינים נפגעי עבירה בפיצוי משמעותי ומהיר בשל הפגיעות המיוחדת של קטינים ובשל הקושי המוגבר שלהם להמתין לפיצוי ולנהל מעקב אחרי תהליך גביית הפיצויים.

יובל שטייניץ: תיקון החוק המוצע כרוך בעלות תקציבית שתאפשר לשלם לנפגעי העבירה את הסכום בהתאם להוראות הסעיף, ובנוסף, בהיערכות נוהלית ומחשבית בפרקליטות, בהנהלת בתי-המשפט ובמרכז לגביית הקנסות.

יובל שטייניץ: לפיכך, עמדת הממשלה היא כזו: הממשלה תומכת בהצעת החוק ומכירה בחשיבות התיקון, בכפוף לכך שהמשך תהליך החקיקה יהיה בהסכמת משרד המשפטים ומשרד האוצר ובכפוף לאיתור מקור תקציבי.

יובל שטייניץ: אין לי ספק שלא צריכה להיות בעיה גדולה למצוא מקור תקציבי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מרדכי יוגב מסכים להתניות.

יובל שטייניץ: ולכן, אני חושב, חבר הכנסת המציע, שהעובדה שזה דורש הסכמה של משרד המשפטים ומשרד האוצר היא סבירה.

יובל שטייניץ: הכוונה כאן היא לקדם את החוק, לא לשלול אותו.

יובל שטייניץ: אם חבר הכנסת מסכים לדבר הזה, עמדת הממשלה היא לתמוך בהצעת החוק.

יצחק וקנין: אני שאלתי אותו והוא מסכים להתניות.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (תיקון – פיצוי לניזוק מעבירה שהיה קטין בעת שנפגע מהעבירה), התשע"ד–2014.

יצחק וקנין: הצבעה, רבותי, בקריאה טרומית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 50 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (תיקון – פיצוי לניזוק מעבירה שהיה קטין בעת שנפגע מהעבירה), התשע"ד–2014, לדיון מוקדם בוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יצחק וקנין: 50 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: לפרוטוקול אני אומר שחברת הכנסת מרב מיכאלי כנראה הצביעה וזה לא נקלט.

יצחק וקנין: לתוצאה, אני לא משנה את התוצאה.

יצחק וקנין: רבותי, אני מקדם בברכה את תלמידי בית-הספר לשגרירים צעירים של עיריית פתח-תקווה.

יצחק וקנין: ברוכים הבאים לכנסת.

יצחק וקנין: עלו והצליחו.

יצחק וקנין: הצעת החוק תועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט, רבותי, להמשך להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2245/19; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ביטול גמלאות לאדם שביצע עבירה על רקע לאומני ושוחרר במסגרת עסקת שחרור או בחנינה), התשע"ד–2014, של חברי הכנסת דוד רותם ורוברט אילטוב.

יצחק וקנין: הנמקה מהמקום, רבותי.

יצחק וקנין: ינמק דוד רותם.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק באה לשנות מצב שקיים כיום.

דוד רותם: על-פי המצב כיום, קיימת הפחתה של 50% בגמלאות, והתיקון המוצע על-ידינו יביא לכך שכל מי ששוחרר בשל חנינה או במסגרת עסקה לשחרור מחבלים יאבד את מלוא הגמלה שהיה צריך לקבל.

דוד רותם: כל הסיבה לכך היא להפסיק את המצב האבסורדי שבו אדם נהנה מגמלאות או מהטבות מהמדינה שבה הוא ניסה לפגוע, וזה מצב בלתי ניתן להבנה, בלתי ניתן להסבר.

דוד רותם: לכן מוצע על-ידינו לשלול לחלוטין את הגמלה.

דוד רותם: הצעת חוק ברוח דומה, של חבר הכנסת יריב לוין, אושרה בכנסת לפני כשלושה שבועות, ואנחנו מבקשים להעביר גם את הצעת החוק שלנו לוועדת העבודה והרווחה.

דוד רותם: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דוד רותם.

יצחק וקנין: ישיב על הצעת החוק שר הרווחה והשירותים החברתיים, השר מאיר כהן.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות כנסת נכבדים, הצעת החוק מבקשת לשלול ממבוטח שהורשע בגין ביצוע עבירות ביטחון את הזכאות לחלק מגמלאות הביטוח הלאומי, וזאת החל משחרורו ממאסר בשל חנינה או במסגרת עסקה לשחרור מחבלים ועד סוף ימיו.

מאיר כהן: הצעת החוק נועדה לתקן את המצב האבסורדי שבו אדם נהנה מגמלאות או מהטבות מהמדינה שבה פגע.

מאיר כהן: יצוין כי כבר כיום נשללת זכאותו של אסיר, לרבות אסיר ביטחוני, לגמלה, וזאת בתקופת מאסרו.

מאיר כהן: באשר לשלילת הזכאות לאחר השחרור מהמאסר, החוק קובע הגבלות כדלקמן: א.

מאיר כהן: במקרים שבהם הזכאות לגמלה נוצרה אגב ניסיון או ביצוע פשע, לדוגמה: מפגע שהפך נכה עקב פעילותו – לא תהיה זכאות לגמלת נכות; ב.

מאיר כהן: מי שביצע עבירת ביטחון שבוצעה מתוך מניע ביטחוני-לאומני ונגזרו עליו עשר שנות מאסר לפחות, יהיה זכאי לגמלאות בהפחתה בשיעור של 50% בלבד – גמלת נפגעי עבודה, תאונות אישיות, אבטלה, פשיטות רגל, זקנה ושאירים – ככל שיימצא זכאי לאותה גמלה; ג.

מאיר כהן: תישלל הזכאות לקצבת זיקנה ממי שנידון למאסר עולם בשל עבירת רצח אשר בוצעה מתוך מניע לאומני או בזיקה לפעילות טרור; ד.

מאיר כהן: תישלל זכאות בני משפחתו של מי שביצע פשע מתוך מניע לאומני או בזיקה לפעילות טרור, לגמלת שאירים, תלויים, מענקי פטירה ועוד.

מאיר כהן: השינוי שמבקשת ההצעה לערוך מתייחס לשלילה מוחלטת של גמלאות נפגעי עבודה, נפגעי תאונות, אבטלה, ביטוח זכויות עובדים בפשיטות רגל ובפירוק תאגיד או ביטוח זיקנה ושאירים, וזאת במקרים שבהם שוחרר האסיר במסגרת חנינה או עסקה לשחרור מחבלים, ועל כך אני מברך.

מאיר כהן: החלטת ועדת השרים היא לתמוך בהצעת החוק, ובלבד שנוסח ההצעה יהיה זהה לנוסח הצעת החוק שהתקבלה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מאיר כהן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר הרווחה והשירותים החברתיים, השר מאיר כהן.

יצחק וקנין: מתנגד להצעת החוק חבר הכנסת אילן גילאון.

דוד רותם: בוודאי – – –

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

דוד רותם: – – –

יצחק וקנין: שלוש דקות לחבר הכנסת.

אילן גילאון: אדוני, אם יורשה לי, אני רוצה קודם כול להעיר לגבי הדיון הקודם.

אילן גילאון: מתפתחת איזו מגמה מאוד לא נעימה במקום הזה, מבחינת השתקה של אנשים.

אילן גילאון: עומד כאן חבר כנסת על הדוכן ואומר שחברת הכנסת זהבה גלאון לא ראויה, ואתה לא נותן לה את זכות הדיבור להגיב על הדבר הזה.

אילן גילאון: זאת הודעה אישית.

אילן גילאון: אני אגיד לך: היא ראויה גם ראויה, וגם לא כל כך בעיה להיות ראוי להיות חבר כנסת.

אילן גילאון: אז צריך להכניס את הדברים לפרופורציות.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אילן גילאון – – –

אילן גילאון: ועדת השרים לענייני חקיקה – – –

יצחק וקנין: רק רגע, חבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: מכיוון שאתה מפנה כלפי את ההאשמה – נכון?

יצחק וקנין: – אני רוצה – – –

אילן גילאון: לא, לא האשמה, תלונה.

דוד רותם: – – –

יצחק וקנין: לא, לא.

אילן גילאון: בסדר.

יצחק וקנין: אני רוצה להגיד לך משהו.

יצחק וקנין: אני עליתי – – –

דוד רותם: – – – מרצ תומכת במחבלים.

אילן גילאון: מרצ תומכת, כן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד רותם, אל תפריע לי לנהל את הדיון, בבקשה ממך.

יצחק וקנין: אני עליתי לנהל את הדיון דקה לפני שהיה צריך לעלות ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: יושב-ראש הכנסת ישב לפני ונתן לי את השם.

יצחק וקנין: מי שואל?

יצחק וקנין: עומד חבר הכנסת זחאלקה – הרי הוא צריך להבין שלא אני קבעתי מי יהיה הדובר הבא.

יצחק וקנין: רשום פה מי היה צריך לדבר.

יצחק וקנין: אז למה מטיחים כלפי את הדבר הזה?

אילן גילאון: אוקיי.

יצחק וקנין: סלח לי.

יצחק וקנין: אתה יודע – – –

אילן גילאון: אני לא.

יצחק וקנין: בנושא הזה אף אחד לא – – –

אילן גילאון: אתה יודע את רחשי כלפיך.

אילן גילאון: אני – – –

יצחק וקנין: אז לכן תוריד את זה מסדר-היום.

אילן גילאון: אוקיי.

אילן גילאון: בסדר.

יצחק וקנין: אני חושב שההגינות שלי בדבר הזה והיושר – –

אילן גילאון: לא, לא.

אילן גילאון: לא פקפקתי בהגינותך.

יצחק וקנין: – – לא נתונים בספק, לא שלך ולא של אף אחד.

אילן גילאון: חס ושלום.

אילן גילאון: אמרתי – – –

יצחק וקנין: תודה.

אילן גילאון: אדוני, ההגינות שלך ידועה.

אילן גילאון: ואתה יודע מה?

אילן גילאון: הדברים לא נאמרו, בסדר?

אילן גילאון: לא אמרתי אותם.

אילן גילאון: באמת ההצעה הזאת מתחרה, אדוני השר, עם הצעה שהוגשה לפני שבועיים על-ידי יריב לוין; אותה הצעה שהיא הצעה לא-חוקתית.

אילן גילאון: נדמה לי ששני החברים האלה הם עורכי-דין, והם צריכים לדעת שביטול העילות במדינה מתוקנת הוא הדבר החשוב, ולא המניע.

אילן גילאון: אנחנו לא שופטים אנשים על-פי מניעם.

אילן גילאון: אוי ואבוי אם אנחנו נעשה הבדל בין רצח לרצח ובין דם לדם.

אילן גילאון: אבל זה מאוד פופוליסטי בתקופה הזאת לחוקק חוקים כדי לומר הצהרת חוק מסוימת.

אילן גילאון: אני מבין.

אילן גילאון: אתה רוצה לעשות את זה על הרקע הזה.

אילן גילאון: אדוני השר אמר שבתקופת הכליאה, בתקופת המאסר, אנשים לא מקבלים את זכויותיהם; ברגע שפקע העונש, האדם חוזר לזכויותיו, אם אנחנו מדברים על מדינה שבה יש מה שנקרא זכויות אוניברסליות.

אילן גילאון: אני מכיר עוד כמה אנשים שפקע עונשם, והם אפילו מימשו את זה הרבה יותר רחוק מאשר הדבר הזה של קצבת ביטוח לאומי.

אילן גילאון: לכן ההצעה לא חוקתית, היא פופוליסטית.

אילן גילאון: אני מבין שהיא הצהרת חוק, ואני מתפלא איך ועדת שרים לענייני חקיקה של מדינה שרוצה להיות מתקדמת, שרוצה להיות ב-OECD, הולכת ומאשרת הצעת חוק, אדוני, שמבוססת על המניע ולא על המעשה, כי זו המידה האובייקטיבית היחידה שלפיה אפשר לעשות משפט, וגם משפט צודק.

אילן גילאון: לכן לא מדובר כאן בטרור או באי-טרור.

אילן גילאון: מדובר כאן בהדבקת נושא, חוק, לעניין שנמצא היום בפופוליזם המרבי שלו.

אילן גילאון: זה מכוער, זה פסול, ואני מקווה מאוד שגם כשמדובר במשפטנים שעושים את זה, זה לא מדבר גם על אי-הבנה מוחלטת של מה שנקרא חוק ומשפט.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

מוחמד ברכה: המדינה מטילה עונש שלא התקבל בבית-משפט.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ביטול גמלאות לאדם שביצע עבירה על רקע לאומני ושוחרר במסגרת עסקת שחרור או בחנינה), התשע"ד–2014, של חברי הכנסת דוד רותם ורוברט אילטוב.

יצחק וקנין: רבותי, הצבעה בקריאה טרומית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 47 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 11 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ביטול גמלאות לאדם שביצע עבירה על רקע לאומני ושוחרר במסגרת עסקה שחרור או בחנינה), התשע"ד–2014, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: בעד – 47, 11 מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2237/19; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – הגבלת סכומי האגרות), התשע"ד–2014, של חבר הכנסת משה גפני וקבוצת חברי כנסת – חבר הכנסת גפני, לרשותך עשר דקות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני תכף הולך להקריא לכם אילו אגרות החליטו לא מכבר שר האוצר והשר לשירותי דת שאמורים לשלם – כמה היה צריך לשלם קודם וכמה צריך לשלם עכשיו.

משה גפני: כשאמרו לי את הפערים, לא האמנתי, אבל אני מחכה שיביאו לי גם את מה שפורסם ברשומות.

משה גפני: אני רוצה להתחיל בעניין העקרוני.

משה גפני: כל הזמן אומרים לנו – איפה חבר הכנסת אלעזר שטרן?

משה גפני: – שצריך פנים יפות, להסביר פנים לאנשים שלא תמיד הם אנשים דתיים, כשהם באים להירשם לנישואים או כשהם צריכים להוציא תעודת רווקות או חס וחלילה כשיש אסון או כשקרוב משפחה נפטר, כשצריך לשלם – צריך לקבל את האנשים בסבר פנים יפות.

משה גפני: יש אנשים במדינת ישראל שזו הפעם היחידה שהם נפגשים עם הממסד הדתי, ולכן צריך שיהיו רבנים מאירי פנים, מסבירי פנים, אנשים נחמדים שמדברים יפה לאנשים, וצריך שהם יקבלו יחס כמו שצריך להיות בין אזרחים עם השקפות עולם שונות.

משה גפני: זו פעם ראשונה שאדם שאיננו דתי נפגש עם הרב או עם הפקיד במועצה הדתית, והוא בא להוציא תעודת רווקות, וצריך לקבל אותו יפה.

משה גפני: אני שוכנעתי שחבר הכנסת אלעזר שטרן, למשל, כמו אחרים, צודקים.

משה גפני: צריך שיהיו רבנים שידברו יפה לאנשים.

משה גפני: זה יכול להיות רבנים מהציונות הדתית וזה יכול להיות רבנים חרדים.

משה גפני: יש רבנים חרדים שאני מכיר שהם מסבירי פנים.

משה גפני: יש כאלה מהציונות הדתית שאני לא יכול להסתכל עליהם, ויש כאלה חרדים שאני לא יכול להסתכל עליהם.

משה גפני: יש ויש, כמו בכל חברה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת גפני, השר יעקב פרי אמר שתדבר למיקרופון.

משה גפני: תודה.

קריאה: אני יודע – – –

משה גפני: אני אומר שאני מסכים לזה שהרב צריך להיות אדם מסביר פנים.

משה גפני: מה, לא שמעו מה שאמרתי על הרבנים של הציונות הדתית, שיש כאלה שהם מסבירי פנים ושיש כאלה שאי-אפשר להסתכל עליהם?

משה גפני: כמו אצל החרדים, כמו בכלל בכל חברה.

משה גפני: אבל צריך באמת שהמצב יהיה כזה שהרב יהיה – בפעם הראשונה שהאזרח נפגש אתו – שהוא ידבר אתו כמו שצריך, בשפתו, בהבנה של כל העניין הזה, וזהו.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אז אני הייתי מצפה – זאת ממשלה שבין יתר הדברים שהיא אומרת כלפי חוץ – תודה, יופי.

משה גפני: הנה קיבלתי את הרשימה.

משה גפני: יפה – בין יתר הדברים שהממשלה הזאת עושה – היא לא עושה שום דבר, אבל בין יתר הדברים שהיא אומרת שהיא עושה היא רוצה שיהיה ממסד דתי מאיר פנים.

משה גפני: אז אני רוצה לשאול אתכם, חברי הכנסת והשרים: מה קורה אם בחור שאיננו דתי שבא להוציא תעודת רווקות, הוא שואל את החבר שלו: לפני שנה אתה גם הוצאת תעודת רווקות.

משה גפני: כמה זה עלה לך?

משה גפני: הוא אומר לו: תעודת הרווקות עלתה לי 50 שקל.

משה גפני: 50 שקל זה דבר סביר.

משה גפני: ואז הוא מגיע למועצה הדתית ובא לרב להוציא תעודת רווקות, ותעודת הרווקות שלפני שנה עלתה 50 שקל – אומר לו הרב: היום, הממשלה הזאת החליטה שזה 150 שקל.

משה גפני: מה?

משה גפני: זה הממשלה שמסבירה פנים?

משה גפני: שמחייכת?

משה גפני: לא חשוב.

משה גפני: אז הוא אומר: אתה יודע מה?

משה גפני: תעודת רווקות – תעודת רווקות.

משה גפני: אבל הוא הולך להתחתן, והוא שואל את החבר שלו: תגיד לי כמה עולה רישום הנישואים?

משה גפני: הוא אומר לו: לפני שנה אני נרשמתי לנישואים, וזה עלה לי 300 שקל אגרה.

משה גפני: 300 שקל – אומר הבחור הלא-דתי הזה שעומד להתחתן – לא נורא.

משה גפני: אומר הבחור הלא-דתי הזה שעומד להתחתן: לא נורא.

משה גפני: הוא הולך למועצה הדתית, לרב, זה שמחייך אליו, והוא אומר לו: הרב, אני צריך להירשם לנישואים, כמה אני צריך לשלם על רישום נישואים?

משה גפני: מוציא הרב את מה שהחליטה הממשלה הנוכחית, זאת שאתם זוכרים שהיא מאירת פנים, היא מקרבת את החילונים ליהדות.

משה גפני: עלה 300 שקל.

משה גפני: 300 שקל.

משה גפני: מוציא הרב את התוספת שעכשיו פרסמו ברשומות.

משה גפני: רישום הנישואים עלה 300 שקל; אומר לו הרב: עכשיו תשלם 700 שקל.

משה גפני: מה?

משה גפני: אומר הבחור החילוני – – –

אלעזר שטרן: – – –

משה גפני: מה אתה עושה ככה?

אלעזר שטרן: יום ירושלים – – –

משה גפני: רגע, נגיע לירושלים.

משה גפני: 700 שקל – פרסום ברשומות של הממשלה הזאת שמחייכת.

אברהם מיכאלי: – – –

משה גפני: מחייכת.

משה גפני: טוב.

משה גפני: הלכתי הלאה.

משה גפני: כמה עולה תעודת הכשר לבית – – –

אלעזר שטרן: – – –

משה גפני: מה?

אלעזר שטרן: יום ירושלים – – –

משה גפני: מה יום ירושלים?

אלעזר שטרן: – – – אתה לא יודע – – –

משה גפני: מה יום ירושלים?

משה גפני: אין בעיה, אני יורד.

משה גפני: שהשר יעלה ויגיד שהוא מחזיר את התעריפים, ואני – יום ירושלים.

משה גפני: אבל מה יום ירושלים?

משה גפני: יום ירושלים זה המחירים?

משה גפני: מה יום ירושלים?

משה גפני: בתי-אוכל – עלה 300 שקל תעודת הכשר, ובעל המלון, בעל בית-האוכל הוא לא אדם דתי, אומר: 300 שקל, זה בסדר.

משה גפני: ככה עלה.

משה גפני: היום – 1,356.

משה גפני: 1,356 שקלים – – –

מרב מיכאלי: אני אמרתי לך שצריך לבטל את הרבנות.

משה גפני: מה זה הרבנות?

משה גפני: אבל אני רוצה הכשר.

מרב מיכאלי: אז מאה אחוז, תיקח את הרב שלי – – –

משה גפני: גם את רוצה הכשר.

משה גפני: מה זה תיקח – – –

מרב מיכאלי: אני אלך לרב שלי, הוא ייתן לי הכשר – – –

משה גפני: למה את מקבלת סבסוד למופע אמנות שמתקיים בתל-אביב?

משה גפני: למה אני, כשאני הולך למסעדה, לא צריך לקבל את ההכשר?

משה גפני: למה?

מיכל רוזין: – – – לממן – – –

משה גפני: לממן, אוהו מממן.

מרב מיכאלי: אבל למה רק גוף אחד?

מרב מיכאלי: – – –

משה גפני: את רוצה עכשיו ויכוח?

משה גפני: את רוצה להעלות את האגרות מפני שאת רוצה גוף אחד – –

מרב מיכאלי: לא, בלי קשר.

משה גפני: – – או שני גופים?

משה גפני: תעלי את האגרות.

משה גפני: אמרו לי כל הזמן – אני באמת השתכנעתי – שהיות שבן-אדם בא להירשם לנישואים, צריך לחייך אליו, צריך לדבר יפה, לא להתנהג במין כזאת – השתכנעתי.

משה גפני: הייתי בטוח שהממשלה הזאת, מרוב חיוכים, היה עד עכשיו 300 שקל רישום נישואים, עכשיו זה ירד ל-100.

משה גפני: לחייך.

משה גפני: העלו את זה ל-700.

משה גפני: הם שקרנים, הממשלה הזאת.

משה גפני: הם שקרנים, הם לא אומרים אמת.

משה גפני: מכיוון שאם הם היו אומרים אמת, היו מורידים את מחירי האגרות.

משה גפני: הדבר הכי חשוב, שאכפת לרווק שבא להוציא תעודת רווקות, זה לא שיחייכו אליו או לא יחייכו אליו.

משה גפני: כל אחד רוצה שיחייכו אליו, אבל הוא רוצה שהמחיר יהיה סביר, ולא שבמקום 50 שקל זה 150 שקל, ובמקום 300 שקל זה 700 שקל, וכן הלאה.

משה גפני: ואותו דבר בהלוויות.

משה גפני: פשוט לא להאמין איזה מחירים עשתה עכשיו הממשלה הזאת באגרות – כשאנשים שאינם דתיים דווקא, מסורתיים, שאינם דתיים, הם אנשים שנזקקים לשלם על-פי חוק את האגרות.

משה גפני: למה הממשלה – איפה שר האוצר?

משה גפני: אה, הוא לא פה מתי שצריך אותו – למה הממשלה הזאת העלתה את סכומי האגרות?

משה גפני: ואם היא מעלה את סכומי האגרות, הייתה מעלה ב-10%, ב-12%.

משה גפני: מעלים במאות ובאלפי אחוזים.

משה גפני: למה רוצים להשניא את הדת?

משה גפני: למה?

משה גפני: ואני רוצה – מי שירצה מבין חברי הכנסת לראות את הפערים, אני מוכן לתת לכל אחד.

משה גפני: העוזר שלי הביא לי את הכול.

משה גפני: פשוט לא להאמין שזאת ממשלה שפניה לציבור.

משה גפני: ההפך, פניה להעכיר את הדת, להשניא את הדת, להגיד שמוציאים כסף.

משה גפני: אין לזה שום הצדקה, להוציא על תעודת רווקות 150 שקלים, למה?

משה גפני: איזו הצדקה יש לקחת 700 שקלים על רישום נישואים?

משה גפני: אני פניתי לסגן השר לענייני דתות על הנושא של תעריפי המקוואות, וכתבתי לו שבמליאת הכנסת, בתאריך זה וזה בתשובה על שאלת חבר הכנסת מקלב, אמרתם שאתם מפחיתים את האגרות לטובלים במקוואות.

משה גפני: ענה לי סגן השר, כאן במליאת הכנסת, שמפחיתים.

משה גפני: מפחיתים את המחירים, לא מעלים.

משה גפני: ואז כתבתי לו: עתה מודיעה המועצה הדתית בירושלים על הוראת

משה גפני: כם להעלות את סכומי האגרות באופן חריג.

משה גפני: אמר כאן סגן השר שמפחיתים את האגרות על הטבילה במקוואות.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אגב, יש גם נשים חילוניות שהולכות למקוואות.

משה גפני: ואז, אני רציתי להודות לו.

משה גפני: יפה, הפחתתם את האגרות.

משה גפני: עד שפתאום – וגם האמת היא שהיה איזה דיאלוג על זה שאני אודה לו, ורציתי להודות.

משה גפני: לפתע אני מקבל מכתב של הממונה על המקוואות בירושלים, שמעלים את האגרות על המקוואות.

משה גפני: לא מיניה, לא מקצתיה, אף-על-פי שפורסם – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

משה גפני: – – בערוץ 7 שהמחיר ירד.

משה גפני: מה שאני מבקש, חברי הכנסת, מי שאומר שהוא באמת רוצה שהרבנות והממסד הדתי יהיו ידידותיים לציבור – מי שאומר את המשפט הזה, צריך להצביע בעד הצעת החוק שאני מציע יחד עם חבר הכנסת מקלב וחבר הכנסת יעקב אשר וחבר הכנסת יצחק כהן.

משה גפני: אנחנו מציעים להיות ידידותיים לציבור, במיוחד לכאלה שנפגשים פעם ראשונה עם הרב או עם הממסד הדתי.

יצחק וקנין: תודה.

משה גפני: אל תשניאו את הדת.

משה גפני: מי שאמר בשנה האחרונה – –

יצחק וקנין: תודה.

משה גפני: – – שהוא בעד להאהיב את הדת על הציבור, צריך להצביע בעד החוק הזה, שקובע את האגרות כמו שהיו בממשלה הקודמת ולא כמו בממשלה הזאת.

משה גפני: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: ישיב סגן שר הדתות אלי בן-דהן.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, שרים, חברי כנסת, הצעת החוק הזאת של חבר הכנסת גפני – לצערי הרב, קודם כול הנתונים מאוד לא מדויקים, אני עוד מעט אתן את הנתונים המדויקים.

משה גפני: – – –

אלי בן-דהן: הנתונים שאמרת מאוד מאוד לא מדויקים, ואני גם אסביר את הנימוקים.

אלי בן-דהן: רבותי, במשך 12 שנה האגרות של שירותי הדת לא עלו, נשארו אותו דבר.

אלי בן-דהן: 12 שנה.

אלי בן-דהן: במשך 12 השנים הללו מחירי המים עלו ב-400%; תעריפי החשמל עלו בלמעלה מ-200% ב-12 השנים האחרונות.

אלי בן-דהן: כל המחירים במשק עלו.

אלי בן-דהן: מסיבות שונות, ואני לא רוצה – שרי הדתות שקדמו לי הגיעו לאותם סכומים שאני הגעתי.

אלי בן-דהן: אותם סכומים בדיוק.

אלי בן-דהן: אלא נשאר ויכוח אחד עם משרד האוצר שלא הוכרע, ולכן לא אושרו האגרות בזמן שרי הדתות שקדמו לי, אבל גם הם הבינו ששירותי הדת נצרכים לשלם עבורם אגרה.

אלי בן-דהן: אין שירותים חינם, ובוודאי לא במשך 12 שנה שבהן האגרות נשארו אותו סכום.

אלי בן-דהן: אז אני רוצה קודם כול להרגיע אותך, חבר הכנסת גפני.

אלי בן-דהן: זו לא הממשלה הזאת, התעריפים הללו כבר הוכנו ונקבעו על-ידי הממשלה הקודמת.

אלי בן-דהן: מסיבות שונות, כפי שאמרתי, הם לא הגיעו לידי גמר, ואני זכיתי וזה נגמר בזמני, זה נכון, אבל זו לא הממשלה הזאת שקבעה את הסכומים הללו.

אלי בן-דהן: ואני רוצה – – –

משה גפני: הממשלה הזאת – – –

אלי בן-דהן: ואני רוצה גם לתקן אותך, עם כל הכבוד.

אלי בן-דהן: תעודת נישואים – – –

משה גפני: בזמני זה לא היה עובר.

משה גפני: אני לא הייתי מעביר את זה בוועדת הכספים.

אלי בן-דהן: אתה טועה.

אלי בן-דהן: גם אתה היית מעביר כי אין לך ברירה – – –

משה גפני: לא, בחיים לא.

אלי בן-דהן: אתה טועה.

משה גפני: בחיים לא – – –

אלי בן-דהן: אתה טועה טעות חמורה – –

משה גפני: – – –

אלי בן-דהן: – – מפני ששירותי הדת קרסו.

אלי בן-דהן: מכיוון ששירותי הדת נזקקו, נוצר פער גדול מאוד בין השירותים שהמועצות הדתיות נותנות לבין האגרות שהן גובות.

אלי בן-דהן: חבר הכנסת גפני, לפחות תקשיב רגע לנתונים.

משה גפני: אנחנו מדברים פה בינינו למה אתה מגן על זה.

אלי בן-דהן: אני מציע לך, תקשיב רגע.

משה גפני: למה אתה מגן על זה?

אלי בן-דהן: אני מגן על חבר הכנסת מרגי, שר הדתות שקדם לי – – –

משה גפני: – – –

אריה מכלוף דרעי: – – –

יעקב מרגי: אני מוכן לקבל את זה אם הוא ייתן לי גם את הקרדיט על המהפכות – – –

אלי בן-דהן: חבר הכנסת גפני, רק לפחות לסבר את האוזן.

אלי בן-דהן: תעודת נישואים עלתה לא מ-300 ל-700 אלא מ-600 ל-700, אז בבקשה לדייק בדבריך.

משה גפני: – – –

אלי בן-דהן: תעודת הרווקות עלתה מ-100 ל-150.

אלי בן-דהן: ואגב, תעודת הרווקות מתייתרת.

אלי בן-דהן: אנחנו פתחנו את אזורי הרישום, אין היום צורך בכלל בתעודת רווקות, אז ממילא האגרה הזאת איננה מתקיימת בכלל, האגרה הזאת לא קיימת.

אלי בן-דהן: אז עם כל הכבוד, אני חושב שהדברים שאמרת לא מדויקים.

אלי בן-דהן: גם לגבי האגרות של בתי-ההלוויות, אני מצטער, חבר הכנסת גפני, לא עשית עבודה נכונה.

משה גפני: אני מודה.

משה גפני: לא רציתי – – –

אלי בן-דהן: תקשיב טוב, לפחות תדע.

משה גפני: – – –

אלי בן-דהן: לפחות תדע עכשיו.

אלי בן-דהן: תקשיב.

אלי בן-דהן: מדובר באגרות שמוטלות, חבר הכנסת גפני, תקשיב טוב – מדובר באגרות שמוטלות על חברות קדישא, לא מדובר באגרות שמוטלות על האנשים עצמם.

אלי בן-דהן: האזרח הפרטי, בכלל זה לא נוגע אליו.

אלי בן-דהן: מה שעלה בבתי-העלמין זה האגרות של חברות קדישא, לא נוגע בכלל לאדם הפרטי.

אלי בן-דהן: אתה פשוט מטעה את האנשים, חבל.

אלי בן-דהן: חבל שאתה מטעה, כדאי לך ללמוד את הנושא היטב קודם לכן.

אלי בן-דהן: פשוט הטעית פה את כולם.

משה גפני: – – –

אלי בן-דהן: אז אני אומר לך, הטעית את כולם.

אלי בן-דהן: אני מצטער, רבותי.

אלי בן-דהן: הצעת החוק הזאת היא פופוליסטית, אין בה שום ממשות.

אלי בן-דהן: אי-אפשר לקיים את שירותי הדת לפי הצעת החוק הזאת.

אלי בן-דהן: שירותי הדת יקרסו בתוך כמה ימים.

אלי בן-דהן: ולכן אני קורא לחברי הכנסת לדחות ולהתנגד להצעת החוק הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הדתות חבר הכנסת אלי בן-דהן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, ברצונך להשיב לממשלה?

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשותך.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני סגן השר הרב בן-דהן, אני לא יודע למה אתה לוקח את זה על עצמך, אבל בסדר, תיקח, רק אל תסלף את העובדות.

משה גפני: פעם אחת סילפת, אתה לא צריך פעם נוספת.

משה גפני: מונח פה, כל האגרות שעלו, גם הנושא – עומד בית-הלוויות שנבנה לפני 50 שנה, ולצערה של המשפחה עכשיו צריכים להשתמש בבית-ההלוויות הזה.

משה גפני: מה עלה החשמל?

משה גפני: ההלוויה היא באמצע היום; מה עלתה הבנייה?

משה גפני: בית-ההלוויות עומד.

משה גפני: המשפחה היא משפחה דלת אמצעים, היא חייבת לעשות, היא עושה – – –

אלי בן-דהן: – – – לא על המשפחה – – –

משה גפני: בסדר, מה זה משנה, בסדר, אתה צודק.

משה גפני: אני אומר את העובדות, אתה אומר פרשנות.

משה גפני: למה מעלים את המחיר?

משה גפני: למה מעלים את המחיר, גם של אגרות הטבילה, גם של תעודת הרווקות, בסדרי-גודל בלתי רגילים?

משה גפני: אז אומר סגן השר, אדוני היושב-ראש, תשובה.

משה גפני: התשובה היא שכבר שרי הדתות לדורותיהם הכינו את זה והוא נאלץ להביא את זה.

משה גפני: 12 שנה לא הביאו.

משה גפני: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, ככל שזה היה תלוי בנו בקדנציה הקודמת, אם הייתה מגיעה העלאה מדורגת – תעודת רווקות, במקום 50 שקלים 60 שקלים, 62 שקלים.

משה גפני: בסדר, יש עליות רגילות במשק.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה, אני הייתי אתך באותה מערכת – – –

משה גפני: גם לא היית נותן.

ראובן ריבלין: לא, היית משכנע אותם – – –

משה גפני: להוריד את זה, נכון.

משה גפני: זה מה שעשינו כל הזמן.

משה גפני: חברי הרב בן-דהן, אני במקומו הייתי עולה לכאן, אם באמת לא הייתי אמיץ ולא היה לי האומץ להתמודד עם האוצר, הייתי אומר: אני נאלץ, היות שלא העלו כל השנים אני נאלץ, האוצר מכריח אותי, מה אני יכול לעשות.

משה גפני: אם אתה היית, הרב בן-דהן, צריך להחליט על התעריפים האלה, אתה היית מביא את זה?

משה גפני: באמת.

משה גפני: את תעריפי האגרות על המקוואות היית מביא?

משה גפני: הרי השתבחת בערוץ 7 שאתה הפחתָ את המחירים.

משה גפני: אני מדבר על העובדה, והעובדה היא שעכשיו המחירים עלו.

משה גפני: עכשיו.

משה גפני: המחירים עלו במאות ואלפי אחוזים בכל הנושאים שקשורים למפגש שבין האזרח החילוני או המסורתי או הדתי או החרדי עם הממסד הדתי.

משה גפני: עכשיו, מה אומרים בעיתונות?

משה גפני: מה זה, המועצה הדתית גנבים, לקחו כל כך הרבה מאות שקלים על דבר שאין בו הרבה הוצאה.

משה גפני: אני – יהיה כתוב ב"ידיעות אחרונות" או ב"ישראל היום", אני לא נכנס לוויכוח – יהיה כתוב בעיתונים, או בטלוויזיה בערוץ 2, או ברשות השידור, שביטלתם אותה – יהיה כתוב וישודר.

משה גפני: יראו את הרב עם הזקן הגדול ויראו איך הוא גובה 700 שקלים, ויגידו: על מה?

משה גפני: על מה הוא גובה את הכסף הזה?

משה גפני: מה הוא עשה?

משה גפני: לך תגיד לו שמי שהעלה את המחיר זה לפיד, בלי הזקן.

משה גפני: אז עומד הרב בן-דהן, עם הזקן, ומגן על זה.

משה גפני: למה?

משה גפני: אל תגן על זה.

משה גפני: זה המפגש שבין האזרח החילוני והמסורתי עם הממסד הדתי.

משה גפני: למה אתה גובה ממנו כל כך הרבה כסף?

משה גפני: למה אתה מביא לחילול השם, שאנשים יבואו ויגידו שהרבנים לוקחים כל כך הרבה כסף?

משה גפני: למה?

משה גפני: אני מציע, אדוני יושב-ראש הכנסת, אני מוכן לתאם את המשך החקיקה עם המשרד לשירותי דת ועם משרד האוצר.

משה גפני: מוכן לתאם את זה, שלא יהיו סכומים כמו שאני רוצה, אבל שלא יהיו סכומים אסטרונומיים כאלה.

משה גפני: מי שמצביע נגד הצעת החוק הוא נגד מפגש חיובי בין הציבור הדתי והחרדי והרבני לבין הציבור החילוני והמסורתי; מי שמצביע בעד הצעת החוק הזאת מצביע בעד שיהיה מפגש מחויך ונורמלי בין הציבורים השונים במדינת ישראל.

משה גפני: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר בן-דהן, האם הממשלה נשארת בעמדתה להתנגד להצעת החוק?

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – הגבלת סכומי האגרות), התשע"ד–2014, בקריאה טרומית – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 26 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 36 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – הגבלת סכומי האגרות), התשע"ד–2014, נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 26, נגד – 36, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק לא עברה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לישיבה מיוחדת לציון יום ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו, ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג – אני מאוד אשמח אם כבוד שר החינוך וגם שרת המשפטים יצטרפו לשולחן הממשלה, וגם יושב-ראש ועדת הכספים ישב במקומו – אדוני ראש הממשלה ושר הביטחון לשעבר אהוד ברק, חברי הכנסת בהווה ובעבר, ראש עיריית ירושלים ניר ברקת ורעייתו, מזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ, מנכ"ל הכנסת רונן פלוט, סגני ראש עיריית ירושלים וחברי מועצת עיריית ירושלים, הנמצאים אתנו כאן ביציע, יקירי העיר ירושלים, לוחמים מחטיבת הראל, חברי הוועד המנהל וחברי האספה הכללית של גבעת-התחמושת, אורחינו היקרים, חיילים, תלמידי בית-ספר "מבואות עירון" מעמק-חפר, קהל נכבד.

יולי יואל אדלשטיין: "הר-הבית בידינו", כך נשמעה הקריאה שהרטיטה לבבות רבים ביום כ"ח באייר שנת תשכ"ז.

יולי יואל אדלשטיין: ירושלים אוחדה, גדרות התיל ושטחי ההפקר שחצו את העיר נעלמו אט-אט, הפחד המתמיד מצלפי הלגיון נגוז והעיר שבה לה לידי בניה.

יולי יואל אדלשטיין: תקוות הדורות, הבכי והגעגועים התנקזו כולם לרגע של אושר.

יולי יואל אדלשטיין: ממלחמת הצלה הפכה מלחמת ששת הימים למלחמת גאולה.

יולי יואל אדלשטיין: הבשורה על הצלת ישראל, ניצחון צה"ל ושחרור ירושלים לא שינתה רק את פני העם היושב בציון, היא שינתה את פני העם היהודי כולו.

יולי יואל אדלשטיין: בארצות-הברית ובקנדה, בצרפת ובבריטניה, באוסטרליה ובברית-המועצות יהודים זקפו את קומתם.

יולי יואל אדלשטיין: פתאום הייתה זו גאווה להית יהודי, ללכת לבית-כנסת, לצעוד עם כיפה, לשוחח בעברית ולחלום על עלייה.

יולי יואל אדלשטיין: איחוד ירושלים יישר את העקמת בגו היהודי, הכפוף מרוב צרות ודאגות.

יולי יואל אדלשטיין: לא עוד נמיכות קומה וחוסר יכולת תגובה.

יולי יואל אדלשטיין: נסיך נולד כאן, וכתרו – "ירושלים של זהב".

יולי יואל אדלשטיין: מה יש בירושלים שקומם כל כך את הנפש היהודית, שחיבר את צעירי העם למורשתם ולעמם?

יולי יואל אדלשטיין: איזה מהפך חולל המגע עם כותל הדמעות בקרב הקשוחים שבלוחמים?

יולי יואל אדלשטיין: את הדברים ניסה להסביר בזמנו לעצמו הרב אברהם יהושע השל.

יולי יואל אדלשטיין: השל, פילוסוף ונכד של אדמו"רים, שצעד יחד עם מרטין לותר קינג במאבק לשוויון זכויות בארצות-הברית, הסתייג בראשית דרכו מן הציונות.

יולי יואל אדלשטיין: הוא התנגד לניסיון היהודי להתמקם במרחב, לתפיסת העולם של אדמה קדושה ואבנים קדושות.

יולי יואל אדלשטיין: אך תקופת ההמתנה טרום מלחמת ששת הימים, כאשר גורל מדינת ישראל היה נתון על הפרק, וההתעלות שחש עם שחרור ירושלים, שינו את דעתו.

יולי יואל אדלשטיין: וכך כתב השל: "הכותל – – – בתחילה אני מוכה תדהמה.

יולי יואל אדלשטיין: ואז אני רואה: כותל דמעות שקפאו, ענן של אנחות – – – חומת אבני הכותל – – – האֵם הזקנה בוכה עבור כולנו.

יולי יואל אדלשטיין: לא נוי להתנאות בו, לא יופי להתענג עליו, אך לב ואוזן.

יולי יואל אדלשטיין: כל הווייתו אומרת רחמים.

יולי יואל אדלשטיין: אתה עומד דומם ושומע: אבני צער, ידועות יגון.

יולי יואל אדלשטיין: לב אדם לאבנים אלו, לב עבור כל אדם.

יולי יואל אדלשטיין: יש לה נשמה, לחומת אבני הכותל, היא קורנת נוכחות.

יולי יואל אדלשטיין: מאז אושוויץ אזלו שמחותי, הנאותי נמהלו ברוגז.

יולי יואל אדלשטיין: אין ביטחון בשום מקום, בשום זמן.

יולי יואל אדלשטיין: אנושיות גרועה לאין-שיעור מחיית טרף.

יולי יואל אדלשטיין: האם ניתן עוד לחיות לאורו של הנביא ישעיהו, כך שואל אני בתפילותי.

יולי יואל אדלשטיין: לפתע, קמות בי לתחייה ציפיות עתיקות – – – פעם אחת שתהיה לרגליה של חומת הכותל ולעולם לא תרחק".

יולי יואל אדלשטיין: כך כתב השל.

יולי יואל אדלשטיין: ירושלים היא אדמה מדברת, סלע המביע את עצמו בקולם של נביאים וחוזים, בקולם של חכמים ומשוררים.

יולי יואל אדלשטיין: הלל הזקן ודוד המלך התהלכו כאן ממש, מביעים את עצמם בשפת עבר, נביאים לעמם ולאנושות כולה.

יולי יואל אדלשטיין: את מה שהביע השל בלשונו העשירה חשו בלבם יהודים רבים בארץ ובעולם.

יולי יואל אדלשטיין: הזהות היהודית התחברה להם.

יולי יואל אדלשטיין: הם חשו את הגאווה בלהיות שייכים, בלקחת חלק.

יולי יואל אדלשטיין: גם היום, כשהתרגלנו כבר לירושלים, כשעל חלקים מהותיים בחיינו שולטת הציונות, יש עדיין רבים בתוכנו המעזים להתרגש מירושלים, שירושלים נמצאת עבורם במרכז העולם.

יולי יואל אדלשטיין: עולי אתיופיה ראו לנגד עיניהם את ירושלים כמוקד תקוותם, ויום ירושלים, אגב, נקבע כיום הזיכרון ליהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל.

יולי יואל אדלשטיין: בני-נוער מהעולם ומישראל מתרגשים ונוגעים בליבת הזהות היהודית בביקור בירושלים או בעריכת בת-מצווה או בר-מצווה ליד הכותל.

יולי יואל אדלשטיין: רבבות יהודים עדיין מזילים דמעה ליד האבנים שלא שוכחות.

יולי יואל אדלשטיין: ירושלים שייכת לכל העם, לכל יהודי, רחוק או קרוב, מאמין או כופר, איש שמאל או איש ימין.

יולי יואל אדלשטיין: אין קונסנזוס עמוק מירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: השנה באופן מיוחד סגרה הכנסת, חברי הכנסת, מעגל וקיימה את צוואתו של מנחם בגין לציין בשלט יפה את החדר שבו התקבלה החלטת הממשלה לשחרר את ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: יש בעיני סמליות בכך שהחלטה שהשפיעה בצורה עמוקה כל כך על ההיסטוריה של מדינת ישראל הוכרעה כאן בכנסת, סמל הריבונות הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: "למען ציון לא אחשה ולמען ירושלַם לא אשקוט עד יצא כנגה צדקה וישועתה כלפיד יבער".

יולי יואל אדלשטיין: יום ירושלים שמח לתושביה ולכל אוהביה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש ממשלת ישראל, חבר הכנסת בנימין נתניהו, לשאת דברים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו יישא דברים ראש האופוזיציה, חבר הכנסת יצחק הרצוג.

בנימין נתניהו: מכובדי יושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין, חברי חברי הכנסת, השרים, אורחינו המכובדים ובראשם ראש הממשלה לשעבר אהוד ברק, לפני 47 שנים אוחדה ירושלים ולעולם לא תחולק עוד.

בנימין נתניהו: אני זוכר את ירושלים בימים שלפני.

בנימין נתניהו: אני באתי הנה בגיל יומיים, גדלתי בשכונת תלפיות, וכשהיינו יוצאים לבלות זה היה במשולש שברחוב יפו וכיכר-ציון וקפה "אלנבי" והגרעינים של בהרי.

בנימין נתניהו: ירושלים הייתה עיר קטנה, אפשר כמעט להגיד כפר קטן.

בנימין נתניהו: תלפיות, בית-הכרם, קריית-היובל, רחביה, מאה-שערים.

בנימין נתניהו: אתה מחייך – אתה ירושלמי?

אראל מרגלית: כן.

בנימין נתניהו: אתה ירושלמי, אתה זוכר.

בנימין נתניהו: ואנחנו זוכרים אותה בחן נעורים ובקסם נעורים, אבל צריך גם לזכור, זו הייתה בירה תחת אש מעת לעת וגם בירה ללא מוצא, עם אופק צר.

בנימין נתניהו: והנה, יום אחד כל זה השתנה.

בנימין נתניהו: לפני 47 שנים, ב-1967, החומות נפלו וזרמנו בזרם אנושי אדיר אל רחבת הכותל, והכול השתנה.

בנימין נתניהו: וירושלים התפתחה, היא היום מטרופולין של קרוב למיליון בני-אדם.

בנימין נתניהו: אפשר להגיד "עיר ואם בישראל", אבל היא למעשה אם הערים, אם כל הערים בישראל, מאז ומתמיד, אבל היום יש לזה ביטוי מוחשי.

בנימין נתניהו: אנחנו אומרים "ירושלים של מעלה וירושלים של מטה" – הממשלה היום תקיים את ישיבתה המסורתית בגבעת-התחמושת – אנחנו דואגים בעיקר לירושלים של מטה.

בנימין נתניהו: אני מתכוון לזה באופן מוחשי ביותר: חופרים מנהרות, חוצבים בהר, בדרך הרומאית לאחר כיבושה של "יודיאה קפטה", אותה דרך רומאית שביטאה את הניצחון על עמנו; הדרך הזאת נסללת עכשיו כמסילה, מבשרת-ציון, שינוי כביר כדי שכל בני עמנו וכל המבקרים בארצנו יוכלו להגיע לירושלים בדרך המלך.

בנימין נתניהו: ובתוך ירושלים סוללים, בונים, מטפחים מתקני ספורט ומתקני תרבות, בתים.

בנימין נתניהו: אנחנו אוחזים כאן את העתיד.

בנימין נתניהו: מציון בוודאי תצא תורה, יש כאן פריחה גדולה של ישיבות ותלמידי חכמים; מציון גם יוצאת תוכנה – מהר-חוצבים.

בנימין נתניהו: וזאת ירושלים היום – גם תלפיות, גם בית-הכרם, גם קריית-היובל וגם מאה-שערים, אבל גם גילה, וגם רמות, וגם הר-חומה, שהייתה לי הזכות בכהונתי הראשונה כראש ממשלה להביא לבנייתה.

בנימין נתניהו: ירושלים פורחת, תוססת, אבל אנחנו תמיד זוכרים שירושלים זה גם הר-הזיתים, וירושלים זה הר-ציון, וירושלים זה הר-המוריה, וירושלים זה כותל מערב – ששם ירושלים של מטה מתחברת לירושלים של מעלה.

בנימין נתניהו: לפני 47 שנה חוברה לה ירושלים יחדיו ולעולם לא תחולק עוד.

בנימין נתניהו: חג שמח לירושלים, לאוהבי ירושלים, לעם ישראל כולו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לאדוני ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש האופוזיציה, חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יצחק הרצוג: מכובדי יושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין, ראש הממשלה בנימין נתניהו, שרי הממשלה, חברי הכנסת בהווה ובעבר, ראש הממשלה לשעבר אהוד ברק, ראש העיר ירושלים ניר ברקת ורעייתו, מזכירת הכנסת ומנכ"ל הכנסת, סגני ראש העיר וחברי מועצת העיר, יקירי העיר ירושלים, לוחמי הצנחנים והחטיבות השונות, חברי הוועד המנהל וחברי האספה של לוחמי גבעת-התחמושת, חיילים, תלמידים, קהל נכבד וגדול, "אם לארץ נשמה – הרי ירושלים נשמתה של ארץ-ישראל", אמר ראש הממשלה הראשון דוד בן-גוריון, ואני מוסיף: אם יש לב לעם היהודי – הרי שירושלים היא לבו הפועם.

יצחק הרצוג: אני אוהב בכל לבי את העיר הזאת, את סמטאותיה, תושביה, ריחה המיוחד, השווקים ובתי-הכנסת המלאים בלילות הסליחות.

יצחק הרצוג: למעלה מ-100 שנים קשורה משפחתי בעבותות לירושלים, ואני עדיין יכול לחוש את ההתרגשות של ילד תל-אביבי שעולה לירושלים; את מראה העיר העתיקה שנגלה במלוא תפארתו; את ההרגשה המיוחדת שמלווה אותנו כשאנחנו עוברים את שער-הגיא ונכנסים בשערי העיר: הלב מתרחב, אוויר ההרים הצלול כיין ממלא את הריאות, ותחושה מיוחדת כזאת עוטפת את הגוף.

יצחק הרצוג: אכן, "אין לך יופי כיופייה של ירושלים", כפי שנאמר בתלמוד הבבלי.

יצחק הרצוג: כמעט בן שבע הייתי כששוחררה העיר וחוברה לה יחדיו.

יצחק הרצוג: ישבנו צמודים למקלט הרדיו בשוחה מופגזת, כשאבי חיים הרצוג שידר לאומה את המילים: "אשרינו שצה"ל שלנו עומד בשערי עיר הנצח".

יצחק הרצוג: כמה ימים אחר כך הוא נכנס לעיר כמושלה היהודי הראשון מזה אלפיים שנה, יחד עם שר הביטחון משה דיין, הרמטכ"ל יצחק רבין, אלוף פיקוד המרכז עוזי נרקיס וראש העיר המיתולוגי טדי קולק.

יצחק הרצוג: ולמחרת נעמד יחד עם דוד בן-גוריון לחוות את הרגע הפלאי של שיבת עמנו אל הכותל המערבי, שריד מקדשנו.

יצחק הרצוג: כך באו לסיומן 19 שנים שבהן לא הייתה נוכחות יהודית כלשהי בעיר העתיקה; 19 שנים שגדעו רצף שהחל עוד בימי דוד המלך, רצף שמעתה יימשך לנצח נצחים.

יצחק הרצוג: ספרו להם שהייתם בבית – אמר יצחק רבין, זכרו לברכה, לבאי הקונגרס הציוני – שבאתם לבקר בבית שלכם, אפילו אם אתם יושבים כבר שנים ודורות בבואנוס-איירס, במלבורן, בניו-יורק, בלוס-אנג'לס, בלונדון ובבריסל, כאן זה הבית שלכם.

יצחק הרצוג: ירושלים הייתה ביתו של העם היהודי גם כשהיינו בגולה, גם כשחלמנו על ציון רק בחשכת הליל.

יצחק הרצוג: ערגנו אל העיר והיא עטפה אותנו באהבה.

יצחק הרצוג: יום שחרור ירושלים מסמל יותר מכל דבר אחר את שיבת העם היהודי אל מעוז כיסופיו.

יצחק הרצוג: חשוב שביום הזה נזכור ונזכיר את מפקדי ולוחמי צה"ל שהשתתפו בקרבות בעיר מול הלגיון הירדני והביאו לשחרורה.

יצחק הרצוג: הם עשו זאת בחירוף נפש, כמו לוחמי תש"ח שעשו זאת לפניהם, תוך שהם נושאים על גבם את כמיהת העם היהודי כולו לאיחודה המחודש של העיר.

יצחק הרצוג: היום ראוי ששוב נאמר להם תודה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, לא רק עיר חלומות ירושלים, כי אם גם עיר גשמית חיה ונושמת.

יצחק הרצוג: סוד קסמה של ירושלים טמון בשילוב בין המשמעות הדתית הלאומית העמוקה שהיא נושאת וחיי החולין המתקיימים בה: בירת הנצח של העם היהודי ובירת מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: ירושלים של זהב וירושלים של אבן.

יצחק הרצוג: ירושלים של אקדמיה פורחת, תעשייה משגשגת, בתי-חולים, מוסדות תרבות, רווחה וחינוך.

יצחק הרצוג: ירושלים היא המרכז הרוחני של שלוש הדתות המונותיאיסטיות: היהדות, הנצרות והאסלאם.

יצחק הרצוג: עיר שעינו של העולם כולו צופייה אליה.

יצחק הרצוג: עלינו להתייחס אליה בכל הרגישות הראויה.

יצחק הרצוג: כדי לשמור על קדושתה, עלינו להבטיח את חופש הדת והפולחן שבתוכה.

יצחק הרצוג: עליה להיות מכילה לכל אישה ואיש, לכל היהודים ולכל הדתות.

יצחק הרצוג: בשנים האחרונות פוחדים מנהיגי ישראל לדבר על ירושלים של מטה.

יצחק הרצוג: מעדיפים לדבר על הנצח-נצחים ומדחיקים את הכאן והעכשיו.

יצחק הרצוג: בואו נודה על האמת: ירושלים היא עיר קשה.

יצחק הרצוג: אתמול התכנסה כאן השדולה למען ירושלים, שאותה מובילים חברי סיעתנו, חברי הכנסת אראל מרגלית ונחמן שי, יחד עם חבר הכנסת אורי מקלב וכמובן חבר הכנסת ראובן ריבלין.

יצחק הרצוג: נכחו בישיבה גם ראש העירייה ניר ברקת, שעושה לילות כימים למען העיר, חברי המועצה וגם סגן ראש העיר היוצא, ידידנו חבר הכנסת חיליק בר, וחברי כנסת נוספים.

יצחק הרצוג: הדיון היה לא קל, הוא היה מרתק, הוא עסק בהתפתחות העיר, שסובלת ממצוקת דיור, ממחירי דיור בלתי אפשריים שמהווים חסם לזוגות הצעירים בה.

יצחק הרצוג: היא מתמודדת עם עוני, עם פערים חברתיים, עם מתחים פנימיים וגם עם אזורים הנראים לעתים כשטח הפקר.

יצחק הרצוג: אני תמיד אומר שהעיר הזאת גדולה על מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: בממשלה אוהבים לדבר עליה גבוהה-גבוהה, אבל לא מציעים לה מענה מקיף וכולל לבעיותיה ואתגריה.

יצחק הרצוג: מסתירים את העיניים מקשייה.

יצחק הרצוג: מתוך אהבתי ודאגתי הכנה לשלומה ואחדותה, אני לא מדחיק את הבעיות הללו, אני מציע לדבר עליהן.

יצחק הרצוג: לאורך שנים גדלה והתפתחה העיר במורדותיה המערביים והמזרחיים, וגם דרומה וצפונה.

יצחק הרצוג: שכונות יפות הוקמו בה.

יצחק הרצוג: אני אישית אישרתי, כשר הבינוי והשיכון, בנייה בירושלים, ואף אחד לא הרים גבה.

יצחק הרצוג: היום, לצערי, זה לא המצב.

יצחק הרצוג: הגענו למצב שהעולם עושה דין שווה לשכונות יהודיות בירושלים ולאחרונת ההתנחלויות.

יצחק הרצוג: לצערי, היום דין רמות – הנקראת על שמו של יגאל אלון, זכרו לברכה, רמות-אלון – כדין יצהר.

יצחק הרצוג: לצערי, זו תוצאה של מדיניות כושלת של ממשלה הטומנת את ראשה בחול.

אופיר אקוניס: אז תיאבק בזה.

יצחק הרצוג: ההתעלמות מהמצב העדין שנוצר בירושלים עלולה להביא אותנו, חלילה, לפגיעה בשלמותה של העיר.

יצחק הרצוג: מעיר שהייתה צריכה להוות סמל לרב-תרבותיות ולדיאלוג בין-דתי, אור לגויים, הפכה ירושלים לחבית נפץ מדינית או פוליטית.

יצחק הרצוג: בעוד שלוש שנים נציין יובל לחג הזה, וכדאי שנפנים: לעיר הזאת, שהייתה מושא חלומותינו כל הדורות, עלול להיות מחר, חס ושלום, ראש עיר פלסטיני עם זיקה לרשות, לו רק תושבים במזרח-ירושלים, 300,000 איש במספר, יחליטו לממש את זכותם הדמוקרטית ולהצביע בבחירות בתוכה.

יצחק הרצוג: זה מחיר עצימת העיניים והאין-מדיניות כלפי העיר.

יצחק הרצוג: מכובדי, יהיה הסדר מדיני ויהיה פתרון בירושלים, למען ירושלים שלנו, וזאת כדי להגיע להסדר עם שכנינו.

יצחק הרצוג: בכל הסדר שיהיה, ירושלים צריכה להישאר מאוחדת, אך צריך שיונהגו בה הסדרים מיוחדים; הסדרים שיבטיחו, בראש ובראשונה, את ביטחון אזרחיה ושמירה על קודשי ישראל, ויבטיחו כמובן את חופש הגישה והפולחן של בני כל הדתות, וסוף-סוף יובילו להכרה בין-לאומית ואזורית במעמדה של ירושלים, כדי שלא ניאלץ להלך בין הטיפות – – –

מירי רגב: כל הדתות.

מירי רגב: הוא אומר כל הדתות.

קריאות: – – –

יצחק הרצוג: – – – ויבטיחו כמובן את חופש הגישה והפולחן של בני כל הדתות וסוף-סוף יובילו להכרה בין-לאומית ואזורית במעמדה של ירושלים, כדי שלא ניאלץ להלך בין הטיפות כאשר מנהיגי עולם באים לכאן, כפי שראינו השבוע בביקור האפיפיור.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש ומכובדי, אנו שמחים היום ביום חגה של ירושלים.

יצחק הרצוג: אני נושא תפילה שמעיר הנצח, בירתנו הניצבת במרכז הוויכוח הדתי, הפוליטי והמדיני, תחזור ירושלים אהובתנו למקומה הטבעי של עיר האחדות, השלום והאחווה, בתוכנו ועם שכנינו.

יצחק הרצוג: כדברי הנביא זכריה: "כה אמר ה', שבתי אל ציון ושכנתי בתוך ירושלים.

יצחק הרצוג: ונקראה ירושלים עיר האמת, והר ה' צבאות הר הקדש".

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש האופוזיציה, חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן ישיבה מיוחדת לציון יום ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הכנסת אני מודה לאורחים החשובים שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מודעים לכך שעבור ראש העירייה, סגניו וחברי מועצת העיר זה יום גדוש אירועים, ומעריכים את נוכחותכם כאן אתנו ביציע.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/2040/19; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בחקיקה – הצעות חוק לקריאה טרומית.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – משלוח חשבונית בשל אספקת חשמל ומים), התשע"ד–2014, של חברת הכנסת מיכל רוזין וקבוצת חברי כנסת; המשיב הוא שר הכלכלה, חבר הכנסת נפתלי בנט.

מיכל רוזין: כבוד יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, אנחנו פה לפעמים מדברים הרבה על אדמה ושוכחים את האדם.

מיכל רוזין: אנחנו שוכחים את העיקרון החשוב ביותר שלשמו אנחנו התכנסנו כאן, בחרו אותנו אזרחי ישראל כדי לדאוג להם.

מיכל רוזין: אנחנו, כמו שאומר חברי לסיעה אילן גילאון, אנחנו משרתי ציבור.

מיכל רוזין: באנו לכאן כדי להיטיב עם הציבור ועם האזרחים כולם.

מיכל רוזין: הצעת החוק הזאת, הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – משלוח חשבונית בשל אספקת חשמל ומים), באמת לא אמורה לזעזע את אמות הספים.

מיכל רוזין: היא אמורה להיות חלק ממארג שלם של שינוי לטובת הצרכן והצרכנית בישראל.

מיכל רוזין: היא אמורה להיות הצעת חוק שתעזור לאזרחי ישראל לתכנן תכנון נכון יותר את התקציב שלהם.

מיכל רוזין: מדובר בימים האחרונים הרבה על כל נושא הדביט והאשראי והתשלום במזומן, אז חוץ מהמאבק, באמת, בהון השחור ובהעלמת מס, אנחנו צריכים לחשוב גם על האזרח וכיצד הוא מתכנן את ההכנסות וההוצאות שלו.

מיכל רוזין: עכשיו, כמו שאנחנו בהחלט יכולים לשלם את חשבון הסלולרי וחשבון הכבלים בבית, והרבה מאוד חשבונות אנחנו משלמים חודש בחודשו – רק חשבונות החשמל והמים מגיעים אלינו פעם בחודשיים.

מיכל רוזין: ואני אפילו אחדד את העניין: חברת החשמל, אם אתה טורח ומבקש – אזרחי ישראל, שמעו היטב:

מיכל רוזין: אם אתם מבקשים, אתם יכולים לקבל חשבונית חודש בחודשו, רק שלא מספרים לכם את זה, זה סוד.

מיכל רוזין: אז הנה אני מגלה לכם את הסוד.

מיכל רוזין: אתם יכולים לקבל חודש בחודשו ולשלם חודש בחודשו.

מיכל רוזין: לעומת זאת, תאגידי המים מתנגדים התנגדות נחרצת.

מיכל רוזין: כולם יודעים, ואני בטוחה ששותפים לכך, שפעמים רבות אנחנו מקבלים פעם בחודשיים תשלום מים ותשלום חשמל, וזה חלק רציני ומשמעותי ביותר בהוצאות הבית.

מיכל רוזין: אנחנו משלמים את החשבון.

מיכל רוזין: בחודש הבא, כשאין לנו את ההוצאות האלה ולכאורה ההכנסה החודשית שלנו – כי משכורת, מה לעשות, אנחנו מקבלים כל חודש משכורת ולא פעם בחודשיים – פתאום אנחנו רואים במשכורת שיש לנו יותר.

מיכל רוזין: אז לא כולנו עושים את החשבון ואת הכלכלה של בואו נחסוך כי בחודש הבא יש לנו שני חשבונות גדולים, אלא אנחנו חיים על מה שיש.

מיכל רוזין: בחודש הבא שוב מגיעים חשבונות המים והחשמל, שוב אנחנו נכנסים לאוברדרפט, וחוזר חלילה.

מיכל רוזין: הטענה, שהיא טענה, לצערי הרב, שאינה מוצדקת ואינה נכונה, של משרד האוצר, שזה יגרום לעלויות גבוהות, שתאגידי המים והחשמל יצטרכו לשלוח יותר אנשים שיבדקו את החשבונות, את השעונים, כדי לדווח, היא אינה נכונה.

מיכל רוזין: הם אינם שולחים חודש בחודשו וגם לא מדי חודשיים, הם עושים הערכה.

מיכל רוזין: וגם אם הם צריכים לשלוח, מבחינתי שישלחו את החשבוניות – חודש בחודשו.

מיכל רוזין: שיפרידו בין העניין של מתי הם בודקים וההערכה לגבי חודש בחודשו.

מיכל רוזין: אתם יכולים לבדוק חודשיים אחורה אבל תנו לי לשלם חודש בחודשו.

מיכל רוזין: לצד כל השינויים שהמדינה מתכננת בנושא של דביט ותשלום במזומן, ובאמת זה דבר צודק שאני יכול עם כרטיס אשראי לשלם היום, שהיום ירד לי המזומן כדי שאדע עד סוף החודש, באמת, באיזה מצב אני – אותו דבר בעניין חשבונות המים והחשמל, שהם בהחלט עול כבד מאוד היום במשק הישראלי על אנשים.

מיכל רוזין: ואני רוצה לומר: תראו, הבוקר מתכנסת ועדת אלאלוף, הוועדה למלחמה בעוני, שאני מאוד מקווה שתסיק מסקנות חשובות.

מיכל רוזין: לצערי הרב, אף שאין לי ספק שהיא תגיע למסקנות חשובות, בסופו של דבר השינוי האמיתי לא יבוא ממסקנות הוועדה, מכיוון שאנחנו לא מטפלים בעוני רק בכך שנסייע לעניים, ולא שזה לא חשוב; כמובן, אנחנו הראשונים שנתמוך במסקנות ובטיפול ובעזרה, כמובן, בהעלאת קצבאות ועזרה לעניים, אבל בסופו של דבר אנחנו צריכים לשנות את מבנה השוק ואת מבנה החשיבה.

מיכל רוזין: בסופו של דבר, ימשיכו להיות עניים כל עוד השוק ימשיך לעבוד באותה צורה.

מיכל רוזין: רק לפני כשבועיים התפרסם הדוח השנתי של מרכז טאוב לחקר המדיניות החברתית בישראל, והוא מדבר על כך שישראל, עדיין, ב-2014, מובילה בשיעורי העוני, בפערי ההכנסות, בהשוואה לכל המדינות המתפתחות, העולם המתפתח.

מיכל רוזין: רבע מן האוכלוסייה, קובע הדוח, חיה מתחת לקו העוני.

מיכל רוזין: 21% מהם זה ילדים שחיים בישראל.

מיכל רוזין: כחמישית מהאוכלוסייה בישראל חיה מתחת לקו העוני, מדווחת כי מגבלות כספיות מקטינות את היכולת שלה לרכוש מזון, לשלם את החשבונות החודשיים, שאותם אנחנו מבקשים, כמובן, בהצעת החוק הזאת להקל.

מיכל רוזין: יותר משליש מהאנשים מדווחים שהם ממעיטים בחימום הדירות, בקירור הדירות, בימים הקשים של החורף ובימים החמים, העזים, של הקיץ.

מיכל רוזין: מבין אזרחי ישראל שנזקקו לטיפול רפואי, כשישית ויתרו על תרופות או על טיפול רפואי ו-21% ויתרו על טיפולי שיניים.

מיכל רוזין: המצב של השוק בישראל, גם הוא, למרות הצהרות הממשלה, לא מעודד.

מיכל רוזין: גם כאן אנחנו רואים שה-OECD מפרסם בתחילת חודש מאי את המדד של התחזית הכלכלית שלו לגבי מדינות החברות בארגון, והוא מדבר על כך שישראל היא המדינה עם שיעור העוני היחסי שעלה באופן החד ביותר מבין מדינות הארגון מאז שנות ה-80 ועד 2010.

מיכל רוזין: ישראל היא גם המדינה הרביעית בארגון בדירוג שיעור העובדים העניים שבה.

מיכל רוזין: וישראל גם נמוכה מאוד, וזה חשוב לומר, במדד הפריון לעומת שעות עבודה רבות מאוד וחוסר איזון בין בית לעבודה.

מיכל רוזין: אז כאשר אנחנו מדברים על התרחבות של העוני במדינת ישראל, לא מספיק רק לתת כריך לילד עני.

מיכל רוזין: חשוב לדבר כיצד אנחנו משנים את המדיניות על מנת שבאמת ניטיב עם כל האוכלוסייה, אבל בראש וראשונה, באמת אני חושבת, במינימום, לא להתנגד להצעת חוק שתאפשר, באמת, לאזרחי ישראל לנהוג בצורה צרכנית נבונה יותר, נכונה יותר.

מיכל רוזין: אנחנו כל הזמן מחזירים, הרבה פעמים, ואני האחרונה שעושה זאת, את האחריות לצרכנים ולאזרחים, אבל תנו לצרכנים את הכלים על מנת שהם יוכלו לתכנן נכון יותר את ההוצאות החודשיות שלהם.

מיכל רוזין: על הצעת החוק הזאת חתומים חברי כנסת רבים, קואליציה ואופוזיציה: חברי הכנסת אבישי ברוורמן, עיסאווי פריג', יריב לוין, שלום גם לך, אתה חתום על ההצעה, איציק שמולי, עמר בר-לב, חיליק בר ודב ליפמן.

מיכל רוזין: אני מקווה מאוד שהכנסת היום, דווקא ביום כזה, כאשר עומדות להתפרסם ההמלצות של הוועדה למלחמה בעוני, תתחשב בצרכנים, תתחשב באזרחי ואזרחיות ישראל ותאפשר להם כלכלה נכונה וחכמה.

מיכל רוזין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: ישיב שר הכלכלה נפתלי בנט.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הממשלה מתנגדת להצעת החוק.

נפתלי בנט: הצעת החוק באה לפתור בעיה שלא כל כך קיימת.

נפתלי בנט: ברשות לסחר הוגן בדקנו את העניין הזה וראינו שלא קיבלנו כמעט תלונות על הסיפור הזה.

מיכל רוזין: – – –

נפתלי בנט: אז כשאין כשל שוק, בוודאי לא צריך לתזז ולטרטר את כל המערכת.

נפתלי בנט: רגולציה מיותרת, שאנחנו מנסים בכל הכוח להימנע ממנה, את זה את כבר יודעת.

נפתלי בנט: כל דבר שאני יכול לעשות נגד הוספת רגולציה, אני אעשה, אלא אם כן צריך את זה – – –

מיכל רוזין: – – –

נפתלי בנט: ודאי שזאת הוספת רגולציה, זה הרבה רגולציה, זה שינויים, זה עלויות, ועל כלום.

נפתלי בנט: אנחנו מאמינים שצרכן יכול להסתדר היטב עם חשבונית פעם בחודשיים.

נפתלי בנט: יש פירוט כמותי בחשבונית, הצרכן יכול להעריך כמה צרך בכל אחד מהחודשים, זה לא באמת סיפור.

נפתלי בנט: מיעוט הצרכנים שכן חשוב להם לדעת את הצריכה שלהם בכל רגע נתון, יכולים להתקשר בחינם לחברות ולקבל מידע מיידי, או להצליב עם קריאת המונה שלהם.

נפתלי בנט: באנגלית יש משפט: If it ain't broke, don't fix it.

נפתלי בנט: לא כל הזמן צריך לחפש בעיות שלא קיימות ולתקן אותן.

נפתלי בנט: תודה.

מיכל רוזין: – – – תלונות של הציבור.

יצחק וקנין: תודה לשר הכלכלה נפתלי בנט.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכל רוזין, יש לך אפשרות עוד שלוש דקות.

יצחק וקנין: לא, מוותרת.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – משלוח חשבונית בשל אספקת חשמל ומים), התשע"ד–2014, של חברת הכנסת מיכל רוזין וקבוצת חברי כנסת – קריאה טרומית.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד, מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 16 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 30 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – משלוח חשבונית בשל אספקת חשמל ומים), התשע"ד–2014, נתקבלה.

יצחק וקנין: 30 מתנגדים, 16 בעד.

יצחק וקנין: הצעת החוק לא נתקבלה.

יצחק וקנין: מכירת חברת "תנובה" לחברת "ברייטפוד" הסינית

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעות לסדר-היום: מכירת חברת "תנובה" לחברת "ברייטפוד" הסינית, מס' 3120, 3156, 3164, 3176 ו-3212.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין נמצא?

קריאה: איננו.

יצחק וקנין: איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין איננו.

יצחק וקנין: אני מצטער שאני מנהל את הדיון עכשיו, אצטרך לדבר גם.

יצחק וקנין: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ואני מדבר, אבל מכיוון שאני מנהל את הדיון אני לא יכול לדבר אז אאפשר לך לדבר.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, איזו מדינה נורמלית מפקידה את ביטחון המזון שלה בידי מעצמה זרה?

שלי יחימוביץ': כל מעצמה שהיא.

שלי יחימוביץ': ולא מדובר על חברה אחת קטנה שמספקת שירות אחד או מצרך אחד.

שלי יחימוביץ': מדובר על חברה שאחראית לאספקת כל משק החלב של מדינת ישראל; מדובר על חברה שיש ברשותה קרקעות רבות, שמופקדת על חקלאות, שמופקדת על תעסוקה, שמופקדת על תעשייה, שעל פיה יישק דבר ברשתות השיווק והיא תקבע את המחירים.

שלי יחימוביץ': את כל החברה המפוארת הזאת, שהורתה ולידתה יחד עם הציונות, עם פטנטים ישראליים, עם ידע ישראלי – כל זה מועבר בעסקה פיננסית סיבובית לידי תאגיד "ברייטפוד" הסיני.

שלי יחימוביץ': ראשיתו של החטא הזה בהעברתה של "תנובה" לידי "אייפקס", שפשוט לקחה את "תנובה", שקשקה אותה, ניערה אותה, הפיקה ממנה רווחים, והכפילה את הרווח שלה בעסקה פיננסית סיבובית; דוגמה חיה איך לוקחים דבר אמיתי שמייצר מוצר אמיתי שמרושת בכל המדינה, שקובע את גורלה של המדינה, והופכים אותו מדבר אמיתי, יצרני, למכשיר פיננסי סיבובי להשקעה בשוק ההון.

שלי יחימוביץ': וסופו של החטא בהעברתה של החברה הזאת לידי תאגיד סיני.

שלי יחימוביץ': ולצורך העניין הזה אנחנו מצטיינים, זה לא רק הסינים: "וודסייד" האוסטרלית – אנחנו קוראים ומתחננים בפניה שתבוא ותואיל להיות שותפה של תשובה וחברות הגז.

שלי יחימוביץ': לא שתתמודד מולם במשק תחרותי, לא ולא – שתבוא ותיהנה מהרווחים.

שלי יחימוביץ': יש הבדל מאוד מאוד משמעותי בין השקעה של תאגידים זרים בישראל לבין ההפך המוחלט של השקעה – יניקה, שאיבה, ניצול, דלדול, הפקת רווחים.

שלי יחימוביץ': זאת לא השקעה, לא להתבלבל.

שלי יחימוביץ': זאת לא "אינטל", שבאה ומשקיעה בישראל – ואנחנו יכולים להתווכח על הטבות המס של "אינטל".

שלי יחימוביץ': לא.

שלי יחימוביץ': זאת חברה שבאה ולוקחת דבר אמיתי, מנערת אותו מתוכן ועושה על גביו הון ספקולטיבי; עוד חלק מתהליך עצוב מאוד שאנחנו עוברים בלי שליטה, בלי רגולציה, בלי אכפתיות, בלי עניין, בלי מעורבות ממשלתית.

שלי יחימוביץ': מסיבת עיתונאים דרמטית על כל פיקוח על איזה מוצר קטן, אבל בכזאת קלות אנחנו מוכרים את המשאבים הבסיסיים שלנו, לא שועים להצעות חוק הגיוניות כמו זו של יושב-ראש ועדת הכלכלה פרופסור אבישי ברוורמן, לא מנצלים את המינימום שבמינימום כדי להבטיח תעסוקה, כדי להבטיח מניית זהב כלשהי בדבר הבטיחותי הזה, שהוא כל כך חשוב לקיומה של מדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': בכזאת קלות אנחנו מוכרים נכסי מדינה ותורמים בזה להעברת הון מהרבים אל המעטים, העברת הדברים שהם בסיסיים לחיינו לידי תאגידים אחרים, ומעבירים את השליטה בחיינו הכלכליים, החברתיים, היצרניים, מעבירים אותם לידי גורמים זרים – שאגב, הם לא בהכרח עוינים; הם יכולים לחבב מאוד מאוד את מדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': הם יכולים גם שלא לחבב אותה.

שלי יחימוביץ': יש להם האינטרסים שלהם, אין כאן סנטימנטים.

שלי יחימוביץ': ממשלת סין, מטבע הדברים, דואגת לאזרחי סין, נורא נורא פשוט.

שלי יחימוביץ': ממשלת ישראל, לצערי, לא דואגת לאזרחי מדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ישראל חסון – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורי מקלב, שלוש דקות לרשותך.

אורי מקלב: תודה רבה לך.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אני לא רוצה לדבר כאן על ציונות ועל "תנובה" כחברה ישראלית שהייתה שזורה בהקמת המדינה, עם חקלאות, ובענף הלולים ובנושא של הרפתות – זה היה משולב.

אורי מקלב: אנחנו גדלנו על "תנובה", ידענו שהקמת ארץ-ישראל, הקמת המדינה – יחד עם "תנובה".

אורי מקלב: אבל זו אחת מהאכזבות שיש לנו; זו גם אחת מהאכזבות שיש לנו מבחינה ערכית.

אורי מקלב: אנחנו גם יודעים ש"תנובה" בראשיתה לא תמיד התנהלה בצורה פתוחה, אלא התנהלה כקואופרטיב; הרבה מפעלים היא דרסה ודרכה בהקמתה, בתאגידים שהיו לה.

אורי מקלב: לא מעט אנשים – מי שלא יישר קו, מי שלא סיפק את החלב ל"תנובה", לא היה יכול להיות בעל רפת; ובלול, מי שלא שיווק את הביצים גם ל"תנובה" – וכן הלאה.

אורי מקלב: ואף אחד לא היה בחקלאות אם הוא לא היה בשוק הסיטונאי.

אורי מקלב: שלטו על כולם.

אורי מקלב: כשנפגשתי עם חמי, כשהוא כבר היה כמעט לקראת שנות הפנסיה – הוא היה בעל יקב, חמי זיכרונו לברכה – ודבר אחד מהרזומה שהוא סיפר לי, מההיסטוריה, במיוחד בשנים האחרונות, איך הוא הצליח לעמוד מול "תנובה" כשהיא רצתה לאכול את היקב שלו, לקנות את היקב.

אורי מקלב: ואין בעיה – משווקים לא נותנים לך מכסות של גפן, של יין, של ענבים, אז אתה גם לא יכול לעשות יין, וככה כמעט חיסלו אותו, ולא נרחיב בחלק הזה.

אורי מקלב: אבל מה שכן, מה שהיום יוצא, או מה שהיום אנחנו חייבים לציבור החקלאים או לכל אלה שהיו מאוגדים בתוך "תנובה" – כשבמכירה של "תנובה" בסיבוב הראשון ל"אייפקס", לבריטים, שם אמרו – מישהו בא והלין על המחיר: האם זו באמת הייתה מכירה שמשקפת את השווי של "תנובה", את השווי של החקלאים?

אורי מקלב: מה קיבלו החקלאים במכירה הראשונה?

אורי מקלב: היום אנחנו יודעים על הפער הזה של הממדים שהיו במכירה – – –

יצחק וקנין: אני יכול להעיד על כך.

אורי מקלב: אתה כחקלאי ודאי יודע להעיד, ובטח – – –

יצחק וקנין: אני כמושבניק יודע מה קיבלתי מהמכירה הראשונה, ואני אומר:

יצחק וקנין: אם צריך לחקור – את המכירה הראשונה צריך לחקור, כי המכירה הזאת מעידה על המכירה הראשונה.

יצחק וקנין: אם פה עשו אקזיט וקופון בארבע שנים בעוד 4–5 מיליארד שקל מעל המכירה הקודמת, כולנו מבינים מה קרה במכירה הראשונה.

יצחק וקנין: אם אני כחקלאי קיבלתי 30,000 שקל, רבותי, כחקלאי – ואין הרבה חברי אגודה שהיו בסך הכול חברי אגודה ב"תנובה", כי זה היה קיבוצים ומושבים.

יצחק וקנין: מי שמכר את "תנובה" במכירה הראשונה עשה, רבותי, קופון, ואת זה צריך לחקור.

יצחק וקנין: היום אנחנו יודעים את השווי האמיתי, כי כשחברה מוכרת חברה אחרת אז רואים את זה בעליל, רואים את הקופון הגדול שנעשה פה.

שלי יחימוביץ': היום 8 מיליארד.

שלי יחימוביץ': 8 מיליארד.

יצחק וקנין: כן, זה ההוכחה.

אורי מקלב: זה הוכחה.

שלי יחימוביץ': בתוכם ה-30,000 שלך, וקנין.

יצחק וקנין: כן, איפה אותם – – –

מיקי לוי: אני מרים גבה, כי איפה הייתם – מושבים, קיבוצים?

שלי יחימוביץ': אתה צודק.

מיקי לוי: רובם – – – חברים במפלגת העבודה.

מיקי לוי: איפה הייתם במכירה הראשונה?

יצחק וקנין: אתה יודע, ידידי מיקי, מיקי לוי – – –

אורי מקלב: מי ספר אותם?

אורי מקלב: מי דיבר אתם?

אורי מקלב: הם יכלו להשפיע?

מיקי לוי: במכירה הראשונה – – –

יצחק וקנין: מיקי לוי, אני אומר לך, אותם אלה שביצעו את הדבר הזה, אני בטוח שנעשה פה איזה סיבוב גדול ואיזה קופון.

יצחק וקנין: אם יצטרכו לחקור את זה אני מבטיח לך שזה – "הולילנד" יהיה קטן לעומת "תנובה".

מיקי לוי: אני אתך בעניין.

מיקי לוי: אני רק אומר שמקור הרע הוא במכירה הראשונה.

שלי יחימוביץ': – – –

אורי מקלב: על זה אנחנו מלינים.

אורי מקלב: היום התברר – מוכיח סופו על תחילתו – שהמכירה הראשונה, מחיר השווי שלה לא היה אמיתי, והעובדה היא שהיום חברה סינית קונה אותה במחיר של פי-ארבעה או פי-חמישה ממה שהם קנו אז.

אורי מקלב: ועכשיו, לא קרו איזה תמורות גדולות ב"תנובה"; לא שקרה היום שבאמת בענף העוף – –

מיכל בירן: על גבנו העלו את המחירים.

אורי מקלב: – – או בענף החקלאות או הביצים היום – דהיינו, יש תמורות גדולות מאוד שקרו והשווי יותר גדול.

אורי מקלב: הפוך.

אורי מקלב: אנחנו יודעים, בגלל המחאה החברתית, שהחברות האלה או כל המרכיבים של "תנובה" בכלל פחות רווחיים מבחינות מסוימות, ודאי לא כמו שהיה.

אורי מקלב: מה שהיה אז, שהייתה יותר בלעדיות, לא היו הרשתות שהיום באמת הן בקשר ישיר עם החקלאים, ועוד דברים כאלה, כך שהיום הרווחיות פחותה.

אורי מקלב: אלא שהיום היא נמכרת בכל כך הרבה, זה אומר רק דבר אחד:

אורי מקלב: שאז – אין היום שום הסבר אחר – המכירה שהייתה אז לא הייתה כפי שווייה, כפי השווי האמיתי שלה, ואת התשובה אנחנו חייבים לחקלאים: ממי לקחנו את הכסף הזה?

אורי מקלב: מי היה שותף?

אורי מקלב: מי היה בעל המניות?

אורי מקלב: היום, כשאנחנו אומרים: יכול להיות שכן, צריך למכור, לא צריך למכור – אני חושב שכבר איבדנו את החלק הזה.

אורי מקלב: עוד לא הספקנו לדבר על ההצעה הדחופה לסדר-היום על "תנובה", ויש לנו כבר מכירה של "טמבור" בקרוב למיליארד שקל, שגם כן מאפיינת עוד מכירות.

אורי מקלב: אבל החלק הזה, שמי שהיום – "טמבור" זו חברה פרטית עם בעלי מניות שיודעים לעשות את זה – אבל מי שהיום, כל בעלי המניות האלה, ובאמת מה שמרכיב את "תנובה", אין להם שליטה, לא הייתה להם אז המילה להגיד, אין להם היום האפשרות להגיד.

אורי מקלב: אנחנו היום צריכים לחקור כדי לתת את השווי.

אורי מקלב: מי שצריך לקבל את התמורה אלו החקלאים האלה שאז עשקו אותם.

אורי מקלב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: ישיב שר הכלכלה נפתלי בנט.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הנושא משמעותי.

נפתלי בנט: תראו, אנחנו במהלך היסטורי, כלכלי, למדינת ישראל, ואני יכול לשים על זה כותרת: Go East.

נפתלי בנט: יש לנו עניין מאוד גדול לפתוח שווקים, לגוון שווקים.

נפתלי בנט: אסור למדינה להיות תלויה יתר על המידה בשוק מסוים, מסיבות גיאו-פוליטיות, מכלל הסיבות.

נפתלי בנט: אנחנו באמת משקיעים הרבה מאמץ להיפתח לסין, להודו.

נפתלי בנט: לראשונה עקפה אסיה את ארצות-הברית כיעד סחר, זה דבר – עדיין היעד המרכזי זה מערב-אירופה, הוא מספר אחת, אבל עכשיו אסיה זה יעד מספר שתיים.

נפתלי בנט: וזה בסדר, זה תהליך בריא, זה תהליך נכון.

נפתלי בנט: אני את עתותי מבלה, כשאני כבר בחו"ל, בדרך כלל בסין ובהודו.

נפתלי בנט: אין שם הרבה שופינג טוב, אבל זה חשוב למדינת ישראל.

נפתלי בנט: חלק מהעניין זה עבודה על-פי כללי המשחק, ואי-אפשר כשנוח כן להסכים וכשלא נוח לא להסכים.

נפתלי בנט: מה שקרה עכשיו עם "תנובה" זה בסך הכול שגורם זר אחד העביר בעלות לגורם זר אחר.

נפתלי בנט: זה לא שעכשיו מדינת ישראל העבירה החוצה בעלים זרים.

נפתלי בנט: את דעותי אני אשמור, אבל אני רק אגיד שההתנהלות בשנים שחלפו, לטעמי, היא מאוד לא מתקבלת על הדעת.

נפתלי בנט: אני כרגע שר בממשלה, לא אגיד את כל דעותי – נעשה פה מהלך כלשהו שהוא לא טוב לציבור הישראלי, הוא פגע בציבור הישראלי דרך יוקר המחיה.

נפתלי בנט: מה שקרה שם זה שפשוט הוציאו את המיץ על-חשבון אזרחי ישראל דרך מחירי החלב, הקוטג' וכו'.

נפתלי בנט: נראה לי שמחאת הקוטג' קרתה כי מישהו שם פשוט הלך, עוד הפעם ניסה לראות מתי החמור יקרוס.

נפתלי בנט: ובסוף החמור קרס ויצא להפגנות.

נפתלי בנט: מסמך ההצטרפות של ישראל ל-OECD קובע את ההגבלות שנוגעות להשקעות זרות ואפשרות לסינון משקיעים.

נפתלי בנט: אנחנו לא יכולים לבוא לעמיתינו בעולם ולהגיד: מצד אחד אנחנו רוצים להגביר את הסחר, ומצד שני אנחנו לא נותנים לכם, הסינים, פעילות מהסוג הזה.

נפתלי בנט: תראו, "ברייטפוד" זו חברה – – –

יצחק וקנין: אדוני השר, אני מסכים אתך לחלוטין בקו החשיבה מבחינה כלכלית ומה שמדינת ישראל – אבל אני שנים בכנסת, ותמיד אמרתי שלמדינה אסור בשום פנים ואופן להתנער מנכסים כלכליים חשובים, כי אנחנו לא כל מדינה.

יצחק וקנין: מדינת ישראל זה לא עוד מדינה.

יצחק וקנין: אנחנו מוקפים פה ויש דברים שיכולים להשפיע עלינו בצורה מאוד מאוד חריגה, במיוחד בדברים שהם מזון, מחצבים ודברים כאלה.

יצחק וקנין: מחר ימכרו את "מפעלי ים-המלח", וזה מחצב שנתנו אותו למישהו, גם בדלת מסתובבת, בסופו של דבר זה יכול להגיע לידיים אחרות.

יצחק וקנין: אני מסכים אתך – – –

נפתלי בנט: אתה צודק מאוד, אדוני היושב-ראש – – –

שלי יחימוביץ': יעבירו את ים-המלח לבעלות – – –

יצחק וקנין: בעלות, ודאי.

שלי יחימוביץ': – – – לבעלות של מדינה אחרת.

נפתלי בנט: אתה צודק, אבל אתה אמרת את הדבר הנכון קודם: הסיפור האמיתי לא קורה עכשיו, הוא קרה לפני שמונה שנים.

נפתלי בנט: איפה היו – אנחנו יודעים מי היו הבעלים של "תנובה", שם היה המהלך הדרמטי – –

יצחק וקנין: נכון, נכון.

נפתלי בנט: – – אנחנו לא יכולים לבוא ולהגיד: אלה, מפני שהם ממקום מסוים – אתה מבין את זה.

יצחק וקנין: בוודאי.

יצחק וקנין: היום המכירה היא כבר – זה לא משנה אם הבריטים או הסינים.

נפתלי בנט: אתה צודק.

נפתלי בנט: אגב, אני בכלל לא חושב שזה לרעה.

נפתלי בנט: ראינו מה הם עשו בשמונה שנים, חבר'ה.

נפתלי בנט: היינו פה כולם, ראינו מה – זה מאוד מאוד צורם.

נפתלי בנט: אתם יודעים – – –

שלי יחימוביץ': מה אתה אומר, שאי-אפשר לקלקל יותר ממה ש"אייפקס" קלקלו?

נפתלי בנט: אני חושב שאת צודקת במשפט הזה.

נפתלי בנט: שוב, אני רוצה, מכיוון שאלו חברות מסחריות, אני לא נוהג להתערב – אבל הבטן שלי, כן.

נפתלי בנט: תשמעי, מה שקרה פה מאוד צורם, ואני, דווקא כאיש שוק חופשי, אתכם מאוד בעניין הזה.

נפתלי בנט: אבל בסופו של דבר, אם נסטה מהמחויבויות הבין-לאומיות שלנו זה יפגע בנו, ביצואנים שלנו, כי אף אחד לא ירצה לקשור אתנו הסכמים.

נפתלי בנט: אני מזכיר עוד הפעם: גורם זר או חברה זרה אחת מכרה את זה לחברה זרה אחרת.

נפתלי בנט: הצרכן הישראלי, צריך לדעת, לא תלוי רק ב"תנובה" – "תנובה" תלויה בצרכן הישראלי.

נפתלי בנט: אנחנו עושים מהלכים, עשינו מהלכים יוצאים מן הכלל בתחום מכסות לאבקות חלב כדי לעודד תחרות יותר טובה, ואני קורא לצרכנים להיות מאוד ערניים ולראות אם יש פעילויות לא ראויות.

נפתלי בנט: הצרכן התעורר וזה נפלא.

נפתלי בנט: אנחנו נמשיך לייצר תחרות, לעודד תחרות, לקדם הוזלת מחירים, אבל אני מאוד שמח שהנושא הזה, אדוני היושב-ראש, עלה על השולחן.

יצחק וקנין: מה אדוני מציע?

שלי יחימוביץ': אפשר שאלה או הצעה נוספת?

יצחק וקנין: אם השר מסכים, אני אאפשר את זה.

נפתלי בנט: בוודאי, בוודאי.

שלי יחימוביץ': אדוני השר, אין חולק על כך שצריכים להיות הסכמי סחר בין-לאומיים ושיש לנו עניין לייבא ולייצא.

שלי יחימוביץ': כאן לא מדובר על יבוא ויצוא.

שלי יחימוביץ': האם המדינה, בכובעה כריבון, כאחראית לאזרחי מדינת ישראל, אפילו מתוך תפיסת האתוס הלאומי שלך – גם שלי, אגב – –

נפתלי בנט: בוודאי.

שלי יחימוביץ': – – לא צריכה להיכנס בעסקאות מסוימות, ולא סתם – אני לא אומרת "טמבור" – אלא עסקאות שמתרחשות בעניין נכסים שהם אסטרטגיים לביטחונה של מדינת ישראל, וביטחון המזון שלה הוא עניין אסטרטגי.

שלי יחימוביץ': האם אין מקום לכניסה של הממשלה בצורה מבוקרת – שר הכלכלה, באמצעות ועדה שתבחן עסקאות שעשויות להשפיע על עתידה של מדינת ישראל בהרבה מאוד היבטים?

שלי יחימוביץ': הרי מדינה, גם כשיש לה הסכמי סחר, היא לא מפקירה את נכסיה האסטרטגיים, היא עדיין ניצבת בכובעה כמי שאחראית לגורלם של אזרחי המדינה.

יצחק וקנין: תודה לשלי.

נפתלי בנט: קודם כול, הסכמי הסחר נוגעים לא רק ליבוא וליצוא אלא גם לתחום ההשקעות.

נפתלי בנט: זאת אומרת, ההסכם כולל את שני המרכיבים באופן מובנה מלכתחילה, אז ההפרדה שאת יוצרת פה היא הפרדה מהותית אבל היא לא באמת קיימת בהסכם.

שלי יחימוביץ': הפרדה בין השקעה לבין – –

נפתלי בנט: לבין סחר.

שלי יחימוביץ': – – קניית נכס אסטרטגי.

נפתלי בנט: אוקיי.

נפתלי בנט: עכשיו זה הנושא, פשוט הרישה שלך הייתה שההסכם נוגע ליבוא ויצוא, וזה לא יבוא ויצוא – את צודקת, זה לא יבוא ויצוא, אבל הסכמי הסחר גם נוגעים בתחום ההשקעות, והיחסים הבין-מדינתיים הם גם כאלה.

נפתלי בנט: תשמעו, אם נבוא מחר ונגיד: לא, אנחנו מטילים וטו – יש לזה משמעויות כבירות על המאמץ המאוד-גדול שלנו מול סין.

נפתלי בנט: לגבי הדבר השני – את יודעת מה?

נפתלי בנט: אני פה עומד, אני אמור להגיד, ככה לנפנף אותך, אני מתכוון, אני לא פותח עכשיו ועדות, אני מתכוון להיכנס לעומק העניין כי את כן מעלה נקודה – פשוט לא הגעתי לזה.

נפתלי בנט: אני אכנס לעומק העניין ואלמד את זה.

נפתלי בנט: ה-common sense שלי דווקא מתחבר למה שאת אומרת, שיש בתחומים מסוימים – הרי כולנו מסכימים, אני יודע מה?

נפתלי בנט: מפעל ביטחוני מסוים, שלא נמכור את זה, נכון?

נפתלי בנט: זה ברור.

נפתלי בנט: בסדר?

נפתלי בנט: אז למה זה ברור?

נפתלי בנט: כי זה – ומצד שני גם כולנו מסכימים שב"טמבור" אין בעיה, בסדר?

נפתלי בנט: אבל איפשהו – אז את אומרת: יש פה ספקטרום.

נפתלי בנט: איפה הקו?

נפתלי בנט: אני אכנס ללמוד את הדבר הזה וניפגש פה עוד חודש, תעלי עוד הפעם הצעה.

נפתלי בנט: אני חושב שיש פה נקודה שצריך לתת עליה את הדעת, ואני מודה, אני לא צללתי לעומק העניין עד עכשיו.

יצחק וקנין: האם אדוני מוכן שהנושא יועבר לוועדה כהצעה לסדר-יום, או להסתפק בתשובה שלך?

נפתלי בנט: אני תמיד שואל את עוזרי מה מקובל בדבר הזה, תנפנפו לי.

נחמן שי: מה שאתה רוצה.

שלי יחימוביץ': ועדת – – –

יצחק וקנין: ועדת כלכלה, אני חושב שזה – – –

נפתלי בנט: בסדר, בסדר גמור.

נפתלי בנט: בסדר גמור.

יצחק וקנין: תודה.

נפתלי בנט: אני חושב שזה ראוי.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו נצביע על ההצעות לסדר-היום: מכירת חברת "תנובה" לחברת "ברייטפוד" הסינית.

יצחק וקנין: הצבעה, רבותי.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יצחק וקנין: שמונה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הנושא יועבר לוועדת הכלכלה כהצעה לסדר-היום.

יצחק וקנין: הפיגוע בבריסל – הסלמה באנטישמיות באירופה

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הפיגוע בבריסל – הסלמה באנטישמיות באירופה, הצעות לסדר-היום מס' 3127, 3129, 3131, 3132, 3159, 3175 ו-3188.

יצחק וקנין: חבר הכנסת רונן הופמן – ראשון הדוברים, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

רונן הופמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פיגוע הירי במוזיאון היהודי בבריסל, שבו נהרגו שני תיירים ישראלים ושניים מעובדי המוזיאון, הוא קשה והוא כואב, והוא ביטוי נוסף להסלמה שאנו עדים לה זה תקופה ארוכה בהסתה נגד ישראל ובגילויי האנטישמיות ברחבי יבשת אירופה בעיקר.

רונן הופמן: מדי כמה שבועות אנחנו נתקלים בגילוי נוסף של אלימות, של פשע שנאה או קריאה לחרם, והכול במסגרת אותו גל עכור הולך וגובר ומתמשך של גילויים אנטי-ישראליים, ולעתים אף אנטישמיים, חלקם נגד עצם קיומה של מדינה יהודית ושל ישות ציונית.

רונן הופמן: הגילויים הללו מורגשים בעיקר מצד מדינות וגורמים באירופה.

רונן הופמן: לא כל המקרים מקבלים ביטוי בולט ומשמעותי בתקשורת, אבל התפשטותן של תופעות אלה מדאיגה וצריכה להדיר שינה מעיני כולנו.

רונן הופמן: הגברת האבטחה על מוסדות יהודיים בבלגיה היא צעד מיידי נדרש, אולם המענה ארוך הטווח לבעיית ההסתה האנטי-ישראלית, לבעיית הדה-לגיטימציה כלפי מדינת ישראל ולהתמודדות עם הקריאות לחרם על ישראל – כל הדברים האלה אינם אמורים להיעשות באמצעים ביטחוניים אלא באמצעים מדיניים והסברתיים.

רונן הופמן: ולצערי הרב, בזמן שמערכת הביטחון מצטיידת, מתאמנת ונערכת למלחמות העתידיות, מערך החוץ מפסיד במלחמה הנוכחית.

רונן הופמן: מערך החוץ מפסיד, אנחנו מפסידים, משום שאין אסטרטגיה ברורה ואין מדיניות סדורה להתמודדות עם תופעת ההסתה והדה-לגיטימציה על כל השלכותיה.

רונן הופמן: לצערי הרב, הפיגוע בבריסל מוכיח שוב את מה שאני אומר כבר מזמן: חוץ זה ביטחון.

רונן הופמן: ההתמודדות עם ביטחונם האישי של יהודים ברחבי העולם, עם ביטחונם של תיירים ישראלים ברחבי בריסל, לונדון או מדריד, היא במידה רבה בידי מערך החוץ.

רונן הופמן: המלחמה האמיתית שישראל מקיימת בימים אלו היא בהתמודדות עם ההסתה, עם האנטישמיות ועם הדה-לגיטימציה, והמלחמה הזאת, אדוני היושב-ראש, מתרחשת בקמפוסים, בקתדרות, במרכזי קניות, וגם במוזיאונים.

רונן הופמן: אנחנו מפסידים, כי אין תיאום ואין שיתוף פעולה, מספקים בוודאי, בין שלל הגופים המעורבים בתחום על מנת לתת מענה הולם לנושא.

רונן הופמן: המאבק בדה-לגיטימציה נמצא בטיפולו של המשרד לעניינים בין-לאומיים, אלא שלמשרד הזה אין נציגויות בחו"ל ואין שגרירים ואין נספחים ואין שליחים שיכולים באמת להתמודד עם הדבר הזה ולנצח במלחמה הזאת.

רונן הופמן: במשך שנים ארוכות מערך החוץ וההסברה בישראל מתנהל באופן שאינו מוסדר ואינו מתואם, ללא הגדרות ברורות וללא חלוקה ברורה של תחומי אחריות, ובוודאי ללא הסדרת הממשק בין הגופים השונים הפועלים בו.

רונן הופמן: מצב זה איננו מאפשר ניהול יעיל וראוי של סוגיות מדיניות הסברתיות ראשונות במעלה, והמצב הזה גורם למשימות לאומיות, כגון המאבק בגילויי האנטישמיות, ליפול בין הכיסאות.

רונן הופמן: עלינו, חברי הכנסת, מוטלת חובת הפיקוח הפרלמנטרי על הנעשה בתחום, ועלינו לפעול בנחישות להסדרתו.

רונן הופמן: אני מבקש להעביר את הנושא לדיון בוועדת החוץ והביטחון, בוועדת המשנה למדיניות חוץ והסברה, שיש לי הכבוד לעמוד בראשה.

רונן הופמן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת רונן הופמן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת דוד רותם.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה קודם כול לשלוח מעל הדוכן הזה תנחומים למשפחת ריוה מתל-אביב, לבנות שירה ואיילת, שאיבדו את הוריהן בסוף השבוע, הוריהן עמנואל ומירה.

נחמן שי: נוסף עליהם נהרגו בפיגוע עוד שניים, אזרחים בלגים, אישה בת 60 וגבר בן 23.

נחמן שי: אני לא הצלחתי למצוא את שמותיהם, הם לא דווחו בעיתונות, ואני רוצה בכל מקרה להביע צער על מותם ולשלוח תנחומים לבני משפחותיהם.

נחמן שי: האנטישמיות בת דורנו איננה נעלמת אלא נמשכת, ובמקומות מסוימים אפילו מתגברת.

נחמן שי: זה עתה פורסם דוח של הליגה נגד השמצה, שמצא כי ברחבי העולם שוררות עמדות אנטישמיות עקביות.

נחמן שי: 26% מקרב 53,000 איש ב-102 ארצות, מדינות וטריטוריות אובחנו כאנטישמים.

נחמן שי: 26%.

נחמן שי: זה מייצג כמיליארד איש בעולם.

נחמן שי: במדינות דוברות אנגלית האחוז הוא הנמוך ביותר – 13.

נחמן שי: אבל באירופה אנחנו רואים שבמזרח-אירופה האנטישמיות מגיעה ל-34%; במערב-אירופה, שם נמצאת בלגיה, 24%.

נחמן שי: יש גם אנטישמיות גבוהה יותר, כמובן, בארצות המזרח – המזרח התיכון, צפון-אפריקה.

נחמן שי: אני לא מופתע, אבל זה פחות מטריד.

נחמן שי: אני רוצה להדגיש: במדינות אירופה, שבהן התחוללה השואה, שבהן גרו יהודים במשך מאות שנים, האחוז הוא מאוד גבוה – 34 במזרח, 24 במערב.

נחמן שי: ידידי רונן הופמן מצא פה דרך לחבר את כל החוטים.

נחמן שי: אני לא בטוח שזה כך.

נחמן שי: אנטישמיות היא אנטישמיות היא אנטישמיות, ולא כל אנטישמיות היא שנאת ישראל, ויש נטייה לחבר גם את התופעות האלה.

נחמן שי: ולכן אני גם אומר שאפילו אם תיפתרנה בעיות החוץ של מדינת ישראל – בינינו לבין הפלסטינים, ובכלל בינינו לבין העולם הערבי, זה לא יוריד את האנטישמיות מעל סדר-היום, לצערנו.

נחמן שי: יש כאלה שחושבים שזו נוסחת קסם.

נחמן שי: זה לא.

נחמן שי: שנאת יהודים היא כנראה דבר שמעוגן ברגשות, בהרגלי חיים, באמונות, ואי-אפשר למחוק אותה.

נחמן שי: וגם אם מדינת ישראל תתארגן יותר טוב בין המשרדים – דבר שתמיד צריך לעשות אותו, חברים וחברות – זו לא הבעיה שלנו.

נחמן שי: כאן צריך לעשות מאמץ אחר, שישראל, יחד עם ארגונים יהודיים ויחד עם ארגונים לא-יהודיים, ויש לא-יהודים רבים שאנטישמיות היא לא דגל בשבילם, שהם מוכנים לצאת למסע כזה – רק פעולה יסודית, רצינית, אמיתית, שורשית, שתחבר את כל האנשים שמאמינים שגזענות היא דבר חמור ביותר.

נחמן שי: אתמול הכנסת הקדישה – ידידי משה מזרחי הוביל דיון שלם בעניין הגזענות, וזה גם מעניין איך התנהל הדיון בכנסת, במאמר מוסגר, ושנאת זרים ושנאת יהודים, כל הרגשות והתחושות האלה, שנופלים בתוך קטגוריה אחת, וצריך להילחם בהם, צריך לפעול נגדם ביסודיות – –

יצחק וקנין: תודה.

נחמן שי: – – בחינוך, באמצעים חוקיים, באכיפה, כדי לעקור אותם.

נחמן שי: ישראל צריכה להיות שם, אבל היא לא לבד.

נחמן שי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דוד רותם, יושב-ראש ועדת החוקה, ואחריו – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אי-אפשר מצד אחד לעמוד ולגנות את מדינת ישראל ואת העם היהודי בפרלמנט האירופי, ואחר כך להשתומם איך מתקפה כמו שקרתה בבריסל – איך זה קורה.

דוד רותם: ובכן, רבותי, כאשר מסיתים נגד מדינת ישראל, כאשר מסיתים נגד העם היהודי, התוצאה המתבקשת היא התגברות האנטישמיות, והאנטישמיות היא דבר שלפעמים נמצא בתוך עמים מסוימים באירופה.

דוד רותם: אמר פעם מרטין לותר קינג – קרוב לתקופת פטירתו, הירצחו, הוא הוציא מכתב ל"חברי האנטישמי"; הוא אמר: האנטישמיות היא אאוט, ולכן יש ציבור שלם שמשנה את האופי של האנטישמיות – במקום להיות נגד היהודים, אנחנו נגד הישראלים.

דוד רותם: אבל זו אותה אנטישמיות.

דוד רותם: אי-אפשר לגנות את ישראל במועצת אירופה, להחרים את ישראל, לגרום לכך שמוצרים ישראליים, לא יהיה אפשר יהיה למכור אותם, ומאידך גיסא להתפלא איך האנטישמיות גוברת.

דוד רותם: הדברים קשורים.

דוד רותם: כאשר מגנים את ממשלת ישראל ואת מדינת ישראל זה נשמע במרבית האוזניים באירופה כאנטישמיות, ולכן אפשר אחר כך להצטרף לארגוני טרור ולפגע ביהודים.

דוד רותם: אנחנו חייבים לפעול ולדאוג לכך שמדינות אירופה לא יביטו על עצמן בראי, כי כאשר הן מסתכלות על עצמן בראי הן רואות דבר נורא.

דוד רותם: וממשלות אירופה שמדברות נגד אנטישמיות ושמגנות את הפיגוע אלה הן אותן מדינות שעד לפני חודש פעלו נגד העם היהודי ונגד מדינת ישראל.

דוד רותם: וכשאני אומר "פעילות נגד מדינת ישראל", מבחינתי זה נגד העם היהודי.

דוד רותם: דב, אתה מפריע לי.

יצחק וקנין: אם אפשר, לסכם.

דוד רותם: כן, אני אסכם.

דוד רותם: אני חושב שצריך שמדינת ישראל, או ממשלת ישראל, תפעל באופן ברור כדי שמדינות אירופה יתחילו להסתכל על עצמן במראה ויגיעו להסכמות שאי-אפשר מצד אחד לגנות את מדינת ישראל, להחרים את מדינת ישראל, ומצד שני למנוע פעולות אנטישמיות.

דוד רותם: הדברים מחוברים.

דוד רותם: אני בהחלט מקבל שאפשר להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון.

דוד רותם: אני לא חושב שצריך להעביר את זה לוועדת משנה, כי בוועדת משנה המציעים לא יכולים כולם להשתתף.

דוד רותם: אני מציע להעביר את זה לדיון במליאת ועדת החוץ והביטחון.

דוד רותם: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דוד רותם.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, ואחריה – חבר הכנסת מאיר שטרית, ואם הוא לא יהיה נוכח – חבר הכנסת אברהם מיכאלי, ואם גם הוא לא יהיה נוכח – חבר הכנסת מאיר פרוש.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חברי השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, סקרים מדאיגים משנת 2014 מראים שאחד מכל ארבעה מבוגרים בעולם מחזיק בדעות אנטישמיות ומחצית מהנשאלים בסקרים לא שמעו מעולם על השואה.

שולי מועלם-רפאלי: כמי שעוסקת, מאז עמדתי על דעתי, בזיכרון השואה – בעבר היה מקובל להגדיר אנטישמיות, את האנטישמיות המסורתית כאנטישמיות דתית.

שולי מועלם-רפאלי: אפשר היה גם – ניתנה בעצם ליהודים האפשרות להשתנות: אם הם היו ממירים את דתם, הרי שהם כבר לא היו מוגדרים יהודים ואפשר היה להכיל אותם בתוך החוגים של מי שהוביל את האנטישמיות הדתית, העולם הנוצרי, שברובו, התחיל את זה בעולם כולו.

שולי מועלם-רפאלי: עם עליית השלטון הנאצי נפגשנו במושג חדש, באנטישמיות גואלת.

שולי מועלם-רפאלי: האנטישמיות הגואלת לא אפשרה לך בעצם שום דרך לא להגדיר את עצמך כיהודי או לא להיות מושא להתנכלויות אנטישמיות, כי המטרה הייתה לגאול את העולם מהיהודים.

שולי מועלם-רפאלי: וכשאני שומעת היום שאחד מכל ארבעה מבוגרים מחזיק בדעות אנטישמיות, שמתרכזות, חלקן למשל, באמירה שעלתה בשבועות האחרונים בכל הסקרים, שהיהודים הם העומדים מאחורי רוב המלחמות שמתנהלות בעולם, התחושה היא שב-2014, או בשנים האחרונות, האנטישמיות המודרנית עלתה עוד מדרגה והפכה להיות בעצם אנטישמיות שהיא לא שנאת ישראל, זרע ישראל, אלא שנאת מדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: ומתוך המקום הזה, אני חושבת שאנחנו צריכים לשאול את עצמנו מה האחריות שלנו – שלנו, מדינת ישראל – כלפי יהודי התפוצות.

שולי מועלם-רפאלי: האם מדינת ישראל אמורה לעסוק ולדאוג באמת לשורש המהות של למה אנחנו כאן?

שולי מועלם-רפאלי: כולנו מאמינים שנכון לכל יהודי העולם לעלות לארץ-ישראל, אבל עד שזה קורה, עד שהעולם היהודי כולו מוצא את דרכו לכאן, יש לנו אחריות.

שולי מועלם-רפאלי: יש לנו אחריות לא רק תיאורטית, אלא בדרישה אמיתית ממדינות העולם כולו לשמור על חיי היהודים שבהן.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו שומעים רק על מקרי קיצון, על רצח של ילדים והאבא שלהם בטולוז, על רצח יהודים ולא יהודים בבריסל במוזיאון היהודי, או על מכות, אפילו, שיהודים בפריז מקבלים.

שולי מועלם-רפאלי: אבל אנחנו לא שומעים על עשרות ומאות מקרים של התנכלויות שלא מגיעות לפגיעה בנפש, ברוך השם, אבל נמצאות שם ללא הפסקה.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו בעיקר לא שומעים על הרבה מאוד פעמים שיהודים אומרים לעצמם שוב ושוב: אנחנו בוחרים להצניע את היהדות שלנו.

שולי מועלם-רפאלי: ופעם באירופה, ב-50 השנה האחרונות ברוב מדינות אירופה, לא הייתה בעיה ללכת עם סימני זהות יהודית.

שולי מועלם-רפאלי: אומרת לי סגנית השגריר בבריסל, מיכל גור-אריה, שבבריסל זה פחות בוטה, כי הקהילה היהודית בבריסל היא קהילה פחות דתית-אורתודוקסית-חרדית.

שולי מועלם-רפאלי: באנטוורפן, שבה הקהילה היא חרדית ברובה, הם סובלים מהתנכלויות הרבה יותר קשות.

שולי מועלם-רפאלי: והאחריות שלנו, של מדינת ישראל, היא לא רק על העלייה והקליטה של יהודי העולם במדינת ישראל, אלא על שמירת החיים שלהם ועל אורח החיים של יהודים בעולם כולו.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו לא יכולים להתעלם מתוצאות שחוזרות על עצמן בחודשים האחרונים, של עלייה של כל המפלגות האנטישמיות באירופה.

שולי מועלם-רפאלי: זה צריך להדאיג בעיקר את מדינות אירופה; מדינות אירופה צריכות לעשות חשבון נפש.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו יודעים מה נכון, אבל מדינות אירופה צריכות לשאול את עצמן איך יכול להיות ששוב העולם היהודי הוא מה שמצליח לחבר אנשים מקצוות הזויים ולהוביל בקול רם נגד היהדות.

שולי מועלם-רפאלי: ובעיקר בעיקר, אני רוצה לסיים בשאלה הקשה שאנחנו נשאלים שוב ושוב על-ידי כל מי שדיבר לפני: האם מותר לנו להפריד את הדה-לגיטימציה שנעשית למדינת ישראל מגילויי האנטישמיות הבלתי-פוסקים שנעשים בעולם כולו?

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מאיר שטרית.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי כנסת, כל פעם שקורה פיגוע כזה, אנטישמי, לפחות אותי זה זורק חזרה לתקופת הילדות, שבה חייתי במדינה אחרת, מרוקו.

מאיר שטרית: ולא שחיינו שם בצורה רעה, אני מעיד על זה שחיינו עם הערבים ממש כמו אחים, האחד ליד השני.

מאיר שטרית: הבתים היו צמודים, ואני זוכר את עצמי כילד יושב בבית של השכנה הערבייה ששומרת עלינו כשאימא הלכה לשוק, והיא מקפידה שלא נאכל שום דבר שהוא לא כשר, וההפך – כשהיא הלכה לשוק, הילדים שלה היו אצלנו, בני בית, ואנחנו שמרנו עליהם כמובן באותה מידה בדיוק.

מאיר שטרית: אבל כשקורה – אי-אפשר שלא לזכור.

מאיר שטרית: אני לא יכול להשתחרר מהתחושה שאתה נמצא במיעוט מוחלט, חסר הגנה, בלי יכולת, שמישהו בכלל יכול – אין לך למי לפנות אם חלילה קורה משהו; והיו דברים מעולם.

מאיר שטרית: ומה שקרה בבריסל מפגין את זה בצורה הכי קריטית.

מאיר שטרית: אתה רואה ישראלים, במקרה הזה – היו יכולים להיות גם סתם יהודים אחרים – שבאו לבקר במוזיאון, יום תרבות, והולך מישהו במכוון, עם ארסנל של נשק שצבר, מסתבר, הרבה זמן, לפי הפרסומים, ועושה דבר אחד; הוא חושב: זה מוזיאון יהודי, המבקרים יהודים, הוא רוצה להרוג יהודים.

מאיר שטרית: אין כתובת אחרת להגנה על יהודים, הן בעולם הן בארץ, חוץ ממדינת ישראל.

מאיר שטרית: זו הכתובת היחידה.

מאיר שטרית: ולמדנו את זה בדרך הקשה ביותר בהיסטוריה שלנו:

מאיר שטרית: בזמן השואה רוב מדינות העולם לא עשו דבר וחצי דבר כדי באמת להציל יהודים.

מאיר שטרית: רובן.

מאיר שטרית: מעט מאוד עשו מעט, וחסידי אומות עולם עשו והצילו חלק מהאנשים.

מאיר שטרית: אבל הרוב הגדול של העם היהודי שהיה בשואה הושמד בצורה אכזרית, פראית, וכל העולם שתק.

מאיר שטרית: הגרמנים הפגינו את זה בצורה הכי קשה, בזה שהוציאו את האונייה הזאת עם קבוצה של יהודים שהלבישו אותם יפה וסובבו אותם בכל העולם כדי להוכיח לעולם שגם הם בעצם לא – שגם הם שונאים יהודים.

מאיר שטרית: האונייה חנתה בכל תחנה בעולם, וביקשו מהם לקלוט את היהודים שעל האונייה, ואף מדינה לא הסכימה לקבל קבוצה של כמה מאות יהודים, להציל אותם ממש ממוות.

מנחם אליעזר מוזס: – – –

מאיר שטרית: כן.

מאיר שטרית: החזירו את כולם.

מאיר שטרית: האנשים כולם הוחזרו לגרמניה ונשלחו להשמדה.

מאיר שטרית: אני תמיד אומר לעצמי: אילו קמה מדינת ישראל עשר שנים קודם, אולי לא הייתה שואה, כי היה מקום שאליו יהודים יכלו לבוא ולחיות בו.

מאיר שטרית: ואני אומר היום ליהודים בעולם: אין לכם למה לחכות.

מאיר שטרית: למה לחכות שיהיה חלילה אסון?

מאיר שטרית: יש מדינה שרוצה לקלוט אתכם, פתוחה, מדינה יהודית, עם ערכים יהודיים, עם תפיסת עולם יהודית, עם יכולת הגנה מצוינת.

מאיר שטרית: תבואו לחיות פה.

מנחם אליעזר מוזס: לא נתנו רישיונות עלייה אז, מאיר.

מאיר שטרית: לא.

מאיר שטרית: אני מדבר על היום, הרב אליעזר מוזס.

מאיר שטרית: אני לא מדבר על אז, אני מדבר על עכשיו.

מאיר שטרית: מה יש, תגיד לי אתה, מה יש עכשיו ליהודים לחפש בבלגיה שאין כאן?

מאיר שטרית: אנחנו מדינה מתקדמת, מפותחת, כלכלה מפותחת, מדע מפותח, שירותי רפואה מצוינים, אפילו שירותי התחבורה משתפרים מאוד מאוד.

מאיר שטרית: מה יש ליהודים לחפש שם שאין כאן?

מאיר שטרית: מה יש להם לחפש בבלגיה?

מאיר שטרית: מה יש להם לחפש בצרפת?

מאיר שטרית: מה יש להם לחפש במקומות שבהם הם מרגישים נרדפים?

מאיר שטרית: ובלגיה היא דוגמה קלאסית.

מאיר שטרית: רבותי, אי-אפשר להתעלם מזה שריבוי המוסלמים במדינות אירופה משפיע השפעה דרמטית על עמדתם של הפוליטיקאים באירופה לכיוון של תמיכה באסלאם.

מאיר שטרית: לכן, לא פלא שכשישראל עושה את הדבר הכי קטן, נגיד, ברשות הפלסטינית, אנחנו חוטפים התקפות מכל עבר מאירופה, כי הם יודעים שהרבה מציבור הבוחרים שלהם הם מוסלמים.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר דבר נוסף.

מאיר שטרית: ביקרתי פעם, חבר הכנסת מוזס, ביקרתי פעם בבריסל, ולקחו אותי לסיור, כשהייתי שר – אני לא זוכר באיזה תפקיד, אולי שר הפנים או השיכון – לקחה אותי סגנית ראש העיר לסיור בבניין העירייה המאוד-מאוד יפה שם בכיכר, עתיק מאוד.

מאיר שטרית: זה היה ארמון.

מאיר שטרית: שוחחתי אתה על רישום תושבים.

מאיר שטרית: בבלגיה כל ילד שנולד כמובן נרשם בעירייה.

מאיר שטרית: ושאלה אותי סגנית ראש העיר: תגיד לי, אתה יודע מה השם הפופולרי ביותר בבריסל?

מאיר שטרית: אמרתי: לא יודע.

מאיר שטרית: אומרת: מקום ראשון מוחמד, מקום שני עבדאללה, מקום שלישי אסמאעיל, כי רוב הילודה בבריסל היא ילודה של משפחות מוסלמיות שבתפיסת עולמן המשפחות גדולות.

מאיר שטרית: האירופים, מעט מאוד ילודה יש אצלם, ולכן המספר הולך וגדל.

מאיר שטרית: אני מראה את זה, התהליך הזה קורה בכל מקום.

מאיר שטרית: ולכן, ההשפעה של מערכות של הקהילה המוסלמית בכל מיני מדינות, ההשפעה הפוליטית שלהן הולכת וגדלה בצורה אקספוננציאלית, ויש לזה השלכות על העתיד של היהודים שם.

מאיר שטרית: ואני אומר להם: מה אתם מחכים?

מאיר שטרית: אתם מחכים שתהיה בעיה חלילה וחס ואז תברחו?

מאיר שטרית: לא.

מאיר שטרית: תבואו עכשיו כשנוח, כשפתוח, כשיש זמן.

מאיר שטרית: בואו, תעלו לישראל.

מאיר שטרית: אני חושב שצריך לחדש את הקריאה ביום ירושלים: חלמנו דורות, אלפי דורות חלמתי עלייך.

מאיר שטרית: הגיע הזמן עכשיו לממש את זה.

מאיר שטרית: עכשיו היא פתוחה, קיימת – בואו לישראל, בואו לחיות כאן.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אברהם מיכאלי – איננו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה.

חמד עמאר: שלוש דקות.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הפיגוע בבריסל שבו נרצח גם זוג יהודים, קרה ימים מספר לפני הבחירות לאיחוד האירופי, באותו שבוע, והבחירות האלה זעזעו את אמות הספים.

מאיר פרוש: מדוע הן זעזעו?

מאיר פרוש: מכיוון שבבחירות האלו הימין הקיצוני נבחר בצורה מרשימה, ובמקומות כמו צרפת או בריטניה הגיעו כמעט ל-25% מהמושבים באיחוד האירופי, והדבר הזה מדליק נורה אדומה אצל רבים וטובים.

מאיר פרוש: רבים וטובים לאו דווקא מבני העם היהודי, אבל, כמובן, אצל העם היהודי הדבר הזה נתפס בחלחלה.

מאיר פרוש: הייתכן, הייתכן שב-2014, בתשע"ד, אנחנו חוזרים למה שקרה לפני 80 שנה, 70 שנה, חס ושלום?

מאיר פרוש: דיברה כאן חברת הכנסת מועלם והזכירה את העובדה שסגנית השגריר בבריסל אומרת שאולי היהודים בבריסל פחות סובלים מכיוון שהם לא כל כך חרדים והם לא נראים, הם אולי מעורים יותר בכלל האוכלוסייה הלא-יהודית בבריסל ולכן הם לא נפגעים כל כך; אבל באנטוורפן, שהיא העיר השנייה בגודלה בבלגיה, שם סובלים הרבה יותר.

מאיר פרוש: שם היהודים בולטים בלבוש ובהתנהלות, ולכן האנטישמיות שם היא הרבה יותר גבוהה.

מאיר פרוש: עומד כאן חבר הכנסת שטרית ומציע ומבקש ואומר – מה יש ליהודים לבוא לכאן מהעולם?

מאיר פרוש: אני בטוח שכשהימין הקיצוני גדל ומתחזק – אני לא חושב שהימין הקיצוני לא רוצה בכלל שיהיו יהודים בקרבתם.

מאיר פרוש: אני לא חושב שהימין הקיצוני מבקש שהיהודים ייעלמו, חלילה, כמו שהיה לפני 70 שנה.

מאיר פרוש: אוי ואבוי אם זה כך.

מאיר פרוש: בעיקר זה אומר שהיהודים לא יקבלו את החלק שמגיע להם בעוגת התקציב.

מאיר פרוש: לדעתי, זו התפיסה שאתה הימין הקיצוני יכול לחיות בימינו, בתקופה כזו, שהיהודים לא צריכים לקבל את החלק שמגיע להם בעוגת התקציב.

מאיר פרוש: ואומר חבר הכנסת שטרית: למה שהיהודים לא יגיעו לפה?

מאיר פרוש: אבל משום מה, אני אומר את זה "משום מה", על כל דבר – מי שנמצא בקואליציה יתווכח, ודאי שסגן השר, סגן שר האוצר יתווכח עוד מעט ויעלה לדוכן.

מאיר פרוש: כאשר אני מדבר על נושא של גיוס, שהחרדים מרגישים לא נוח עם הדבר הזה – יהיה תירוץ כזה; וכאשר אני מדבר על שאלה של דיור למגזר החרדי – יהיה תירוץ אחר; וכשאני מדבר על השתתפות בכספי מוסדות החינוך החרדי – יהיה תירוץ אחר למה לא נותנים; וכאשר ינסו לשאול מדוע מתערבים בתוכני הלימוד – יהיה תירוץ אחר.

מאיר פרוש: אבל בסך הכול, מדינת ישראל מתעמתת עם המגזר החרדי בכל התחומים.

מאיר פרוש: בכל הנושאים היא מתעמתת אתם.

מאיר פרוש: אז אני לא רוצה לומר, חלילה, את המשפט הזה, "אנטישמי", אבל ודאי וודאי שמדינת ישראל, על כל שלוחותיה בהרכב הנוכחי, מתעמתת עם הציבור החרדי ואומרת: אנחנו לא רוצים לתת לכם את חלקכם כיהודים חרדים בעוגת התקציב.

מאיר פרוש: זה מה שאני יודע לתרגם ממה שקורה היום.

מאיר פרוש: בוודאי, אני אומר: על זה יהיה תירוץ או על זה יהיה תירוץ, ועל זה יהיה תירוץ.

מאיר פרוש: בפועל היום מה שקורה בכל העולם, שהימין הקיצוני דורש ומבקש ומניף דגל נגד כך שהיהודים יקבלו את חלקם בעוגת התקציב, כאן במדינת ישראל.

מאיר פרוש: כאן, אני עומד כאן במדינת ישראל ואומר שהממשלה הזו מנסה להתעמר בציבור החרדי ודורשת שהוא לא יקבל את חלקו בעוגת התקציב.

מאיר פרוש: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב בשם הממשלה השר נפתלי בנט.

מיקי לוי: כבר 30 שנה – – –

מאיר פרוש: – – – שנה חייכת לחרדים, וכשבאת לתפקיד סגן שר האוצר אתה מתעמר בהם.

מאיר פרוש: מה 30 שנה?

מיקי לוי: 30 שנה ישבתם בוועדת הכספים, בקואליציה.

מיקי לוי: עשיתם ככל העולה על רוחכם – – –

מאיר פרוש: 30 שנה – – –

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בדור האחרון האנטישמיות עוטה צורה וגלימה ומתחזה פשוט למשהו אחר שנקרא אנטי-ישראליות.

נפתלי בנט: את ישראל מותר לכתוש בצורה בלתי מתקבלת על הדעת, וזה בעצם מסתיר את האנטישמיות.

נפתלי בנט: הדברים ברורים, ידועים.

נפתלי בנט: אנחנו עומדים בקשר עם התפוצות.

נפתלי בנט: אני שוחחתי עם ראשי הקהילה בבלגיה, ויש שם דאגה כבדה.

נפתלי בנט: אני רואה את מדינת ישראל עם שני כובעים: פעם אחת, אנחנו מדינת האזרחים שגרים בה, יהודים, ערבים, ודואגים לכולם; מצד שני, אנחנו גם מדינת היהודים שבתפוצות, ואני רואה אחריות מסוימת של מדינת ישראל כלפי הגולה.

נפתלי בנט: אנחנו עובדים מאוד קשה, ודאי שהם מוזמנים לעלות לארץ, אבל גם ברור – מאז גלות בבל נוצרה גולה קבועה ועקבית, ולכן אנחנו מבינים שלא כולם יעלו לארץ, ואנחנו דואגים ככל האפשר גם לביטחונם וגם לזהותם היהודית.

נפתלי בנט: נמשיך לעשות את זה.

נפתלי בנט: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: הודעה לחבר הכנסת יריב לוין, בשם יושב-ראש ועדת הכנסת.

חמד עמאר: מה אתה מציע?

חמד עמאר: קודם נצביע ואחרי זה – – –

נפתלי בנט: כלום, להוריד את זה.

נפתלי בנט: מה מציעים?

יריב לוין: מה שרוצים.

חמד עמאר: להוריד את זה או להעביר את זה לוועדה?

יריב לוין: מה שמבקשים המציעים.

נפתלי בנט: מה שמבקשים המציעים.

חמד עמאר: מה שמבקשים המציעים.

חמד עמאר: מה מבקשים המציעים?

רונן הופמן: ועדת החוץ והביטחון, בבקשה.

חמד עמאר: מה?

רונן הופמן: ועדת החוץ והביטחון.

חמד עמאר: אז נצביע על הוועדה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 10, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: הנושא יעבור לוועדת החוץ והביטחון.

חמד עמאר: הודעה ליושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת יריב לוין, בשם יושב-ראש ועדת הכנסת.

): אדוני היושב-ראש, תודה רבה, ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום כי ועדת הכנסת היא שתדון בהצעת חוק להגדלת הסיוע לניצולי שואה (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014; מ/866.

): עד כאן ההודעה הפורמלית.

): אני רק אעיר שמדובר באיזה הליך טכני שאנחנו עושים כדי שאפשר יהיה לפצל את הצעת החוק ולהעביר אותה לוועדות המתאימות.

): תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: הקמפיין המתמשך כנגד משרתי הקבע וצה"ל

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא: הקמפיין המתמשך כנגד משרתי הקבע וצה"ל, הצעות לסדר-היום מס' 3148, 3183, 3184, 3198 ו-3213.

חמד עמאר: חבר הכנסת יוני שטבון – ראשון הדוברים.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

יוני שטבון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום, יום שחרור ירושלים, 47 שנים למלחמת ששת הימים.

יוני שטבון: יוני נתניהו ז"ל, בימי תקופת ההמתנה, כשחיילי המילואים והסדיר המתינו שבועות למלחמה, כותב כך למשפחתו: המורל בצבא גבוה, אפשר לומר מרקיע שחקים.

יוני שטבון: יש פה נשואים, מהם אבות – – – רק בימי משבר אנו רואים עד כמה הנוער שלנו נוער של זהב.

יוני שטבון: אבל לא רק הנוער, האוכלוסייה האזרחית כולה ראויה להערצה.

יוני שטבון: בניגוד גמור לאווירת הדברים שכתב לפני 47 שנים, מתנהל בחודשים האחרונים קמפיין דה-לגיטימציה, משמיץ, עקבי, מתוכנן, כנגד משרתי הקבע וצה"ל, מבית-המדרש של משרד האוצר ופקידיו.

יוני שטבון: בשבוע שעבר – תקשיבו טוב – שוחחתי שיחה אישית, לא פורמלית, חברית, עם מפקד אוגדה.

יוני שטבון: שימו לב מה הוא אומר לי: יוני, זו הפעם הראשונה שאחד הילדים שואל אותי – אבא, למה אתה פראייר?

יוני שטבון: מפקד אוגדה.

יוני שטבון: למען ציון לא אחשה ולמען לובשי המדים אי-אפשר יותר לשתוק.

יוני שטבון: ההסתה כנגד משרתי צה"ל, הנגדים והקצינים, מסרבת להתייחס למציאות – רבע ממשרתי הקבע מקבלים השלמת הכנסה; השכר הממוצע – 7,000 ש"ח ברוטו.

יוני שטבון: באוגוסט 2010 נחתם הסכם בין האוצר למערכת הביטחון כדי לקדם מודל שכר חדש למשרתי הקבע.

יוני שטבון: צה"ל מצדו קיים את חלקו ולצערי נאלץ לפטר אלפי אנשי קבע.

יוני שטבון: משרד האוצר מחכה.

מיקי לוי: זה פשוט לא נכון.

יוני שטבון: את זה לא מספרים לכם.

מיקי לוי: פשוט לא נכון.

יוני שטבון: אדוני סגן שר האוצר, ישבתי בוועדת העבודה והרווחה – –

מיקי לוי: פשוט לא נכון.

מיקי לוי: פשוט לא נכון.

יוני שטבון: – – ונאמר – שחור על גבי לבן.

יוני שטבון: אני אשמח לקבל תשובה.

יוני שטבון: אבל, חברי חברי הכנסת, אי-אפשר להתחמק מדיון העומק בנושא – מההשלכות, מהמשמעויות והתוצאות של קמפיין הדה-לגיטימציה על אלו שביטחוננו מופקד בידיהם ועל כל החברה הישראלית.

יוני שטבון: התהליך הוא מסוכן.

יוני שטבון: מובילי הדה-לגיטימציה לצה"ל באוצר, ואף בין חברי הכנסת, לצערי, וגם אלה שמתנגדים למודל צבא העם בטיעונים טכנוקרטיים מקצועיים, חייבים לקחת אחריות גם על ההשלכות העתידיות ורוח הדברים שהם מבטאים.

יוני שטבון: ההתגוששות המתוכננת עלולה וכבר מובילה לכך שערכים כגון שירות המדינה, הנכונות להקריב למען החברה, תחושת הסולידריות והכרת הטוב למען אלו שעושים לילות כימים עבורנו – נשחקים.

יוני שטבון: אני חושב עכשיו על צעיר שבחודשים הקרובים עומד להתגייס, על נער או נערה בתנועות הנוער השונות; מהו המסר החינוכי שקמפיין תקשורתי ושיטתי משדר להם – פראיירים, סחטנים.

יוני שטבון: להקריב?

יוני שטבון: לתת?

יוני שטבון: לשלם מחיר אישי?

יוני שטבון: למה?

יוני שטבון: חברי משרתי הקבע וחיילי צה"ל, נגד חימוש שלא ישן כבר יומיים, קצין בקריה שכותב עכשיו נייר עמדה, שליש שמוכן לדיון דחוף גם ב-02:00, וגם נהג משאית שעד הדקה התשעים לא יודע אם הוא יצא לשבת, לפני השמיצו אתכם ומסתבר שגם אחרי – בדקות הקרובות זה יקרה – אבל תדעו, חברים, שכאן, בין כותלי בית-המחוקקים, יש כאלה שלא מוכנים לוותר ויודעים כי המערכת הנפלאה הזאת ששמה צה"ל מונעת כולה מתחושת שליחות.

יוני שטבון: משרד האוצר, שרים וחברי הכנסת, נכון, יש גם רווחה וחינוך, זה בפירוש לא פחות חשוב, אבל יש לנו גם אחריות על השלכות העומק והרוחב בחברה ובעם.

יוני שטבון: בואו נפסיק יחד את ה"עליהום" על צה"ל ונקדם את הדברים ברצינות עניינית.

יוני שטבון: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עמר בר-לב.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, אני מכיר מקרוב את סערת התקציב, סערת תקציב הביטחון, ואני אומר שמאבק על גבם של אנשי הקבע בצה"ל הוא לא נכון והוא לא צודק.

עמר בר-לב: אתם יודעים מה, יש לזה לא מעט אחראים, ואני מציע לא לעשות את זה, לא לעשות את זה על גבם של משרתי הקבע.

עמר בר-לב: כן, אני מאמין שיש דרך להתייעל, צריך לבחון מחדש את סדר העדיפויות הלאומי, צריך לבחון מחדש את סדר העדיפויות במערכת הביטחון – לבחון, לשנות, לקצץ, להשתפר.

עמר בר-לב: כן, אני לא חושב שעל זה יש כאן ויכוח בינינו, אבל צריך לשים לב איפה ואיך עושים את זה.

עמר בר-לב: והשיח הפופוליסטי והשטחי צורם לי, צורם לי מאוד, כי הוא על גבם של אנשי הקבע.

עמר בר-לב: הוא לא נכון ולא הוגן.

עמר בר-לב: בשיח הפופוליסטי הזה, לצערי, לוקחים חלק גם לא מעט חברי כנסת וכמובן תקשורת, כרגיל, והציבור לצערי נסחף, כי לציבור נוח להיתפס לססמאות וקשה לו להיכנס טיפה לעומק, ויש עומק וצריך להיכנס.

עמר בר-לב: אז בואו רגע נדבר על ביטחון – ביטחונה של מדינת ישראל מחייב צה"ל צעיר.

עמר בר-לב: צה"ל צעיר.

עמר בר-לב: ולכן אסור בשום פנים ואפן להעלות את גיל הפרישה.

עמר בר-לב: להפך, צריך להצעיר את צה"ל.

עמר בר-לב: אנחנו רוצים צה"ל זריז, גמיש, טכנולוגי, ובעיקר צה"ל מתחדש, כמעט בקצב הקליפים שאנחנו רואים היום בטלוויזיה ואנחנו כבר לא מספיקים לעקוב אחרי מה שקורה שם.

עמר בר-לב: לכן צריך צה"ל צעיר.

עמר בר-לב: וצה"ל הולך ומתבגר, שלא לומר מזדקן, וזה לא טוב.

עמר בר-לב: חבר הכנסת שטבון, אתה יודע מה היה גילו של יצחק רבין, זכרו לברכה, כשהוא מונה לרמטכ"ל?

עמר בר-לב: 41.

עמר בר-לב: גילו של אבא שלי כשהוא מונה לרמטכ"ל – 44.

עמר בר-לב: אריק שרון, כשמונה לאלוף – 39.

עמר בר-לב: תמצא לי היום אלוף בצה"ל בן 39.

עמר בר-לב: אני לא רוצה לדבר על דברים אחרים, כמו סיירת מטכ"ל.

עמר בר-לב: אהוד ברק היה בן 28, אני הייתי בן 30; היום זה גילאי 37–38.

נסים זאב: זה ממשיך עד גיל 70, עם כל הכבוד.

עמר בר-לב: אין ספק שראש הממשלה לשעבר יצחק רבין, זיכרונו לברכה, אריק שרון, זיכרונו לברכה, אבי זכרו לברכה, היו מצביאים צבאיים.

עמר בר-לב: הם הובילו את צה"ל, הובילו את מדינת ישראל לניצחונות, והם היו צעירים.

עמר בר-לב: בואו רגע נדבר על הקרבה.

עמר בר-לב: חבר הכנסת שטבון, אתה הזכרת את זה ואני מסכים אתך במאה אחוז: אנשי הקבע מקריבים.

עמר בר-לב: חלקם, כידוע לנו, אף מסכנים את חייהם.

עמר בר-לב: אבל לא רק.

עמר בר-לב: אני לא רק מדבר על המג"ד הלוחם; אני מדבר גם על הנגד ועל השליש.

עמר בר-לב: אני הייתי מפקד חטיבת קו.

עמר בר-לב: חלק מקציני המטה שלי לא היו קרביים, אבל כל השבוע היו ישנים בבסיס או בשטח.

עמר בר-לב: אחת לשלושה שבועות היו נשארים גם שישי-שבת.

עמר בר-לב: אנחנו מדברים על אנשים, גילאי 30–40, שיש להם משפחות ויש להם ילדים, וגם הם רוצים לישון כל ערב לצד הנשים שלהם.

עמר בר-לב: אז על הגב שלהם אנחנו יושבים?

עמר בר-לב: אז בואו רגע נדבר על עלויות, כי אני צריך לקצר, כי זה הדבר הכי חשוב – וסגן שר האוצר נמצא כאן.

עמר בר-לב: העלאת גיל הפרישה מצה"ל מגדילה את העלויות בתקציב המדינה.

עמר בר-לב: יש על זה עבודות רבות.

עמר בר-לב: העלאת גיל הפרישה מונעת מקצינים ונגדים שמשתחררים לפתח קריירה שנייה; מי כמונו יודעים כמה קשה היום, בגיל 50, לפתח קריירה שנייה, וזה כמובן פוגע בכלכלת המדינה.

עמר בר-לב: אני חושב שצריך לעשות התייחסות דיפרנציאלית לאנשי שטח – ובכוונה אני לא אומר רק לוחמים, כי זה אנשי שטח.

עמר בר-לב: ואנשים – כללים שונים צריכים להיות לאנשי משרד, ובוודאי כללים אחרים צריכים להיות לתפקידים שהם דומים לתפקידים האזרחיים, למשל רב צבאי, למשל פסיכולוג.

עמר בר-לב: אפשר את התפקידים האלה בהחלט לאַזרֵח.

עמר בר-לב: אנשים כאלה, שזה תפקיד מקצועי – ימלאו אותם עד גיל הפרישה של כלל האוכלוסייה.

עמר בר-לב: אז כן, יש מה לעשות, אבל בשום פנים ואופן לא לנצל את הוויכוח בין משרד הביטחון לבין משרד האוצר על גבם של אנשי הקבע.

עמר בר-לב: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יעקב אשר, שלוש דקות, בבקשה.

אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר על השיטה.

השיטה של שר האוצר לפיד ידועה.

הוא רכש את זה בשנותיו הרבות בתקשורת.

כשהוא רוצה להגיע למשהו הוא פותח בקמפיין, וראש החץ של הקמפיין הוא בדרך כלל דה-לגיטימציה של בר-הפלוגתא שעומד מולו.

בוודאי תכף יעלה להשיב סגן השר מיקי לוי ויתקוף אותי ויגיד לי כחבר כנסת חרדי: אתם לא משרתים בצבא, איך אתה יכול לדבר על זה?

ובאמת, אדוני היושב-ראש, למה הגשתי את ההצעה לסדר-היום בנושא הזה?

אני אומר לך.

קודם כול, העבר הקרבי שלי הוא לא פחות מעברו של המטיף הגדול לפיד – שאגב, מתאגרף בעל חגורה שחורה.

אני בטוח שהיה פרופיל 97, ובכל זאת העדיף שיסדרו לו ג'וב בטוח בעיתון "במחנה".

דבר שני, אני רוצה לדבר על השיטה.

שר האוצר ומשרדו מנהלים קמפיין של דה-לגיטימציה נגד צה"ל ונגד שר הביטחון ומנסים להפוך אותם ללא ישרים, לאנשים שמחפים על שומנים, של אוכלי חינם.

כך היא דרכו של לפיד.

האמינו לי, אנחנו מכירים את זה.

אם רק אני הייתי אומר את זה, אז ניחא.

אבל כששר הביטחון אומר, ואני מצטט: מתקיים שיח פוליטי שקרי וציני שכולל מסע דה-לגיטימציה מכוער כנגד משרתי הקבע; כששר הביטחון אומר, ואני מצטט: עשרות-אלפי משרתים, נגדים וקצינים שמחויבים למשימותיהם רואים בלב דואב כיצד מתנהלת על גבם מלחמה שאין בה צורך ושנועדה להשחיר את פניהם; התקשיתי להבין, אומר שר הביטחון, כיצד הרשו לעצמם גורמים אלו ואחרים לפגוע בצורה מכוערת ולהציג אותם כגזלנים.

אין לי מילה אחרת לתאר זאת, ואני חש בושה נוכח הדרך הנפסדת הזאת.

כשאני צריך לחשוב אתכם ביחד למי להאמין – ליאיר לפיד התקשורתן והקמפיינר או לשר הביטחון האמיץ והאמין שעומד מולו – למי להאמין?

מי עושה תפקידו באמונה ומי מנהל קמפיין?

כשאומר חבר הכנסת חיים כץ, ואני מצטט: רבע מאוכלוסיית משרתי הקבע מקבלת השלמת הכנסה; בגיל 53 הם יקבלו פנסיה של 3,000 שקלים והם יחטטו בפחים – סוף ציטוט.

גם כאן, אני שואל אתכם, חברי חברי הכנסת: למי להאמין?

לחיים כץ, איש של הרבה שנים, אולי חבר הכנסת הכי חברתי שיש במדינת ישראל, או לקמפיינר שר האוצר יאיר לפיד, שבשיטה הזאת הוא נוהג נגד כל אחד שהוא בר-פלוגתא שלו?

חבר הכנסת מיקי כהן, אתה רוצה שהוא יגיד לי לסיים?

מיקי לוי: הסתיים לך הזמן.

מיקי לוי: אתה מדבר שטויות.

חמד עמאר: חבר הכנסת לוי, אני מנהל את המליאה, תודה לכולם.

חמד עמאר: אתה יכול להמשיך לדבר.

כשאני צריך להאמין או לבוגי ולחיים כץ או ליאיר לפיד, אני מאמין להם יותר.

אני סומך עליהם שהם עושים את עבודתם האחראית; ולא רק אני – אני חושב שרוב הבית הזה.

יפעת קריב: אנחנו נצטט אותך בהעברות.

לכן, מיקי, אני בטוח שתעלה ותתקוף, כמו שאתה עושה תמיד.

אבל תבינו דבר אחד: לא כל בר-פלוגתא שלכם, בכל נושא שלא יהיה – לא צריך להפוך אותו ללא לגיטימי ולא צריך לנהל מסע תקשורתי כדי לרמוס אותו, כדי לבוא ולהגיד לאנשי רווחה – – –

מיקי לוי: אתה מדבר שטויות.

– – – להגיד לאנשי רווחה שבגלל שר הביטחון מקצצים ברווחה ובחינוך.

חמד עמאר: נא לסיים.

תתביישו.

מיקי לוי: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב בשם הממשלה סגן שר האוצר מיקי לוי.

חמד עמאר: חבר הכנסת יצחק כהן – לא נמצא, וגם חבר הכנסת משה זלמן פייגלין – לא נמצא.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הדברים שלי יהיו דברים קצרים, חדים, וגם חבר הכנסת שטבון וגם חבר הכנסת בר-לב, בבקשה תקשיבו לי.

מיקי לוי: חברי הכנסת בר-לב ושטבון, בבקשה.

מיקי לוי: אין הרבה חברי כנסת במליאה, ואתם העליתם את ההצעה.

מיקי לוי: אני הקשבתי לכם קשב רב.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כמו שאמרתי, דברי יהיו קצרים, חדים מאוד.

מיקי לוי: אני רוצה להבהיר פה בצורה ברורה לחלוטין: אף בכיר באוצר לא הסית, חלילה, נגד חיילי צה"ל או מי מקציניו.

מיקי לוי: תגידו לי, הם לא שירתו בצבא?

מיקי לוי: הם לא משרתים במילואים?

מיקי לוי: הם לא סיכנו את חייהם?

מיקי לוי: מאיפה הבאתם את זה?

מיקי לוי: מאיפה הבאתם את זה?

מיקי לוי: האם שמעת מי מפקידי האוצר אומר ומדבר סרה בחיילי צה"ל?

מיקי לוי: אתם לא מתביישים?

הקרבי.

מיקי לוי: אני דוחה את הדברים שנכתבו – – –

עמר בר-לב: לא דיברנו על הפופוליזם של משרד האוצר.

עמר בר-לב: דיברנו נגד הפופוליזם שלנו כאן.

מיקי לוי: זה בסדר, עמר, אבל אני לא מדבר – אף אחד מפקידי האוצר, והם בהחלט מקבלים מדיניות חד-משמעית של שר האוצר; זה צבא של כולנו, הוא לא צבא פרטי של אף אחד, הוא צבא העם, והוא מגן על כולנו.

מיקי לוי: אני דוחה את הדברים שנכתבו בהצעה לסדר-היום מכול וכול.

מיקי לוי: יש מחלוקת לגיטימית על תקציב הביטחון, כמו שאמר חבר הכנסת בר-לב, והיא נשארת בגבולות השיח הענייני, וכך ראוי שיהיה.

מיקי לוי: שמעתי את חבר הכנסת בר-לב אומר את זה.

מיקי לוי: הוויכוח הוא ויכוח מקצועי עם מערכת הביטחון על כך שאפשר לחסוך במקומות אחרים, גם את זה אמרת.

מיקי לוי: קראתי כמעט כל מילה שהייתה כתובה בתקשורת בנושא שהעלית בוועדת חוץ וביטחון.

מיקי לוי: אפשר לחסוך במקומות אחרים ולעמוד בתקציב שקבעה הממשלה למערכת הביטחון.

מיקי לוי: אני אפילו יכול – איזה חידון קטן, מהו תקציב המדינה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אשר, מהו תקציב המדינה?

מיקי לוי: אני מבין שאתה לא יודע.

אתה עושה לי חידון, כמו שעשו – – –

מיקי לוי: תקציב המדינה הוא 315 – – –

– – –

מיקי לוי: עכשיו אני מדבר ואתה תקשיב.

בסדר.

מיקי לוי: תקציב המדינה – מובן שלא ידעת, זה בסדר, כי אתה לא ממש אומר את דבריך בצורה מקצועית.

תכין – – – בתקציב.

ביום אישור התקציב לא ידעת – – – מה זה הדפים הריקים.

אמרת שלא נוגעים במע"מ, לפני חודשיים פה.

מיקי לוי: תקציב המדינה – 315 מיליארד שקלים.

מיקי לוי: תקציב הביטחון, ואני לא אפרט אותו, הוא התקציב הגדול ביותר.

יריב לוין: אני אגיד לך למה.

יריב לוין: תקציב הביטחון – – –

אל תבלבל אותו עם העובדות.

יריב לוין: תקציב הביטחון כולל בתוכו את תקציבי הגמלאות וכן הלאה.

אורית סטרוק: – – –

מיקי לוי: בוודאי.

יריב לוין: לא, לא בוודאי, רגע – – –

מיקי לוי: אבל אני לא אמרתי שלא.

מיקי לוי: אבל לא אמרתי שלא.

קריאות: – – –

יריב לוין: מיקי, אם – – – החוצה את תקציב הגמלאות, תקציב החינוך הוא הגדול ביותר, צריך להבין את זה.

מיקי לוי: אני, מכיוון שכרגע הכול בחבילה אחת, זוהי העובדה.

מיקי לוי: יריב, אם מחר בוועדת חוץ וביטחון נבוא ונגיד, אוקיי, הפרדה, יש לזה מחירים, בוודאי.

יוני שטבון: אדוני סגן שר האוצר – – –

מיקי לוי: רגע, אני רק עשיתי חידון קטן לחבר הכנסת אשר, שכמובן הוא אינו יודע מה תקציב הביטחון – סליחה, תקציב המדינה.

נוגעים במע"מ או לא נוגעים במע"מ?

אמרת שלא.

מיקי לוי: וכשיושבים לחלק את תקציב המדינה, זוהי עוגת התקציב.

מיקי לוי: אפשר לפרוץ אותה, אפשר לחלק אותה אחרת, כולנו אמונים פה על חלוקתה.

מיקי לוי: זה לא מנחלתו של שר האוצר וכו', זה מגיע להחלטות ממשלה, זה מגיע לוועדות השונות.

מיקי לוי: אפשר לחלק אחרת, אבל זוהי עוגת התקציב, צריך שיהיה ברור.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, לא רק שאין לנו דבר – אני רוצה לפני כן להגיד משהו: אני חושב שיש גבול למילים, חבר הכנסת שטבון.

מיקי לוי: ואני אומר לך שזה גיבוב של שטויות.

מיקי לוי: אף אחד לא יצא נגד חיילי צה"ל, ולא נגד הלוחם בגולני, ולא נגד המג"ד בצנחנים, ולא נגד המ"פ בגבעתי ולא נגד המח"ט בצריח חטיבת השריון.

יוני שטבון: ולא נגד השליש, הנגד – – –

מיקי לוי: ולא נגד השליש, ולא נגד הנגד, ולא הוזכר אף פעם סקטור כזה או אחר.

מיקי לוי: הוויכוח הוא לגיטימי, כמו שהוביל חבר הכנסת עמר בר-לב בנוגע לתקציב הביטחון.

מיקי לוי: לא הזכירו מה, לא הזכירו איך, ואתם לא יכולים לקחת דברים יש מאין.

מיקי לוי: אני אשמח מאוד, חבר הכנסת שטבון, אם חלוקת התקציב תהיה אחרת, ואני אומר לך שאני מתייצב מאחוריך בהובלתך אם תקבע סדר עדיפויות אחר, ונאמר, מתקציב ההתיישבות ביהודה ושומרון ניקח נתח לתקציב מערכת הביטחון, אני אשמח מאוד.

יוני שטבון: בדיוק על זה אני מדבר – – – שימוש בדברים – – –

– – – כיפאק-היי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אין לנו דבר נגד חיילי צה"ל או מי מקציניו.

מיקי לוי: אנחנו חושבים שללוחמים המגינים על חיינו, יותר ממה שהם מקבלים בציוד ובאימונים – ואין עוררין על כך; כל חיי הייתי במדים.

מיקי לוי: אני אומר לכם, אני בא משם, אני קשור בטבורי למערכת הביטחון.

מיקי לוי: אני בא ממשפחה שכולה – – –

אל תפגע – – –

מיקי לוי: עכשיו תשתוק, סליחה על המילה, ותפסיק להפריע לי.

מיקי לוי: פשוט תפסיק להפריע לי.

לא אשתוק, לא אשתוק, לא אשתוק.

אתה תשתוק בשביל היושרה שלך.

מיקי לוי: אני חושב – אתה יודע מה, חבר הכנסת אשר, אני פשוט לא יכול עכשיו שלא להתייחס אליך.

היית עושה את זה בכל מקרה.

מיקי לוי: אני שמח שאתה, חבר הכנסת אשר, דואג סוף-סוף לכבודו של צה"ל, לחייליו ולקציניו, באמת הגיע הזמן.

מיקי לוי: אני זוכר התבטאויות ממש אחרות שלכם, שדיברו על סירוב לשרת, על כניסה לכלא, ושאר התבטאויות מזלזלות כלפי הצבא.

מיקי לוי: זה בהחלט שינוי לטובה, פעמי משיח.

– – – שלך, תפסיקו – – – לא איש "במחנה" יגיד – – –

מיקי לוי: אני חושב – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת יעקב אשר, בוא ניתן לסגן השר לסיים את דבריו.

יפעת קריב: אל תזלזל בשירות הצבאי – – –

לא דיברתי על מיקי, דיברתי על "במחנה".

דיברתי על "במחנה".

יפעת קריב: אבל אל תזלזל – – – ביטחון המדינה.

לא דיברתי על מיקי.

חמד עמאר: לכולנו יש אותה מטרה.

חמד עמאר: תודה.

מיקי לוי: אני כל כך שמח שאתה נושא את דגל ההגנה על צה"ל, אני ממש גאה בך.

מיקי לוי: חבל ששאר חבריך אינם יושבים באולם המליאה, כי אני מניח שהם לא היו כל כך מגינים על צה"ל ועל השירות בצבא הזה.

מיקי לוי: מה לעשות, הם לא היו שם, חלקם – –

למה להשתמש בזה?

מיקי לוי: – – וככה אתם גם מטיפים לבני הסקטור שלכם, וכמה חבל שאינכם משתתפים בהגנת העם והמולדת.

יש שומנים, אז למה צריך אותנו?

יש שומנים, אתה אומר, שר האוצר שלך אומר שהצבא מלא שומנים – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

מיקי לוי: חבל מאוד.

מיקי לוי: יש חוק במדינת ישראל, ולא אתה קובע היכן השומנים.

מיקי לוי: הייתי מאוד גאה בכם אילו – –

אתה קובע, אתה קובע, אתה קבעת – – –

מיקי לוי: – – הייתם משתתפים בהגנת העם והמולדת.

שר האוצר אמר שיש שומנים.

הוא יודע מה זה שומן – – –

מיקי לוי: עכשיו באמת אני כבר לא רוצה להתייחס אליך.

מיקי לוי: אני חושב שחשוב שכולנו, חברי, נוריד את האש ונזכור שאנחנו מדברים על ביטחון מדינת ישראל ועל חובתה להישאר חזקה.

מיקי לוי: אני אוסיף ואומר, חזקה – זה גם להישאר חזקה תקציבית כדי שיישאר כסף לרווחה, לחינוך ולבריאות.

מיקי לוי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: מה אתה מציע?

מיקי לוי: מבחינתי אפשר להעביר את זה לוועדת חוץ וביטחון.

מיקי לוי: זה המקום שראוי שהנושא ייבחן בו.

חמד עמאר: לפני ההצבעה – הבעת דעה לחבר הכנסת יריב לוין.

חמד עמאר: יש לך דקה.

חמד עמאר: בבקשה.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: אני מוכרח, ידידי הטוב סגן השר מיקי לוי, קודם כול לומר לך שוב מזל טוב, אבל להעיר, ברשותך, שתי הערות.

יריב לוין: האחת – הגיע הזמן להפסיק עם האמירות המבישות האלה: תיקחו מיהודה ושומרון ותיתנו למקום אחר.

יריב לוין: באמת, כל כך לא רציני ולא נכון, ולא מכובד, ולא מתאים לאדם רציני כמוך, כי כולנו יודעים שאף שמגיע למתיישבים ביהודה ושומרון לקבל יותר, משום שהם באמת נושאים בנטל של הגנה על כולנו ושל ישיבה במקומות שלא תמיד קל לשבת בהם למען כולנו, הם לא רק שלא מקבלים יותר אלא מקבלים פחות.

יריב לוין: הם היחידים שלא יכולים להרחיב מרפסת, כי אי-אפשר לקבל שום אישור, שלא יכולים לבנות ולאפשר לילדיהם לגור לידם; שהילדים שלהם נמצאים בכל מיני צריפים מכיוון שלא מאשרים להם לבנות גני-ילדים ובתי-ספר, את האמת הזאת צריך לומר.

יריב לוין: דבר נוסף שאני חושב שחשוב להעמיד על דיוקו: יש כאן ויכוח אמיתי על תקציב הביטחון, ואני חושב שכדאי שננהל אותו באמת עד כמה שאפשר באופן ענייני.

יריב לוין: תקציב הביטחון הוא תקציב מאוד גדול, אבל הוא לא התקציב הגדול ביותר, משום שאם ננכה את מרכיב הגמלאות, כפי שזה נעשה בכל משרדי הממשלה האחרים, תקציב החינוך גדול ממנו ואפילו באופן משמעותי.

יריב לוין: אני חושב שאנחנו נדרשים כולנו לאחריות כאן, ואני מקווה שנמצא בסוף נוסחה שבאמת תאזן נכון בין מה שיש לנו והצרכים האחרים לבין החובה שלנו לשמור לא רק על מערכת הביטחון אלא בראש ובראשונה על האנשים הטובים ביותר שילכו לשרת במערכת הזאת.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 7, נגד – 1, אין נמנעים.

חמד עמאר: ההצעה לסדר-היום – הקמפיין המתמשך כנגד משרתי הקבע וצה"ל – תועבר לוועדת חוץ וביטחון.

מיקי לוי: – – –

חמד עמאר: סגן השר הודיע שטעה, לפרוטוקול.

חמד עמאר: הודעה לחבר הכנסת יריב לוין, בשם יושב-ראש ועדת הכנסת.

): תודה רבה.

): אדוני היושב-ראש, אני, אגב, מוכרח שוב להעיר שאין כאן שר.

): ואני חושב שהמצב הזה הוא – – –

חמד עמאר: אני מבקש מסגן מזכירת הכנסת לדאוג שיהיה כאן שר.

): הבנתי שזה בגלל ישיבת הממשלה שמתקיימת לכבוד יום ירושלים ובאישור יושב-ראש הכנסת.

): אם כך זה בסדר.

חמד עמאר: אה, יש אישור של יושב-ראש הכנסת?

): כן, כן.

): ככה אני מבין, לפי דבריו של סגן יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת שטבון.

): אדוני היושב-ראש, יש שורת הודעות מטעם ועדת הכנסת.

): תחילה הודעות שאינן מחייבות הצבעה.

): אני מודיע בזאת כי חברת הכנסת זהבה גלאון תכהן כחברה קבועה בוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון וועדת הכספים לתקציב הביטחון, במקום הפנוי מטעם ועדת הכספים.

): ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום את הוועדות הבאות לדיון בהצעות חוק והצעות לסדר-היום, כדלקמן: ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון בהצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הרחבת מעגל הזכאים למענק לימודים), התשע"ג–2013, פ/1572/19, של חברת הכנסת רינה פרנקל וקבוצת חברי הכנסת; בהצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (החמרת הענישה), התשע"ג–2013, פ/1363/19, של חבר הכנסת מיקי רוזנטל; בהצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – גמלה לבני זוג), התשע"ד–2013, פ/1985/19, של חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת; בהצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – גמלה לבני זוג), התשע"ג–2013, פ/85/19, של חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; בהצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – גמלה לבני זוג), התשע"ג–2013, פ/894/19, של חברת הכנסת זהבה גלאון וקבוצת חברי הכנסת.

): כמו כן תדון ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא: האיום של פירוק "הדסה" הוא הנפת חרב על לב-לבו של מופת הרפואה בישראל ועל רבבות נזקקיו, הצעות לסדר-היום של חברי הכנסת יצחק כהן, מיקי רוזנטל, יעקב ליצמן, אילן גילאון, עפו אגבאריה, ניצן הורוביץ וראובן ריבלין.

): ועדת הכספים תדון בהצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – שלילת תשלומים מתקציב המדינה עבור סטודנט משתמט), התשע"ד–2013, פ/1880/19, של חבר הכנסת יוני שטבון וקבוצת חברי הכנסת; בהצעות לסדר-היום בנושא: אישור הממשלה למפת הטבות המס, של חברי הכנסת טלב אבו עראר, איציק שמולי וחמד עמאר.

): הוועדה לענייני ביקורת המדינה תדון בהצעות לסדר-היום בנושא: משפחה שלמה נפגעה בעקבות הדברה, של חברי הכנסת אורי מקלב ונסים זאב.

): ועדת הפנים והגנת הסביבה תדון בהצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – החמרת הענישה למסיעים ושוהים בלתי חוקיים), התשע"ד–2013, של חברי הכנסת מרדכי יוגב וקבוצת חברי הכנסת, פ/2003/19; בהצעת חוק השמות (תיקון – שינוי שמו של קטין, התשע"ד–2013, של חברת הכנסת עדי קול, פ/1983/19; בהצעת חוק השימוש בתאריך העברי (תיקון – ציון תאריך עברי בתעודה מזהה), התשע"ד–2013, של חבר הכנסת אלעזר שטרן וקבוצת חברי הכנסת, פ/1928/19.

): ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון מס' 12) (סיוע משפטי לחושפי מעשי שחיתות, עבירות ופגיעה בטוהר המידות או במינהל התקין במקום עבודתם), התשע"ד–2014, מ/865; בהצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון – סיוע משפטי לחושפי מעשי שחיתות, עבירות פגיעה בטוהר המידות או במינהל התקין במקום עבודתם), התשע"ד–2014, של חברי הכנסת מיקי רוזנטל ומשה מזרחי, פ/2171/19; בהצעת חוק הפרשנות (תיקון – הגדרת הפליה על רקע זהות מגדרית או מינית), התשע"ד–2013, של חבר הכנסת עפר שלח וקבוצת חברי הכנסת, פ/1741/19.

): ועדת הכנסת תדון בהצעה לסדר-יום בנושא: חברי כנסת ערבים במסע הילוך אימים על קהילות המיעוטים נגד גיוסם לצה"ל, של חבר הכנסת רוברט אילטוב, מס' 2680.

): ועדת החינוך, התרבות והספורט תדון בהצעת חוק צער בעלי-חיים (תיקון – חובת עיקור או סירוס של כלבים וחתולים), התשע"ג–2013, של חבר הכנסת איתן כבל וקבוצת חברי הכנסת, פ/1037/19.

): ועדת הכנסת החליטה בישיבתה היום כי הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון – העברת נטל ההוכחה במקרה של פיטורין בשל הגשת תלונה על הטרדה מינית), התשע"ג–2013, פ/1644/19, הצעת חברת הכנסת עליזה לביא – – –

חמד עמאר: אני מבקש שתציין את החלק שטעון הצבעה, שנדע מה צריך הצבעה.

): כן, כן, אני עוד לא שם.

): אני רציתי לומר, אדוני, כשאמרת "הודעה מטעם ועדת הכנסת" היית מינימליסטי בהגדרה.

): אני חוזר.

): ועדת הכנסת החליטה בישיבתה היום כי הצעת החוק למניעת הטרדה מינית (תיקון – העברת נטל ההוכחה במקרה של פיטורין בשל הגשת תלונה על הטרדה מינית), התשע"ג–2013, פ/1644/19, של חברת הכנסת עליזה לביא, תידון בוועדה משותפת של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי וועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

): הוועדה תהיה בת שישה חברים, שלושה מכל ועדה, כדלקמן: מטעם הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי – חברי הכנסת עליזה לביא, דוד צור ודב חנין; מטעם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות – חברי הכנסת חיים כץ, יעקב מרגי ושולי מועלם-רפאלי.

): חברת הכנסת עליזה לביא היא שתעמוד בראש הוועדה המשותפת.

): ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום כי ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון בשתי הצעות החוק הבאות:

): הצעת חוק להענקת זכויות לניצולי השואה, התשע"ג–2013, של חבר הכנסת חיים כץ וקבוצת חברי הכנסת, פ/1231/19; בהצעת חוק זכאות לתגמול לניצולי שואה שעלו לארץ לאחר שנת 1953, התשע"ד–2014, של חבר הכנסת אלעזר שטרן וקבוצת חברי הכנסת, פ/2318/19.

): מכאן הודעות המחייבות הצבעה.

): ראשית, ההודעה הראשונה: ועדת הכנסת החליטה בישיבתה היום להמליץ לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב דמי לידה למבוטחת עצמאית), התשע"ד–2014, פ/1998/19, של חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת, וכן את הצעת החוק שמספרה פ/2050/19, של חברת הכנסת עדי קול וקבוצת חברי הכנסת, ואת הצעת החוק שמספרה 2513/19, של חבר הכנסת דב חנין – – –

חמד עמאר: שאלה, רק שאלה.

חמד עמאר: האם הדברים שצריכים הצבעה הונחו קודם על שולחן הכנסת?

): לא, לא.

): זה לא צריך להיות מונח.

): זו הודעה שאני מודיע.

): יש הודעה אחת שצריך להניח, אבל אני עוד לא שם.

): אני יודע.

): צודק המזכיר, אבל אני עוד לא שם.

): בין ההצבעות המזכיר יוכל להודיע, אני מניח, ברשות היושב-ראש, ואז אנחנו נסיים.

): לכן השארתי את זה לסוף.

): אני חוזר.

): ועדת הכנסת החליטה בישיבתה היום להמליץ לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב דמי לידה למבוטחת עצמאית), התשע"ד–2014, פ/1998 – כאן יש כמה הצעות כאלה: 1998/19, של חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת; 2050/19, של חברת הכנסת עדי קול וקבוצת חברי הכנסת, ו-253/19 של חבר הכנסת דב חנין, מוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לדיון בוועדה המשותפת של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות והוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

): הוועדה המשותפת תהיה בת שישה חברים, שלושה מכל ועדה, בהרכב הבא: מטעם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות – חברי הכנסת חיים כץ, יעקב מרגי ושולי מועלם-רפאלי, ומטעם הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי – חברי הכנסת עליזה לביא, דוד צור ודב חנין.

): חבר הכנסת חיים כץ יעמוד בראש הוועדה המשותפת, ולעניין הזה אנחנו נדרשים לאישורה של הכנסת.

): אני אבקש את האישור, ואז ברשות היושב-ראש אני אחזור להמשך.

חמד עמאר: בסדר, אנחנו נצביע על ההודעה שמחייבת אותנו הצבעה ואישור.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 13 בעד הצעת ועדת הכנסת – 11 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת בדבר הרכב הוועדה המשותפת נתקבלה.

חמד עמאר: 11 בעד, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: ההודעה אושרה.

חמד עמאר: אנחנו ממשיכים בהודעות.

): תודה, אדוני.

): ההודעה השנייה שמחייבת הצבעה טרם ההודעה שמחייבת הקראה – הכנסת החליטה בישיבתה ביום ה' באדר א' התשע"ד, 5 בפברואר 2014, להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת הבריאות (מזון) (שקיפות המידע לצרכנים בתחום הבשר), התשע"ד–2013, שמספרה פ/1772/19, לדיון בוועדת הכלכלה לשם הכנתה לקריאה הראשונה.

): יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות ביקש להעביר את הצעת החוק האמורה מוועדת הכלכלה לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

): ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את הצעת החוק האמורה מוועדת הכלכלה לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לשם הכנתה לקריאה הראשונה.

): אבקש את אישור הכנסת גם להחלטה הזאת.

): תודה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על ההודעה השנייה.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 14 בעד הצעת ועדת הכנסת – 11 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת הבריאות (מזון) (שקיפות המידע לצרכנים בתחום הבשר), התשע"ד–2013, מוועדת הכלכלה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 11, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: ההודעה אושרה.

חמד עמאר: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת הכנסת בדבר פיצול הצעת חוק להגדלת הסיוע לניצולי שואה (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, שמספרה מ/866, לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: החלת ריבונות ישראל על חבלי יהודה ושומרון ובקעת-הירדן

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא – הצעות לסדר-היום בנושא: החלת ריבונות ישראלית על חבלי יהודה ושומרון ובקעת-הירדן, מס' 3149, 3160, 3210 ו-3211.

חמד עמאר: ראשון הדוברים – חבר הכנסת יריב לוין.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרה, חברות וחברי הכנסת, ארץ-ישראל שייכת לעם ישראל.

יריב לוין: הדבר הברור והפשוט הזה, ראוי שייאמר כבר בפתח הדברים.

יריב לוין: ודאי שיש מקום ויש לברך את בני המיעוטים שחיים כאן

יריב לוין: ואנחנו בוודאי שותפים עמם, אבל את עובדת היסוד שהארץ הזו היא ארצו של עם ישראל ולכן היא גם נקראת ארץ-ישראל, והמדינה הזו היא מדינת ישראל, את העובדה הזאת אי-אפשר לטשטש ואי-אפשר לשנות.

יריב לוין: נכשלנו, אדוני היושב-ראש, כאשר הצלחנו לשחרר חבלי מולדת ולא השכלנו להחיל את ריבונותנו עליהם ולומר קבל עם ועולם למן הרגע הראשון את הדבר הפשוט והברור הזה; ואותו היעדר חזון של מנהיגינו אז, שאולי הובילו את המדינה לניצחון צבאי גדול אבל נעדרו היכולת והראייה לטווח ארוך לממש אותו במלואו כפי שהיה מוטל עליהם לעשות, הוא אולי ביסוד לא-מעט מן הבעיות שאנחנו נאלצים להתמודד אתן בימים אלה.

יריב לוין: בהמשך עשו מנהיגינו צעדים חשובים כאשר החילו את החוק הישראלי גם על ירושלים בירתנו וגם על רמת-הגולן, ואת המלאכה הזאת, אדוני היושב-ראש, צריך להשלים, וצריך להשלים אותה משום שהיא צודקת; צריך להשלים אותה משום שהיא נכונה מכל בחינה: מבחינה משפטית, מבחינה דתית, היא בוודאי נכונה מבחינת הצורך והאינטרס של מדינת ישראל לגבולות בני-הגנה, אבל מעל הכול, משום שזוהי חובתנו; משום שחובתנו היא לממש הלכה למעשה את הזכות שניתנה לנו.

יריב לוין: כאשר יהודים פיללו לבוא לארץ-ישראל במשך אלפיים שנה, וביקשו לממש את הזכות הזו ולא יכלו, זה היה מצב אחד.

יריב לוין: אבל אנחנו שזכינו, לצד הזכות הזאת יש לנו גם חובה, והחובה היא לממש את הזכות הזאת עד תומה.

יריב לוין: אין לנו הזכות לוותר, לא בשם הדורות שלפנינו, לא בשם הדור הזה ולא בשם הדורות הבאים, על זכויותינו היסודיות בארצנו.

יריב לוין: אם ניתנה לנו האפשרות, חובה עלינו לממשה.

יריב לוין: לצערי הרב, אני חושב שהדבר הכל-כך ברור הזה לא היה ברור יותר מדי שנים, ואגב, לכן, לטעמי, גם לא הגענו לשום התקדמות בכל המשאים-ומתנים המתנהלים עם שכנינו.

יריב לוין: משום שעד שאנחנו לא נבהיר, קודם כול לעצמנו ואז גם להם, שאנחנו כאן כדי להישאר, שאנחנו נמצאים בארצנו לא כאורחים לרגע, אז ודאי שרצונותיהם ושאיפותיהם להביא להשמדתנו ולחיסולנו, יש להם קרקע מוצקה לצמוח עליה.

יריב לוין: אבל אין לי שום ספק, שכאשר נעשה זאת התמונה תשתנה.

יריב לוין: לכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו נניח בימים הקרובים על שולחן הכנסת שורה של הצעות חוק שתכליתן להבטיח ולהציב חזון מאוד ברור של סיפוח חלקי המולדת שנמצאים היום תחת שליטתנו למדינת ישראל, סיפוח של ההתיישבות היהודית.

יריב לוין: בדרך הזאת אנחנו נחזק את מדינת ישראל, ואנחנו נעשה צדק, כפי שאמרתי קודם.

יריב לוין: ולכל מי שחושש – אני חושב שדווקא רק בדרך הזאת אנחנו אולי נקרב גם את השלום.

יריב לוין: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חברת הכנסת אורית סטרוק.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, יום ירושלים שמח.

אורית סטרוק: אנחנו מציינים היום והשבוע 47 שנים למלחמת הישע של ששת הימים שבה הגיעו לקצן 19 שנות כיבוש, 19 שנות הכיבוש הירדני על ירושלים, על יהודה, על שומרון, על רמת-הגולן.

אורית סטרוק: החבלים האלו חזרו לידינו.

אורית סטרוק: האזורים האלה ששחררנו אז הם לא פחות שלנו מאלה שהיו בידינו לפני כן, גם מבחינת הזיקה ההיסטורית, הדתית והתרבותית שלנו אליהם, וגם מבחינת המעמד הבין-לאומי והכרת אומות העולם, שכפי שכתוב במגילת העצמאות, היא איננה ניתנת להפקעה, ההכרה הזו, שחבלי הארץ האלה הם שלנו.

אורית סטרוק: החלת הריבונות על חבלי הארץ האלה היא חזרה למסלול הציוני לאחר הסטייה החמורה של אוסלו.

אורית סטרוק: תם עידן אוסלו.

אורית סטרוק: תם עידן המתן-ומתן, כי זה מה שהיה לנו באוסלו: מתן ומתן ומתן ומתן, בלי סוף.

אורית סטרוק: ואחרי שאתה נותן ונותן בלי סוף, אתה יכול לצפות לכל הפחות שהצד השני יעמוד בהסכמים, או לכל הפחות יימנע מלעשות צעדים חד-צדדיים.

אורית סטרוק: אבל מה שקורה זה בדיוק להפך: הם מקדמים מדינה פלסטינית באופן חד-צדדי, כאילו לא התחייבו מעולם להיות מתואמים אתנו, ואנחנו, גברתי השרה, כלום.

אורית סטרוק: אנחנו לא עושים כלום מול הצעדים החד-צדדיים שלהם.

אורית סטרוק: לכן הגיע הזמן שאנחנו נעשה את מה שטוב לישראל.

אורית סטרוק: אם הם מתקדמים באופן חד-צדדי, גם אנחנו יכולים וחייבים להתקדם באופן חד-צדדי, להרחיב את הריבונות הישראלית על חלקים נוספים של ארץ-ישראל, אזורים שהם שלנו, ממש בית חיינו, שכל פיסת נוף בהם מספרת סיפור של היסטוריה יהודית; אזורים שמתגוררים בהם מאות-אלפי אזרחים ישראלים נאמנים על-פי חוק, ולכל היותר חיים בהם כמה עשרות-אלפי ערבים.

אורית סטרוק: עכשיו, מנסים להפחיד אותנו עם מדינה דו-לאומית.

אורית סטרוק: החלת ריבונות לא מביאה למדינה דו-לאומית.

אורית סטרוק: מספיק עם ההפחדות האלה.

אורית סטרוק: החלת הריבונות על אזורי ההתיישבות הישראלית ביהודה ושומרון, מה שנקרא אזורי C, לא תשנה באופן משמעותי את המאזן הדמוגרפי.

אורית סטרוק: דווקא להפך, הקמת מדינה פלסטינית היא שתשנה את המאזן הדמוגרפי.

אורית סטרוק: מה יקרה אם המדינה הפלסטינית הזו – שלא תקום, כמובן – תקלוט לתוכה רק את מי שמכונים הפליטים הפלסטינים מסוריה, רק 400,000, או אלה מלבנון, עוד איזה 700,000?

אורית סטרוק: מה יקרה אז?

אורית סטרוק: המדינה הפלסטינית היא-היא האיום הדמוגרפי הגדול ביותר.

אורית סטרוק: כשבן-גוריון החליט להחיל את הריבונות על חבלי ארץ-ישראל של 1948, המצב הדמוגרפי היה הרבה יותר גרוע מזה שקיים היום באזורי ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון, ובכל זאת הוא לא נרתע והכריז על ריבונות.

אורית סטרוק: הגיע הזמן שנמשיך בדרכו.

אורית סטרוק: אי-אפשר, אדוני היושב-ראש, לסיים את הנאום הזה בלי להזכיר את אורי אליצור, זיכרונו לברכה, איש החזון והמעש שעזב אותנו והלך לעולמו לפני שבוע.

אורית סטרוק: אורי הוביל ברמה את רעיון החלת הריבונות ביהודה ושומרון, ובשארית כוחותיו, במאמר האחרון שכתב, כשבועיים לפני שעבר לעולם שכולו טוב, שב וקרא להחלת הריבונות על חבלי יהודה ושומרון.

אורית סטרוק: יהי זכרו ברוך, ואנחנו נמשיך בדרכו.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אחמד טיבי – איננו נוכח.

יחיאל חיליק בר: אני רשום.

יחיאל חיליק בר: אני רשום.

יחיאל חיליק בר: מי מחק אותי?

יחיאל חיליק בר: לא אמרתי למישהו למחוק.

חמד עמאר: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אני אעמוד בזמן.

יחיאל חיליק בר: קודם כול, באמת יום ירושלים שמח.

יחיאל חיליק בר: אבל, חברתי אורית סטרוק, אי-אפשר להגיד דברים בצד אחד ולא לראות אותם בצד השני.

יחיאל חיליק בר: את כל כך שמחה שהשתחררנו, וגם אני, מהכיבוש הירדני על ירושלים – מה לעשות, לא היינו רוצים שזה יקרה, אבל יש גם כיבוש של אנשים ואוכלוסיות, ועזבי עכשיו את השטחים, בצד השני.

יחיאל חיליק בר: את יודעת מה, אורית?

יחיאל חיליק בר: אין לי ויכוח אתך למי השטחים האלה שייכים היסטורית, תנ"כית ומוסרית.

אורית סטרוק: עם כובש בארצו – – –

יחיאל חיליק בר: אין לי, אין לי ויכוח.

יחיאל חיליק בר: שייכים לעם היהודי.

יחיאל חיליק בר: אבל יש גם היסטוריה של מאות השנים האחרונות, לא אלפי שנים, ומציאות שבה לא עשרות-אלפי פלסטינים, כמו שאת אומרת, אלא מאות-אלפי ומיליוני פלסטינים נמצאים שם.

אורית סטרוק: זה שטחי C.

אורית סטרוק: בשטחי C יש – – –

יחיאל חיליק בר: רגע, אורית.

יחיאל חיליק בר: הקשבתי לך בקשב רב.

יחיאל חיליק בר: ואני יודע שאת ומפלגתך הייתם רוצים לראות את השטחים האלה מסופחים לישראל גם במחיר – כי ידידך וידידי יוני שטבון אמר את זה מולי בטלוויזיה – של אזרוחם בסופו של הליך של אותם אזרחים פלסטינים, של אותם תושבים פלסטינים, דבר שכידוע לך, ואני מתאר לעצמי שבמינימום את ציונית בוודאי, יביא לסוף המפעל הציוני ולסוף החלום הציוני.

אורית סטרוק: ממש לא, כמה עשרות-אלפי ערבים – – –

יחיאל חיליק בר: זה לא אלפי.

יחיאל חיליק בר: אורית, אני לא יודע מאיפה את מביאה את הנתונים שלך, אבל הדמוגרפים שעובדים כנראה בימין הטיפה-הקיצוני חיים בספירה אחרת.

יריב לוין: הנתונים – – –

יחיאל חיליק בר: עזוב.

יחיאל חיליק בר: אני מכיר את הנתונים.

יחיאל חיליק בר: אני אביא לך נתונים דמוגרפיים אחרים.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע מה?

יחיאל חיליק בר: יריב, במשחק הדמוגרפי לא נוכל לנצח את העולם המוסלמי, מה לעשות.

אורית סטרוק: – – –

יריב לוין: אתה מוכן להסכים אתי שבכל המקומות שבהם אין בעיה דמוגרפית נספח?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: אני אגיד לך למה לא.

יחיאל חיליק בר: אני אגיד לך למה לא לספח.

יחיאל חיליק בר: אני, קודם כול, אני נגד חד-צדדיות, תמיד.

יחיאל חיליק בר: אני הייתי אחד מאנשי מפלגת העבודה היחידים שנסע עם סרט כתום בהתנתקות של אריק שרון, כי חשבתי שלא צריך לתת שום דבר בחינם וגם לא צריך לקחת שום דבר – לא בחינם אלא אם אין בו באמת רווח שאנחנו מקבלים.

אורית סטרוק: אבל הם עושים – – –

יחיאל חיליק בר: אורית, אם יום אחד חלק מהשטחים האלה לא יוחזרו, כי באמת, נניח שהם שייכים לעם היהודי, אלא יימסרו לעם הפלסטיני לצורך הקמת מדינה – ואנחנו רוצים שהוא יקים מדינה לא פחות מאשר הם רוצים, תאמיני לי, להקים מדינה – אז אנחנו נכיר בזה שיש שם אנשים שצריכים לחיות איפשהו.

יחיאל חיליק בר: עכשיו, את רוצה מהלך חד-צדדי מאוד?

יחיאל חיליק בר: בואי ואני אגיד לך, ואני אגיד את זה גם לשרה ציפי לבני, מה המהלך החד-צדדי הכי טוב שישראל יכולה לעשות: ללכת מחר לאו"ם ולהגיד לו, אנחנו המדינה הראשונה שמצביעה yes בעד מדינה פלסטינית.

יחיאל חיליק בר: לא החלטנו על גבולות.

יחיאל חיליק בר: לא החלטנו למי השטח שייך.

יחיאל חיליק בר: אבל, קודם כול, לתת להם מדינה.

יחיאל חיליק בר: קודם כול, ליצור מצב של שתי מדינות, כדי שחלילה החזון הנורא, שאתם מובילים אליו, חזון המדינה האחת לנו ולפלסטינים – כאילו אנחנו לא רואים איך מוסלמים מסתדרים עם מוסלמים בסוריה – אנחנו צריכים עכשיו לחיות במדינה אחת – –

אורית סטרוק: – – –

יחיאל חיליק בר: – – שנפסיד בה דמוגרפית בישראל, בישראסטין, או מה שאתם לא רוצים להפוך את המדינה שלנו אליו, אוי ואבוי.

יחיאל חיליק בר: לכן, אני אומר לכם: אני נגד סיפוח חד-צדדי, כי זו התעלמות מהמציאות.

יחיאל חיליק בר: זה לשים כיסוי ענק על העיניים.

יחיאל חיליק בר: ואני גם נגד החזרת שטחים, חלילה, חד-צדדית.

יחיאל חיליק בר: יש משא-ומתן.

יחיאל חיליק בר: יש פה אישה אחת שהיא היחידה בממשלה שניסתה להוביל את המשא-ומתן הזה, ואתם – אני מצדיע לכם – עשיתם ככל שיכולתם בשביל להכשיל אותה מתוך הקואליציה.

אורית סטרוק: – – –

יריב לוין: אבו מאזן – – –

יחיאל חיליק בר: זה דבר שצריך לדבר עליו בכלל, איך זה קורה בדמוקרטיה.

יחיאל חיליק בר: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: אוי לנו, חברתי אורית סטרוק, חברי יריב לוין, אוי לנו אם נספח חד-צדדית.

אורית סטרוק: – – –

יחיאל חיליק בר: לא סתם ממשלות ימין לא העזו לספח חד-צדדית את השטחים האלה והכריזו עליהם כשטחים שנויים במחלוקת – כי הם מבינים מה המשמעות של סיפוח חד-צדדי של הדבר הזה – –

יריב לוין: – – –

יחיאל חיליק בר: – – וזה חיסול חלום שתי המדינות וחיסולה בדרך של מדינת ישראל כמדינה ציונית יהודית עם רוב דמוקרטי, דבר שהרעיונות שלכם לא יביאו אליו.

אורית סטרוק: – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת, אני רק רוצה להודיע לך שמהסיעה שלך הודיעו לנו למחוק את השם שלך מרשימת הדוברים.

יחיאל חיליק בר: לא על דעתי.

יחיאל חיליק בר: לא על דעתי.

חמד עמאר: אני הייתי חייב להודיע לך.

יחיאל חיליק בר: מצטער.

יחיאל חיליק בר: התנצלותי.

חמד עמאר: בסדר?

חמד עמאר: תודה.

אורית סטרוק: אולי הם חששו שאתה – – – ולכן מחקו אותך.

חמד עמאר: מהסיעה שלך הודיעו למחוק את השם שלך, וכך נעשה.

חמד עמאר: אבל גם נתנו לך לדבר.

ציפי לבני: חשבו שאתה תומך – – –

אורית סטרוק: – – –

חמד עמאר: ישיב בשם הממשלה סגן השר המקשר בין הכנסת לממשלה, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

חמד עמאר: בבקשה.

יעקב מרגי: מה, הממשלה מתנגדת?

אופיר אקוניס: תקשיב לתשובה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, שרת המשפטים וחברי הכנסת, קודם כול, חג שמח.

אופיר אקוניס: אני שמח שהדיון הזה מתקיים היום, ביום שחרור ירושלים, ביום החג שמציין 47 שנים לאיחודה של העיר ירושלים, בירת ישראל והעם היהודי מאז קבע אותה לפני כ-3,000 שנה דוד המלך, לאחר שהייתה שבע שנים בירתנו בחברון.

אופיר אקוניס: לא הייתה ירושלים, העיר הזאת שלנו, בירתנו, בתולדות האנושות בירה של שום עם אחר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר, בעוד אחרים משתמשים בירושלים ככלי בוויכוח פוליטי, והכוונה היא כמובן לשכנינו הפלסטינים ולאחרים, אבל בעיקר להם, בעוד הם משתמשים בירושלים ככלי בוויכוח פוליטי, בשבילנו ירושלים היא סלע הקיום ולב-לבו של העם היהודי.

אופיר אקוניס: מכיוון שאתה היית אחרון הדוברים, נזכרתי תוך כדי דבריך בשתי אמירות חשובות ביותר בתולדות הסכסוך הישראלי–ערבי בשנים האחרונות, אבל ודאי אחרי ניצחוננו המזהיר במלחמת המגן של 1967 – דברים שאמר שר הביטחון, שהיה בין משחררי ירושלים באותה עת, כמובן בהובלתו של ראש הממשלה לוי אשכול, עליו השלום.

אופיר אקוניס: הוא ושר הביטחון שלו משה דיין, שניהם באו מן הזרם שאיננו הזרם שלי בתולדות התנועה הציונית – ממפלגת העבודה וממפלגות הפועלים.

אופיר אקוניס: משה דיין אמר את אחד המשפטים החדים ביותר, המרגשים ביותר – והיו לו אחר כך טעויות אחרות, אבל לזה נתייחס בהזדמנות אחרת – והמשפט הזה: "חזרנו אל הקדושים שבמקומותינו, חזרנו על מנת שלא לשוב מהם לעולם".

יעקב מרגי: בשביל זה הוא נתן – – –

אופיר אקוניס: לא אמר את זה הימין הקיצוני.

אופיר אקוניס: לא אמר את זה מי שכונה שנים רבות "הדיקטטור הגדול והסכנה לדמוקרטיה", מנחם בגין.

יעקב מרגי: – – – של הווקף הוא נתן.

אופיר אקוניס: בסדר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מרגי, אמרתי שגם נעשו טעויות.

אופיר אקוניס: אבל זה היה סמוך למלחמת ששת הימים.

אופיר אקוניס: דבר אחר, הרבה יותר מהותי בעיני, שנאמר.

אופיר אקוניס: בימים שבהם ציינו, בחדווה רבה, לפחות כמחצית מהציבור בישראל או קרוב למחצית – ואתה היית ביניהם ואני הייתי בצד השני של המתרס – יצחק רבין, ראש הממשלה ושר הביטחון – לא בקיץ 1967 או בקיץ 1968, כאשר ממשלת העבודה נתנה אישור לחדש את היישוב היהודי בחברון לאחר הטבח הנורא של 1929, טבח נורא בילדים קטנים ובאנשים מבוגרים; מספרים לנו את הסיפורים השקריים האלה כל הזמן.

אופיר אקוניס: די, מספיק כבר.

אופיר אקוניס: שלא יטיפו לנו מוסר – ואישרו את היישוב היהודי בחברון ואת הקמת קריית-ארבע – אבל ב-1994, חבר הכנסת בר, אמר יצחק רבין, כאשר נשאל מה יעשה כאשר ייאלץ לבחור, אם ייאלץ, בין שלמותה של ירושלים לבין המשכו של תהליך השלום: בבחירה בין ירושלים לשלום אני מעדיף את ירושלים, כך הוא אמר.

יחיאל חיליק בר: לא מדובר על ירושלים.

יחיאל חיליק בר: מדובר – – –

אופיר אקוניס: חכה בסבלנות.

אופיר אקוניס: תקבל תשובה.

אופיר אקוניס: אני חושב שהדברים האלה חשובים מאוד דווקא ביום הזה.

אופיר אקוניס: אנחנו מציינים עכשיו – אנחנו כבר ציינו את יום ירושלים בכנסת, אבל אני חושב שיש קשר הדוק בין ההצעה הזאת לסדר-היום לבין הדברים על ירושלים, שעליה הוחלה הריבונות סמוך מאוד לאחר מלחמת ששת הימים.

אופיר אקוניס: והשכונה הראשונה, חבר הכנסת לוין, שהוקמה באותה ממשלת אחדות שבה הייתה חברה תנועת החרות יחד עם מנחם בגין, היא לא פחות ולא יותר מרמת-אשכול, הקרויה על שמו של ראש הממשלה משחרר ירושלים, לוי אשכול.

אופיר אקוניס: והיא – כן, כן, שמעתי את בוז'י הרצוג, כן, היא בוויכוח פוליטי.

אופיר אקוניס: כן.

אופיר אקוניס: כן, נכון, יש על זה ויכוח.

אופיר אקוניס: זה נורא נוגע ללב, הוויכוח.

אופיר אקוניס: נכון, האיחוד האירופי יגנה אותך, על רמת-אשכול הוא יגנה אותך.

אופיר אקוניס: הוא לא מגנה אותך על הר-חומה, אני מדבר על הר-חומה.

אופיר אקוניס: הנשיא קלינטון, ממש חשבנו שעוד רגע הקשר בין ארצות-הברית לישראל – במרס, נדמה לי, 1997 – עוד רגע מתנתק.

אופיר אקוניס: איזו דרמה.

אופיר אקוניס: שכונה לתפארת, עם עשרות-אלפי ישראלים, בצדה השני של ירושלים, הדרומי.

אופיר אקוניס: מה לא אמרו?

אופיר אקוניס: אגב תוכניות הפיתוח, חבר הכנסת בר, שתדע – בימיו של יצחק רבין כראש ממשלה; והביצוע – בימיה של הממשלה שהחליפה את ממשלת יצחק רבין, בממשלתו של מר פרס שבאה אחריו, ובממשלת נתניהו.

אופיר אקוניס: אז בונים, אז עושים, אז ראש מפלגת העבודה נורא מתרגש מהלחץ הבין-לאומי המופעל על ישראל בעניין בנייה בירושלים, ולכן במקום לעשות את הדבר המוטל עליו כמנהיג, להיאבק, הוא אומר: תראו, אם לא נעשה מה שאומרת הקהילייה הבין-לאומית, אז רע ומר יהיה לנו.

אופיר אקוניס: באמת, זו מנהיגות?

אופיר אקוניס: אני שואל אותך, זה רציני?

אופיר אקוניס: זאת מנהיגות או תבוסתנות?

יחיאל חיליק בר: זאת אחריות.

אופיר אקוניס: עכשיו לגבי – – –

יחיאל חיליק בר: אחריות, מה לעשות.

אופיר אקוניס: כאשר אין מה להגיד, תמיד משתמשים במילה אחריות.

יחיאל חיליק בר: יש מנהיגות גם שהיא מנהיגות – – –

אופיר אקוניס: זה מאוד משעשע אותי – –

יחיאל חיליק בר: לא כל מנהיגות וכריזמה זה – – –

אופיר אקוניס: – – מאוד משעשע אותי, כיוון שהייתה פה, בבית הזה, מפלגה שלפני שהיא נקראה קדימה חשבו לקרוא לה "אחריות לאומית".

אופיר אקוניס: לא היה לה שם, אז אמרו: נקרא לה "אחריות לאומית".

אופיר אקוניס: לא כל פעם כשאין תשובה, צריך למצוא את המילה אחריות.

אופיר אקוניס: עכשיו לגבי החלת הריבונות – אני אומר לך: עמדתי האישית היא שצריך – ואת זה אני לא עונה בשם הממשלה – להחיל את הריבונות, על שטחי C בוודאי, ולמה?

אופיר אקוניס: האם יש רוב יהודי?

אופיר אקוניס: בשטחי C הרוב ישראלי או פלסטיני?

אופיר אקוניס: התשובה היא ברורה: יש רוב ישראלי מובהק בשטחי C, ויש מיעוט פלסטיני; ובעניין הזה צודק חבר הכנסת לוין.

אופיר אקוניס: אני מעריך, חבר הכנסת לוין, שמדובר על כ-50,000 פלסטינים, לא יותר.

אופיר אקוניס: אני אהיה לארג' עם חבר הכנסת בר – 60,000 פלסטינים.

אופיר אקוניס: את הדבר הזה אנחנו יכולים לספוג.

אופיר אקוניס: לגבי החלת הריבונות על כל השטח, מדיניות הליכוד לא הייתה – וגם איננה כרגע – להחיל ריבונות על כל השטח ולתת זכות הצבעה לפלסטינים ביהודה ובשומרון.

אופיר אקוניס: בעניין הזה אנחנו עדיין ממשיכים, חבר הכנסת לוין – בעניין החלת הריבונות על כל השטח – את משנתו של מנהיגנו מנחם בגין, שקבע אותה בשנתו הראשונה כראש ממשלה, והיא שעניין החלת הריבונות על יהודה ושומרון, ועל חבל-עזה בזמנו, הוא עניינה של הכנסת.

אופיר אקוניס: כך הוא אמר.

אופיר אקוניס: ולכן, כאשר תגענה – אני מקווה כך, כפי שהודיע חבר הכנסת לוין ונדמה לי גם חברת הכנסת סטרוק, שמעתי בהזדמנות אחרת, הודיעו שהדברים יבואו לידי דיון – אני חושב שיתקיים פה דיון, דיון יסודי, מעמיק, חשוב, היסטורי במידה רבה, האם אנחנו מקבלים את ההצעה הזאת או לא.

אופיר אקוניס: לרגע זה – יושבת כאן גם שרת המשפטים והיא גם אחראית למשא-ומתן המוקפא עם הפלסטינים, כפי שהחליטה הממשלה; זו החלטת ממשלה – מדיניות הממשלה איננה תומכת לרגע זה, זה כרגע, בהחלת ריבונות על יהודה, שומרון – אני כל פעם עוד עם "יהודה, שומרון וחבל-עזה", אבל אנחנו כבר לא שם.

אופיר אקוניס: ולסיום, אדוני היושב-ראש, כדי להרגיע את חבר הכנסת בר – – –

יעקב מרגי: – – –

יחיאל חיליק בר: למה הממשלה לא תומכת?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר – – –

יחיאל חיליק בר: למה הממשלה לא תומכת, אחרי כל ההסברים המלומדים?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר – – –

יחיאל חיליק בר: כנראה להם יש אחריות – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר, דבר אחד לסיום – – –

יחיאל חיליק בר: – – – מה זה אחריות.

אופיר אקוניס: דבר אחד לסיום.

אופיר אקוניס: כיוון שכפי שעושה האופוזיציה בחודש האחרון כמעט כל יום, בלי הרף, גם על הבמה הזאת וגם באמצעי התקשורת – מטילה את האשמה באי-קיומו של המשא-ומתן המדיני על ישראל, וזה מצער אותי באופן אישי, כדאי פשוט לדעת את העובדות.

אופיר אקוניס: העובדות הן שהקבינט המדיני-ביטחוני – שרת המשפטים הגברת לבני יושבת כאן באולם – הצביע בעד ההחלטה הזאת פה-אחד – הפה שלה והפיות האחרים – ובסוף זה היה פה-אחד.

אופיר אקוניס: זאת החלטת הממשלה.

אופיר אקוניס: כל עוד בממשלה הפלסטינית יש אלמנט של ארגון טרור, ובמקרה זה ארגון ה"חמאס", לא יהיה משא-ומתן בינינו לבין הפלסטינים.

אופיר אקוניס: זוהי החלטת ממשלה, היא מחייבת את כל שרי ושרות הממשלה.

אופיר אקוניס: אני קראתי היום ושמעתי שלא רק שהפלסטינים אינם חוזרים בהם מהאיוולת הזאת של הכנסת ה"חמאס", ארגון הטרור המתועב הזה, לממשלתם, הם יודיעו על כך ביום שישי או ביום שבת, ואז כל הישראלים, גם אלה שאינם משוכנעים שהרשות הפלסטינית איננה מעוניינת בשלום – כי אילו הייתה מעוניינת, המשא-ומתן היה נמשך והוא היה מתקיים עד עצם היום הזה.

אופיר אקוניס: אבל כיוון שפנו, במקום להמשכו של המשא-ומתן לשלום, פנו לברית עם "חמאס", התוצאות הן ברורות וידועות: כל ישראלי, חבר הכנסת בר, שעיניו בראשו רואה שישראל איננה אשמה בכך שאין משא-ומתן; ישראל רוצה בשלום.

אופיר אקוניס: לדבר הזה צריך גם צד שני.

אופיר אקוניס: וכשהצד השני יהיה מוכן, נוכל לפרסם את מספר הטלפון בלשכת ראש הממשלה, ירימו טלפון, ידעו איך להגיע.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אנחנו מסכימים להצעתם של המציעים – לכל דבר שהם ירצו בו.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: מזכירות הממשלה הודיעה שמדבר בשם הממשלה סגן השר אופיר אקוניס.

חמד עמאר: אם את רוצה הודעה אישית, או בשם הממשלה – – –

ציפי לבני: סגן השר הביע את עמדתו האישית.

ציפי לבני: זה לא – גם סגן השר שהשיב לא דיבר בשם הממשלה.

אופיר אקוניס: לא, לא, סליחה.

חמד עמאר: זה מה שקיבלנו הודעה ממזכירות הכנסת – מזכירות הממשלה, סליחה.

ציפי לבני: הודעת שזאת עמדתך האישית.

אופיר אקוניס: – – – עמדה אישית ואמרתי עמדה אישית.

ציפי לבני: בסדר, זאת עמדתך האישית.

אופיר אקוניס: אז גם אותו דבר, זה גם חל עלייך – –

ציפי לבני: בסדר גמור.

אופיר אקוניס: – – כשתהיה עמדה אישית לנסיגה, אז זו עמדתך האישית.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: בבקשה.

ציפי לבני: אין שום בעיה.

ציפי לבני: כולנו נמצאים באותו יום שהוא יום, קודם כול, חשוב לכולנו, וגם אני זוכרת את שנת 1967, את מלחמת ששת הימים, את תחושת החזרה הביתה, את ההתרגשות ברחובות, את האנשים שבכו ורקדו מהתרגשות בתל-אביב גם, את דמעת הצנחן בכותל; וזה לא משנה אם הוא היה דתי או חילוני, או בן כפר או בן עיר או בן קיבוץ, אשכנזי, ספרדי, מבוגר, צעיר.

ציפי לבני: זאת הייתה תחושת החזרה הביתה שמשותפת לכולנו.

ציפי לבני: זאת התחושה של כולנו היום, ואין לאף אחד מונופול על אהבת הארץ הזאת.

ציפי לבני: שמעתי כאן דברים על הזכות, שלאף אחד אין זכות לקחת את הזכות.

ציפי לבני: אז אני רוצה לומר גם מה, בעיני, לכם אין זכות: אין לכם זכות לוותר על הזכות שלנו לחיות פה בשלום; אין לכם הזכות להפוך את מדינת ישראל למדינה דו-לאומית; אין לכם זכות לבודד אותנו – –

אורית סטרוק: – – –

ציפי לבני: – – אין לכם זכות לכפות עלינו את שלטון הרבנים הקיצוניים; אין לכם זכות לוותר בשמנו על הציונות שמדברת על מדינה יהודית ודמוקרטית, ואורית סטרוק, אם את משתמשת במגילת העצמאות, תתייחסי גם לאותם חלקים שמחייבים את כולנו בשוויון – – –

אורית סטרוק: – – –

ציפי לבני: – – – "שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה" – –

אורית סטרוק: – – – זה לא מפריע – – – דמוגרפי – – –

ציפי לבני: – – "בלי הבדל דת, גזע ומין".

ציפי לבני: וגם ערביי ישראל נמצאים כאן על יסוד אזרחות מלאה ושווה, ואם מספחים, גם הם יהיו אזרחים מלאים ושווים.

ציפי לבני: ולהגיד שאוסלו מת, ואחר כך להשתמש במונחים מתוך – ששטחי C פתאום קדושים, אבל A ו-B הם לא חלק מארץ-ישראל?

ציפי לבני: עליהם ויתרת?

ציפי לבני: על זה יש לך זכות לוותר?

אורית סטרוק: באופן הדרגתי – – –

ציפי לבני: אז הגיע הזמן להפסיק עם הצביעות הזאת.

ציפי לבני: כל הדיבורים האלה שלכם לא רק שלא תורמים לחיזוק ירושלים אלא – נאמר כאן על הבמה שבבחירה בין שלום לירושלים, הבחירה היא בירושלים.

ציפי לבני: הפעילות שלכם תביא לזה שלא יהיה לא זה ולא זה.

ציפי לבני: אז אם מדובר על עמדת הממשלה – –

אורית סטרוק: – – –

ציפי לבני: – – אז נאמר כאן, נאמר כאן – – –

אורית סטרוק: – – –

חמד עמאר: תודה, חברת הכנסת אורית סטרוק.

חמד עמאר: תודה.

ציפי לבני: – – – להשתמש בה.

חמד עמאר: תודה.

ציפי לבני: לא, רק לומר עוד מילה אחת.

חמד עמאר: – – –

ציפי לבני: נאמר כאן שעמדת הממשלה בשלב זה היא לא להחיל ריבונות.

ציפי לבני: זאת תהיה עמדת הממשלה כל עוד אני חברה בה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

יחיאל חיליק בר: על מה ההצבעה?

יחיאל חיליק בר: – – –

חמד עמאר: לוועדה.

חמד עמאר: זו הצעת הממשלה.

יריב לוין: ועדת חוקה.

אורית סטרוק: ועדת החוקה.

אורית סטרוק: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 7, נגד – 1, אין נמנעים.

חמד עמאר: ההצעה לסדר-יום תועבר לוועדת החוקה.

יעקב מרגי: לאן?

חמד עמאר: לוועדת החוקה, בסדר?

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: הודעה לחבר הכנסת יריב לוין בשם יושב-ראש ועדת הכנסת.

חמד עמאר: ההודעה מחייבת הצבעה.

): תודה רבה.

): אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חברות וחברי הכנסת, שתי הודעות מטעם ועדת הכנסת ששתיהן מחייבות הצבעה.

): ההודעה הראשונה, אדוני היושב-ראש:

): עם התפטרותו של חבר הכנסת יחיאל חיליק בר מתפקידו כסגן יושב-ראש הכנסת, שנכנסה לתוקף לאחר שחלפו 48 שעות בשעה 15:15 – זאת ההזדמנות להודות לך, אני חושב שבשם כולנו, על השירות המצוין שעשית בתפקיד הזה – הודיעה סיעת העבודה לוועדת הכנסת, כי המועמד מטעמה לכהן כסגן יושב-ראש הכנסת הוא חבר הכנסת נחמן שי.

): בהתאם לסעיף 2(א) לתקנון הכנסת, החליטה ועדת הכנסת להמליץ לכנסת לבחור בחבר הכנסת נחמן שי לכהן כסגן יושב-ראש הכנסת, ואני כמובן מבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה, חברי הכנסת.

): אם אדוני יוכל להוסיף את קולי אז אני אשאר כאן.

חמד עמאר: אני אוסיף את קולך.

): אני כמובן בעד.

): הצבעה מס' 16 בעד הצעת ועדת הכנסת – 8 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת לבחור את חבר הכנסת נחמן שי לסגן ליושב-ראש הכנסת נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 9, אין מתנגדים, אין נמנעים, עם הוספת קולו של חבר הכנסת יריב לוין – חבר הכנסת אקוניס – לפרוטוקול.

): תודה.

): (נספחות.

): )

): אני עובר להודעה השנייה.

): אני כמובן מברך את חבר הכנסת נחמן שי ומאחל לו הצלחה.

): ועדת הכנסת החליטה להציע לכנסת לפצל את הצעת החוק להגדלת הסיוע לניצולי שואה (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, מ/866, להצעות חוק נפרדות, כך שחלק אחד מההצעה יכלול את פרקים א', ג' וד' ואת סעיף 6(ו) להצעת החוק, וחלק אחר יכלול את יתר הוראות הצעת החוק.

): בנוסף החליטה ועדת הכנסת כי החלק האחד מהצעת החוק, כפי שפירטתי, יועבר לדיון בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, וחלקה האחר, הכולל את יתר הוראות הצעת החוק – פרקים ב' וה' וסעיף 6(א)– (ה) ו-(ז) – יועבר לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

): אני מבקש את אישור הכנסת גם להחלטה הזו.

): תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה, חברי הכנסת.

יעקב מרגי: הכול היה צריך להיות בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

): לא, לא נכון.

יעקב מרגי: הכול היה צריך להיות.

): במקרה הזה זה דווקא ענייני.

חמד עמאר: הצבעה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 17 בעד הצעת ועדת הכנסת – 10 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת בדבר פיצול הצעת חוק להגדלת הסיוע לניצולי שואה (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 10, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: ההודעה אושרה.

חמד עמאר: אני רוצה לאחל הצלחה לחבר הכנסת נחמן שי, ואני רוצה להודות לחבר הכנסת חיליק בר.

חמד עמאר: עשרים שנה להסתלקותו לגנזי מרומים של מנהיג תנועת חב"ד רבי מנחם מנדל שניאורסון זצ"ל

חמד עמאר: נעבור לנושא הבא: 20 שנה להסתלקותו לגנזי מרומים של מנהיג תנועת חב"ד רבי מנחם מנדל שניאורסון – אני לא יודע להגיד את השם – זצ"ל, הצעה לסדר-היום מס' 3202.

חמד עמאר: בבקשה, חבר הכנסת יעקב מרגי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ההצעה לסדר-יום המונחת לפנינו היא לכבוד ולציון 20 שנה להסתלקותו של הרבי מלובביץ', זכר צדיק וקדוש לברכה.

יעקב מרגי: בעוד כחודש ימים, ביום ג' בתמוז – השנה זה נופל ב-1 ביולי – יחול יום השנה ה-20 להסתלקותו של הרבי מלובביץ'.

יעקב מרגי: הוא נפטר בשנת תשנ"ד, והשנה, שהיא תשע"ד, ימלאו 20 שנה לפטירתו.

יעקב מרגי: בטרם אומר את דברי אני חייב לציין את האנשים החשובים שהביאו אותי להגיש את ההצעה, הפנו את תשומת לבי ואז הוחלט להגיש.

יעקב מרגי: אתה יודע, בחיים יש דה פקטו ודה יורה.

יעקב מרגי: אולי החברים לא יודעים, אבל יש לנו שליח חב"ד ובית-חב"ד בכנסת, אולי לא יודעים – דה פקטו.

יעקב מרגי: יושב פה הרב זלמן וולף, הוא הפנה את תשומת לבי ואז גמלה בלבי ההחלטה להגיש הצעה לסדר-היום; הרב לוי אדרעי, הפעיל הנמרץ.

יעקב מרגי: אף שחלפו להן 20 שנה מאז, רוחו של הרבי נמצאת אתנו, והיא ממשיכה לפעול ולהשפיע בעולם.

יעקב מרגי: שליחיו של הרבי בעולם כולו – מורשתו של הרבי ממשיכה ומתפתחת בצורה מעוררת השתאות.

יעקב מרגי: אומנם אני, רבותי, קורא את זה מן הכתב כדי לא להתבלבל, אבל בנימה אישית הייתי יכול לומר לכם גם מתחושתי האישיות בעל-פה.

יעקב מרגי: בשעתו, בשנת 1967, כאשר הילד גור שרון, בנו של ראש הממשלה המנוח אריאל שרון, נהרג מפליטת כדור, הרבי שלח לאריק שרון מכתב תנחומים.

יעקב מרגי: ולמה אני מביא זאת?

יעקב מרגי: במכתב הניחומים הזה הרבי מתייחס אל נוסח הניחום המסורתי – כשמנחמים אבלים אומרים: "המקום ינחם אתכם בתוך שאר אבלי ציון וירושלים", זה לפי נוסח אשכנז – והרבי מעלה שאלה: מדוע נוסח התנחומים על פטירתו של כל יהודי קשור עם האבלות על ציון וירושלים?

יעקב מרגי: מה החיבור בין ירושלים וציון לפטירתו של כל יהודי, לניחום?

יעקב מרגי: אז אחד הרעיונות שהרבי כתב לאריק שרון הוא: כמו בבית-המקדש – החורבן של בית-המקדש היה רק בבניין הפיזי, החורבן הפיזי של הבניין.

יעקב מרגי: המבנה של העץ והאבן הוא זה שנחרב, אבל בית-המקדש הרוחני נשאר קיים בלבו של כל יהודי, נשאר קיים.

יעקב מרגי: בית-המקדש הרוחני עומד בנוי בלבו של כל יהודי, וזו הנשמה של היהודי.

יעקב מרגי: נבוכדנצר וטיטוס אולי יכלו להחריב את הבניין – כי אני חושב שלא הם החריבו את הבניין, "קמח טחון טחנת" אמרו לו – אבל אינם יכולים להחריב את הנשמה של היהודי.

יעקב מרגי: כך גם בחורבן, בפטירה של כל יהודי, החורבן הוא רק של הגוף הפיזי, של הבשר, אבל הנשמה נשארת.

יעקב מרגי: היא נצחית, היא לא חרבה.

יעקב מרגי: הנשמה נשארת לחיות, וכל פעולה שעושים לטובתה – מוסיפים לה זכות וטובה ותענוג.

יעקב מרגי: 20 שנה חלפו מאז הסתלקותו של הרבי, אבל רוחו נשארה אתנו כאן.

יעקב מרגי: הפעולות שלו, מורשתו שלו.

יעקב מרגי: כך אמרו גם על יעקב אבינו: "מה זרעו בחיים, אף הוא בחיים".

יעקב מרגי: המורשת שלו, של הרבי, ממשיכה אתנו באמצעות שליחיו של הרבי.

יעקב מרגי: הם ממשיכים את מורשת העשייה שלו, הם מביאים את התורה שלו, את אהבת ישראל שלו, את הדאגה שלו לכל יהודי בכל מקום בעולם.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא יכול לומר "מכובדי השר", אבל מכובדי סגני השרים, אנו עומדים ימים ספורים לפני חג השבועות, החג שבו קיבלנו את התורה על הר-סיני.

יעקב מרגי: מדבר סיני, מקום שמם, מדבר יבש, מקום שאינו ראוי למגורים, אך כאשר הקדוש ברוך-הוא החליט לתת לנו את התורה במקום הזה, הר-סיני, ההר כולו הפך ירוק, עצים ופרחים צמחו לפתע עליו.

יעקב מרגי: לזכר מאורע זה אנו נוהגים לקשט את בתי-הכנסת בחג השבועות בעצי ירק, ענפים ירוקים ופרחים.

יעקב מרגי: מאורע זה לא היה חד-פעמי – ידידי בעל הידע במדעי המדינה, ידידי סגן השר המכובד – מאורע זה לא היה חד-פעמי, מעמד הר-סיני.

יעקב מרגי: זה לא סיפור על מאורע שהתרחש לפני יותר מ-3,000 שנה במדבר סיני ותו-לא.

יעקב מרגי: גם היום יש מקומות רבים בעולם, מקומות שהיו מדבר שממה, שממה רוחנית, והם הפכו להיות מקומות פורחים, מקום של חיים, מקום של תורה.

יעקב מרגי: הם הפכו להיות הר-סיני.

יעקב מרגי: מי האחראי לדבר הזה?

יעקב מרגי: מי אם לא מי שראה כמה עשרות שנים קדימה מה שאף אחד מהמנהיגים לא ראה – הרבי מלובביץ', זכותו תגן עלינו.

יעקב מרגי: בכל מקום בעולם שבו תהיו ובו היינו, מקומות שעד לפני 40 שנה, 30 שנה, 20 שנה, היו מדבר שממה, גם מבחינה רוחנית ותורנית, ואפילו גם מבחינה פיזית, אלו היו מקומות שאנשים מן היישוב נמנעו מלעבור ולהתגורר בהם, אם הייתם רק יודעים – מקומות שהיום הם מובן מאליו, שרואים בהם את שליחי חב"ד, שיש קהילות יהודיות עם מוסדות – אילו הייתם רק יודעים איך נראה המקום כשהגיע שליח חב"ד.

יעקב מרגי: אני זוכר את הסיפור שסיפר לי שליח חב"ד באודסה, הרב אברהם וולף, כשראיתי אוניברסיטה יהודית ומעון ובית-יתומים.

יעקב מרגי: הוא אמר לי: יעקב, חצי שנה אני ואשתי אכלנו פה לחם ובצל, לא היה פה כלום.

יעקב מרגי: הגיע הרבי מלובביץ' באמצעות אנשיו והפך את המקומות האלה ממדבר סיני להר-סיני.

יעקב מרגי: הוא הביא לשם את התורה, הוא הפך את המקום למקום פורח, גם במובן היהודי וגם במובן האנושי.

יעקב מרגי: אני בטוח שכל אחד מכם, כל מי שיושב כאן במליאה ואלפים מאלו שצופים בנו בשידור או שומעים אותנו, נתקל בעשייה המבורכת של שליחי חב"ד בארץ ובעולם כולו.

יעקב מרגי: אין מי שלא ראה מקרוב איך הם מפריחים את השממה הרוחנית, איך הם מגישים יד לכל בחור ישראלי שצריך עזרה, ולא משנה אם כייסו אותו בתאילנד, אם הוא נפל מצוק בטיפוס בהרי נפאל, אם הוא הלך לאיבוד בקמבודיה, או שהוא סתם רצה ארוחה חמה ואוזן קשבת במערב אירופה.

יעקב מרגי: שליחיו של הרבי מלובביץ' נמצאים בכל מקום בעולם והם עושים את מצוותו ואת שליחותו.

יעקב מרגי: הוא הטיל עליהם – לא לחינם הם נקראים שלוחי חב"ד – לעשות את העולם טוב יותר, נעים יותר, שיהיה עולם של אור והם יהיו אור לגויים.

יעקב מרגי: לפני כשנתיים השתתפתי – עכשיו זה בנימה אישית – בכינוס השלוחים העולמי של חב"ד בניו-יורק.

יעקב מרגי: מה אומר לכם, עמדתי נדהם.

יעקב מרגי: זו תמונה שקשה להכיל אותה; אתה עומד מול עוצמה אדירה שאין דומה לה.

יעקב מרגי: אתה עומד ורואה את אלפי השלוחים נעמדים לתמונה קבוצתית, ומכסים בגופם את שלוש הקומות של הבניין ההוא, 770, כמו שנקרא בפיהם, Seven Seventy, המרכז העולמי של חב"ד בניו-יורק.

יעקב מרגי: שלוש קומות מכוסות בשלוחים.

יעקב מרגי: תארו לכם את העוצמה.

יעקב מרגי: אתה בקושי מזהה את האנשים בגלל ההיקף, הכמות, וכשאתה עומד לרגע וחושב, אתה רואה את כל אלפי האנשים שעומדים שם ואתה מייחס כל אחד למקום ואתה רואה כאן את ברלין, את מוסקבה, את קורדובה, סידני, מונטריאול, לוס-אנג'לס, אזרבייג'ן, יוהנסבורג, ניגריה, אמסטרדם, בואנוס-איירס, מרוקו, אין נקודה בעולם – זו עוצמה שאין לה אח ורע.

יעקב מרגי: זה דבר שלדעתי, כל מי שעם ישראל חשוב לו, כל מי שמצב יהדות התפוצות יקר לו, חייב להגיע לשם לפחות פעם אחת כדי לחוש – כשאתה בתאילנד, אתה חש את שליח חב"ד, את בית-חב"ד.

יעקב מרגי: אמרתי, יש לנו משרד החוץ – שליחי חב"ד דווקא לא אהבו שאמרתי את זה, כדי שלא לסכן את המעמד הממלכתי שלהם – אמרתי, יש לנו את משרד החוץ ויש לנו את השגרירים; השגרירים האלה פזורים בכל העולם, אלה שליחי חב"ד.

יעקב מרגי: זו עוצמה שאין לה אח ורע.

יעקב מרגי: זה דבר שלדעתי, כל מי שעם ישראל חשוב לו, כפי שאמרתי, כל מי שמצב יהדות התפוצות יקר לו, חייב להגיע לשם לפחות פעם אחת להבין מה מדובר, לראות את האנשים שעושים את העבודה הקדושה הזו, יום-יום, שעה-שעה, לאורך כל ימות השנה, שנה אחרי שנה.

יעקב מרגי: הם שם, והם שם לתמיד.

יעקב מרגי: הם שם לצד הקהילה היהודית, הם שם לצד הישראלים, הם שם תמיד, בכל שעה ובכל מצב.

יעקב מרגי: במסגרת תפקידי ביקרתי בעיר אודסה שבאוקראינה, כפי שהזכרתי, וראיתי בעיני מה הפירוש לקחת מדבר שממה ולעשות ממנו הר פורח.

יעקב מרגי: ביקרתי בבתי-הספר, בבית-היתומים, ביקרתי באוניברסיטה היהודית וראיתי את תחיית המתים של העיר אודסה, העיר היהודית אודסה.

יעקב מרגי: ראיתי ילדים יהודים, שאם לא שליחי חב"ד שלקחו אותם תחת חסותם והעניקו להם חיים – חיים תרתי משמע – לקחו אותם מתחנת הרכבת, תינוקות, מתחנת הרכבת לקחו אותם; לא רק חיים במובן הנעלה של המילה, לא רק חיים של תוכן ומהות, אלא הם העניקו להם חיים במובן הכי בסיסי של המילה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אם לא שליחי חב"ד שלקחו את אותם ילדים מהרחוב – אני לא רוצה להשתמש במילה אשפה – הם פשוט, או שלא היו אתנו בעולם בכלל, או שהם היו חלק מאותם פורעים שמשתוללים שם ברחובות עם נשק חם.

יעקב מרגי: הם לקחו ילדים, הם לקחו עיר, עיר שהייתה מדבר שממה, והפכו את המקום למקום פורח.

יעקב מרגי: מאות ילדים מתחנכים בבתי-ספר מוארים ונעימים; חלקם הגדול עלה לארץ במסגרות שונות, אחרי הכנה; ידע של השפה, ידע של המנטליות בארץ, ידע של מורשת ישראל.

יעקב מרגי: אין תהליך קליטה יותר טוב מזה.

יעקב מרגי: ילדים שעלו ושירתו כאן בצבא, הם הקימו משפחות לתפארת, הם הפכו להיות נכס מפואר של עם ישראל ומדינת ישראל.

יעקב מרגי: כמו באודסה, תכפילו ותשכפלו זאת, ככה בעוד מאות נקודות בעולם.

יעקב מרגי: שלוחי חב"ד, הם הופכים את העולם ממדבר סיני להר-סיני.

יעקב מרגי: הם הופכים את המדבר השמם למקום פורח, והכול לאור תורתו והדרכתו של הרבי מלובביץ', לכל זה היה אחראי, כפי שאמרתי, אדם אחד, מפעל של אדם אחד, הרבי מלובביץ'.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי סגני השרים, בהצעה הזאת לסדר-היום, כפי שפתחתי בראשית דברי, לדעתי ראוי, זאת תהיה זכות גדולה לכנסת ישראל שהמליאה תתכנס ביום הסתלקותו של הרבי, יום ג' בתמוז, כדי להעלות על נס את פועלו של הרבי מלובביץ', למען עם ישראל, מדינת ישראל, למען העולם כולו, ללמוד ממורשתו ותורתו.

יעקב מרגי: לכן אבקש דיון במליאה.

יעקב מרגי: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: ישיב, בשם הממשלה, סגן השר לשירותי דת חבר הכנסת אלי בן-דהן.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, נדמה לי שפועלו של הרבי מלובביץ', על זה נאמר: ולמפורסמות אין צריך ראיה.

אלי בן-דהן: הדברים ידועים, מפורסמים, מוכרים לכל אחד מישראל, כמעט בכל מקום בעולם, איפה שלא נגיע יש שליחים של הרבי מלובביץ'.

אלי בן-דהן: ואכן פועלו הגדול להפצת התורה, להפצת ערכי התורה, ידוע ומפורסם.

אלי בן-דהן: זכיתי והייתי פעמיים בביקור אצל הרבי מלובביץ', בכל פעם למעלה משלוש שעות.

אלי בן-דהן: פעם אחת עם שני הרבנים הראשיים, שניהם זכר צדיקים לברכה, הרב אברהם שפירא והרב מרדכי אליהו.

אלי בן-דהן: בפעם השנייה הייתי אצלו עם הרב מרדכי אליהו לבד.

אלי בן-דהן: אכן, מי שנכח וראה את הרבי מלובביץ' מפליא בגדלות בתורה למעלה משלוש שעות, במעבר מפשט לדרש, מגמרא להלכה ומקבלה למוסר, והכול בעל-פה, בשליטה מדהימה, יכול היה רק להבין מהי גדלות אמיתית של תורה.

אלי בן-דהן: כפי שאמרתי, כל מה שנוסיף, נגרע.

אלי בן-דהן: על כן, אני מסכים עם המציע, אני חושב שזו הצעה חשובה.

אלי בן-דהן: אני רוצה לברך את חבר הכנסת מרגי שהעלה את הנושא על סדר-היום של הכנסת ואני מסכים להצעתו.

חמד עמאר: קיום דיון במליאה, אתה מסכים.

חמד עמאר: אז נעבור להצבעה.

מאיר פרוש: אני ביקשתי.

חמד עמאר: סליחה.

חמד עמאר: לפני ההצבעה, עמדה נוספת של חבר הכנסת מאיר פרוש.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול אני רוצה להודות לחבר הכנסת הרב מרגי על כך שהעלה את הנושא הזה, והנה, תשובת הממשלה, שהיא גם מסכימה לכך.

מאיר פרוש: אבל אני רוצה לספר סיפור.

מאיר פרוש: בתש"ס, בשנת 2000, סיירתי מטעם הסוכנות יחד עם מישה ארנס ויוסי פריצקי, כששניהם היו חברי כנסת; ביקרנו באוקראינה וביקרנו בלטביה.

מאיר פרוש: אני זוכר שעמדנו בלטביה, אחרי שסיירנו במקומות שבהם הסוכנות מטפלת ביהודים, יחד עם הרב גלזמן, שליח חב"ד בריגה, ואומר לי יוסי פריצקי: פרוש, תראה, איפה אנחנו ואיפה אתם, תראה לאן אתם מגיעים, לאיזה מרחקים, לאיזה הישגים עצומים, ואיפה אנחנו.

מאיר פרוש: אני חושב שהמפעל הקדוש הזה, מפעל השלוחים בכל רחבי העולם, שאותו הרבי הנחה והנחה את זה לדורות, זה דבר – לא רק שידברו עליו בכנסת, וזה דבר חשוב, אלא שממשלת ישראל תקבל על עצמה לעודד את מפעל השלוחים בארץ ובעולם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 8, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: הנושא יעבור למליאה ויתקיים דיון במליאה.

חמד עמאר: ממשלת ישראל מונעת מתושבי הנגב הערבים חופש דת והורסת מסגדים

חמד עמאר: אנחנו נעבור לנושא הבא: ממשלת ישראל מונעת מתושבי הנגב הערבים חופש דת והורסת מסגדים, הצעה לסדר-היום של חבר הכנסת טלב אבו עראר, מס' 3193.

חמד עמאר: בבקשה, חבר הכנסת טלב אבו עראר.

חמד עמאר: יש לך עשר דקות.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, חופש הפולחן הוא עיקרון חשוב ומשמעותי במדינה דמוקרטית, מהווה נושא מרכזי בחוקיהן של כל המדינות הדמוקרטיות, והוא אמור להינתן לכל אזרח במדינה, בלי הבדל דת, גזע ומין.

טלב אבו עראר: אבל, לצערי, במדינת ישראל העניין הוא לא כך, וערבי-מוסלמי, ברוב המקרים, הוא נטול החופש הזה.

טלב אבו עראר: איך לא, כאשר המדינה הורסת מסגדים בנגב, כגון מסגד ואדי-א-נעם, שנהרס בשבוע שעבר, ועוד שני מסגדים שהמדינה הדביקה עליהם צווי הריסה, אחד ביישוב אבו-קוידר שנקרא אל-זרנוג, והיישוב השני, אל-עראקיב, שגם שם יש צו הריסה למסגד שהוא בתוך בית-קברות, אפילו.

טלב אבו עראר: יש עוד מסגדים שנמצאים תחת איום הריסה.

טלב אבו עראר: זה נוסף על מסגד בבאר-שבע, שערבים בדואים מוסלמים, כולם מוסלמים שם, לא יכולים להתפלל בו והוא נהפך למוזיאון.

טלב אבו עראר: בתי-הקברות מוזנחים, מופקרים, במקומות שהמדינה גירשה את התושבים מהם, ואפילו יש גם בתי-קברות שמופקעים, שלא ניתן להגיע או להיכנס אליהם כדי לערוך שם ניקיון.

טלב אבו עראר: מסגד אל-אקצא – היום מציינים את יום ירושלים במדינה ובכנסת.

טלב אבו עראר: אני חיכיתי וציפיתי שמישהו מהממשלה, ביום הזה שנקרא "יום ירושלים", יהיה אמיץ ויקום ויחליט ויגיד שלפחות, לפחות, צריך לשמור על הסטטוס קוו במסגד אל-אקצא, כי הוא מקום קדוש אך ורק למוסלמים, לא רק בארץ הזאת אלא בכל העולם.

אברהם וורצמן: לא, טלב, טלב.

אברהם וורצמן: המקום הזה הוא המקום הכי מקודש גם ליהודים – – –

טלב אבו עראר: המקום הקדוש הזה, אל-אקצא, למוסלמים, ואני מאמין שליהודים אין זכות במסגד אל-אקצא.

טלב אבו עראר: תשאל את הרבנים, אולי החכמים ממך יותר – – –

אברהם וורצמן: – – –

טלב אבו עראר: תשאל את הרבנים שלך – –

אברהם וורצמן: – – – הרבנים שלנו יודעים, הכי מקודש – – –

טלב אבו עראר: – – יגידו לך שלך אסור להיכנס למסגד – – –

אברהם וורצמן: – – – כי הוא קדוש, כי הוא קדוש.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: סגן השר, תודה.

טלב אבו עראר: בכל יום באות הרשויות ומשנות – – –

קריאה: – – –

טלב אבו עראר: אולי לא תפריע לי, מכובדי.

טלב אבו עראר: בכל יום באות הרשויות ומשנות את סדר-היום שם.

טלב אבו עראר: מגבילים את כניסת המוסלמים למסגד, מתקינים את הגלאים כדי לאפשר כניסתם של יהודים, שאין מושג מה הם עושים שם, למה הם נכנסים לשם.

טלב אבו עראר: המדינה, מכובדי היושב-ראש, לא נותנת שירותי דת ביישובים נטולי ההכרה ומונעת מהתושבים הערבים-מוסלמים שם לשרת את עצמם.

טלב אבו עראר: וכאשר בונים אפילו מסגדון קטן, באה המדינה והורסת.

טלב אבו עראר: האם זו הדמוקרטיה בישראל?

טלב אבו עראר: ישראל מתהדרת ומשדרת לעולם שהיא מדינה דמוקרטית.

טלב אבו עראר: מדינה דמוקרטית הורסת מסגדים בניגוד מוחלט לחופש הפולחן.

טלב אבו עראר: אני בחיי לא שמעתי, בכל חיי, לא שמעתי ולא ידעתי שבית-כנסת אחד, אפילו, נהרס בישראל על-ידי מדינת ישראל.

טלב אבו עראר: אפילו אם נבנה בלי היתר, הם משתדלים לאשרר אותו, להוציא לו היתר אפילו מתחת לאדמה, אבל אוי ואבוי אם בית-כנסת ייהרס.

טלב אבו עראר: שמעת, סגן השר, על בית-כנסת שנהרס בישראל?

יעקב מרגי: פה, בירושלים – – –

טלב אבו עראר: איפה?

טלב אבו עראר: איפה היה?

טלב אבו עראר: מדינת ישראל הרסה בית-כנסת בישראל, איפה?

טלב אבו עראר: תגיד?

יעקב מרגי: הייתה הצעה לסדר-היום פה, בכנסת – – –

טלב אבו עראר: איפה נהרס – תשמע, אולי תציין עובדות – מכובדי, איפה נהרס – – –

יעקב מרגי: אני אביא לך כתובת.

טלב אבו עראר: – – – שאני אבקר שם, אני אזדהה אתך.

טלב אבו עראר: אני אוהב את בתי-הכנסת, אני רוצה להזדהות אתך.

טלב אבו עראר: איפה יש בית-כנסת שנהרס על-ידי הדחפורים הישראליים?

טלב אבו עראר: תפסיקו לדבר שטויות.

יעקב מרגי: גם מסגדים לא נהרסים.

טלב אבו עראר: תביאו עובדות.

יעקב מרגי: גם מסגדים לא נהרסים.

טלב אבו עראר: לא נהרסים?

יעקב מרגי: לא נהרס שום מסגד.

טלב אבו עראר: באמת, ממש לא.

יעקב מרגי: מדינת ישראל בונה מסגדים יותר מאשר – – –

טלב אבו עראר: המדינה בונה מסגדים?

טלב אבו עראר: למה אתה חנפן?

טלב אבו עראר: אתה יושב באופוזיציה אבל חנפן לממשלה הזו.

יעקב מרגי: – – –

טלב אבו עראר: אתה חנפן, למה.

טלב אבו עראר: בוא אתי ותסתכל בנגב, תראה מסגדים הרוסים.

יעקב מרגי: יש יותר מסגדים מבתים.

חמד עמאר: סליחה, זה מפריע.

חמד עמאר: בבקשה.

טלב אבו עראר: מסגדים הרוסים.

טלב אבו עראר: אפילו במשטרים דיקטטוריים – מכובדי חבר הכנסת שמפריע – שומרים על בתי-כנסת.

טלב אבו עראר: במשטרים דיקטטוריים שומרים על בתי-כנסת של יהודים ולא פוגעים בהם.

טלב אבו עראר: אני אביא דוגמה מבית-כנסת שנקרא "אליהו הנביא".

טלב אבו עראר: איפה זה?

טלב אבו עראר: בדמשק, בסוריה.

טלב אבו עראר: למה ברחת?

טלב אבו עראר: שב ושמע את זה.

טלב אבו עראר: תשמע איך המוסלמים מגינים על בתי-הכנסת.

טלב אבו עראר: לגבי בית-הכנסת שנקרא "אליהו הנביא" בדמשק, בסוריה, בשכונת ג'ובר, האזור הזה ספג הפצצות כבדות.

טלב אבו עראר: אולי מכובדי סגן השר אקוניס ישמע?

טלב אבו עראר: הוא ספג הפצצות כבדות מצד כוחות אסד.

טלב אבו עראר: בית-הכנסת נהרס בחלקו.

טלב אבו עראר: ואז באו תושבי המקום המוסלמים – איך קוראים לחבר הכנסת של ש"ס?

טלב אבו עראר: שכחתי.

טלב אבו עראר: יא מרגי, שים לב למה שאני אומר.

יעקב מרגי: כולי אוזן, אף-על-פי שאתה מסלף את העובדות.

טלב אבו עראר: אני מקריא לך עובדות שנכתבו בעיתונות שלך: שים לב, בית-הכנסת ספג הפצצות ונהרס בחלקו, ואז באו המוסלמים, תושבי המקום המוסלמים, והקימו צוות שמירה על בית-הכנסת והחלו לשפץ אותו, את הנזק.

טלב אבו עראר: ובנוסף, הצבא החופשי הקים צוות שמירה על בית-הכנסת.

טלב אבו עראר: שמעת, מכובדי?

טלב אבו עראר: ככה צריכה לנהוג המדינה, לשמור על המסגדים ולא להרוס אותם.

יעקב מרגי: זה מה שהיא עושה.

טלב אבו עראר: האם זה מספיק לכם כדי ללמוד באמת שיעור טוב בשמירה על המקומות הקדושים ועל חופש הפולחן של האזרחים המוסלמים בארץ הזו?

טלב אבו עראר: אני חושב שהגיע הזמן להשקיע בתושבים ולא להשקיע בהריסת בתים ומסגדים בנגב.

טלב אבו עראר: ולכן, סופו של מי שהורס, במיוחד מסגדים – תחזרו לקוראן וגם לתורה ותראו מי שהורס, איך נעשה לו.

טלב אבו עראר: אלוהים יותר גדול מאתנו, ולכן תפסיקו להרוס מסגדים.

טלב אבו עראר: ניתן לאשרר, למצוא היתרים למסגדים האלה ולהשאיר אותם מקומות לפולחן של הערבים-בדואים-מוסלמים, וכך העניין.

טלב אבו עראר: תודה רבה, מכובדי.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב בשם הממשלה סגן השר אופיר אקוניס.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, התשובה הזאת היא תשובת משרד הפנים.

אופיר אקוניס: אני התבקשתי, בשל ישיבת הממשלה החגיגית – לכן גם נמצא כאן סגן השר אבי וורצמן.

אופיר אקוניס: שודרגנו לשעתיים להיות גם שרים.

אופיר אקוניס: אפילו תורנות השרים במליאה יכולה היום להתקיים על-ידי סגני שרים – – –

חמד עמאר: באישור של יושב-ראש הכנסת.

אופיר אקוניס: באישור חריג של יושב-ראש הכנסת והנשיאות, לרגל חגיגות יום ירושלים.

אופיר אקוניס: ודאי אתה חוגג, חבר הכנסת אבו עראר, את איחודה של ירושלים, בירת ישראל והעם היהודי – – –

טלב אבו עראר: אני לא חוגג.

אופיר אקוניס: אז תחגוג.

אופיר אקוניס: חבל לך, זה חג לאומי.

טלב אבו עראר: ירושלים המזרחית היא בירת פלסטין.

טלב אבו עראר: ירושלים המזרחית היא בירת פלסטין, ככה תגיד.

טלב אבו עראר: אולי תחגוג את זה.

אופיר אקוניס: על זה תרשה לי להגיד לך: הייתם כחולמים.

טלב אבו עראר: מה?

אופיר אקוניס: הייתם כחולמים.

אופיר אקוניס: תמשיכו לחלום.

טלב אבו עראר: הרבה חלומות התממשו.

אופיר אקוניס: תמשיכו לחלום.

טלב אבו עראר: התממשו הרבה חלומות.

אופיר אקוניס: גם לנו יש חלומות.

טלב אבו עראר: בדיוק ככה.

אופיר אקוניס: והחלום הזה התגשם, ואנחנו לא מתכוונים לחזור בנו ממנו.

טלב אבו עראר: אז תגיד: אנחנו לא רוצים שלום, וזהו.

אופיר אקוניס: לא, אין שום ניגוד בין זה – אין שום ניגוד.

טלב אבו עראר: לא, אתם כל הזמן – – –

אופיר אקוניס: הבט, אתם, יש לכם נרטיב שקרי, שאומר שאם ישראל תהיה ביהודה ושומרון לא יהיה שלום.

אופיר אקוניס: זו המצאה של 40 השנים האחרונות, משני טעמים: א.

אופיר אקוניס: רק אם ישראל תהיה ביהודה ושומרון יהיה שלום וביטחון; ב.

אופיר אקוניס: למה לא היה שלום עד 1967?

אופיר אקוניס: למה לא היה שלום?

אופיר אקוניס: למה?

טלב אבו עראר: זו הסיבה שהעלית.

אופיר אקוניס: למה לא היה שלום?

אופיר אקוניס: למה?

טלב אבו עראר: אתה – – –

אופיר אקוניס: למה לא? ובכן, אני משיב, כפי שאמרתי, בשמם של שר הפנים ומשרד הפנים על ההצעה לסדר-היום של חבר הכנסת אבו עראר, ואני מקריא אותה כלשונה: מתוך דאגה לצורכי האוכלוסייה לאספקת שירותים ממלכתיים, וביניהם כמובן שירותי דת, יזמנו – כלומר משרד הפנים – שינוי לתוכנית המתאר המחוזית 2/40/14/4, אשר מאפשר הקמת מוסדות דת באזורים שבהם מרוכזת אוכלוסייה בדואית בדרום הארץ.

אופיר אקוניס: התיקון כולל כ-21 נקודות ציון ברחבי הנגב שבהן ניתן להקים בהיתר מבנים יבילים לאספקת השירותים הנ"ל, כגון בריאות, דת, בתי-תפילה, שירותי רווחה וביטחון פנים.

אופיר אקוניס: והרשימה של המקומות היא – ואני מקווה שאני אומר את השמות בצורה, בהגייה טובה: ביר-הדאג', אבו-קרינאת, אל-הוואשלה, אבו-כף, דריג'את, כוחלה, אלאטרש, אל-סייד, אלגוואלי – – –

טלב אבו עראר: מי אמר לך את זה, מרגי?

אופיר אקוניס: לא.

יעקב מרגי: משרד הפנים.

אופיר אקוניס: משרד הפנים.

טלב אבו עראר: הוא אמר לך את זה?

טלב אבו עראר: הוא?

אופיר אקוניס: משרד הפנים.

טלב אבו עראר: משרד הפנים?

אופיר אקוניס: אל-עזאזמה, אל-אעסם, אבו-קוידר, ביר-אלמשאש, עירא, אלעמור, אל-פורעה ואל-גורען.

אופיר אקוניס: אני באמת מקווה – –

טלב אבו עראר: אתה יודע שכל – – –

אופיר אקוניס: – – שהשמות הם – אני לא בכיוון, אה, נאזם?

אופיר אקוניס: לא בכיוון.

חנין זועבי: לא השמות של המולדת – – –

טלב אבו עראר: אקוניס, אתה יודע – – –

אופיר אקוניס: זה לא בכיוון, אבל זה תעתיק עברי.

חנין זועבי: זה היסטוריה של המולדת, אתה יודע.

חנין זועבי: כלום אתה יודע.

אופיר אקוניס: לא, לא, את מתחילה לספר לי היסטוריה, את רוצה שבאמת ניכנס לזה?

חנין זועבי: זה לא היסטוריה – – – לא שמות של המולדת, אתה יודע – – –

אופיר אקוניס: חברת הכנסת זועבי, את באמת רוצה שאני אכנס לזה?

חנין זועבי: – – – הארץ.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת זועבי, היא רוצה – אני לא, אדוני היושב-ראש, אני מבקש – –

חנין זועבי: היסטוריה – שמות.

אופיר אקוניס: – – ליזום, אולי אני לא יכול ליזום כי אני סגן שר, אולי אחד מחברי – – –

חנין זועבי: שיעור בהיסטוריה.

אופיר אקוניס: בדיוק.

חנין זועבי: אני יוזמת שיעור בהיסטוריה לחברי הכנסת.

אופיר אקוניס: נכון מאוד.

אופיר אקוניס: אחד – חבר הכנסת פייגלין, אולי תיקח אתה, או חברי הכנסת סולומון או שטבון ייקחו, ונדע מה באמת קרה באזורנו ב-100 השנים האחרונות.

אופיר אקוניס: מה קרה פה.

חנין זועבי: – – –

אופיר אקוניס: הרי תקראי תיאורים על הארץ הזאת – –

חנין זועבי: – – –

אופיר אקוניס: – – תקראי תיאורים על הארץ הזאת לפני 150 שנה של מסעי – לא ישראלים, אגב, לא יהודים – –

חנין זועבי: אני מוכנה – – – היסטוריה – – –

אופיר אקוניס: – – לא יהודים – סופרים נוצרים, אמריקנים שכותבים – –

טלב אבו עראר: – – –

אופיר אקוניס: – – שהארץ הייתה ריקה.

טלב אבו עראר: הכול היה שלנו.

אופיר אקוניס: אז בואו, חבר'ה, לא נתחיל בזה.

טלב אבו עראר: מסגדים – – –

אופיר אקוניס: סליחה, בבקשה, אדוני.

משה זלמן פייגלין: הם טוענים שהם צאצאי הכשדים והבבלים.

טלב אבו עראר: מה, אתם תקבעו לנו שעכשיו – – –

אופיר אקוניס: כן, טוב, הם גם – שמעתי גם שאבו מאזן אמר שישו היה פלסטיני.

חנין זועבי: תתפלא.

אופיר אקוניס: עכשיו, ישו נולד לפני 2014 שנה, ואז האסלאם אפילו היה במרחק של בערך – – –

חנין זועבי: מה הקשר?

אופיר אקוניס: אז הוא לא היה יכול להיות פלסטיני, גברתי.

חנין זועבי: מה הקשר?

אופיר אקוניס: הוא לא היה יכול להיות – ישו לא היה יכול להיות פלסטיני, לא יכול להיות, מה אפשר לעשות?

אופיר אקוניס: יש הבדל של 700 שנה בין הולדתו של ישו להולדתה של הדת המוסלמית.

טלב אבו עראר: אפשר שאלה?

אופיר אקוניס: אני, אגב, מכבד אותה מאוד, שלא תהיה שום אי-הבנה, שום אי-הבנה.

אופיר אקוניס: אני מכבד, אני מכבד כל אחד באמונתו, אבל אני נאבק למען העם שלי, למען הארץ שלי ולמען האמת שלי – –

טלב אבו עראר: תענה לי.

אופיר אקוניס: – – ואת זה אני אעשה.

חנין זועבי: תיאבק, אבל לא על חשבון עם אחר.

אופיר אקוניס: ואני לא מפחד מכל השקרים.

חנין זועבי: תיאבק, אבל לא על חשבון עם אחר.

אופיר אקוניס: שום – על חשבון אף אחד.

אופיר אקוניס: הנה, השקרים, את יודעת – –

חנין זועבי: – – –

אופיר אקוניס: – – אני אמרתי לעצמי שכל פעם שייאמר שקר במליאה, אני פשוט איאבק נגדו ואגיד את האמת מול השקר הזה.

חנין זועבי: בורות.

אופיר אקוניס: לא על חשבון אף אחד.

חנין זועבי: יש בורות ושקר, שניהם ביחד.

אופיר אקוניס: נכון, יש בורות גדולה, יש בורות גדולה.

אופיר אקוניס: למשל, על ירושלים שחבר הכנסת אבו עראר איננו רוצה היום – הרי ירושלים, לכל אורך ההיסטוריה היא הייתה רק בירתו של העם היהודי; מעולם לא נקבעה בירתו של עם אחר, מעולם לא.

אופיר אקוניס: ויש איזו המצאה פלסטינית מ-30 השנה האחרונות – אגב, בעידודו של חלק מהשמאל הרדיקלי בישראל – שהיא צריכה להיות בירת המדינה הפלסטינית; למה?

טלב אבו עראר: אתה עוד היית בכלל צעיר.

טלב אבו עראר: תחזור להיסטוריה ותקרא על ירושלים – – –

אופיר אקוניס: אני מבין את המשמעויות – – –

טלב אבו עראר: – – – בירושלים.

אופיר אקוניס: הכול מובן, תאמין לי.

אופיר אקוניס: הכול מוכר, הכול מוכר.

טלב אבו עראר: מה אתה יודע?

טלב אבו עראר: תלמד את ההיסטוריה, תדע.

אופיר אקוניס: אתה רוצה שאני אגיד לך מה אני יודע?

אופיר אקוניס: אתה רוצה שאני אגיד לך מה אני יודע?

טלב אבו עראר: תלמד היסטוריה ותדע על ירושלים.

אופיר אקוניס: אתה רוצה את זה עכשיו?

טלב אבו עראר: תענה לי.

אופיר אקוניס: על חורבות מה הוקם המסגד?

טלב אבו עראר: מה?

אופיר אקוניס: אתה רוצה – על חורבות איזה בית קדוש ליהודים?

אופיר אקוניס: אתה רוצה את זה?

טלב אבו עראר: מסגד אל-אקצא, תחזור להיסטוריה, תדע.

אופיר אקוניס: נו, נו, הנה האמת נחשפת.

טלב אבו עראר: אה, האמת.

טלב אבו עראר: איך שאני יודע, איך שלמדתי.

אופיר אקוניס: אתה הרי יודע את האמת, ואני יודע שאתה יודע את האמת, ואני גם יודע שחברת הכנסת זועבי יודעת את האמת, וכל חברי הכנסת מהסיעות הערביות יודעים את האמת.

אופיר אקוניס: אבל אתם לקחתם כל מיני אלמנטים מהזמן האחרון, פשוט עיוותם אותם לצורך הנרטיב השקרי שלכם.

טלב אבו עראר: מה אתה, תענה במקום משרד הפנים, לא?

אופיר אקוניס: אבל אני אחזור – –

טלב אבו עראר: אתה באת לדבר על ירושלים היום?

אופיר אקוניס: – – אבל אני אחזור לדבר על תשובתו של משרד הפנים – –

טלב אבו עראר: מדבר על המסגדים.

אופיר אקוניס: – – אף שהוויכוח הזה מרתק מאוד, ואני חושב, אגב, שחשוב שהוא מתקיים.

אופיר אקוניס: אני באמת, אדוני היושב-ראש – שלום לך, ראיתי שהתחלפתם – אני חושב שהוא דיון חשוב, וגם אם צופים בנו כמה מאות אנשים עכשיו בבית ורואים, אלפים אפילו, כדאי שידעו את האמת, והיא תיחשף, ואנחנו פה למאבק על האמת, בבית הזה למאבק, על הדוכן הזה.

אופיר אקוניס: נגמרו הימים שאתם משקרים פה חופשי.

אופיר אקוניס: זה נגמר, ידידי.

טלב אבו עראר: וואלכ, אתה – – –

חנין זועבי: חלאס, טלב, חלאס.

אופיר אקוניס: נגמר, נגמר, נגמרו הימים האלה.

טלב אבו עראר: מי שמשקר זה אתה.

אופיר אקוניס: ממש לא.

טלב אבו עראר: אתה הכי שקרן שיש בעולם.

אופיר אקוניס: אני הכי שקרן שיש – – –

טלב אבו עראר: אתה הכי שקרן שיש.

טלב אבו עראר: זו האמת.

יוני שטבון: חברי, חברי הכנסת – –

אופיר אקוניס: מאוד משעשע.

יוני שטבון: – – זה לא דיון אישי.

אופיר אקוניס: מאוד משעשע, אך לא נכון.

יוני שטבון: אדוני, סגן השר, אני אבקש, ברשותך – –

אופיר אקוניס: מאוד – – –

טלב אבו עראר: תתבייש.

אופיר אקוניס: מאוד משעשע, אבל לא נכון.

יוני שטבון: – – להתייחס לדברים ולהתקדם.

טלב אבו עראר: אתה מסלף עובדות.

אופיר אקוניס: שום עובדה לא – קח את כל הפרוטוקולים שלי מאז שעליתי על הדוכן הזה – –

טלב אבו עראר: – – –

יוני שטבון: חבר הכנסת אבו עראר – – –

אופיר אקוניס: – – ותראה מי משקר ומי אומר אמת.

יוני שטבון: חבר הכנסת אבו עראר ואדוני סגן השר – –

אופיר אקוניס: אדוני, אני רוצה באמת לסיים.

יוני שטבון: – – זה דיון – – –

אופיר אקוניס: ואנחנו גם – – –

יוני שטבון: זה דיון מליאה, זה לא דיון אישי.

אופיר אקוניס: אנחנו בהחלט – – –

טלב אבו עראר: תפוס את העניין פה.

אופיר אקוניס: בהחלט, כפי שאמרתי, הקראתי את רשימת היישובים עד שחברת הכנסת זועבי החליטה להפריע.

אופיר אקוניס: ואני אחזור לתשובת משרד הפנים ושר הפנים.

אופיר אקוניס: כפי שאמרתי – הקראתי את שמות היישובים.

אופיר אקוניס: אין שום מניעה, לשאלתך ולהצעתך, אין שום מניעה להקים מוסדות דת באותם המקומות שאושרו, כן, בהסכמות.

טלב אבו עראר: אבל למה אתה – – – איך שאתה רוצה.

אופיר אקוניס: כל זאת בהגשת – – –

טלב אבו עראר: – – –

אופיר אקוניס: אני אענה.

טלב אבו עראר: – – –

אופיר אקוניס: כל זאת בהגשת בקשה להיתר – אמרתי את זה כבר קודם – דבר שיבוצע בתיאום עם הגורמים הבאים, תקשיב – –

טלב אבו עראר: אבל היישובים האלה שהזכרת כולם יישובים מוכרים.

אופיר אקוניס: – – טלב, ולכן – – –

טלב אבו עראר: כולם יישובים מוכרים.

אופיר אקוניס: גם מוכרים וגם לא מוכרים צריכים אישורים.

טלב אבו עראר: אלה יישובים מוכרים.

אופיר אקוניס: אם הם לא מוכרים אז הם לא מוכרים.

אופיר אקוניס: אתה יודע מה דינם של יישובים לא מוכרים.

טלב אבו עראר: – – – נשארו בלי – איפה יישוב לא מוכר?

אופיר אקוניס: אתה יודע מה דינו של יישוב לא מוכר במדינת חוק: איננו יכול להיות קיים.

טלב אבו עראר: אבל אם יש יישוב בלתי מוכר ויש – – –

אופיר אקוניס: לכן, אדוני – – –

טלב אבו עראר: איפה – – – תגיד.

אופיר אקוניס: אתם הרי החרבתם אפילו את הניסיון להסדיר את ההתיישבות הבדואית בדרום, כן, בצעקות ובאלימות שלכם שקיימתם.

אופיר אקוניס: אבל על זה לא נאמרה המילה האחרונה, עוד תהיה הסדרה.

טלב אבו עראר: היא תוכנית כושלת, תוכנית גזענית כושלת.

אופיר אקוניס: אה, היא תוכנית כושלת.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני, לסיום, כפי שאמרתי, בהגשת בקשה להיתר, ההיתר צריך להיות בתיאום עם הרשות להסדרת התיישבות הבדואים בנגב, עם רשות מקרקעי ישראל, עם המשרד להגנת הסביבה, ובהתאם לכך – אישור הוועדה המחוזית.

אופיר אקוניס: אנחנו מדינת חוק, יש בה חוק: כשרוצים לבנות בית-תפילה בתל-אביב או בירושלים או בפתח-תקווה או במקום אחר – צריכים אישור להקמת בית-תפילה גם בנגב, זה לא מערב פרוע.

טלב אבו עראר: הורסים, הרבה יהודים הורסים – – –

אופיר אקוניס: הנגב איננו מערב פרוע.

יוני שטבון: טוב, תודה רבה.

אופיר אקוניס: לכן, אדוני, אני אבקש לסיים את תשובת משרד הפנים.

יוני שטבון: לאיזו ועדה אתה ממליץ להעביר?

אופיר אקוניס: מכיוון שחבר הכנסת אבו עראר, כדי שלא יאשים, חלילה, את ממשלתנו הטובה בסתימת פיות, אנחנו – כל מה שהוא ירצה, מה שהוא ירצה אנחנו נסכים.

אופיר אקוניס: במליאה, בוועדת הפנים – –

יוני שטבון: מליאה?

טלב אבו עראר: ועדת הפנים.

אופיר אקוניס: – – מה שאתה רוצה.

יוני שטבון: ועדת הפנים.

אופיר אקוניס: ועדת הפנים, אנחנו מסכימים.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, לפני שאנחנו עוברים להצבעה בנושא, יש לנו עמדה נוספת של חבר הכנסת יעקב מרגי.

יוני שטבון: תודה רבה לאדוני סגן השר.

יוני שטבון: לאחר מכן נעבור להצבעה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מאחר שחבר הכנסת טלב אבו עראר יצר איזה מצג שווא כאילו אני או מסלף עובדות או בעד מה שקרה לגבי פגיעה במסגדים, אז אני מודיע חד-משמעית: אין שום תמיכה בפגיעה במקום תפילה, לא משנה אם מוסלמי, נוצרי, יהודי או של כל דת אחרת.

יעקב מרגי: אני מראשוני המגנים של פעולות "תג מחיר"; אני נגד בנייה בלתי חוקית, אני הייתי בעד הסדרת ההתיישבות בנגב, אני בעד להסדיר את ההתיישבות בנגב, וגם להכיר, כן, מה לעשות, להכיר פעם אחת ביישובים הלא-מוכרים.

יעקב מרגי: אבל מכאן והלאה, מכאן והלאה, על כל חריגה תהיה יד קשה – ואני לא בטוח שהממשלה תעמוד בזה.

יעקב מרגי: אבל אני רוצה, רק לידיעה, כדי לא לצייר את מדינת ישראל – כל כך הרבה אתגרים עומדים מולה, זה לא הוגן מה שאתה אומר.

יעקב מרגי: רק היסטורית, זה שהרבנים לא מתירים עלייה להר-הבית זה לא מפני שזה לא מקום קדוש לנו, זה מפני שזה המקום הכי קדוש לעם היהודי.

יעקב מרגי: זה מתוך קדושה ויראה, לא מתוך – לשחק כדורגל שם וליידות אבנים מתוך המסגד; מתוך שזה מקום קדוש, הכי קדוש לעם היהודי, אנחנו לא עולים לשם.

טלב אבו עראר: מה – – –

יעקב מרגי: וגם העובדה ההיסטורית, העובדה ההיסטורית, כמה מדינת ישראל אוהבת מסגדים – תבדוק היסטורית כמה מסגדים היו בגדה עד 1967 ומ-1967.

יעקב מרגי: תודה.

חנין זועבי: למה נכנסו פה לתוך גבולות – – –

יוני שטבון: תודה רבה, חבר הכנסת יעקב מרגי.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בנושא.

חנין זועבי: – – – מקומות בילוי.

יוני שטבון: מי שבעד – בעד להעביר את הנושא לוועדת הפנים, מי שמתנגד – מתנגד.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 19 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 6, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הנושא יועבר לוועדת הפנים.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא – סליחה, יש לנו הודעה של מזכירות הכנסת ולאחר מכן הנושא הבא.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת הסכם בין ממשלת מדינת ישראל וממשלת הרפובליקה של קפריסין בדבר חילופין ואי-גילוי של מידע סודי.

נאזם בדר: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה.

יוני שטבון: החלטת בג"ץ לבטל את מלגת הבטחת הכנסה לאברכים לומדי תורה

יוני שטבון: אנחנו עוברים לנושא הבא: החלטת בג"ץ לבטל את מלגת הבטחת הכנסה לאברכים לומדי תורה, הצעה לסדר-היום מס' 3199 של חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: ישיב על הדברים סגן שר החינוך חבר הכנסת אבי וורצמן.

יוני שטבון: בבקשה, זו הצעה רגילה לסדר-היום; יש עשר דקות לנושא.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, סגן השר, חברי הכנסת, זה היה היום שציינו את יום ירושלים?

ישראל אייכלר: אה, כן, נכון.

ישראל אייכלר: יש שני סוגי יום ירושלים, בעצם שלושה סוגים.

ישראל אייכלר: יש יום ירושלים של שליש מתושבי ירושלים שרואים בזה בכלל יום הנכבה, יום הכיבוש, שבו נכבשה ירושלים הירדנית – זה עוד לא היה "פלסטינית" – מידי הערבים.

ישראל אייכלר: יש רוב של יהודים שרואים ביום ירושלים יום שהקדוש-ברוך-הוא עשה לנו בו נס גדול מאוד, שכמעט אמרו להשמידנו.

ישראל אייכלר: אנחנו גרנו על הגבול, אני זוכר את זה כילד גדול, לפני בר-מצווה, והקדוש-ברוך-הוא הצילנו מידם בצורה נסית בעליל.

ישראל אייכלר: רק מי שעיוור יכול לבוא ולומר שצה"ל היה ערוך.

ישראל אייכלר: חוץ מחק"ש, חיל הקשישים, כולם חשבו וכולם שלחו את רוב החיילים ורוב הכוחות לסיני, אפילו לגולן.

ישראל אייכלר: היה מדובר שירדן בכלל לא תתערב, ואם לחוסיין היה שכל הוא לא היה מתערב, אבל "לב מלך ביד ה', על כל אשר יחפץ יטנו".

ישראל אייכלר: הקדוש-ברוך-הוא רצה שהוא כן יתחיל את ההרעשה ביום שני, באותו יום שני, כ"ז באייר, והיה נס גדול והם פשוט הובסו וברחו.

ישראל אייכלר: והייתה מסירות נפש מצד חיילים, צנחנים, שהובאו ברגע האחרון בלי להיות מוכנים אל תוך הקרב, ונפלו רבים, השם ייקום דמם.

ישראל אייכלר: מכאן התחלק יום ירושלים לעוד שני חלקים: חלק הפכו את זה ליום, נקרא לזה – איך הם קוראים לזה?

ישראל אייכלר: – יום הקינות על ירושלים.

ישראל אייכלר: כל שנה ושנה מפרסמים בכל התקשורת הצפון-תל-אביבית: סכנה לירושלים, השתלטות חרדית בירושלים, כיבוש ירושלים על-ידי החרדים.

ישראל אייכלר: אני לפעמים לא יודע מי שונא יותר את יהודי ירושלים: ערביי ירושלים או יהודים שהתנתקו מירושלים ושונאים את יהודי ירושלים.

ישראל אייכלר: גם בתוך הציבור הדתי יש ויכוח, בגלל המצב הזה, ויכוח איך מציינים את יום ירושלים.

ישראל אייכלר: יש יהודים, בעיקר מחוגי "מרכז הרב", הציונות הדתית, שהפכו את זה ליום חג והלל והודיה, ואני מכבד את זה; ויש כאלה שאומרים: בסדר, אנחנו מודים לקדוש-ברוך-הוא על הנס, אבל אנחנו לא יכולים להזדהות עם שלטון ומשטר שמאז 1967 עד היום כל כך הידרדר וכל כך עוין את ירושלים ואת תושביה, כך שאי-אפשר להגיד שחג שלהם הוא חג שלנו.

ישראל אייכלר: מה הם עשו?

ישראל אייכלר: הם אמרו: אתם יודעים מה, גם אנחנו לא נחגוג, גם אתם לא תחגגו, שיחגגו רק הציונות הדתית.

ישראל אייכלר: וכך נוצר מצב בלתי טבעי, שאדוני היושב-ראש עם חולצה לבנה, יפה, לכבוד יום ירושלים, ורוב הציבור פה, גם החילונים וגם הדתיים – שלא לדבר על הערבים – מציינים את זה רק – – –

יוני שטבון: אני חייב רק לציין, חברי חבר הכנסת אייכלר, יום ירושלים, ברור שהוא דורש שיהיה של הכלל; אנחנו רוצים שהוא יהיה של כלל עם ישראל.

יוני שטבון: אבל להגיד שהוא רק של סקטור מסוים – זה לא.

יוני שטבון: תסתובב עכשיו ברחובות ירושלים: תנועות נוער מכל רחבי הארץ נמצאות.

ישראל אייכלר: כל הכבוד.

ישראל אייכלר: אני יכול רק לשמוח.

ישראל אייכלר: אני רוצה לספר לך שבתל-אביב דאז היה איזה, או 1 במאי או יום העצמאות, וקבוצות נוער שמחו ורקדו.

ישראל אייכלר: וכשהרב הקדוש רבי אהרן מבעלז שאל: מה הרעש?

ישראל אייכלר: אז אמרו שצעירים שמה רוקדים.

ישראל אייכלר: אז הוא אמר: כשיהודים שמחים, אני שמח אתם.

ישראל אייכלר: כך שאין לי – פארקערט, פארקערט, אומרים ביידיש – ההפך, אני מאוד שמח בשמחתם.

ישראל אייכלר: בכלל, אני רוצה להזכיר שכתוב: גילו את ירושלים כל אוהביה – "שישו אתה משוש כל המתאבלים עליה".

ישראל אייכלר: אומרים חז"ל: כל המתאבל על ירושלים זוכה ורואה בנחמתה, וכל שאינו מתאבל על ירושלים אינו זוכה ורואה בנחמתה.

ישראל אייכלר: כך שאבלי ציון וירושלים זוכים לראות בנחמתה גם כאשר היא עדיין בחורבנה.

ישראל אייכלר: כשאני רואה את כל הכותרות נגד יהודי ירושלים – אני חושב שירושלים בחורבנה.

ישראל אייכלר: אומנם ירושלים נבנית, וצריך להכיר טובה לקדוש-ברוך-הוא.

ישראל אייכלר: רבי יוסף חיים זוננפלד פעם ראה שבונים בניין, נדמה לי בנק ארץ-ישראל-פלסטין או אנגלו-פלשתינה, אז הוא אמר: ברוך מציב גבול אלמנה.

ישראל אייכלר: אמרו: מה, הרי בונים את זה הגויים?

ישראל אייכלר: – נדמה לי הערבים בנו את זה – אז הוא אמר:

ישראל אייכלר: כל בניין שבונים בירושלים עתיד להיות שלנו.

ישראל אייכלר: כך שאנחנו מאוד אמביוולנטיים, דו-ערכיים, עם כל העניין הזה וכל הסיפור הזה.

ישראל אייכלר: יש לנו עמדה ברורה ביחס לאלו ששונאים את ירושלים ואת תושביה ואת יהודיה, גם מאומות העולם וגם מהאומה שהתנתקה ומייצגת את אויבי ירושלים.

ישראל אייכלר: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לחזור לנושא שלי ולצטט מישהו, שאני לא אגיד כמובן את שמו, אבל הוא כותב בצורה כזאת שאתה תבין לרוחי שאני אתו לא יכול להיות בשמחה כשהוא שמח, וחגיו אינם חגי, ודגליו אינם דגלי, ומדינתו אינה מדינתי.

ישראל אייכלר: במאמר שהוא מפרסם על פסק-הדין של הבג"ץ הוא לא מדבר על דמוקרטיה והוא לא מדבר על חוק ולא מדבר על כלכלה.

ישראל אייכלר: הוא אומר על החלטת בג"ץ להפסיק את הבטחת ההכנסה לאברכים: "בעבור החלטות כאלה נברא הבג"ץ"; "מדובר בלא פחות מהחלטה היסטורית".

ישראל אייכלר: נו, חשבתי אולי הוא רוצה צדק, אולי הוא רוצה שמאות המיליארדים שמדינת ישראל שואבת מן האזרחים כמסים יחולקו ביושר ושגם סטודנטים יקבלו משהו?

ישראל אייכלר: הרי כל הסטודנטים מתוקצבים בסך הכול ב-7–8 מיליארד שקל בשנה, השכלה גבוהה, בשעה שהישיבות בפחות ממיליארד שקל.

ישראל אייכלר: אולי הוא מתכוון שיעזרו גם לסטודנט עני שיש לו ארבעה ילדים ואין לו רכב ואשתו לא עובדת, כמו אותו אברך שזכאי לאותם 1,000 שקלים של הבטחת הכנסה, שגם הוא יקבל.

ישראל אייכלר: מקובל עלי.

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: הוא כותב בפירוש שעצם העובדה – אתם יודעים מה, אני אצטט אותו, למה אני צריך: "האזנתי אתמול בקשב לשלל הדוברים החרדים לסוגיהם שהציפו את מסכי הטלוויזיה, תדרי הרדיו ואתרי האינטרנט.

ישראל אייכלר: איש מהם לא השמיע ולו נימוק אחד ראוי לשמו – ברברת מחוצפת שתולה את האשם בבן-גוריון, זה שהחליט שיש מקום במדינה היהודית גם לאברכים שתורתם אומנותם".

ישראל אייכלר: והוא מדבר פה, והוא מכחיש את זה וטוען: "מה היה אומר בן-גוריון לו התעורר היום ורואה שיש כבר רבבת מקבלי הבטחת הכנסה?

ישראל אייכלר: " – אתם שומעים, רבבת מקבלי הבטחת הכנסה.

ישראל אייכלר: יש מאות אלפים של אנשים במדינה הזאת שמקבלים סיוע סוציאלי ורווחה ומהביטוח הלאומי, הבטחת הכנסה גם ודמי אבטלה וכל זה, אבל הוא מדבר פה על דבר שמאוד מפריע לו – "שמצטרפים לעשרות-אלפי פטורים – – – ולכ-100,000 אברכים מסובסדי מדינה?

ישראל אייכלר: וככל שמתעצמת החבורה הזו וגדלה, כך גוברת גם חוצפתה.

ישראל אייכלר: – – – שהרי אין שום דרך לפרנס עדה גדולה כל כך של פרזיטים".

ישראל אייכלר: "מרוב שיש מקום במדינה הזאת לאברכים – – – כבר לא נותר מקום למדינה עצמה".

ישראל אייכלר: ופה הוא תוקף את הנציגות החרדית: "החלטת הבג"ץ מאתמול באה להגן עלינו ועל קיומנו כאן" – כך הוא כותב.

ישראל אייכלר: זה לא הדבר הכי חריף שנכתב, אבל אני רוצה לומר, רואים בתוך השורות, לא רק שלו, שלא אכפת להם מהכסף.

ישראל אייכלר: הם לא צריכים את 1,000 השקל האלה.

ישראל אייכלר: הם לא רוצים שיהיו יהודים לומדי תורה בארץ-ישראל ולא יהודים שומרי תורה בארץ-ישראל.

ישראל אייכלר: כאשר יאיר לפיד אתמול אמר בריאיון שהוא יעקור 80,000–90,000 אנשים מתנחלים, לא בגלל – קודם אני מצטט אותו, והוא אומר שזה יכאב, וממשלה צריכה לעשות דברים כואבים וארוכים, ולא דברים קצרים ונוחים – המדינה לא תהיה אותה מדינה, אני ואתה לא נהיה אותם אנשים.

ישראל אייכלר: זו תהיה הקריעה הגדולה ביותר של מדינת ישראל מאז מלחמת יום הכיפורים.

ישראל אייכלר: נו, הייתי מצפה ששר אחראי בממשלה יגיד: אם זאת קריעה כזאת גדולה, נחכה רגע, נראה, אולי הערבים יסכימו לשלום, אולי יסכימו לאיזה הסדר אחר; למה לעקור כל כך הרבה אנשים באכזריות כזאת?

ישראל אייכלר: והוא אומר: לא, אנחנו חייבים לעשות את זה.

ישראל אייכלר: אגב, הוא אמר באותו ריאיון שמה שקרה כאן זה הדבר הכי חשוב, שהריבון חזר להיות ריבון, והודיע לחרדים: אנחנו הריבון, זה הערכים שלנו ואתם חייבים לקבל אותם.

ישראל אייכלר: מדובר פשוט בסגנון של כובש זר, שהגיע לארץ זרה ואומר לנתינים: אני פה הריבון, ואתם תעשו מה שאני אומר.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר, חאפז אל-אסד מייצג 10% של העלאווים, והוא חושב שהוא הריבון על סוריה, וכל 90% האחרים צריכים לקבל את הערכים ואת השלטון שלו.

ישראל אייכלר: הוא מוכן לעשות על זה דברים נוראים, עד כדי שפיכות דמים נוראה והריסת סוריה.

ישראל אייכלר: באירופה יש גזענים שאומרים – מה, הזמן הולך להיגמר אני רואה.

יוני שטבון: פתחת בנושא אחר, של יום ירושלים.

יוני שטבון: נוסיף עוד שתי דקות.

ישראל אייכלר: אה, תודה.

ישראל אייכלר: אז אני ממש חוזר לנושא עצמו.

ישראל אייכלר: באירופה הצביעו המון המון אנשים לפרלמנט האירופי בתנועות שאמרו: השבט הלבן צריך לשלוט באירופה, ולא האחרים.

ישראל אייכלר: הוא החליט שהוא ראש השבט הלבן, והוא יכפה עליהם.

ישראל אייכלר: ואני שואל את הבית היהודי, חברי וידידי, חלקם גם אהובי: למה אתם יכולים להיות שותפים לאדם שמבטיח לכם שהוא רוצה להרוס את הבתים שלכם?

ישראל אייכלר: אני במקומכם הייתי אומר לו: אדוני, אם אתה תיגע בבית שלנו אתה לא תגור בבית שלך.

ישראל אייכלר: בפירוש הייתי אומר כך.

ישראל אייכלר: ואנחנו בעד הסדר מדיני כלשהו, אנחנו בעד שלום, אבל איזה מין אכזריות, וריבון אכזר כזה, שאומר: אנחנו נעשה קריעה גדולה?

ישראל אייכלר: מי משלם את המחיר של הקריעה הזאת, הילדים הקטנים שיגורשו מבתיהם והילדים שלו ישבו בבית?

ישראל אייכלר: אני במקומכם הייתי אומר לו: אם הילדים שלי ייעקרו מהבית, הילדים שלך לא יגורו בבית שלך, והם ייעקרו מהבית שלך, איפה שאתה גר.

ישראל אייכלר: אתם לא אומרים את זה.

ישראל אייכלר: אז אני, ברשותך, אדוני היושב-ראש, רוצה עוד דקה לציין לגבי עצם הנושא של הבג"ץ.

יוני שטבון: אני לא הבנתי, חבר הכנסת אייכלר.

יוני שטבון: אתה בעצמך שאמרת שאתה בעד הסדר שמשמעותו עקירת תושבים.

ישראל אייכלר: לא, לא.

יוני שטבון: אז לא הבנתי.

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: לא אמרתי שאני בעד עקירת יישובים.

ישראל אייכלר: אמרתי: בעד הסדר שלום עם השכנים.

ישראל אייכלר: הרב רביץ, זיכרונו לברכה, הציע פעם, למשל, איזו הצעה, שכמו שהיישובים הערביים נשארו פה תחת ריבונות ישראלית, יהיו יישובים, אולי, תחת ריבונות משותפת, אולי ריבונות פדרלית, אולי פיקוח בין-לאומי, אני לא יודע מה.

ישראל אייכלר: להגיד: אני הולך לעקור אנשים מבתיהם, כשאתה יודע שהצד השני עוד לא ערוך בכלל לשלום, זאת אכזריות, זאת בריונות – זה ריבון, בקיצור, זה פריץ, על זה אני מדבר.

ישראל אייכלר: אני לא מדבר על הבפועל, למעשה.

ישראל אייכלר: אני לא מאמין שזה יקרה בכלל.

ישראל אייכלר: עכשיו לגבי זה – חבר הכנסת משה פייגלין, ואני מודה לו על כך, הזמין מחקר, ועלות של סטודנט, "הכוללים השמאלניים" הוא קרא לזה – סטודנטים שיושבים ולומדים מדעי הרוח; לא מדעי הרוח של עבודה סוציאלית ודברים חשובים לאזרח, אלא מדעי מגדר וכל מיני דברים כאלה, שהם ודאי ודאי לא תורמים למשק יותר מאשר לימוד תורה; וזה כבר היה לפני שנתיים, כאשר אברך קיבל 700 שקל.

ישראל אייכלר: אז הוא חישב שהעלות של סטודנט למדינה לשנה היא 8,400 שקל, ועלות של – – –

משה זלמן פייגלין: עלות של לומד תורה.

ישראל אייכלר: סליחה, העלות של לומד תורה היא 8,400 שקל לאדם, ועלות של סטודנט ב"כולל השמאלני", כפי שחבר הכנסת פייגלין קורא לו, היא 25,500 שקל.

ישראל אייכלר: זאת אומרת ששקר ענו באחיהם לומר לציבור הישראלי שבני הישיבות מקבלים יותר מסטודנטים.

ישראל אייכלר: ולכן אני לא סולח ולא אמחל לעולם לשופט רובינשטיין, שכתב כל כך הרבה דברי ברברת, שהוא לא ציין שלא רק שהסטודנט לא מופלה לרעה ביחס לבן הישיבה, אלא פי-עשרה מקבל סטודנט, או הפרופסורים שלו, או המוסד שלו, מאשר ישיבה ותלמיד ישיבה.

ישראל אייכלר: זה לא נמצא שם.

ישראל אייכלר: לוקחים סעיף מסוים – והוא לא ציין את העובדה שאם אותם בני-ישיבות, אותם אברכים, אותם 10,000, היו הולכים לביטוח הלאומי ומבקשים לא כבני ישיבות, אלא כעניים, הבטחת הכנסה שמגיעה להם כי הם מובטלים, או כעניים ברחוב, או שאפילו אברך היה הולך לבית-מרזח, הוא היה מקבל 2,800 שקל באותו תקציב של הבטחת הכנסה מהביטוח הלאומי, לא ממשרד החינוך.

ישראל אייכלר: אז איך על 1,000 השקל האלה הולכים ועושים כזאת מין גזירה, ולשרת את אותם רפורמים, שרובינשטיין מכיר אותם בדיוק ויודע מה המניעים שלהם.

ישראל אייכלר: ולכן, אני לא רוצה להשתמש בביטויים חריפים מדי, אבל אני רוצה לומר לאדון רובינשטיין: תדע לך שלא ייסלח לך מה שאתה עשית לאותם עניי ישראל, והקדוש-ברוך-הוא חומל דלים, והוא יודע לנקום במי שפוגע בילדיו, ולא משנה אם קוראים לו רובינשטיין, או קוראים לו ג'ובראן, או כל שופט אחר שהיה שם.

ישראל אייכלר: הייתי מצפה משופט, גם תלמיד חכם אפילו, שלפחות לא ישתמש בתורה או בארגומנטים דתיים לימודיים ותלמודיים כשהוא הולך לפגוע באברכים שלומדים תורה ב-1,000 שקל המסכנים.

ישראל אייכלר: ושוב, מדובר באברך שיש לו ארבעה ילדים ואשתו לא עובדת ואין לו רכב, כמעט אין כאלה, אבל אותו מיעוט קטן, של 10,000 האנשים האלה – ואני קורא מפה לאברכים האלה: לכו לביטוח הלאומי, תצהירו שאתם רוצים לעבוד, ולא ייתנו לכם עבודה כי – –

יוני שטבון: נא לסיים.

ישראל אייכלר: – – יש 200,000 מובטלים ו-60,000 מקומות עבודה, ותיקחו 2,800 שקל המגיעים לכם כדין, ואל תיקחו את הפרוטות העלובות האלה.

ישראל אייכלר: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אייכלר.

יוני שטבון: ישיב על הדברים סגן שר החינוך חבר הכנסת אבי וורצמן, ויש לנו אחר כך עמדה נוספת של חבר הכנסת שמעון סולומון.

יוני שטבון: בבקשה.

אברהם וורצמן: חברי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, חג שמח, חג ירושלים שמח, יום שבו אנחנו צריכים כולנו להודות לריבונו של עולם על כל הטוב שגמל אתנו; לפני 48-47 שנים, כמו שחבר הכנסת אייכלר סיפר, איפה היינו אז ואיפה אנחנו היום, ואנחנו רואים את התגשמות דברי הנביא זכריה: עוד ישבו זקנים וזקנות ברחובות ירושלים, וילדים וילדות משחקים ברחובותיה.

אברהם וורצמן: אנחנו רואים את ירושלים מתפתחת, וגדלה, והיום בבוקר, רק היום בבוקר, זכינו, היושב-ראש ואנוכי, יחד עם ראשי ישיבות ואלפי תלמידים, תלמידי חכמים מישיבות ההסדר, להיות בכותל המערבי ולשמוח בשמחתה של ירושלים ולהגיד הלל ולשמוח ולהודות לקדוש-ברוך-הוא.

אברהם וורצמן: תודה גדולה לקדוש-ברוך-הוא.

אברהם וורצמן: היום בירושלים, בהר-הבית, ביום ירושלים, ביום שבו ממשלת ישראל וצבא הגנה לישראל בעצם הכריזו על הריבונות שלנו בירושלים, ביום הזה סגרו את הר-הבית לביקור יהודים.

אברהם וורצמן: ולמה סגרו את הר-הבית לביקור יהודים?

אברהם וורצמן: כי ביום הזה איזה קבוצה קטנה של פרחחים התחילו לזרוק אבנים בהר-הבית, ומשטרת ישראל פחדה שיתחילו שם מהומות, וסגרו את מתחם הר-הבית ליהודים.

אברהם וורצמן: ואין לי מילה אחרת – דווקא ביום חגה של ירושלים – לומר: זאת בושה.

משה גפני: אה, זה משום שכתוב בתורה: אם בחוקותי תלכו ונתתי שלום בארץ – –

אברהם וורצמן: בושה וחרפה.

משה גפני: – – ואם לא, יקיאו אתכם מהארץ.

אברהם וורצמן: זאת בושה וחרפה.

משה גפני: ביום שבו פוגעים באברכים לומדי תורה, מקיאים אתכם מהארץ.

יוני שטבון: חבר הכנסת גפני, אם תרצה לעלות לעמדה נוספת, בבקשה.

משה גפני: יום ירושלים, מעניין.

יוני שטבון: בבקשה, אדוני השר.

אברהם וורצמן: פשוט אני מחכה שתצא.

אברהם וורצמן: תודה.

אברהם וורצמן: יום ירושלים, היום שבו הוכרזה הריבונות על ירושלים, היום שבו חזרנו לירושלים – דבר כזה לא יכול לקרות בירושלים.

אברהם וורצמן: ואני קורא פה לכנסת ולממשלה: אדרבה, דווקא ביום הזה, דווקא מתוך היום הזה, בואו נגדיל את הריבונות שלנו בהר-הבית, בואו נאפשר לאנשים להתפלל, בואו נאפשר לאנשים להסתובב.

אברהם וורצמן: מה הבושה הזאת, שקובעים לנו ומחליטים בשבילנו איך אנו נתנהג בהר-הבית, במקום הכי מקודש לעם היהודי?

אברהם וורצמן: ולא יעזור מה שאמרו פה קודם, כל הסילופים והשקרים הללו; הם הגיעו אלפי שנים אחרינו.

אברהם וורצמן: הרי המקום הזה הוא שלנו.

אברהם וורצמן: הוא שלנו כי הקדוש-ברוך-הוא הבטיח אותו לנו.

אברהם וורצמן: הוא שלנו כי שם היה בית-המקדש.

אברהם וורצמן: הוא שלנו, כי זה שלנו, פשוט.

אברהם וורצמן: ולא יבוא מישהו ויגיד לנו שאבותינו היו כנענים וכל מיני סיפורים כאלה.

אברהם וורצמן: אנחנו אומרים: ירושלים היא רק של העם היהודי.

אברהם וורצמן: אנחנו מכבדים אחרים; אנחנו יודעים לתת כבוד לאומות אחרות; אנחנו יודעים לתת גם לאזרחים אחרים במדינת ישראל אפילו שוויון זכויות, אבל ירושלים, ובוודאי הר-הבית – הוא שלנו, נקודה.

אברהם וורצמן: לעצם העניין, חבר הכנסת אייכלר, אני מאוד הצטערתי לקרוא את ההחלטה של בג"ץ; אתה יודע כמה תורה חשובה לי, באופן אישי, זה מה שעשיתי גם כל החיים שלי.

אברהם וורצמן: וכשקראתי את ההחלטה – אני אומר לך שבאמת נקרע לבי, לא פחות.

אברהם וורצמן: נקרע לבי ש-10,000 אברכים, ודווקא אברכים עם האמצעים הדלים ביותר במדינת ישראל, כמו שפירטת ואין צורך לפרט שוב, לא יזכו במה שהממשלה והכנסת החליטו לתת להם.

אברהם וורצמן: אני מאוד מאוד הצטערתי, אבל, כמו שאתה יודע, זאת החלטת בג"ץ, זו לא החלטה של המשרד.

אברהם וורצמן: אני לא יודע למה אני בכלל עונה, אני חושב ששרת המשפטים הייתה אמורה לענות; לא יודע אם משרד החינוך אמור לענות.

אברהם וורצמן: אבל התשובה היא: כידוע, ביום ראשון האחרון, 25 במאי, ניתן פסק-דין בבג"ץ 616/11, שבו נקבע פה-אחד כי ייאסר על משרד החינוך לבצע כל תשלום שעניינו מלגת לימודים ועידוד השתלבות אברכי הכוללים בתעסוקה – זה לא המלגות הרגילות, זה רק המלגות המיוחדות הללו – והחל מיום 2 בינואר 2015 תבוטל החלטת הממשלה 2614 מיום 19 באוקטובר 2010, שקבעה את תנאי הזכאות.

אברהם וורצמן: טוב, אני לא רוצה להתחיל לפרט, אבל אתה יודע שגם השאירו בכל זאת קבוצה מהם שכן יקבלו.

אברהם וורצמן: אני לא רוצה לפרט, אבל שוב, זו החלטת בג"ץ ואין הרבה מה להוסיף על הדבר.

אברהם וורצמן: שוב הפעם, כמו שאמרתי, אני מאוד מאוד מצר על פגיעה בתלמידי חכמים ואברכים שזה ממש פת הלחם שלהם.

אברהם וורצמן: תודה רבה.

ישראל אייכלר: אתה יודע שאותו בג"ץ פגע בבית.

יוני שטבון: אדוני סגן השר, לאיזה ועדה אתה מציע?

יוני שטבון: איזה ועדה אתם רוצים?

יעקב מרגי: חינוך.

ישראל אייכלר: ועדת חינוך?

ישראל אייכלר: ועדת המדע אני רוצה.

יוני שטבון: ועדת מדע?

יוני שטבון: בסדר גמור.

יוני שטבון: לפני שאנחנו עוברים להצבעה, יש לנו עמדה נוספת של חבר הכנסת שמעון סולומון, ולאחר מכן – חבר הכנסת יעקב מרגי.

שמעון סולומון: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת, מליאה כמעט ריקה, אבל חשוב לומר כמה משפטים, בשביל הצופים בעיקר.

שמעון סולומון: יש הרי רייטינג די גבוה, אז אנחנו מדברים לקהל בעצם.

שמעון סולומון: יום ירושלים היום, ואכן זה חגיגה – ירושלים שחוברה לה, וטוב שכך.

שמעון סולומון: היום גם חל יום הזיכרון לנספי סודאן יוצאי אתיופיה, כמו שאתם יודעים.

שמעון סולומון: ולא במקרה, דרך אגב: יום שמחה מצד אחד, אבל מצד שני, אנחנו, שחלמנו אלפי שנים לעלות לישראל – אין יום יותר מתאים מאשר לציין ביום הזה את אלה שלא הצליחו לעלות במסע ונשארו בדרך, ויש גם כאלה שנעדרים, עד היום.

שמעון סולומון: מישהו כאן ציין, הרב מרגי, על הרבי מלובביץ', על המנהיג הגדול.

שמעון סולומון: אומנם יום הפטירה הוא 1 ביולי, אבל היום, מסיבות ידועות, היום הוא ציין.

שמעון סולומון: ואני רוצה לדבר גם על מנהיג אחר, מהקהילה האתיופית, מנהיג רוחני, שבאמת הנהיג את הקהילה ביד רמה, ובסוף שנות ה-70, כשהתחלנו את המסע לארץ, אמרו לו: תשמע, בסודאן, אלה שהלכו לפנינו, הנשים נאנסות, הילדים מתים, המבוגרים נהרגים, הגברים לוקחים אותם לעבדות.

שמעון סולומון: ככה, ציירו לו תמונה שחורה, ואמרו לו: תשמע, אי-אפשר, תגיד משהו, כולם מקשיבים לך.

שמעון סולומון: ואז הוא ענה, ואני מצטט: אני לא חשוב יותר מאחי בסודאן, גורלי כגורלם; וחייבים לברוח לסודאן כדי למצוא את הדרך משם לישראל.

שמעון סולומון: ככה אמר, למרות כל הקשיים, למרות כל המסרים שקיבלנו, שיש טרגדיה בדרך ובסודאן; ובסוף, באומץ רב, כאיש רוחני, כמנהיג שראה מעבר, הוא החליט שאנחנו לא עוצרים וממשיכים ללכת.

שמעון סולומון: בסופו של דבר, אנשים כמוהו צדקו, ובסוף, לאחר כל הסבל, היום אנחנו כאן, שמחים, בירושלים שחוברה לה, ביחד עם עם ישראל.

שמעון סולומון: והשנה במיוחד זו חגיגה מיוחדת, מפני שהיום, השנה הזו, בעצם סיימו את כל הרשימה של כל הנעדרים; כי עד היום היו שמועות, כל אחד אומר, 1,000, 2,000, 3,000, לא ידענו – עוד חצי דקה.

שמעון סולומון: והשנה הזאת הוועדה סיימה את עבודתה, ובעצם ראינו את האנדרטה.

שמעון סולומון: שמותיהם של הנספים חקוקים בסלע, בזיכרון, והיום אני גם מוביל את המהלך, בתיאום עם משרד ראש הממשלה, גם לעבוד, לגבי אלה שנעדרו, כדי שיוכלו גם כן – משפחותיהם בעיקר ידעו איפה הם.

שמעון סולומון: תודה.

יוני שטבון: יישר כוח, חבר הכנסת שמעון סולומון.

יוני שטבון: חבר הכנסת יעקב מרגי – אני מתאר לעצמי שבנושא עצמו, של החלטת בג"ץ.

יעקב מרגי: אין ספק, אבל לא אוכל להשאיר גם את ההזדהות.

יעקב מרגי: ארץ-ישראל נקנית גם בייסורים, וכולם מכירים את סיפורי ההעפלה, וזו הייתה גם מנת חלקם של היהודים היקרים שעלו מאתיופיה, בייסורים רבים, וזה המקום לציין – אני חושב שהכנסת צריכה – אומנם ההצעה לסדר-היום בוטלה, אבל צריך להעלות אותה בכל עת.

יעקב מרגי: לעניין ההצעה לסדר-היום, אני בהתחלה זעמתי, אפילו, על החלטת בג"ץ, כי אני חושב שבג"ץ זה לא הדין ייקוב את ההר, עם כל הכבוד.

יעקב מרגי: הוא מתיימר, בכל אופן, ככזה, לראות מה טוב למדינה.

יעקב מרגי: הוא היה צריך להמליץ לכנסת למצוא משהו שוויוני, איזה מסלול.

יעקב מרגי: הוא ביטל, הוא החליט לבטל.

יעקב מרגי: אבל זה לא הוויכוח.

יעקב מרגי: אני שמח על הסיפה בהודעתו של חבר הכנסת אייכלר, שזה בא דווקא מההנהגה של הציבור החרדי.

יעקב מרגי: תמיד זעקתי וטענתי שיש לבטל את זה ולשלוח את כולם בשלשות לשירות התעסוקה, למוסד לביטוח לאומי.

יעקב מרגי: אבל אתה יודע מה יקרה, חבר הכנסת אייכלר?

יעקב מרגי: הם ישנו את מהות הבטחת הכנסה ויחליטו שהבטחת הכנסה תהיה רק למשפחות בעלות שני ילדים ומטה, כי ארבעה ילדים זה יהיה לחרדים וערבים; ואז יבטלו גם את הבטחת ההכנסה הרגילה.

יעקב מרגי: תודה, אדוני.

יוני שטבון: תודה רבה, חבר הכנסת יעקב מרגי.

יוני שטבון: חברי חברי כנסת, אנחנו עוברים להצבעה, והנושא, כמובן על-פי בקשת המציעים, יועבר לוועדת החינוך.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

ישראל אייכלר: ועדת המדע.

יוני שטבון: תיקון, לוועדת המדע.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 20 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת המדע והטכנולוגיה נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 6, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יוני שטבון: הנושא יועבר לוועדת המדע.

יוני שטבון: התאמת הרפורמות "אופק חדש" ו"עוז לתמורה" לבתי-הספר הערביים

יוני שטבון: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעה לסדר-היום בנושא התאמת הרפורמות "אופק חדש" ו"עוז לתמורה" לבתי-ספר הערביים, מס' 3163, של חברת כנסת חנין זועבי.

יוני שטבון: עשר דקות, בבקשה.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני סגן השר, אני מעלה פה גם סוגיה קונקרטית וגם סוגיה פחות קונקרטית, יותר עקרונית.

חנין זועבי: הסוגיה הקונקרטית מתייחסת לתוכנית "אופק חדש".

חנין זועבי: הסוגיה העקרונית, שאני לא אפתח אותה ואני לא אשים אותה במוקד העניין, מתייחסת לשאלה איך משרד החינוך מתייחס לחינוך הערבי; איך הוא מתכנן את התוכניות שלו, איך הוא מתאים את התוכניות שלו לבתי-הספר הערביים.

חנין זועבי: וכאשר הוא קובע מדיניות, מחליט על ראייה חינוכית או פדגוגית כלשהי, האם מה שמנחה אותו זה שיש בפנינו תרבות מסוימת, צרכים מסוימים, ששונים מהצרכים של מגזרים אחרים, שזה ההיגיון היחיד שיכול להצדיק את קיומה של מערכת החינוך הערבית – הרי יש במשרד החינוך מושג כזה, מערכת החינוך הערבית – או שמה שמנחה את משרד החינוך הוא תכנון מרכזי, ראשי, לכל המערכות, בלי להביא בחשבון יכולת פדגוגית, יכולת מקצועית, מצב התשתיות בבתי-הספר, מאפיינים פיזיים בבתי-הספר, בלי שיביא את זה בחשבון.

חנין זועבי: ואז מנסים להחיל את כל התוכניות, בפרטים שלהן, על כל בתי-הספר.

חנין זועבי: עכשיו, יש נסיבות שבהן משרד החינוך מחליט שלא להחיל בכלל תוכניות מסוימות על בתי-הספר הערביים.

חנין זועבי: זה כאשר מדובר בזהות.

חנין זועבי: למשל, תוכניות על ציונות ועל אהבת הארץ לא מחילים על בתי-הספר כי אין לנו ארץ לאהוב, אנחנו לא יודעים לאהוב את הארץ, נכון, אדוני היושב-ראש?

יוני שטבון: בעיה רצינית, אבל אני מסכים אתך.

חנין זועבי: אין לנו קשר עם המולדת וגם אין לנו זהות, אז לא כדאי.

חנין זועבי: ואפילו פה, בלי להיכנס לאידיאולוגיה ולפוליטיקה, לא מחשיבים כמה תקציבים בתי-הספר הערביים מפסידים מכך שהתוכניות האלה לא נכנסות בתי-הספר ולא האלטרנטיבות שלהן – תוכניות שמותאמות לזהות ולתרבות שלנו.

חנין זועבי: אנחנו מפסידים תוכניות ותקציבים ומאמץ שמוקצים בצורה אקסקלוסיבית לבתי-הספר היהודיים.

חנין זועבי: בהצעה לסדר-היום אני רוצה להתמקד ב"אופק חדש", אדוני סגן השר.

חנין זועבי: יש לי טענה, שבמקרה של "אופק חדש" נעשתה מחשבה מאוד מרכזית, והיא הסתכלה והתמקדה רק בבתי-הספר היהודיים, הלא-ערביים, הלא-חרדיים.

חנין זועבי: היא הסתכלה על היכולת שלהם, על התשתית הפיזית שלהם, אפילו על המבנה, אפילו על המקום, ולמענם היא עיצבה את התוכנית הזאת של "אופק חדש", שגם אם אני מסכימה עם המטרות שלה, אני מסכימה עם ההיגיון שלה, היא אטומה.

חנין זועבי: כאשר עשרות מורים נפגשים אתי ומדברים על הקושי, וגם תלמידים מדברים על הקושי, אז אני רוצה להציג לפניך את הטענה שהיא – יש בה אטימות לא רק כלפי הצרכים של בתי-הספר, כלפי התלמיד עצמו; פר-תלמיד היא אטומה, כי כאשר אתה אטום לקולקטיב תרבותי-לאומי-חברתי מסוים אז אתה אטום גם לתלמיד שנמצא בתוך הקולקטיב הזה.

חנין זועבי: חיפשנו במשרד שלי מחקרים על "אופק חדש", מחקרים שבוחנים את היעילות של התוכנית או ניירות עמדה שבוחנים את ההצלחה וקשורים להערכת הרפורמה.

חנין זועבי: לא מצאנו נתונים מספיקים, אדוני סגן השר, שבוחנים את הצלחת התוכנית לפי מגזר, וזה חשוב.

חנין זועבי: זה חשוב.

חנין זועבי: לא לבחון את ההצלחה הכללית, כי המון כישלונות פרטניים נבלעים בתוך מדד של הצלחה כללית.

חנין זועבי: ודווקא מצאתי מחקר – אחרי שנתיים – שמתייחס לשנתיים מאז החלת הרפורמה, ושם לא מצאתי נתונים משמחים.

חנין זועבי: אני רק אדגים לפניך כמה נתונים שהתפרסמו במחקרים של משרד החינוך.

חנין זועבי: קודם כול, הנה חמישה נתונים: בבתי-הספר לא נמצאו – ואתה תתקן אותי – בשני המגזרים לא נמצאו הבדלים ברמת הישגי התלמידים בשנים שלפני הרפורמה ובשנים שאחרי הרפורמה; נמצא קשר מתון בין הרפורמה להישגים במתמטיקה, אכן, אך לא נמצא בתחום המדעים או בתחום האנגלית כל שיפור כזה; לא נמצאו הבדלים ברמת ההישגים בתחומי הדעת; 3.

חנין זועבי: בבתי-הספר לא נמצאו הבדלים באקלים הבית-ספרי בהשוואה בין בתי-ספר שהצטרפו לתוכנית ובתי-ספר שלא הצטרפו.

חנין זועבי: אפילו האקלים הבית-ספרי, היחס בין המורה לבין התלמיד; נתון רביעי: המקצוע לא נהפך לאטרקטיבי יותר.

חנין זועבי: לא נמדדה עלייה במעמד המורה ולא ביוקרת המקצוע; חלה עלייה בשיעור הנשירה של מורים, גם חדשים וגם ותיקים.

חנין זועבי: נוסף על מדדים אלה, אדוני הסגן, המון בתי-ספר במגזר הערבי העידו שהרפורמה דווקא הקשתה בתהליך השגרתי בתוך בתי-הספר.

חנין זועבי: בבתי-הספר שאין ביכולתם הפיזית, מבחינת המקום, מבחינת מרחב הלימוד, אין ביכולתם לממש את התוכנית – לא רק שהתוכנית לא הועילה לבית-הספר, היא העיקה על מהלך היום-יום השגרתי.

חנין זועבי: אני אתן לך כמה סיבות שכדאי לבדוק, ואני בטוחה שאתה מודע לחלק מהן: המבנים לא מותאמים.

חנין זועבי: רפורמת "אופק חדש" דורשת עבודה יותר אינטנסיבית.

חנין זועבי: אתה יודע, עבודה בקבוצות קטנות יותר, עבודה אינדיבידואלית, זוויות – שיעור פרטני שמצריך זווית מיוחדת לתלמיד.

חנין זועבי: על מנת שהשיעורים הפרטניים האלה יהיו יעילים, המורים צריכים לשהות בחדרים קטנים ומצוידים למטרה זו, ואין חדרים.

חנין זועבי: אז הם – אתה יודע איפה הם, איפה בתי הספר שמים?

חנין זועבי: גם בספרייה, גם בחדרי המורים, גם בפרוזדור, באמצע הכיתות, מכיוון שבתי-הספר סובלים ממחסור רציני בחדרים ומתקשים לממש את התוכנית.

חנין זועבי: הנשירה בבתי-הספר הערביים – נשירה של התלמידים בגלל העומס אחרי יום לימודים ארוך – הנשירה של התלמידים בבתי-הספר הערביים היא יותר גדולה מאשר הנשירה בבתי-הספר היהודיים.

חנין זועבי: וגם מדובר על תופעה של נשירת המורים, אפילו נשירה סמויה של המורים, ומנהלי בתי-הספר מעידים שהם נאלצים להתמודד עם היעדרויות של מורים יותר מאשר לפני הרפורמה.

חנין זועבי: אני רוצה לעבור בצורה מהירה להמלצות.

חנין זועבי: אני לא אומרת שהתוכנית כישלון אדיר, ואני לא אומרת שצריכים למחוק.

חנין זועבי: אני אומרת דבר פשוט: מימוש סלקטיבי.

חנין זועבי: לפעמים חלק מהכישלון של התוכנית הוא לא בתוכנית עצמה ואפילו לא בדרך המימוש, אלא במימוש הכולל, השרירותי – כל בתי-הספר חייבים להיכנס וכל המורים חייבים להיכנס.

חנין זועבי: יש לי הצעה, ואתה תגיד לי אם היא הגיונית או לא: למה לא לשקול להחיל את התוכנית הטובה, הטובה, על בתי-ספר שמסוגלים לממש אותה?

חנין זועבי: למה להכניס אותה לכל בתי-הספר באזור מסוים?

חנין זועבי: יש בתי-ספר, גם במגזר הערבי, שיכולים לממש את התוכנית, ויש שלא.

חנין זועבי: אני רוצה שאתה תשוחח אתי על הדבר הזה, אדוני הסגן.

חנין זועבי: בוא לא נתחיל להגיד כמה היא טובה.

חנין זועבי: הרי אני בנצרת ואני ישבתי עם עשרות מורים, ביותר משמונה בתי-ספר רק בנצרת, ואלה ממצאי אמת.

חנין זועבי: אז אני אומרת לך: סלקטיביות.

חנין זועבי: זו מילת הקסם, זה הפתרון.

חנין זועבי: לא רק סלקטיביות לגבי בית-הספר – סלקטיביות לגבי המורה.

חנין זועבי: מורות אֵם – ואני פה אתן לך, אמקד בעיה – משרות של מורות אֵם.

חנין זועבי: אם משרד החינוך יתעניין במגזר הזה של מורות אימהות ויערוך מחקר, אתה תזהה תחושה של תסכול, תחושה של עומס, תחושה של עייפות, של אי-שביעות רצון, במיוחד אצל האימהות המורות ובמיוחד האימהות המורות הערביות.

חנין זועבי: אז ההצעה הצנועה שלי, הלוגית שלי, היא גם לתת למורים חופש לבחור אם הם ייכללו ברפורמה הזאת או לא, או שאתה – משרד החינוך יבחן בצורה ספציפית את מידת התאמתה של הרפורמה הזאת למורות האימהות.

חנין זועבי: לא יכפו את התוכנית על כל המורים ועל כל המורות.

חנין זועבי: רק משפט אחרון – אני גם כעסתי על התגובה של משרד החינוך באחד המחקרים כאשר אמרו שבתי-הספר הערביים, הרבה בתי-ספר לא מותאמים ל"אופק חדש".

חנין זועבי: מה התגובה – – –

יוני שטבון: חברת הכנסת, רק לסיים.

יוני שטבון: משפט.

חנין זועבי: אני מסיימת, נקודה אחרונה.

חנין זועבי: – – – לעבוד עם מה שיש.

חנין זועבי: זה מה שיש לכם – תנסו אתם להתאים, תנסו אתם לעבוד עם התשתית שיש לכם.

חנין זועבי: אז אנא, הסגן, תשובה עניינית ובלי – – – אוקיי, תודה.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: תודה.

חנין זועבי: – – – בלי לשכנע אותי.

יוני שטבון: חברת הכנסת זועבי, תודה.

יוני שטבון: סגן שר החינוך ישיב על הדברים, בבקשה.

אברהם וורצמן: קודם כול, אדוני היושב-ראש, אדוני המזכיר היקר, תודה רבה על כל העבודה.

אברהם וורצמן: חג שמח, קודם כול, חברת הכנסת זועבי – יום ירושלים.

חנין זועבי: אתה – – –

אברהם וורצמן: לא, רק אמרתי חג שמח.

חנין זועבי: אתה מזלזל בי.

חנין זועבי: זה לא חג.

חנין זועבי: אל תזלזל בי, אל תתחיל בגישה הזאת.

חנין זועבי: לא, לא.

חנין זועבי: אל תתחיל, אני – – –

אברהם וורצמן: אני אומר חג שמח.

יעקב מרגי: תגיד לי, למה אתה אומר לה?

אברהם וורצמן: חג שמח גם לך, חבר הכנסת מרגי.

חנין זועבי: – – –

אברהם וורצמן: לא, אל תכעסי.

חנין זועבי: זה כיבוש.

חנין זועבי: אתה רוצה – – –?

חנין זועבי: זה כיבוש.

אברהם וורצמן: אז חג שמח.

אברהם וורצמן: אוקיי, אני רוצה, קודם כול – אני באמת רוצה לתת תשובה עניינית, כי באמת, קודם כול, הפנייה שלך היא פנייה עניינית והיא לטובת המערכת.

אברהם וורצמן: אני חושב שאת אומרת דברים של טעם, ואני רוצה להתייחס מתוך התשובה של המשרד.

אברהם וורצמן: קודם כול, אולי נתמקד ב"אופק חדש", פחות ב"עוז לתמורה", למרות – את התמקדת יותר ב"אופק חדש".

אברהם וורצמן: "אופק חדש" התחיל ב-2008.

אברהם וורצמן: אנחנו נמצאים היום שש שנים אחרי חתימת ההסכם.

אברהם וורצמן: אין ספק שגם "אופק חדש" וגם "עוז לתמורה" חוללו שינויים מאוד מאוד גדולים במבנה ההוראה והלימוד במדינת ישראל.

אברהם וורצמן: אולי אני אגיד במילה אחת קודם כול את המטרה, מה המטרה של "אופק חדש" ו"עוז לתמורה".

אברהם וורצמן: דבר ראשון, לחזק את מעמדם של עובדי ההוראה ולשפר את שכרם ואת תנאי עבודתם.

אברהם וורצמן: לא דיברת על העניין, אבל קחי מורה ממוצע, מורֶה או מורָה שעבדו במערכת לפני שבע-שמונה שנים, קחי אותם היום, אחרי "אופק חדש", השכר שלהם עלה בשיעור גבוה מאוד.

אברהם וורצמן: אני מדבר קודם כול באופן עובדתי.

אברהם וורצמן: דבר שני, לאפשר שוויון הזדמנויות לכל תלמיד, גם בהרבה עבודה פרטנית; לשפר את הישגי התלמידים; לצמצם פערים חברתיים ולשפר את האקלים הבית-ספרי ולהרחיב ולהעצים את סמכויותיו של מנהל בית-הספר.

אברהם וורצמן: דרך אגב, בימים הללו המשרד נותן עוד יותר סמכות ומקצה עוד סכומים גדולים מאוד.

אברהם וורצמן: רק בזמן האחרון, לנושא ניהול עצמי – הוקצו עוד למעלה מ-100 מיליון שקלים לטובת ניהול עצמי, כדי להעצים את מנהל בית-הספר, כדי שיוכל לתת שירות יותר טוב לתלמידים.

אברהם וורצמן: קודם כול, בואי נתחיל בטענה שדווקא אמרת בסוף, שבית-ספר יוכל לבחור אם הוא רוצה או לא רוצה, או מורה יוכל לבחור.

אברהם וורצמן: אני מזכיר לך שזה נעשה בתהליך הדרגתי של שש שנים.

אברהם וורצמן: לא מדובר על שנה, לא אמרו שבשנה הראשונה כולם נכנסים.

אברהם וורצמן: למה עשו תהליך הדרגתי?

אברהם וורצמן: כי באו ואמרו – גם המורים, וגם בעיות של מבנים ודברים אחרים שמצריכים שינוי כחלק מהרפורמה; אי-אפשר לעשות הכול ביום אחד.

אברהם וורצמן: אני מזכיר לך, מן הסתם את יודעת, את המבנה של עבודת המורה במדינות אחרות בעולם – ברוב המדינות בעולם, ברוב המקומות שראיתי, גם באופן ישיר, מורה עובד עד השעה 16:00 בדרך כלל, ואז, גם בתוך העבודה שלו, יש לו גם הדברים הפרטניים – – –

חנין זועבי: – – – פי-שניים – – –

אברהם וורצמן: שנייה.

אברהם וורצמן: אני אומר שיש דוגמאות, יש הרבה אפשרויות, אבל הוא עד 16:00 בבית-הספר – הפגישות עם ההורים בשעה הזאת, הבדיקה של מבחנים, כתיבה של דברים, עבודה פרטנית מול ילדים, מול תלמידים, והדברים נוהגים בעולם.

אברהם וורצמן: זו לא המצאה של מדינת ישראל, חלק גדול מהדברים הללו.

אברהם וורצמן: ואין ספק שרפורמת "אופק חדש" באה ואומרת למורים: מצד אחד, אנחנו רוצים לשפר את תנאי השכר שלכם.

אברהם וורצמן: מצד שני, אנחנו רוצים גם לשנות את המבנה שהיה נהוג עד היום, שאתם בעצם קיבלתם שכר רק על מה שעשיתם מול הכיתה; אנחנו רוצים לתת לכם תגמול גם על הדברים האחרים.

אברהם וורצמן: ובעצם הרפורמה עיגנה את מה שהמורה נותן לתלמידים.

אברהם וורצמן: נוספו מאות-אלפי שעות פרטניות, שבוודאי – בכל מגזר זה חשוב, גם במגזר הערבי זה חשוב, שמורה יכול לשבת עם תלמיד באופן פרטני.

אברהם וורצמן: אני יכול לתת פה את כל הפרטים.

אברהם וורצמן: אני לא יודע אם זה חשוב עכשיו לתת את כל הפרטים, אבל אני יכול לתת גם את הפרטים, ואת יודעת, אומנם מספר שעות העבודה גדל, וזה 36 שעות בבית-ספר יסודי וחטיבת ביניים ו-40 שעות בחטיבה עליונה, אבל מדובר על בין 24 ל-26 שעות פרונטליות, וכל השאר זה בשעות שהייה, שעות תומכות הוראה, שעות פרטניות.

אברהם וורצמן: צריך לזכור שזה דבר שנותן הזדמנות דווקא לילדים שלא מסתדרים – – –

חנין זועבי: אבל זה לא – – –

אברהם וורצמן: רגע.

אברהם וורצמן: שנייה, שנייה.

אברהם וורצמן: אני אגיע.

אברהם וורצמן: אני עונה בנחת, אני אענה על הכול, ואחר כך – – – דווקא הרפורמה באה לתת הזדמנויות גם לתלמידים שלפני כן נעלמו בכיתה, הם הלכו לאיבוד בכיתה, ודווקא הרפורמה אומרת למורה: אתה חייב לעבוד עם התלמיד הזה והזה והזה.

אברהם וורצמן: זה יתרון גדול מאוד.

אברהם וורצמן: ודרך אגב, תכף אני אדבר אתך על שביעות רצון וכו', גם יש לי נתונים.

אברהם וורצמן: זה דבר ראשון.

אברהם וורצמן: דבר שני – כשהוחלט על הרפורמה פנה משרד החינוך לכל הרשויות ולכל בתי-הספר ואמר להם: תגישו את ההתאמות שנדרשות לכם.

אברהם וורצמן: ואני רוצה לומר לך שכל, כל, ההתאמות שנדרשו בעקבות הרפורמה אושרו, כולן.

אברהם וורצמן: אושרו 44 מיליון שקלים.

אברהם וורצמן: אני מדבר עכשיו רק על המגזר הערבי, ש-44 מיליון שקלים – – –

חנין זועבי: איזה מין שיטה?

אברהם וורצמן: לא, את יודעת, צריך להתאים פינות, צריך לסדר דברים, כל מיני דברים בתוך מוסדות החינוך.

חנין זועבי: – – –

אברהם וורצמן: שנייה.

אברהם וורצמן: שנייה.

אברהם וורצמן: אני אגיב.

אברהם וורצמן: אני אגיב גם על מה שאת אומרת.

אברהם וורצמן: עוד שנייה, ברשותך.

אברהם וורצמן: כל הבקשות אושרו.

אברהם וורצמן: תראי, יש פערים והיו מקומות רבים במגזר הערבי – ואת יודעת שבינתיים המדינה גם בנתה עוד הרבה, ובונה היום גם הרבה, בהרבה מאוד כיתות, הרבה מאוד כיתות.

אברהם וורצמן: דרך אגב, בונים היום הרבה הרבה יותר כיתות במגזר הערבי, באחוזים, לעומת המגזר היהודי, ואת יודעת את זה, כי יש פערים וצריך לצמצם אותם.

אברהם וורצמן: יש פערים וצריך לצמצם אותם.

אברהם וורצמן: אבל גם ספציפית, כלפי הרפורמה, ניתנו הדברים שנדרשו מהמשרד כדי לטפל בעניין.

אברהם וורצמן: עכשיו, אני מסכים אתך, יש הרבה בתי-ספר שלא מותאמים.

אברהם וורצמן: בואו נגיד את האמת.

אברהם וורצמן: אני יודע את זה – אני גם מסתובב – גם במגזר היהודי, לא רק במגזר הערבי.

אברהם וורצמן: אבל השאלה היא אם בגלל זה לא להחיל את הרפורמה או כן להחיל את הרפורמה.

אברהם וורצמן: כי בסופו של דבר, כשלוקחים את המכלול של הדברים הטובים והשיפורים שהרפורמה הכניסה למערכת, התועלת עולה לאין-ערוך על הבעיות והאתגרים, שגם במציאות הנוכחית יש, אני לא אומר שאין, גם במציאות הנוכחית יש.

אברהם וורצמן: לכן התשובה היא שהמשרד נתן שש שנים, המשרד בא, שש שנים, ונתן גם למורים וגם למערכת להתרגל, לקלוט.

אברהם וורצמן: אבל בסופו של דבר כשמערכת – ואת בעצמך אומרת שאת לא נגד הרפורמה, את בעצמך אומרת את זה – אבל בסופו של יום, כשמערכת מחליטה שהיא משנה את השיטה שלה ורוצה להגיע ליעדים ורוצה להגיע להישגים, היא לא יכולה עכשיו לתת לכולם בחירה אין-סופית.

אברהם וורצמן: היא לא יכולה לתת בחירה אין-סופית.

חנין זועבי: איפה שהתוכנית משפרת, אתה תיתן.

חנין זועבי: איפה שהיא לא משפרת, אתה תפטור אותם.

אברהם וורצמן: אני אומר, תשמעי, קודם כול שכר – – –

חנין זועבי: זו הבעיה.

חנין זועבי: איפה שהיא מקשה, תפטור אותם.

אברהם וורצמן: בואי, בואי, בואי ניתן תשובה.

אברהם וורצמן: שכר המורים עלה; אפשרות לתת עבודה פרטנית – בוודאי, הרבה יותר.

אברהם וורצמן: דרך אגב, אני יכול לומר לך, אפרופו – אני יכול לקחת לדוגמה את המתמטיקה: מאז החלת הרפורמה ההישגים של התלמידים במתמטיקה, גם הודות לרפורמה, הרבה בזכות הרפורמה, עלו בהרבה, בממוצע של 50 נקודות, גם במגזר הערבי.

אברהם וורצמן: גם במגזר היהודי, אבל גם במגזר הערבי.

חנין זועבי: זה אמרתי, אפילו ציינתי.

אברהם וורצמן: גם במגזר הערבי, ולכן, עוד הפעם, מה שאת מעלה זה בהחלט נושא לדיון, אבל המשרד באמת הביא את זה בחשבון, נתן שש שנים לדבר הזה.

חנין זועבי: אבל לא יכולים לבנות בתי-ספר.

אברהם וורצמן: שש שנים.

אברהם וורצמן: בונים הרי כל יום.

אברהם וורצמן: מה זה לא יכולים לבנות?

חנין זועבי: אבל הם לא לקחו את התקציבים המספיקים לבנות בתי-ספר.

חנין זועבי: אתה נכנס לבית-ספר, בחדר המורים יש השעות הפרטניות האלה, בספרייה, במסדרונות.

חנין זועבי: אי-אפשר.

אברהם וורצמן: אבל שוב הפעם, לפני כן לא היו שעות – – –

חנין זועבי: תפטור אותם עד שהם יתרחבו.

אברהם וורצמן: אבל, חנין, חברת הכנסת זועבי, לפני כן לא היו שעות פרטניות, אז מה עדיף?

אברהם וורצמן: עדיף שיהיה קצת קשה, אבל יהיו שעות פרטניות.

חנין זועבי: יש בתי-ספר שזה הפריע למהלך התקין של בתי-הספר, ושם הם אומרים: אנחנו הפסדנו.

חנין זועבי: אז לגבי בתי-הספר האלה – שיהיה שיקול דעת מחדש.

אברהם וורצמן: את יודעת, אני בא מחינוך; אני בא מבית של חינוך, ואת יודעת, הרפורמות "אופק חדש" ו"עוז לתמורה", יש עליהן דיונים.

אברהם וורצמן: אחד חושב ככה, אחד חושב ככה.

אברהם וורצמן: גם בתוך בתי-הספר, בין המורים, יש כל מיני דעות.

אברהם וורצמן: אבל בסופו של דבר, מדובר ברפורמות שהצעידו את מערכת החינוך במדינת ישראל קדימה.

אברהם וורצמן: זה לא יעזור כלום.

אברהם וורצמן: ולפעמים צריך לקבל החלטות, אף שפרט כזה או פרט כזה היה מעדיף – את יודעת, לפעמים גם אנשים אומרים: תן לי את אזור הנוחות שלי, היה לי טוב לעבוד 24 שעות או 30 שעות, וזה בסדר.

חנין זועבי: מה המורות אומרות?

אברהם וורצמן: שנייה, אני אענה על זה.

אברהם וורצמן: תכף אני מגיע לזה.

אברהם וורצמן: אבל כשמערכת מחליטה לבצע שינוי, ובסופו של יום זה שינוי מעמד המורה ושינוי לתלמידים ושינוי של בתי-הספר וזה מחייב שיפוץ בתי-ספר והתאמות בתי-ספר, זה הכיוון שצריך ללכת בו, זו רפורמה חשובה.

חנין זועבי: הנתונים לגבי מעמד המורים לא מחמיאים.

אברהם וורצמן: דרך אגב, מעמד המורים היה יותר גרוע לפני כן, היום השתפר.

אברהם וורצמן: השתפר, אין ספק.

אברהם וורצמן: אין ספק.

אברהם וורצמן: לגבי האימהות, תראי, גם ב"אופק חדש" – אני יכול לתת לך נתונים: מורה שיש לה ילד עד גיל 14, קודם כול, זכאית להפחתה של שעתיים שבועיות.

אברהם וורצמן: מורה לאחר לידה זכאית, בתקופה של שבעה חודשים, תקופת הנקה, זכאית להפחתה של חמש שעות.

חנין זועבי: אדוני סגן השר, זה מעמיס עליה, כי בשעות השהייה היא לא יכולה להספיק את העבודה, אז היא לוקחת את העבודה הביתה.

אברהם וורצמן: אז אני לא מבין.

אברהם וורצמן: מה את אומרת?

אברהם וורצמן: אז מה את אומרת?

אברהם וורצמן: אני לא מבין מה את אומרת.

אברהם וורצמן: אז מה את רוצה שיעשו?

חנין זועבי: סלקטיבי, זה מה שאני אומרת.

אברהם וורצמן: אבל מפחיתים.

אברהם וורצמן: סלקטיבי – אומרים למורה שילדה, בשעה טובה, אומרים לה: את יכולה להיות חמש שעות פחות, כי את צריכה להיות עם הילד שלך.

אברהם וורצמן: אני עוד הפעם אומר לך, אנשים התרגלו – תשמעי, אני באמת חי את הנקודה שאת אומרת.

אברהם וורצמן: אני לא נותן לך תשובה ככה.

אברהם וורצמן: את רואה, אני לא מדבר מהדף.

אברהם וורצמן: אני מדבר מהלב, כי אני מכיר את זה.

אברהם וורצמן: אנשים התרגלו למערכת מסוימת; אנשים חיו פה 50-40 שנה – יש מורים ותיקים, 30 שנה או 20 שנה במערכת, התרגלו למשהו.

אברהם וורצמן: בן-אדם אומר: ואללה, הייתי 24 שעות – משרה, להתראות.

אברהם וורצמן: תן לי פחות 2,000, 3,000, 4,000 שקלים, לא רוצה לשנות.

אברהם וורצמן: שינויים זה דבר קשה בחיים.

אברהם וורצמן: שינויים זה דבר קשה, אבל היום מורה מתחיל מקבל פי-שניים ממה שקיבלו לפני שמונה שנים.

אברהם וורצמן: פי-שניים.

אברהם וורצמן: את שואלת אותי אם יש עוד מה לשפר במעמד המורה?

אברהם וורצמן: בטח.

אברהם וורצמן: את שואלת אותי אם יש עוד מה לשפר במערכת?

אברהם וורצמן: בוודאי.

אברהם וורצמן: יש רפורמות, והשר עסוק בזה, וכל המשרד.

אברהם וורצמן: ודאי שכן.

אברהם וורצמן: אבל את שואלת אותי, האם התחיל פה שינוי?

אברהם וורצמן: ודאי שהתחיל.

אברהם וורצמן: ודאי שהתחיל.

אברהם וורצמן: יש עוד נקודה, דרך אגב.

אברהם וורצמן: ב"עוז לתמורה" גם אימהות מורות זכאיות לתוספת של 7% לשכרן, שזה בעצם הפחתה של שלוש שעות.

אברהם וורצמן: זאת אומרת, עוד הפעם, יש – מורה בהיריון זכאית ל-40 שעות לצורך בדיקות רפואיות.

אברהם וורצמן: זאת אומרת, כשקבעו את הרפורמה – ותסמכי גם על הסתדרות המורים ועל ארגון המורים שגם ידעו לעמוד על הזכויות של המורים מכל המגזרים, בוודאי גם במגזר הערבי וגם במגזר היהודי, וגם בשאר הדברים, וגם הרגישות של המשרד, אנחנו לא אטומים, חס וחלילה – אם אישה ילדה, ודאי שצריך להתחשב בה.

אברהם וורצמן: אישה עכשיו בהנקה, צריך להתחשב בה, אין שאלה בכלל.

אברהם וורצמן: תראי, את רוצה להעלות – – –

חנין זועבי: להעלות את זה לוועדה.

אברהם וורצמן: בבקשה.

אברהם וורצמן: את רוצה להעלות את זה בוועדת החינוך?

אברהם וורצמן: בבקשה.

אברהם וורצמן: אני חושב – עוד הפעם, התשובה שלי היא לא תשובה מתחמקת.

אברהם וורצמן: כשעושים רפורמה, תמיד ברפורמה יש מישהו שחושב אחרת, אבל בסופו של דבר הרפורמה הזאת הביאה שינוי רחב, גם במבנה של שבוע העבודה של המורים, גם במשימות החינוכיות, גם במעמד המורים.

אברהם וורצמן: זאת תחילת דרך ופריצת דרך גדולה וחשובה.

אברהם וורצמן: זאת, דרך אגב, גם דעתי האישית.

אברהם וורצמן: לכן, אם את רוצה להעביר את זה לוועדת החינוך, לדון בפרטים כאלה ואחרים, בשמחה.

אברהם וורצמן: בגדול, זאת התשובה של המשרד וזאת התשובה שלי.

אברהם וורצמן: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לסגן שר החינוך.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא.

יוני שטבון: נראה לי שרצף ההצעות הארוכות לסדר-היום – אדוני סגן השר, אתה כנראה אמור להחליף את שרת הבריאות.

יוני שטבון: לפני שאנחנו עוברים לנושא הבא, אנחנו עוברים להצבעה בנושא.

יוני שטבון: הנושא יעבור לוועדת החינוך.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 21 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 4 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 4, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הנושא אושר ויעבור לוועדת החינוך.

יוני שטבון: הטמעת מערכות מרשמים אלקטרוניות בקופות-החולים ובבתי-המרקחת

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא והאחרון להיום: הטמעת מערכות מרשמים אלקטרוניות בקופות-החולים ובבתי-המרקחת, הצעה לסדר-היום מס' 3177 של חבר הכנסת יעקב מרגי.

יוני שטבון: זו הצעה רגילה לסדר-היום, ולכן יש עשר דקות לטובת העניין.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ההצעה לסדר-היום המונחת בפנינו עוסקת בהטמעת מערכות מרשמים אלקטרוניות בקופות-החולים ובתי-המרקחת הנמצאים עמן בהסדר, כחלק ממהלך כללי שמוביל משרד הבריאות להגדלת השכיחות של מרשמים אלקטרוניים והפחתת מתן מרשמים פיזיים.

אברהם וורצמן: אתה אומר "חברי הכנסת", תגיד "חברי חבר הכנסת וורצמן".

יעקב מרגי: אבל אתה יודע, מושג שאתה ואני שומעים אותו הרבה בבתי-כנסת: אף-על-פי שאינו כאן, כבודו כאן.

יעקב מרגי: יש מהלך של משרד הבריאות להטמעת מרשמים אלקטרוניים בקופות-החולים ובבתי-המרקחת באמצעות תקנות.

יעקב מרגי: אני מברך על המהלך.

יעקב מרגי: זה מהלך שמפשט, מנגיש את השירות.

יעקב מרגי: המהלך יהיה באמצעות תקנות, ואני מברך על כך.

יעקב מרגי: התקנות ייכנסו סופית לתוקפן ב-1 ביולי 2014, אך על אף העובדה שבבסיס המעבר לשימוש במרשמים אלקטרוניים ניצבות מטרות חשובות, באופן שבו הוא מיושם, על-פי הנוהל שפרסם משרד הבריאות, יש בזה בבחינת אליה וקוץ בה.

יעקב מרגי: כדי שמטופל ייהנה מהזמינות המוגברת של המרשם האלקטרוני, יהיה עליו לרכוש את התרופות רק בבתי-מרקחת הנמצאים בהסדר עם קופת-החולים שבה הוא מטופל.

יעקב מרגי: התנהלות זו יוצרת פגיעה כפולה וקשה, א.

יעקב מרגי: בצרכנים המבוטחים, ב.

יעקב מרגי: בבעלי בתי-המרקחת הפרטיים.

יעקב מרגי: הצרכנים נכבלים למספר מצומצם של בתי-מרקחת וגישתם לתרופות נפגעת, כי ההסדר יחול רק על אותם בתי-מרקחת שנמצאים בהסדר עם הקופות.

יעקב מרגי: מטבע הדברים נוצרת פגיעה קשה גם בבעלי בתי-המרקחת והיזמים הפוטנציאליים, שללא הסדר עם הקופה מאבדים באופן אוטומטי נתח רחב משוק הצרכנים הפוטנציאלי שלהם.

יעקב מרגי: הפגיעה תהיה משמעותית ביותר בבתי-המרקחת הפרטיים, שכולם עסקים קטנים ובינוניים, וכבר היום, כפי שאנחנו יודעים, בתי-העסק הקטנים והבינוניים נמצאים במציאות כלכלית לא פשוטה, ועלולים להידרדר עד סגירה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ידידי סגן המזכיר, בימים שבהם אנו נלחמים בריכוזיות וביוקר המחיה, אל לנו לצמצם את האפשרות – לקבל מרשם אלקטרוני אך ורק בבתי-המרקחת של הרשתות הגדולות.

יעקב מרגי: המציאות היום, שחולה אשר מקבל מרשם אלקטרוני מוגבל לבית-מרקחת שבהסדר בלבד, שיספק תרופה לפי קביעת הקופה – במקרה של תרופה מקורית או חלופית לא תהיה אפשרות לחולה לרכוש אותה בבית-מרקחת שהוא חפץ, הפרטי, ולקבל את המקורית, והוא ייאלץ לשלם את התמורה המלאה.

יעקב מרגי: הוא עושה זאת ברצון, אין טענה על התמורה המלאה, אבל כאן בתי-המרקחת מופלים לרעה.

יעקב מרגי: כי מה יוצא?

יעקב מרגי: אם נותנים לי מרשם, ואני רואה שבתי-המרקחת – ניקח לצורך העניין את "סופר פארם", "ניו פארם", הרשתות הגדולות – מספקים לי בהוראת הקופה רק את התחליף ולא את המקורי, את התרופה הגנרית, לא המקורית.

יעקב מרגי: אני חפץ במקורית, ואני חפץ גם להשלים את התשלום, את הפער – אני לא יכול לקבל, כי זאת תרופה שמספקים רק על-פי מרשם רופא.

יעקב מרגי: אם אני הולך לבית-מרקחת פרטי, אין לי מרשם רופא, אז אני נאלץ לרכוש את התרופה המקורית בבית-מרקחת אך ורק שבהסדר.

יעקב מרגי: יש פה אפליה קשה של בתי-המרקחת הפרטיים.

יעקב מרגי: אנחנו בסך הכול מבקשים ליישם את התקנות של המרשמים האלקטרוניים, אך להפיץ אותם בכל בתי-המרקחת המורשים.

יעקב מרגי: הרי ממילא בית-מרקחת פרטי שהוא לא בהסדר, הוא לא יספק לך אותו במחיר של הקופה, הוא ידרוש תשלום מלא; אין בעיה, לפחות יש לי.

יעקב מרגי: מה גם שבדרך כלל – בדרך כלל – בתי-המרקחת של הרשתות הגדולות נמצאים במרכזי קניות גדולים.

יעקב מרגי: יש מקומות בארץ שבתי-המרקחת הפרטיים הם אפילו שכונתיים כאלה.

יעקב מרגי: הם נשארו, אתה יודע, הם מסורתיים, נשארו – התפתחו העיר והיישוב, אבל יש בית-מרקחת פרטי.

יעקב מרגי: למה לפגוע באותו בית-מרקחת פרטי?

יעקב מרגי: אני חושב שבמחשבה שנייה לא ייגרם נזק לרשתות הגדולות.

יעקב מרגי: ממילא מאפשרים להן מה שלא מאפשרים לבתי-מרקחת הפרטיים, והן הפכו להיות מרכז קניות – זו כבר כמעט רשת שיווק לכל דבר ועניין.

יעקב מרגי: אני חושב, במחשבה שנייה, שמשרד הבריאות יכול לאפשר בתקנות, או לחייב בתקנות, שהמרשם האלקטרוני יופץ לכל בתי-המרקחת.

יעקב מרגי: לסיום, אדוני היושב-ראש, אני מבקש שבאמת יהיה דיון מעמיק.

יעקב מרגי: יכול להיות שלא, לא כל החוכמה נמצאת במקום אחד.

יעקב מרגי: יכול להיות שאני לא מודע לאיזה השלכות אחרות.

יעקב מרגי: אבל כאשר יהיה דיון בוועדת העבודה והרווחה בנושא הזה, אני חושב שזה יביא ברכה, ונראה את כל – יכול להיות שבאמת משרד הבריאות לא חשב על האפשרות הזאת.

יעקב מרגי: אני לא מאמין שבתי-המרקחת הפרטיים מפריעים בעצם קיומם להנהלת משרד הבריאות.

יוני שטבון: חבר הכנסת מרגי, באותו נושא, אתמול נפגשתי עם ארגונים שמתעסקים במכשירי שמיעה.

יוני שטבון: שוב, התקנות, זה מאפשר רק – – –

יעקב מרגי: אלה שבהסדר.

יוני שטבון: לאלה שנמצאים בהסדר.

יוני שטבון: שוב, נפגעים אנשים – אותו דבר בדיוק.

יעקב מרגי: טיפלתי בפניות ציבור בבקשה אישית.

יעקב מרגי: אומר לי: המכון שבהסדר עם הקופה שלי מחזיק רק סוג מכשיר מסוים שאני, לא מסתדר לי.

יעקב מרגי: אני לא מצליח להוכיח לטכנאי – –

יוני שטבון: כל מכשיר זה ממש צליל אחר.

יעקב מרגי: – – שזה לא מסתדר לי, זה הורג אותי, ואין לי כסף ללכת לקנות באופן פרטי.

יעקב מרגי: אני מסכים אתך.

יוני שטבון: נשמח לעשות את זה יחד בדיון בוועדת העבודה והרווחה.

יעקב מרגי: בשמחה רבה.

יעקב מרגי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת מרגי על העלאת הנושא החשוב.

יוני שטבון: אדוני סגן השר – יש לו תשובה בשם משרד הבריאות.

יוני שטבון: יש?

יוני שטבון: בבקשה.

אברהם וורצמן: זה ממש מאורע היסטורי, אני חייב להגיד לך – חברי, אדוני היושב-ראש ואדוני חבר הכנסת.

אברהם וורצמן: זה מאורע היסטורי.

יוני שטבון: כבר התחלף כל פעם – – –

יעקב מרגי: – – – שווה הכול.

אברהם וורצמן: תשובה בשם שרת הבריאות על הצעה רגילה לסדר-יום, מס' 3177, של חבר הכנסת מרגי: הטמעת מערכות מרשמים אלקטרוניות בקופות-החולים ובבתי-המרקחת.

אברהם וורצמן: נוהל המרשמים האלקטרוניים שיזם משרד הבריאות בהובלת אגף הרוקחות הוא מהלך שמטרתו ליצור ולמסד סטנדרטים לשימוש במרשמים אלקטרוניים בקופות-החולים השונות.

אברהם וורצמן: המרשם האלקטרוני הוא אמצעי נוסף להנגיש שירות תרופות למטופלי הקופות באופן מיטבי ובניהול סיכונים מקסימלי.

אברהם וורצמן: אני חייב להגיד פה שכקליינט זה נכון.

אברהם וורצמן: היום הנגישות – ואתה יכול לקבל את זה בכל קופה, גם אם אתה בא בכלל בלי מרשם הם רואים – חבל על הזמן, בקיצור.

יעקב מרגי: אמרתי – – –

אברהם וורצמן: כיום קופות-החולים רשאיות להתקשר עם בתי-מרקחת מסוימים לפי בחירתן.

אברהם וורצמן: אין הן מחויבות לספק תרופות למבוטחיהן באמצעות כלל בתי-המרקחת בארץ.

אברהם וורצמן: כל עוד בתי-המרקחת שעמם קשורה הקופה בהסכם הם בפריסה גיאוגרפית סבירה, עומדת הקופה בחובותיה על-פי חוק.

אברהם וורצמן: נוהל מרשמים אלקטרוניים אינו צפוי לצמצם את היקף ההתקשרויות בקופה עם בתי-המרקחת שבהסדר.

אברהם וורצמן: מטרתם של המרשמים האלקטרוניים היא לשפר את נגישות המבוטח לבתי-המרקחת שבאמצעותם הוא רשאי לממש את המרשמים שבמימון הקופה.

אברהם וורצמן: מימון מרשמים בבתי-מרקחת שאינם קשורים עם הקופה יפגע בדרך כלל במבוטח עצמו, שכן רכישה פרטית של תרופה כרוכה, כמעט בלא יוצא מן הכלל, בתשלום גבוה יותר מסכום ההשתתפות העצמית שמשלם המבוטח, גם על תרופה הכלולה בסל ומסופקת לו בבתי-המרקחת שבהסדר עם הקופה.

אברהם וורצמן: על אף האמור, מבוטח הרוצה לממש מרשם בבית-מרקחת פרטי, יוכל להמשיך לעשות זאת גם להבא, באמצעות מרשם ידני שיינתן לו לפי בקשתו, כך שכל האפשרויות שהיו נתונות לו בעבר לרכוש תרופה באופן פרטי בכל בית-מרקחת לפי בחירתו, תהיינה נתונות לו גם בעתיד.

אברהם וורצמן: בהתאם לכך, לא ניתן לטעון לפגיעה כלשהי במבוטחים.

אברהם וורצמן: העובדה שבתי-המרקחת שאינם קשורים עם הקופה בהסכם מעוניינים להציע את מרכולתם לקהל רחב ככל שניתן, מהווה שיקול עסקי לגיטימי, אך הדרישה לרתום לשם כך את מנגנוני ביטוח הבריאות הממלכתי ואת מערכות המידע של קופות-החולים איננה לגיטימית.

אברהם וורצמן: לטעם משרד הבריאות, לטעמנו, התביעה הזאת איננה סבירה והיא תפגע במבוטחים, בוודאי תיצור בלבול, שכן מבוטח לא ידע להבחין בין בתי-מרקחת הקשורים עם הקופה כבתי-מרקחת שבהסדר, לבתי-מרקחת הקשורים עם הקופה למטרות של העברת מידע ממוחשב, והוא עלול לחשוב בטעות שביכולתו לקבל תרופות בסבסוד הקופה גם בבתי-מרקחת אלו.

אברהם וורצמן: יצוין כי הנושא עומד ותלוי בבג"ץ, ומשרד הבריאות יפעל, בין השאר, בהתאם להנחיות בג"ץ.

אברהם וורצמן: מה אתה מבקש?

אברהם וורצמן: איזו ועדה?

יעקב מרגי: דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אברהם וורצמן: אין בעיה.

יוני שטבון: תודה רבה לסגן השר.

יוני שטבון: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יוני שטבון: הנושא, על-פי בקשת המציע, יועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: יש לך רוב מוחלט פה להצעה, חבר הכנסת יעקב מרגי.

יוני שטבון: הצבעה מס' 22 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 2 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 2, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הנושא יועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יוני שטבון: הישיבה הבאה תתקיים, בעזרת השם, ביום שני, ד' בסיוון תשע"ד, 2 ביוני 2014, בשעה 16:00.

יוני שטבון: ישיבה זו נעולה.

יוני שטבון: חג ירושלים שמח.