ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 138, 2014-05-26 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ו באייר התשע"ד, 26 במאי 2014.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 78), התשע"ד–2014, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק השידור הציבורי, התשע"ד–2014.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון מס' 8) (שיעור מרבי של ריבית פיגורים), התשע"ד–2014, של חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 21) (איסור קבלת תמורה בעד עריכת נישואין), התשע"ד–2014, של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 154) (שלילת גמלאות ממי שהורשע בפשע שבוצע מתוך מניע לאומני או בזיקה לפעילות טרור ושוחרר ממאסר טרם ריצוי מלוא עונשו), התשע"ד–2014, של חברי הכנסת יריב לוין, פנינה תמנו-שטה ואלעזר שטרן; הצעת חוק חניה לנכים (תיקון מס' 6) (חניה באזור המיועד לפריקה ולטעינה), התשע"ד–2014, של חברי הכנסת קארין אלהרר, מיקי רוזנטל ועפר שלח וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/2499/19 וכלה בהצעת חוק פ/2506/19 – הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הכפלת קצבת הילדים בחודשי החגים), התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת ישראל אייכלר; הצעת חוק שכר מינימום (תיקון – העלאת שכר המינימום), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת דב חנין, חיים כץ, יצחק הרצוג, מירי רגב, אילן גילאון, אריה דרעי, גילה גמליאל, מרב מיכאלי, איתן כבל, ראובן ריבלין, בנימין בן-אליעזר, שאול מופז, עפו אגבאריה, אורלי לוי אבקסיס, שולי מועלם-רפאלי, עמרם מצנע, מיכל רוזין, שלי יחימוביץ, יעקב ליצמן, יצחק כהן, אראל מרגלית, אבישי ברוורמן, אליהו ישי, חנא סוייד, אחמד טיבי, באסל גטאס, מיקי רוזנטל, דוד צור, זהבה גלאון, סתיו שפיר, מוחמד ברכה, אורי מקלב, זבולון כלפה, דוד אזולאי, תמר זנדברג, משה מזרחי, אלעזר שטרן, אברהם מיכאלי, איציק שמולי, אריאל אטיאס, ניצן הורוביץ, יחיאל חיליק בר, מנחם אליעזר מוזס, מיכל בירן, עיסאווי פריג', יעקב אשר, עמר בר-לב, ישראל אייכלר, אברהים צרצור, יצחק וקנין, מרדכי יוגב, נחמן שי, יעקב מרגי, טלב אבו עראר, מאיר פרוש, מאיר שטרית, מסעוד גנאים, יוני שטבון, אמנון כהן, משולם נהרי, נסים זאב, ג'מאל זחאלקה, ישראל חסון וחנין זועבי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב ההלוואה למוגבלים הזכאים לרכב שלא לראשונה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת משה גפני, חיים כץ, אורי מקלב ויעקב אשר; הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, מאת חבר הכנסת זאב אלקין; הצעת חוק הבנקאות (שירות לקוח) (תיקון – הגבלת הוצאות גבייה, ריבית פיגורים ושכר טרחת עורך-דין), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת מירי רגב, מרב מיכאלי, יחיאל חיליק בר, דוד אזולאי, זבולון כלפה, אלעזר שטרן, יוני שטבון, מרדכי יוגב, רינה פרנקל ומשה גפני; הצעת חוק החברות (תיקון – מינוי דירקטורים מטעם העובדים), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת איתן כבל, שלי יחימוביץ ודב חנין; הצעת חוק שכר מינימום (תיקון – תוספת שלא תובא בחשבון בשכר המינימום),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – אשפוז סיעודי), התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת איציק שמולי.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אבקש להודיעכם, כי בהצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 8), התשע"ד–2014, חוברת מ/868, שהונחה על שולחן הכנסת ביום כ"א באייר התשע"ד, 21 במאי 2014, נפלה טעות במספר התיקון, והוא צריך להיות – (מס' 9).

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: מדיניות הימין מובילה את ישראל למדינה דו-לאומית;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: כישלונה בתחום החברתי, הכלכלי והמדיני;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יום שני, סדרת הצעות אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהצעות היא מטעם סיעת העבודה: מדיניות הימין מובילה את ישראל למדינה דו-לאומית.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: מי שיציג את ההצעה הוא חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – לא כל כך נכבדה – חברי הכנסת לא פה כדי לשמוע לאן מובילה את ישראל מדיניות הימין.

יחיאל חיליק בר: אבל אני שמח שידידי רונן הופמן נמצא פה.

יחיאל חיליק בר: הוא בהחלט מייצג את הצד השפוי בכנסת.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, עד לא מזמן – אני קודם כול רוצה להצדיע לימין בישראל.

יחיאל חיליק בר: סוף-סוף גילינו את הכוונות האמיתיות שלו.

יחיאל חיליק בר: עד לא מזמן היינו שואלים את הימין: מה אתם מציעים?

יחיאל חיליק בר: אנחנו מציעים שתי מדינות לשני עמים, מבוסס גבולות 67', חילופי שטחים עם גושי ההתיישבות הגדולים, כדי שיושב-ראש הכנסת לא יצטרך לעזוב, חלילה, את ביתו; מה אתם מציעים?

יחיאל חיליק בר: לא מציעים.

יחיאל חיליק בר: לא מציעים שום דבר.

יחיאל חיליק בר: לאחרונה, בסדרה של עימותים תקשורתיים שערכתי עם חבר הכנסת יוני שטבון ועם אחרים, שמענו את אורית סטרוק – ואפילו בליכוד של סגן השר אופיר אקוניס, אומרים בפה מלא וגלוי ובלב שלם: יש לנו פתרון.

יחיאל חיליק בר: מה הפתרון?

יחיאל חיליק בר: הפתרון הוא לספח את שטחי יהודה ושומרון, ואִתם – מה לעשות, הרי אי-אפשר לעשות איזה קסם שיעלים את הפלסטינים, לצערם של חלק מהאנשים – אִתם לספח גם 2–3 מיליוני – עם פוטנציאל לעוד כמה מיליוני – פלסטינים, ובסופו של תהליך, אומרים חבר הכנסת שטבון ואחרים, יקבלו אותם פלסטינים אזרחות ישראלית מלאה, ואפילו יצביעו לכנסת.

יחיאל חיליק בר: בלי חשש, בלי מורא.

יחיאל חיליק בר: ולמה אני מפרגן לימין הקיצוני?

יחיאל חיליק בר: כי תמיד – סליחה, זה כבר לא ימין קיצוני, זה כבר ימין שהפך לימין קיצוני – כי אני תמיד רציתי לקחת את הימין טיפה שמאלה, טיפה למרכז.

יחיאל חיליק בר: לא יותר מדי.

יחיאל חיליק בר: אבל הימין, ידידי הופמן, עשה כזאת פנייה שמאלה, עד שהוא התנגש, בטעות או שלא בטעות, עם מה שפעם אתה ואני ראינו כשמאל קיצוני הזוי.

יחיאל חיליק בר: אותם שמאלנים, שאנחנו, כאנשי רבין ומפלגת העבודה, לא הסכמנו אתם, שבאו ואמרו: בואו נחיה פה כולם ביחד, יהודים, ערבים, שמאלנים, ימנים, סונים, מרונים, שיעים, עלאווים, לא משנה, נחיה ביחד במדינה אחת גדולה – רעיון שהוא מאוד יפה, אנחנו רק רואים מה קורה בסוריה בין מוסלמים שלא מצליחים להסתדר.

יחיאל חיליק בר: מה יקרה פה במדינה כזאת דו-לאומית, שלנו לא יהיה בה רוב?

יחיאל חיליק בר: אני לא רוצה אפילו לדמיין.

יחיאל חיליק בר: אז הנה, הימין סוף-סוף פנה שמאלה, אבל הוא לא פנה שמאלה, הוא שבר שמאלה בברוטליות, עד שאפילו אני לא בטוח שאם חבר הכנסת דב חנין או מסעוד גנאים, שנמצאים פה – אתה היום נמצא מימין לימין בישראל, כי אתה בעד שתי מדינות לשני עמים.

מסעוד גנאים: שתי מדינות זה ימין-ימין?

יחיאל חיליק בר: הפרדה בינינו לבין הפלסטינים.

יחיאל חיליק בר: הימין רוצה, ידידי מסעוד גנאים, שאזרחי ישראל הפלסטינים יהיו בסופו של דבר אזרחי ישראל.

יחיאל חיליק בר: ושוב, עד לא מזמן הוא לא היה אומר את זה, הוא רק היה חושב על זה.

יחיאל חיליק בר: עכשיו הוא גם אומר את זה בפה מלא.

יחיאל חיליק בר: ואני שואל אותם: אתם השתגעתם?

יחיאל חיליק בר: אנחנו עלינו מכל קצוות תבל, חזרנו למדינה שלנו, לארץ ציון, שרדנו שואה נוראית שבה הצורר הנאצי ניסה להשמיד בין היתר את בני משפחתי, שחלקם ניצלו בפולין וחלקם נספו; עלינו מכל קצוות תבל לירושלים הקדושה לנו, וגם לאחרים היא קדושה, בשביל שבסופו של דבר אנחנו נחיה במדינה שבה אנחנו לא יכולים להבטיח, לא ל-20 שנה הקרובות ולא ל-30 שנה – ואתם יודעים מה?

יחיאל חיליק בר: אם היינו אומרים שמדינת ישראל נוסדה בשביל 100 שנה או בשביל 200 שנה, בסדר.

יחיאל חיליק בר: אבל גם אני וגם כבוד היושב-ראש, וכמעט כל מי שנמצא פה בבית, היה רוצה לראות ישראל יהודית ודמוקרטית, עם רוב יהודי, לנצח-נצחים, כמו שאוהב ראש הממשלה להגיד תמיד, לנצח-נצחים.

יחיאל חיליק בר: ונצח-נצחים לא יקרה אם לנו בסוף תהיה מדינה שבה יהיה רוב ערבי.

יחיאל חיליק בר: זה לא החלום הציוני, זו לא הסיבה שלשמה עלינו לארץ-ישראל.

יחיאל חיליק בר: "נצח ישראל", אומרים, "לא ישקר", ובהחלט, אבל נצח ישראל במדיניות הזאת בוודאי ישקר, ולא ייתן לנו את ההבטחה שלשמה נלחמו אותם דורות של נפילים שבנו את המדינה הזאת.

יחיאל חיליק בר: היום אנחנו במדיניות מסוכנת, בלתי אחראית, הזויה, סגן השר אקוניס, הזויה, שמציעה לנו חיים משותפים עם הפלסטינים כאזרחים שווי זכויות במדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: לא הפלסטינים רוצים את זה, אבל יותר חשוב מכך – אף אחד בישראל לא רוצה את זה.

יחיאל חיליק בר: אני לא בטוח שערביי ישראל היו רוצים את זה, אבל אני לא אדבר בשמם, אני לא הדובר שלהם.

יחיאל חיליק בר: ואז, כדי להשלים את המשימה של אותה תוכנית גרנדיוזית של מדינה אחת לשני לאומים ושני עמים, מציעים אנשים בליכוד – אתם יודעים מה, הייתי אומר זה אצל בנט, בסדר, אורית סטרוק, היא קצת קיצונית, בסדר – מציעים אנשים בליכוד, אנשים בכירים בליכוד, חלקם היו גם בכירים בצה"ל, לעשות את זה כבר בפועל, לספח שטחים חד-צדדית אלינו.

יחיאל חיליק בר: עכשיו, לא סתם מדינת ישראל בעצמה, בחוק שלה, כולל ממשלות ימין, הכריזו על השטחים האלה כשטחים in dispute, שטחי מריבה.

יחיאל חיליק בר: לא סיפחו אותם, כי הם יודעים כמה זה בעייתי.

יחיאל חיליק בר: הם יודעים שגם יבואו אתם מיליוני אזרחים שיביאו מיליוני אזרחים כדי לכבוש את הארץ הזאת, לא בחרב ולא במדון, לכבוש אותה דמוגרפית.

יחיאל חיליק בר: וכן, אני מכיר את כל הדמוגרפים בשקל של הימין, שאומרים להם: זה לא יקרה, תעשו קצת עלייה, תביאו את כל היהודים, יאללה, ותעשו קצת ילדים.

יחיאל חיליק בר: אני שאלתי את ציפי חוטובלי, באיזה עימות שהיה לנו, איך תתגברי על זה?

יחיאל חיליק בר: היא אומרת: נעשה עלייה ונעשה ילדים.

יחיאל חיליק בר: אמרתי לה: כמה, 400 מיליון?

יחיאל חיליק בר: כי אלה המוסלמים שמקיפים אותנו וישמחו לעלות ארצה, אולי אפילו להתחתן עם פלסטיני – מה יקרה?

יחיאל חיליק בר: – בשביל שאנחנו נאבד אחיזה על הארץ הזאת.

יחיאל חיליק בר: עכשיו, יבואו אותם ימנים ויגידו – ואני גם שמעתי את זה – יגידו: אבל מה אתם רוצים?

יחיאל חיליק בר: כל כך ניסינו וניסינו וניסינו, ואין פרטנר.

יחיאל חיליק בר: רבין ניסה, אהוד ברק ניסה, אולמרט ניסה.

יחיאל חיליק בר: הנה, אין פרטנר.

יחיאל חיליק בר: אז א.

יחיאל חיליק בר: אם לא הצלחנו לממש את החלום הציוני כמו שאנחנו רואים אותו – חלום ציוני של מדינה יהודית דמוקרטית עם רוב יהודי – צריך לנסות שוב ושוב ושוב, מה לעשות, גם עשרים פעם.

יחיאל חיליק בר: ידידי משה מזרחי ואני חזרנו לא מזמן ממשלחת לצפון-אירלנד.

יחיאל חיליק בר: שם לקח להם בין 400 ל-600 שנה – תלוי ממתי אתה סופר – לפתור את הסכסוך.

יחיאל חיליק בר: עכשיו, הם אמרו לנו, אתם יכולים לחכות עוד 200 או 300 שנה בשביל להבין מה שאנחנו הבנו, שאסור לוותר על שלום גם אם הוא נכשל כמה פעמים.

יחיאל חיליק בר: אבל השלום לא באמת באמת נכשל.

יחיאל חיליק בר: השלום של רבין לא מומש, והסכמי אוסלו לא מומשו כמו שצריך כי רבין נרצח, מה לעשות.

יחיאל חיליק בר: כמו שההתנתקות הייתה שווה למה שהיא שווה עכשיו עם זה שמפקירים עשרות-אלפי מתיישבים שניתקנו מאז כי שרון לא היה שם בשביל לממש את החזון שלו כמו שהוא רצה.

יחיאל חיליק בר: אגב, אני הייתי נגד ההתנתקות.

יחיאל חיליק בר: הייתי אחד מאנשי מפלגת העבודה שנסעו עם סרט כתום על האוטו, כי אני חושב שלא צריך לספח חד-צדדית, ואני לא חושב שצריך לתת חד-צדדית.

יחיאל חיליק בר: הכול במסגרת הסכם.

יחיאל חיליק בר: אין הסכם – זה בסדר, אתה יכול לשלוט בשטח.

יחיאל חיליק בר: יש הסכם – יש לך מה לתת ויש לך מה לקבל.

יחיאל חיליק בר: אחד הדברים שאמרו לנו – משה ידידי, אתה זוכר?

יחיאל חיליק בר: זה שהרבה פעמים בסכסוכים אתה חושב רק מה אתה נותן ומה אתה מפסיד.

יחיאל חיליק בר: זוכר?

יחיאל חיליק בר: אמר לנו את זה ראש הממשלה ברטי אהרן, שהיה אחד מאדריכלי השלום.

יחיאל חיליק בר: הוא אומר: אנחנו לא חשבנו עד הרגע האחרון מה אנחנו מרוויחים.

יחיאל חיליק בר: אולי מדינת ישראל צריכה לחשוב מה היא מרוויחה תמורת הדברים שהיא מפסידה לכאורה או לא לכאורה?

יחיאל חיליק בר: אבל בואו נחזור לאותם אלה שכביכול נכשלו: אולמרט, רבין, ברק.

יחיאל חיליק בר: אתם תודו בעצמכם שגם בתקופות שהם נכשלו, לישראל היה שקט מדיני.

יחיאל חיליק בר: גם להם היה שקט מדיני.

יחיאל חיליק בר: למה?

יחיאל חיליק בר: כי ישראל הציעה הצעה רצינית שהעולם ראה בה הצעה הוגנת – הצעה הוגנת – ואמר: אי-אפשר להתווכח עם הישראלים, הם מציעים הצעות הוגנות, יש משא-ומתן.

יחיאל חיליק בר: אבל כשאנחנו יודעים שבתשעה חודשי משא-ומתן לא הייתה הצעה ישראלית נורמלית אחת: לא דנו על גבולות, לא דנו על פתרונות יצירתיים בירושלים – ודעתי בנושא ירושלים ידועה; לא דנו על פתרונות יצירתיים – לא דנו על כלום.

יחיאל חיליק בר: הכול היה טכניקות וחיבורים על חיבורים.

יחיאל חיליק בר: אז בטח שכל העולם מאשים את ישראל.

יחיאל חיליק בר: לאו דווקא בצדק – הפלסטינים בוודאי לא חפים מפשע, ויש להם אשמה גדולה מאוד גם כן, כמונו, בכישלון השיחות, אבל גם אנחנו אשמים.

יחיאל חיליק בר: ולכן ראש הממשלה צריך לחזור למשא-ומתן הזה, ולהחליט שהוא מציע לפלסטינים הצעה רצינית, לא מצחיקה כמו שהימין היום בישראל מציע, חלילה, של מדינה אחת, אלא הצעה רצינית שאומרת: שתי מדינות לשני עמים, מדינה פלסטינית מבוססת על שטחי 67', כמובן, כמובן, עם הצרחות שטחים וחילופי שטחים.

יחיאל חיליק בר: זה מה שאנחנו חושבים בנושא של הפליטים, גם אם זה אפס פליטים.

יחיאל חיליק בר: זה מה שאנחנו חושבים בנושא ירושלים.

יחיאל חיליק בר: אבל – הצעה שהעולם והפלסטינים יוכלו להבין ולהאמין באמת שהיא הצעה ישראלית של ראש ממשלה ושל עם שרוצים להבטיח את פתרון שתי המדינות, שהוא הפתרון היחידי שיבטיח את קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית, דמוקרטית, אור לגויים, מה שמזמן מזמן הפסקנו להיות.

יחיאל חיליק בר: אבל מכיוון שאין מנהיגות בישראל, ואין קואליציה ששואפת לשתי מדינות ולשלום, יש לנו היום שגריר חדש לפתרון הזה – האפיפיור.

יחיאל חיליק בר: הוא היה צריך להגיע לפה, האפיפיור – שהוא איש מקסים, פרנציסקוס, שאפשר ללמוד מהצניעות ומהמנהיגות שלו – ולהציע לנשיא שלנו ולנשיא הפלסטיני להתפלל יחד לשלום, כי הוא הבין שפתרונות פוליטיים כבר לא יהיו, אז אולי כדאי שנתפלל לאותו אל שגם אנחנו, גם המוסלמים וגם הנוצרים מאמינים בו.

יחיאל חיליק בר: מהממשלה הזאת הרי לא תבוא הישועה, אולי תבוא הישועה מהיושב במרומים.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת יחיאל בר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מחייך כי אני פשוט נזכר – וחבר הכנסת רונן הופמן מכיר את זה מצוין.

יולי יואל אדלשטיין: יש ססמה בארצות-הברית, משפחות שמתפללות יחד נשארות יחד.

יולי יואל אדלשטיין: אז אם כולם מתפללים יחד, כנראה גם לא יהיה פתרון פוליטי.

יולי יואל אדלשטיין: צודק, חבר הכנסת בר?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ההצעה הבאה היא מטעם סיעות יהדות התורה ומרצ: הממשלה כשלה בתחום החברתי, הכלכלי והמדיני.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת ישראל אייכלר, ויציג את ההצעה חבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, יהדות התורה הגישה הצעת אי-אמון בנושא: הממשלה כשלה בתחום החברתי, הכלכלי והמדיני.

אורי מקלב: האמת היא שזה היה בתיאום עם מנהל הסיעה, ויכול להיות שהייתי צריך להשאיר כל נושא כנושא בודד, בלי לחבר את כולם יחד, כדי שכל אחד ידבר יותר מעשר דקות.

אורי מקלב: אדוני, האמת היא שאנחנו רוצים לדבר על הנושא הכלכלי והמדיני, אבל מה לעשות שעל סדר-היום של הממשלה ושל הכנסת יש נושא אחר, הנושא שמעסיק ביותר את ראש הממשלה.

אורי מקלב: במקום לטפל בנושאים הבוערים והאקוטיים למדינת ישראל מטפלים בנושא: נשיא למדינת ישראל.

אורי מקלב: נשיא ורוח, ואין נשיא.

יולי יואל אדלשטיין: פרשת נשא.

אורי מקלב: פרשת נשא.

אורי מקלב: ואין נשיאים.

אורי מקלב: במקום שיהיה מצב שכל תהליך הבחירה והגשת המועמדים יהיה תהליך מכובד, אנחנו באמת גורמים לזילות בכל התהליך.

אורי מקלב: כולנו בנשיאות תמכנו פה-אחד.

אורי מקלב: אף אחד לא ניסה להציע הצעה אחרת מהצעה שלך, שהתקבלה בשבוע שעבר, בעניין תאריך קיום הבחירות, וממילא גם לגבי יום הגשת המועמדים שנגזרת מכך.

אורי מקלב: הבנו בלי שתגיד – ואם אתה חולק עלי אתה יכול להגיד את זה – שהמועד צריך להיות כמה שיותר קרוב, בגלל כל התהליך.

אורי מקלב: אנחנו לא מעוניינים להרחיב, מכמה סיבות.

אורי מקלב: אבל יש גם סיבה אחת שצריכה – שלא מכבדת את מוסד הנשיאות ואת כבוד הכנסת, אלא גם צריכה לעורר בנו דאגה, וזאת הדאגה בשל המעורבות של ראש הממשלה והאי-יכולת שלו לא רק להביא מועמד אחרי כל כך הרבה זמן; הרי זה לא דבר שהתחיל לפני שבוע, כשקבעת את התאריך, אלא זה תהליך שבו כולנו ידענו מתי נגמרת הקדנציה של נשיא המדינה, וראש הממשלה לא מצליח להתמקד ולהביא להסכמה – אצלו, אצלו קודם כול – על מועמד לנשיא.

אורי מקלב: ולא רק שהוא לא מצליח להביא מועמד לנשיא, אלא שהוא עצמו גם לא יכול להגיע למסקנה ולתמוך במישהו.

אורי מקלב: הוא עדיין לא החליט במי הוא תומך.

אורי מקלב: ולאיזה מצב זה גורם בתוך הסיעה שלו, שכל אחד מהסיעה תומך בזה ותומך באחר?

אורי מקלב: כולנו יודעים במי הוא לא תומך.

אורי מקלב: איזה מסר יש בנושא הזה לדור הצעיר?

אורי מקלב: אני נפגש עם הדור הצעיר – איך הם רואים את הדברים?

אורי מקלב: אנחנו אולי רואים פוליטיקה, רואים דברים, אנחנו לא רוצים להאמין אולי לרכילויות.

אורי מקלב: איזה מסר יש?

אורי מקלב: מה מביא לשיקול דעת?

אורי מקלב: איזה דברים בשיקול דעת?

אורי מקלב: איזה דברים הם המכריעים, הם הקובעים מי יהיה נשיא ומי לא יהיה נשיא?

אורי מקלב: ולא רק זה שאין מועמד לנשיא, אלא ראש הממשלה פונה לאנשים ומבקש מהם, תהיו מועמדים, והם מסרבים.

אורי מקלב: איפה היה דבר כזה?

אורי מקלב: ראש הממשלה פונה למישהו, והוא יודע שהמועמדות שלו היא בטוחה, כי הוא יודע את מי הוא מביא מאחוריו – ראש הממשלה תומך במישהו.

אורי מקלב: לא היה אחד יחיד, אלא הרבה שפנו אליהם, וסירבו – איפה נשמע דבר כזה?

אורי מקלב: אבל מה שיותר צריך להדאיג אותנו, ממש, ומבזה אותנו – שגם מועמדים שהחליטו להתמודד לא רוצים את תמיכת ראש הממשלה.

אורי מקלב: התמיכה שלו תזיק להם.

אורי מקלב: מחפשים איך – אולי שיתמוך בהם, אבל מחפשים איך להסתיר את התמיכה הזאת.

אורי מקלב: זה אחרי שכל הלשכה והנושא שעל סדר-היום הוא בחירת נשיא, ולא מצליחים להביא נשיא.

אורי מקלב: ראש הממשלה נוסע ליפן – בכירי הלשכה שלו נשארים בארץ כדי לקדם את נושא הנשיא, ועדיין אין נשיא, ואי-אפשר לתמוך בזה.

אורי מקלב: זאת לא רק שאלה אם יש נשיא או לא.

אורי מקלב: זאת שאלה שצריכה להדאיג אותנו בכל התהליך של קבלת ההחלטות.

אורי מקלב: היכולת לקבל החלטות.

אורי מקלב: ההססנות הזאת, דחיית הדברים, החלק הרגשי גובר על החלק השכלי.

אורי מקלב: ככה מקבלים החלטות?

אורי מקלב: ככה מובילים?

אורי מקלב: ככה עומדים מול כל המשימות שיש לפתחה של מדינת ישראל?

אורי מקלב: ולי יש הסבר למה דוחים את ההצעות של ראש הממשלה.

אורי מקלב: מילה אחת, או שתי מילים: זאת כפיות טובה.

אורי מקלב: אנחנו, סיעת יהדות התורה, ואחרים בבית הזה, הרגשנו על בשרנו מה זה מידת כפיות טובה.

אורי מקלב: ומי שכופה טובתו של חברו, בסופו של דבר לא רוצים לא את טובתו ולא את תמיכתו.

אורי מקלב: יודעים מה אומרת באמת תמיכה?

אורי מקלב: כמה זמן זה יכול להחזיק מעמד וכמה זה ילך וכמה השפעה יש על זה?

אורי מקלב: מכיוון שכפיות טובה היא המידה הגרועה והמגונה ביותר, וכפיות טובה יש גם בפוליטיקה, אפשר להבין שאנשים שתומכים בראש הממשלה, תומכים במישהו, גם כשזה היה בארץ לא זרועה, בתהליכים כאלה ואחרים, בקואליציות, נותנים תמיכה לנשיא; ובסופו של דבר לראש הממשלה יש קשיים, גם זה יכול לקרות, גם את זה אפשר להבין.

אורי מקלב: אבל בדברים אחרי זה, אחרי שיש קשיים, ואחרי שלא חברים בקואליציה, ההתעלמות הזו, ההתנכרות הזו, ולא משנה לו שום דבר שקורה עם ציבור שלם שהלך אתו ביחד, במסירות, הלך אתו ללא פקפוק – מתעלם.

אורי מקלב: לא נמצאים.

אורי מקלב: פוגעים בציבור מתוך הקואליציה שלו, בדברים שהוא תמך בהם.

אורי מקלב: נושא הבטחת הכנסה שהיה אתמול – אפשר להתחיל מהסוף: נושא הבטחת הכנסה שהיה אתמול, שבג"ץ ביטל את זה – זה על-פי החלטת ממשלה שאתה תמכת בה, וגם היועצים שלך והעוזרים שלך והלשכה שלך והיועצים המשפטיים.

אורי מקלב: בעוד כמה חודשים, 10,000 משפחות יפסיקו לקבל.

אורי מקלב: משפחות מהרובד הכי נמוך של ההכנסה, שהכי נמצאות במצוקה.

אורי מקלב: יש איזה מסר להגיד להם?

אורי מקלב: אני אפעל?

אורי מקלב: אני אראה אם יש משהו לעשות?

אורי מקלב: שום מילה בעניין הזה.

אורי מקלב: לא זו אף זו, אתה אמרת פה בכנסת – אמרת: סנקציות פליליות לא יהיו.

אורי מקלב: הדברים האלה היו שווים – על הקרח, שום דבר לא היה בעניין הזה.

אורי מקלב: איפה ההמשך שלך כדי להעביר מסר מסוים – אני אפעל, אני לא יכולתי?

אורי מקלב: פגיעות כלכליות חזקות ביותר, קשות ביותר, מקצבאות הילדים, מתלמידי חוץ-לארץ, פגיעה והסתה נגד ציבור שלם.

אורי מקלב: אם זה היה ציבור אחר, מייד היה מרד.

אורי מקלב: אם זו הייתה פגיעה אחרת, מייד יש איזו אמירה שראש הממשלה הביע את מחאתו – אנחנו נטפל בעניין הזה.

אורי מקלב: אפשר לדבר ב"גלי צה"ל" על דילול חרדים, אפשר להסית, אפשר להשמיץ; מפקדת בכירה בצה"ל יכולה לדבר על החרדים שימותו – ושום דבר לא קורה.

אורי מקלב: מנסים לפתור את מצוקת הדיור במדינת ישראל, שהיא מצוקה של כולם – – –

יעקב פרי: – – –

אורי מקלב: מפקדת בכירה בצה"ל אמרה בחוג, וזה מוקלט – ושר הביטחון עמד פה על הדוכן הזה ואמר שידוע על כך ושהיא ננזפה.

אורי מקלב: נזיפה, זה כל מה שהיא קיבלה.

אורי מקלב: והיא קיבלה לא רק נזיפה, אלא עלייה בדרגה, היא עברה לבה"ד 4 עכשיו, לדרום, להיות אחראית, כשהיא אמרה: הלוואי שכל החרדים ימותו.

אורי מקלב: אלה המילים, ולא יצאה הכחשה לזה.

אורי מקלב: ודרישה של חבר הכנסת גפני למצות אתה את הדין – זה אחרי שזה עלה בכנסת ואחרי ששר הביטחון עלה פה, ואחרי שאילתה שיושב-ראש הכנסת אישר.

אורי מקלב: אפשר להביא מערכת שלמה של דברים שנעשו פה, כגון הניסיון לפתור את המצוקה של הזוגות הצעירים, שהיא מצוקה של כולם, שגם לא נכון מקצועית: איך אפשר לפטור חלק, וחלק לא לפטור?

אורי מקלב: וכי זה לא שוק אחד?

אורי מקלב: ציבור שיש לו מצוקה ואולי הוא לוקח נתח של 30%, 40% ממצוקות הדיור, אתה אומר: הוא, לא יהיו לו הטבות, הוא לא יוכל לקנות – אז זה לא יעלה את המחירים?

אורי מקלב: מקצועית, זה יכול לפעול?

אורי מקלב: מתוך כמה וכמה אפשרויות לפתור את מצוקת הדיור, בחרו את הפתרון על-ידי ביטול מס ערך מוסף בדירות חדשות.

אורי מקלב: מקצועית, חלקו על זה בתוך האוצר; קוגן עזב את משרד האוצר רק בגלל ההחלטה הזאת.

אורי מקלב: כלכלנים אומרים, אני רואה כותרות: כל השהייה הזאת – לא יעזור שום דבר.

אורי מקלב: ונניח שכן, איך אתה יכול לקחת ציבורים שלמים ולהדיר אותם מזה?

אורי מקלב: לא רק להדיר אותם שלא יהיו, אלא גם לגרום לכך – מה שמחולל – איך יכולה להיות תוכנית לפתרון מצוקת הדיור כך שהחרדים והערבים לא יקבלו?

אורי מקלב: ובמקום שיבוא ראש הממשלה ויגיד בדברים האלה את דברתו – אף אחד לא אומר.

אורי מקלב: שום דבר, מתעלמים מכל העניין.

אורי מקלב: ולא רק שלא אומרים, אלא יחשוב מי שחושב שיש כוונות, שרק רוצים שמי שחרדי, מי שרק לומד – הוא לא יקבל.

אורי מקלב: אבל אחר, אנחנו רוצים שהחרדים – אנחנו לא יכולים לתת למי שלא ממצה כושר השתכרות, אני לא נותן לו.

אורי מקלב: אז לכל הפחות, כשזה מגיע לפתרונות, למי הוא נותן?

אורי מקלב: למי הוא נותן?

אורי מקלב: למי שמשרת שירות אזרחי ולמי שמשרת בצה"ל.

אורי מקלב: חרדים שמשרתים בצה"ל, שמשרתים ארבע שנים, וקיבלו פרסים, אבל תחילת השירות שלהם שלהם הייתה במסגרת שח"ר כזה ואחר, שזו הייתה מסגרת של 12 חודש – לא יקבלו.

אורי מקלב: והכניסו סעיף אחד שרק מי ששירת 18 חודש ייכנס לתוכנית הזאת.

אורי מקלב: מי ששירת שירות אזרחי, כל אלפי החרדים, לא יקבלו את זה.

אורי מקלב: מה יש פה?

אורי מקלב: לא שנאה?

אורי מקלב: אומר בנק ישראל: 17 מיליארד שקל, זה יהיה הגירעון.

אורי מקלב: קיצצו בכל התקציבים שאפשר לקצץ לחרדים: בקצבאות הילדים, במוסדות החינוך, בתרבות, בתנועות הנוער – אין חלק שהשארתם; בהבטחת הכנסה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

אורי מקלב: איפה הכסף?

אורי מקלב: יש כבר כסף.

אורי מקלב: למה יש גירעון?

אורי מקלב: למה בנק ישראל צופה גירעון של 17 מיליארד שקל והאוצר שותק?

אורי מקלב: אילמים פתאום נהיו.

אורי מקלב: תגובה שלכם בעניין הזה.

אורי מקלב: אז אנחנו שואלים: איפה הכסף?

אורי מקלב: קיצצת, תמשיך לקצץ – כבר אין לך ממה לקצץ.

אורי מקלב: איך נוצר גירעון כזה?

אורי מקלב: איך לא הצלת את המדינה?

אורי מקלב: הכסף כבר בידיים שלך.

אורי מקלב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת אופיר אקוניס, להשיב על הצעות האי-אמון של סיעת העבודה ושל סיעות יהדות התורה – מרצ.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, ראשית אני מבקש לשלוח תנחומים למשפחת ריוה על הירצחם של מירה ועמנואל, זכרם לברכה, בבריסל לפני כיומיים.

אופיר אקוניס: בלבה של בריסל, בירת בלגיה ומקום מושבם, בין היתר, של הפרלמנט האירופי ומועצת אירופה, התבצע פשע שנאה אנטישמי מובהק.

אופיר אקוניס: זה פשע שנאה שכוון נגד יהודים, ופגע, אדוני היושב-ראש, גם בשאינם יהודים; פשע שנאה נגד ישראל; רצח שהוא תוצאה ישירה של פעולות הסתה שכולן מתבססות על הפצת שקרים ובדיות נגד ישראל, על הקריאות המגוונות לחרמות על ישראל ועל הטחה עקבית של האשמות זדוניות.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, ההיסטוריה מלמדת אותנו שמי שמתחיל בקריאה לחרמות ממשיך בשרפת ספרים, בניתוץ ובשרפת בתי-כנסת, ביריות באנשים ברחובות, וההמשך ידוע.

אופיר אקוניס: יש המפרשים, כפי שעשה הרוצח בבריסל, את האמירות הגזעניות נגד ישראל כלגיטימציה לפגיעה פיזית.

אופיר אקוניס: היד הקלה על המקלדת של אלה שקוראים בזדוניות להחרים את ישראל, Boycott Israel – לא Boycott יהודה ושומרון, Boycott Israel – היד הקלה על המקלדת, אדוני היושב-ראש, עלולה להפוך מהר מאוד ליד קלה על ההדק, כפי שלדאבון הלב ראינו רק לפני כ-48 שעות בבירת האיחוד האירופי.

אופיר אקוניס: והאמת היא, וזאת האמת – חבר הכנסת בר איננו טורח, הוא מנמק הצעת אי-אמון ואיננו טורח להקשיב לתשובה.

אופיר אקוניס: כנראה, אדוני היושב-ראש, שהדר בית"רי הוא לא בדיוק החינוך שהוא קיבל.

אופיר אקוניס: ובכן, האמת היא שלא רק שישראל איננה "מדינה גזענית", ו"איננה דמוקרטיה" ו"היהודים הם שורש הרוע העולמי" – ההפך הוא הנכון.

אופיר אקוניס: מי שמאשים את ישראל בגזענות, הוא הגזען.

אופיר אקוניס: מי שמאשים אותנו בחוסר דמוקרטיה, איננו יודע בעצמו מהי דמוקרטיה.

אופיר אקוניס: ישראל והיהודים, חברות וחברי הכנסת, לא רק שאינם שורש הרוע העולמי – בדיוק ההפך.

אופיר אקוניס: לשאלת הדו-לאומיות, המדינה הדו-לאומית: האזהרות החוזרות ונשנות מטעמה של האופוזיציה – חבר הכנסת בר דיבר פה בשם האופוזיציה כולה – אני חושב שצריך להסביר פעם אחת, אדוני היושב-ראש, איך למרות כל האזהרות – – –

באסל גטאס: – – – העבודה.

אופיר אקוניס: דיבר בשם מפלגת העבודה.

אופיר אקוניס: מקבל, צודק.

אופיר אקוניס: בשם מפלגת העבודה.

אופיר אקוניס: – – – איך למרות כל האזהרות – אבל גם האופוזיציה, חבר הכנסת גטאס, שותפה לאותן תפיסות פחות או יותר – איך לעולם ישראל לא תוכל להיות מדינה דו-לאומית, אם כמובן, אדוני היושב-ראש, נצא מנקודת הנחה, נכונה, שישראל היא מדינה יהודית ודמוקרטית מיום היווסדה, ושלצד 6 מיליון היהודים, מצביעים וחיים בה מיעוטים מדתות שונות ומעדות שונות, מהיום הראשון לקיומה של המדינה.

אופיר אקוניס: כשאני שומע את הקריאות הנבזיות, שישראל היא מדינת אפרטהייד – מי שאומר את זה, שיתבייש.

אופיר אקוניס: שיתבייש.

אופיר אקוניס: או שאיננו יודע מהו אפרטהייד, איננו יודע מה היה אפרטהייד, או שאיננו מכיר את ישראל.

אופיר אקוניס: מהיום הראשון מצביעים.

אופיר אקוניס: מן היום הראשון מיוצגים כאן, אדוני היושב-ראש – – –

באסל גטאס: אפרטהייד ישראלי.

אופיר אקוניס: הנה, הנה השקר.

אופיר אקוניס: השקר השבועי.

אופיר אקוניס: אתה מבין עם מה אנחנו צריכים להתמודד?

אופיר אקוניס: עם השקרים השבועיים האלה, שאתם שנים ארוכות מכניסים לתוך השיח, ולדאבון הלב מצליחים לחלחל גם לישראלים אחדים.

אופיר אקוניס: לא לרבים, אני מוכרח להגיד לך, אבל גם לישראלים אחדים.

אופיר אקוניס: אני שומע את הדבר הזה, אפרטהייד ישראלי, ואני חוזר ממסע הסברה בן שבוע בארצות-הברית, ואתה צריך להסביר לקהילות היהודיות למה השקרים האלה, למה הבדיות האלה – צריך להיאבק בהם כל הזמן.

אופיר אקוניס: מאבק אחד אמיתי, מאבק על האמת.

אופיר אקוניס: עכשיו, אומרים לנו, אומר חבר הכנסת בר, אומרת האופוזיציה ומפלגת העבודה – הוא כמובן גם הכניס לנו, אדוני היושב-ראש, הוא כבר קבע מהו מתווה הפתרון לסכסוך הישראלי–פלסטיני, על-פי כל הליכוד, או על-פי כל הימין.

אופיר אקוניס: הוא שמע דובר אחד או שניים מטעם תנועתי – תנועתנו במקרה זה, אבל אתה נייטרלי פה – תנועתי, הליכוד, והוא שמע שאנחנו מתכוונים לתת אזרחות ל-2 מיליון פלסטינים.

אופיר אקוניס: אולי אחד או שניים אמרו זאת, זו בוודאי איננה מדיניות הליכוד, מעולם לא הייתה וגם לא תהיה.

אופיר אקוניס: אין שום כוונה לתת אזרחות ישראלית לפלסטינים בשומרון וביהודה.

אופיר אקוניס: שום כוונה.

משה מזרחי: אז מה כן?

אופיר אקוניס: אני עונה לך.

אופיר אקוניס: תאמין לי, גם לך, חבר הכנסת מזרחי.

אופיר אקוניס: עכשיו, אתם אומרים: תהיו חייבים לתת אותה, נכון?

אופיר אקוניס: תהיו חייבים.

אופיר אקוניס: אין זכויות אדם.

באסל גטאס: אחרת יהיה אפרטהייד.

אופיר אקוניס: אין civil rights בישראל.

אופיר אקוניס: אין זכויות אדם.

משה מזרחי: – – – לא חייבים, אבל מה כן?

אופיר אקוניס: הרי זה דבר שההסברה הישראלית כשלה בו, וצריך לומר את הדברים ביושר, כישלון חרוץ.

אופיר אקוניס: ההסברה הישראלית – ואני מחיל את זה, חבר הכנסת כבל, גם על ממשלות בראשות מפלגת העבודה וגם על ממשלות בראשות הליכוד.

אופיר אקוניס: הרי הפלסטינים בשומרון וביהודה, אדוני היושב-ראש, יש להם זכות בחירה.

אופיר אקוניס: הם מצביעים 20 שנה כבר, או עשויים להצביע, לפרלמנט הפלסטיני, אם הם רוצים בכלל לקיים בחירות.

אופיר אקוניס: זוהי זכות היסוד הבסיסית ביותר.

אופיר אקוניס: מצביעים 20 שנה לפרלמנט הפלסטיני.

אופיר אקוניס: לא שהיו שם הרבה פעמים מערכות בחירות, אדוני היושב-ראש, אבל הזכות הזאת, זכות היסוד – וישראל לא אומרת את זה בשום שיח בין-לאומי.

אופיר אקוניס: מתחילים להגיד את זה, ברוך השם, מתחילים להגיד.

אופיר אקוניס: אז איך תהיה מדינה דו-לאומית?

אופיר אקוניס: שאלת חבר הכנסת מזרחי – איך היא תהיה מדינה דו-לאומית?

אופיר אקוניס: זה טוב להגיד, זה טוב להפחיד, זה טוב לזרוע בהלה בקרב הציבור.

אופיר אקוניס: אני מוכרח להגיד לך, חבר הכנסת מזרחי, שלא התרשמתי שהציבור הישראלי מבוהל מן ההפחדה הזו שלכם.

אופיר אקוניס: לא מבוהל, שומר על קור רוח.

אופיר אקוניס: יותר מבוגר מחלק מהמנהיגות שלו, ברוך השם.

אופיר אקוניס: ההפחדה הזאת איננה עומדת במבחן המציאות, והיא גם לא נכונה.

אופיר אקוניס: אין ולא תהיה שום הצעה לתת אזרחות ישראלית וזכות בחירה לכנסת לערביי יהודה ושומרון.

עפו אגבאריה: אז מה יהיה הסטטוס שלהם?

אופיר אקוניס: אני הרי עניתי לך לפני שנייה.

עפו אגבאריה: מה?

אופיר אקוניס: סליחה, הם מצביעים לרשות הפלסטינית?

אופיר אקוניס: הם מצביעים או לא מצביעים?

אופיר אקוניס: תשאל את אבו מאזן למה הוא לא מקיים מערכת בחירות דמוקרטית.

אופיר אקוניס: תשאל את ההנהגה הפלסטינית מדוע איננה – – –

עפו אגבאריה: אני שואל אותך.

אופיר אקוניס: אתה לא צריך לשאול אותי.

עפו אגבאריה: הם יצביעו או לא יצביעו?

אופיר אקוניס: אני אינני הרשות הפלסטינית.

אופיר אקוניס: אתה לא צריך, אני לא אענה.

אופיר אקוניס: אינני עונה בשם הרשות הפלסטינית, אני עונה בשם ישראל.

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: זה שישראל לא השכילה להסביר את הדבר הזה, זה טעות.

עפו אגבאריה: לפחות את זה תגיד לעם ישראל – איפה אתה רוצה את הגבול של מדינת ישראל?

עפו אגבאריה: בבקשה תגיד.

אופיר אקוניס: אתה מאתגר אותי בשאלה הקלה ביותר שיכולה להיות.

עפו אגבאריה: תגיד בגלוי, שישמעו אותך.

אופיר אקוניס: אתה רוצה שאני אומר את זה?

עפו אגבאריה: כן.

אופיר אקוניס: אולי אני אומר את זה בסיום?

אופיר אקוניס: למה לא להשאיר משהו?

אופיר אקוניס: אני צריך לסכם גם את הדיון.

אופיר אקוניס: אני אענה לך בסיכום הדיון כדי להשאיר קצת מתח, אדוני היושב-ראש – היכן רואה סגן השר אקוניס את גבולות ישראל?

אופיר אקוניס: תקבל תשובה, עם אזורים גיאוגרפיים.

עפו אגבאריה: זה סגן שר, או שזו עמדת הממשלה?

אופיר אקוניס: אני אתן לך גם רמז – – –

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: גם רוב הממשלה חושבת כמוני.

אופיר אקוניס: זה בסדר.

אופיר אקוניס: עכשיו, אדוני היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: אין ויכוח על הגבול, רק פשוט אותו גבול שכולם מציעים, מתקשים להגדיר אם זה המזרחי או המערבי.

יולי יואל אדלשטיין: על כל השאר מסכימים.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, שמעתי, ובכך אסיים, את חבר הכנסת מנמק את הצעת האי-אמון, וכרגיל, כהרגל האופוזיציה, כמדי יום שני, מאשים את ישראל באי-קיומו של תהליך מדיני.

אופיר אקוניס: נדמה לי שכל ילד בישראל כבר יודע שישראל באה עם כוונות אמיתיות לקיים משא-ומתן מדיני עם הרשות הפלסטינית, ובישורת האחרונה אבו מאזן ברח, ברח לברית עם ה"חמאס" והביא להקפאת השיחות.

אופיר אקוניס: כאשר, אדוני היושב-ראש, אם ירצו בכך שכנינו הפלסטינים, לא להכניס את ארגון הטרור "חמאס" לממשלתם, ממשלתנו אמרה כבר והיא חוזרת ואומרת שאנחנו פתוחים לקיומו של משא-ומתן.

אופיר אקוניס: כל עוד "חמאס" – – –

עפו אגבאריה: – – – שתי מדינות לשני עמים, תגיד לי איפה עובר הגבול.

אופיר אקוניס: כל עוד "חמאס", כל עוד "חמאס" – – –

עפו אגבאריה: תגיד לי – איפה עובר הגבול?

עפו אגבאריה: לפי ראש הממשלה, לפי הממשלה – – –

אופיר אקוניס: כל עוד "חמאס" הוא חלק מהממשלה הפלסטינית, נשמור על מדיניותנו ולא נקיים משא-ומתן עם ממשלה שיש בה אלמנט של ארגון טרור מתועב.

אופיר אקוניס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אופיר אקוניס, סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: נעבור להצעת אי-אמון מטעם סיעת ש"ס: ליקויים בהתנהלות חלק ממקבלי ההחלטות והסתרת מידע מעמיתיהם בעת הדיונים על החוק הנואל להורדה סלקטיבית של המע"מ על דירות.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה חבר הכנסת יצחק וקנין.

יולי יואל אדלשטיין: מה קרה?

יולי יואל אדלשטיין: היום רק סגני היושב-ראש מנמקים את כל הצעות האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: בר, מקלב וכבודו.

יולי יואל אדלשטיין: זו מדיניות חדשה של האופוזיציה להביך את היושב-ראש?

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי כנסת, השרים, אדוני, האחרון שאנחנו רוצים להביך פה זה כבודו.

יצחק וקנין: מה לעשות, יצא כך.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, בשבוע שעבר ניהלתי את הדיון בשאילתות בעל-פה.

יצחק וקנין: עלתה לפה שרת המשפטים והשיבה על שאילתה בעל-פה של חבר הכנסת אריה דרעי.

יצחק וקנין: הוא שאל אותה לגבי קבלת ההחלטות על העדפת יוצאי צבא בפטור ממע"מ לדירות, איך נקבעו הסכומים.

יצחק וקנין: למרבה הפלא, עומדת פה שרת המשפטים ואומרת שלנציג שלה, שזה היועץ המשפטי לממשלה, השמאי הממשלתי שהשתתף בישיבה, לא היו נתונים ברורים ובדוקים, וההחלטה התקבלה בצורה כנראה מכוונת.

יצחק וקנין: מישהו רצה לקבל החלטה כזאת.

יצחק וקנין: יתרה מזו, מייד אחריה עלה לפה שר הבינוי והשיכון – זה היה פשוט, אני השתוממתי, כשישבתי על הכיסא שכבודו יושב עליו כרגע – ואמר: רבותי, אף נציג שלי לא השתתף בישיבה.

יצחק וקנין: רבותי, ישיבה כל כך חשובה, שבה הולכים להחליט, לתת העדפה.

יצחק וקנין: אין לי בעיה עם העדפה, אחרי זה נדבר גם על ההעדפה.

יצחק וקנין: אבל הולכים לקבל החלטה, מישהו צריך להציג נתונים.

יצחק וקנין: רבותי, לא מדברים פה באיזה ממשלה של קניבלים שהולכת לקבל החלטות.

יצחק וקנין: שרים יושבים, מקבלים החלטות.

יצחק וקנין: איך אפשר לקבל החלטה כזו כשאנשי המקצוע, שאמורים לתת את הכמויות של הדירות, כמה דירות יש – רבותי, השר עומד פה, מעל הדוכן, ואומר: רבותי, אף נציג שלי לא השתתף בישיבה הזאת.

יצחק וקנין: אני שואל – בשבוע שעבר אמרתי את זה בעדינות לידידי סגן שר האוצר; אמרתי לו את זה בעדינות – אפשר לרדת; רבותי, אני אומר, אפשר לרדת, אבל גם יש איזו דרגה שלא יורדים מתחתיה, יש איזה מקום שכל אחד מאתנו צריך להגיד: עד כאן.

יצחק וקנין: ולמה אני אומר את זה?

יצחק וקנין: אדוני סגן שר האוצר, אני לא אומַר מה אתה אמרת על המע"מ.

יצחק וקנין: זו לא הנקודה, לבוא ולהתעמת אתך כדי לשים את הדבר הזה בפרופורציה המתאימה לו.

יצחק וקנין: אני אומר את זה בצורה – מכל לבי אני אומר את הדברים.

יצחק וקנין: אני מוכן לקבל את המוטו שלכם, שבאתם ואמרתם במצע של המפלגה: אנחנו רוצים לגייס את כולם.

יצחק וקנין: שוויון בנטל.

יצחק וקנין: מקובל, זה היה חלק מהמצע.

יצחק וקנין: אבל לא יכול להיות שבאותה נשימה שאתה אומר:

יצחק וקנין: אני כבר עושה את השוויון – כבר קיבלת החלטה – יש שוויון בנטל, על-פי ההחלטה של הצעת החוק שהעברתם פה, ובאותה נשימה אתם מביאים לפה החלטה בלי קריטריונים, בלי לבדוק את הדברים, באיזו להיטות להכות בחרדים כמה שאפשר.

יצחק וקנין: אני לא רואה משהו אחר.

יצחק וקנין: הרי זה לא הולך ביחד; מצד אחד אתה אומר: בוא, אני מגייס אותם, אני עושה מכסות, אני קובע את כל מה שקבעתם בחוק הגיוס, ומייד אחרי כן אתה מביא לפה חוק שמי שקיבל את ההחלטות, אני לא יודע על-פי מה הוא קיבל אותן.

יצחק וקנין: עומדת פה השרה ואומרת: רבותי, לפי מה שאני יודעת אין דירות.

יצחק וקנין: אין דירות.

יצחק וקנין: עמד שר הבינוי והשיכון ואמר: יש כ-300 דירות במחיר של 600,000 שקל.

יצחק וקנין: אז אני שואל, איך מקבלים החלטה כזאת?

יצחק וקנין: האם זה רק להכות בחרדים?

יצחק וקנין: ואני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, יש איזה מצב שצריך לעצור אותו.

יצחק וקנין: אני אומר את זה, אני הולך להגיד פה דברים קשים, ותרשמו את הדברים שאני אומר.

יצחק וקנין: אני לא נביא זעם, אבל אני אומר:

יצחק וקנין: ראש הממשלה היה צריך מזמן לעצור את הדברים.

יצחק וקנין: בשבילי הוא ראש הממשלה, גם אם אני באופוזיציה.

יצחק וקנין: אני מכבד אותו, אבל לא יכול להיות שהוא יעמוד ויגיד, בעצם, אני לא רואה כלום.

יצחק וקנין: פעם אחר פעם מנסים להכות בציבור החרדי בכל פינה, בכל פינה שאפשר; לפגוע בהבטחת הכנסה – בסדר, רבותי, זה היום טרנד.

יצחק וקנין: אבל, אדוני ראש הממשלה, אתה ראש הממשלה של כולם, ולא יעלה על הדעת שאתה אפילו לא מתבטא, אתה לא אומר כלום, נאלם, אין קול ואין עונה ואין קשב.

יצחק וקנין: מי שחושב שהוא יינקה מהדבר הזה, טועה טעות חמורה, מכיוון שהוא היה צריך מזמן לעצור את הדבר הזה, ולבוא ולהגיד לשר האוצר: עד כאן.

יצחק וקנין: הוא לא אומר כלום, הוא נותן למערכת להתנהל בצורה כזאת שתהיה איזו מלחמה של הציבור החרדי נגד שר האוצר או נגד מפלגת יש עתיד.

יצחק וקנין: רבותי, אין לנו חשבון.

יצחק וקנין: יש פעם בחמש שנים, פעם בארבע שנים, בחירות, נלך לבוחר, והבוחר יחליט מה שהוא רוצה.

יצחק וקנין: אבל, רבותי, יש דברים – חכם עיניו בראשו.

יצחק וקנין: רבותי, אני אומר לכם: אנחנו עם אחד פה, ועם כל הכבוד, כאשר חוצים את הגבול, ומקבלים החלטות שרירותיות כדי להכות בציבור מסוים, זה יחזור אליכם כבומרנג; אני אומר לכם את זה באחריות, אני אומר את זה לראש הממשלה, אני אומר לכם וגם לעצמי אני אומר את זה, ואני אתך באותה סירה, כולנו נטבע יחד.

יצחק וקנין: כאשר באים ומכים ללא כל הבחנה, בצורה מכוונת – כיוון שהסכום הזה, ידידי סגן שר האוצר, מאיפה לקחתם אותו?

יצחק וקנין: זה כדי שהציבור החרדי יזעק ויצעק ויעמוד פה כדי שאתם אולי תיבנו פוליטית?

יצחק וקנין: רבותי, זאת טעות חמורה.

יצחק וקנין: אני אומר לך את זה.

יצחק וקנין: כאזרח במדינת ישראל אני אומר לך: אתם טועים טעות חמורה, וראש הממשלה, ששותק, ישלם מחיר כבד.

יצחק וקנין: אני אומר לך: הוא ישלם מחיר כבד על הדבר הזה.

יצחק וקנין: ועכשיו אני הולך להגיד משהו: תדעו, בתקופה האחרונה אני רואה שיש איזה עניין של לפגוע בכל דבר.

יצחק וקנין: יש אומנם הבית היהודי בתוך הממשלה הזאת, שאמור לשמור על איזה סטטוס-קוו, על דברים שהיו מקובלים בחברה הישראלית, ואנחנו רואים שבתקופה האחרונה, בכל דבר ששייך ליהדות ולתורה מנסים לפגוע.

יצחק וקנין: בכל נושא.

יצחק וקנין: גם הוויכוח שלכם היום עם הבית היהודי הוא בזה שהם עושים קצת שרירים בזמן האחרון בכל מיני נושאים שהם התפשרו בהם ונתנו לכם לרוץ קדימה, ולא ידעו שהגלגל יתהפך והם יגיעו למצב שהם כבר לא שולטים – איך אומרים?

יצחק וקנין: הסוס דוהר וכבר אי-אפשר לשלוט בו, ויש פה חקיקה אנטי-דתית, פגיעה בלומדי תורה.

יצחק וקנין: עכשיו, אני אגיד לך, כמישהו שנמצא במשרד הכלכלי הראשון במדינת ישראל: דע לך, כל פגיעה – תרשום את מה שאני אומר פה – כל פגיעה בציבור הדתי, בתורה, תפגע בכלכלה במדינת ישראל.

יצחק וקנין: הכלכלה לא תלויה לא בי, ולא בך, ולא בשר האוצר, ולא בראש הממשלה ולא בנגיד בנק ישראל.

יצחק וקנין: האמן לי, מה שאני אומר לך: הכלכלה היא – בארץ-ישראל – כתוב: "ארץ אשר – – – עיני ה' אלקיך בה מראשית השנה ועד אחרית שנה".

יצחק וקנין: הארץ הזאת מתברכת מהקדוש-ברוך-הוא, לא מאיזה כלכלן גאון, ולא מאף אחד.

יצחק וקנין: אני אומר לך את זה.

יצחק וקנין: ככל שאתם תפגעו יותר בעולם התורה, הכלכלה תצנח למטה למטה.

יצחק וקנין: זה חוק הכלים השלובים.

יצחק וקנין: תשימו את זה טוב טוב בראש.

יצחק וקנין: ככל שתפגעו בציבור החרדי, אתם תפגעו בכלכלה.

יצחק וקנין: ככל שאתם תקצצו יותר – גם ככה הם חיים באיזה עניות, תוסיפו להם עוד יותר – אני מודיע לך, תראה לאן הכלכלה תלך.

יצחק וקנין: הרי עובדה אחת אנחנו רואים: קיצצתם בישיבות, קיצצתם בכל המקומות – הבאתם מזור בדבר אחד?

יצחק וקנין: תגידו.

יצחק וקנין: לקחתם את הכסף – הרי כולם צועקים מכל הכיוונים – מה עשיתם עם הכסף?

יצחק וקנין: הרי חשבתם שתמצאו איזה מכרה זהב אצל החרדים; קיצצתם בכל המקומות, בחינוך, בכל מקום שאתם יכולים אתם מקצצים.

יצחק וקנין: אני אומר לכם: הקיצוץ הזה בסופו של דבר יעלה לכלכלה ביוקר, פי-מאה.

יצחק וקנין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יצחק וקנין, אשר נימק הצעת אי-אמון מטעם סיעת ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת חנא סוייד לנמק הצעת אי-אמון מטעם הסיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד: הדרת הציבור הערבי מתוכניות משרד האוצר ומשרד הבינוי והשיכון למאבק במצוקת הדיור.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, תודה, רבותי השרים, חברי הכנסת, בראשית הדברים שלי, ולנוכח מה שסגן השר אקוניס אמר כאן, והרמזים שהפריח כאן, בין הביקורת על מדיניות הממשלה, עם המתקפה הארסית על המוזיאון היהודי בבריסל, אני רוצה להגיד בצורה הברורה ביותר שאנחנו מגנים מתקפה זו, ואני חושב שהיא בעצם פעולה אנטישמית, שאין לה כל מקום, ואני גם מניח שאין לה כל קשר עם הביקורת על המדיניות של הממשלה.

חנא סוייד: זו רובריקה אחרת, זה מדיניות אחרת, זה אטמוספירה אחרת לחלוטין, וכל מי שמנסה למצוא קשר בין ביקורת על מדיניות הממשלה לבין מתקפות ארסיות כאלה הוא טועה ומטעה.

חנא סוייד: לגופו של עניין אני רוצה לטעון כאן שקיימת כוונה, קיימת מדיניות עקבית של הדרה של הציבור הערבי, של היישובים הערביים, מתוכניות הממשלה, משרדי הממשלה השונים, למאבק במצוקת הדיור או למאבק בעלייה המטאורית במחירי הדיור בישראל.

חנא סוייד: אפשר ללמוד הנדסת אפליה מהמהלכים של הממשלה, של משרדי הממשלה, לרבות האוצר, לרבות השיכון, לרבות הפנים, איך הם מצליחים בחוכמה – בחוכמה צינית לחלוטין – להוציא את האוכלוסייה והיישובים הערביים מתחום התוכניות שהם תופרים ושהם מכינים למאבק בעליית מחירי הדיור.

חנא סוייד: ואני אתחיל אולי בדוגמה שהעליתי כאן קודם, לגבי תוכנית שמשרד השיכון הנהיג בשנתיים האחרונות, והיא מתן סיוע של כ-100,000 שקל למשתכן, למי שבונה דירה חדשה, כאשר 40,000 שקל הולכים לקבלן ו-60,000 שקל הולכים לאותו אדם שקונה דירה חדשה.

חנא סוייד: קונה דירה חדשה – משמעותה שאם אתה תופר את הקריטריון הזה כרכישה של דירה מקבלן, בעצם אתה הוצאת את כל הציבור הערבי, את כל היישובים הערביים, למען הדיוק, את כל היישובים הערביים מלבד נצרת, מתחום התוכנית הזאת.

חנא סוייד: ואכן ככה, 1,100 אזרחים במדינת ישראל זכו בסיוע של 100,000 שקלים ממשרד השיכון, רק 19 מנצרת זכו בסיוע הזה.

חנא סוייד: כל השאר, אפילו שהתוכנית כללה 27 יישובים, שמונה מהם – ובזה מתפאר שר השיכון, אומר: מה אתם רוצים?

חנא סוייד: שמונה יישובים הם יישובים ערביים.

חנא סוייד: וזה נכון.

חנא סוייד: אבל דאגו לכך, לתפור פרמטרים וקריטריונים שהערבים בחוץ.

חנא סוייד: זו לא הנדסת אפליה, אדוני היושב-ראש?

חנא סוייד: זה בעצם ללכת עם צ'ק ללא כיסוי; אומר לך: הנה צ'ק, אתה הולך לפרוע אותו, אומרים לך: אין לו כיסוי, מה אתה מחזיק את הצ'ק הזה?

חנא סוייד: עכשיו, תוכנית חדשה שמסתובבת, תוכנית של שר האוצר למע"מ אפס על דירות.

חנא סוייד: עוד הפעם – דירות חדשות מקבלן.

חנא סוייד: עכשיו, אני רוצה לשים בצד את העניין של שירות צבאי, כי, תראו, ביישובים הדרוזיים משרתים בצבא, נכון?

חנא סוייד: אבל אף דרוזי אחד לא יזכה בסיוע הזה, של מע"מ אפס, כי אין שם בנייה קבלנית, שם יש בנייה עצמית.

חנא סוייד: עוד הפעם אנחנו חוזרים לריבוע הראשון – – –

דוד אזולאי: אבל יש דירות ב-600,000 שקל.

חנא סוייד: אבל לא שם, לא בונים – לא בונים, זה לא דירות מקבלן.

דוד אזולאי: אולי נמצא, נבוא לגור שם.

חנא סוייד: תקנה אצל סגן השר דירות ב-600,000 שקל, בסדר?

חנא סוייד: לא ממני.

יצחק וקנין: – – –

דוד אזולאי: אולי במגזר הערבי יש, תגיד לנו.

חנא סוייד: אין, אין, אין, אין.

חנא סוייד: לא בונים שם.

חנא סוייד: לא.

חנא סוייד: אין בנייה קבלנית – –

דוד אזולאי: – – – לא שכן שלך – – – להיות שכן שלו – – –

חנא סוייד: – – אין בנייה קבלנית – לא ביישובים הערביים, לרבות היישובים הדרוזיים.

חנא סוייד: כל זה בעצם תרמית אחת גדולה.

חנא סוייד: מה הקשר בין שירות צבאי לבין קורת גג?

חנא סוייד: אני לא מצליח להבין.

חנא סוייד: אם אתה נותן למישהו שמשרת הטבה ב-300,000 שקל, זה שכר לשלוש שנים למשרה טובה, אז מה עוד נשאר מהשירות?

חנא סוייד: מה עוד נשאר מהשירות?

חנא סוייד: אתה נותן לו שכר, אז אתם מרמים את עצמכם שיש שירות – –

מיקי לוי: – – –

חנא סוייד: – – אין שירות.

חנא סוייד: אתם משקרים לאנשים.

מיקי לוי: – – – בואו לשרת.

חנא סוייד: עכשיו, אני רוצה להגיד לך – –

יצחק וקנין: בגללנו אתם לא מקבלים.

חנא סוייד: – – אני רוצה להגיד לכם – – –

דוד אזולאי: אתה סובל בגללנו, רק בגללנו.

דוד אזולאי: זה הכול.

חנא סוייד: אוקיי, גם בגלל הערבים.

חנא סוייד: ומי שמשרת – – –

דוד אזולאי: – – – מוכנים לתת לערבים, העיקר לא לתת לחרדים.

חנא סוייד: – – – אני אומר לך, לא לדרוזים.

חנא סוייד: הדרוזים שמשרתים בצבא לא מקבלים, לא יקבלו.

דוד אזולאי: הם גם ערבים.

חנא סוייד: יש מעט מאוד, יש מעט מאוד.

חנא סוייד: הדרוזים, שהם חלק מהערבים.

חנא סוייד: נכון.

חמד עמאר: תמצא את הפתרון לדרוזים, שיקבלו.

חנא סוייד: אין, אין.

חנא סוייד: אתה עם החברות שלך בקואליציה אולי תהפוך לשר האוצר את העולמות, והוא ימצא פתרון לכך שאתה תקבל.

חמד עמאר: – – –

חנא סוייד: אתה לא תקבל בשום פנים ואופן, כי בשפרעם לא בונים בנייה קבלנית.

חנא סוייד: ולכן, עוד הפעם אני אומר לכם, התוכנית של שר האוצר היא תוכנית הזויה; היא קושרת משהו שלא במין שלו לחלוטין.

חנא סוייד: אם אפשר לתת למי שמשרת פרס כלשהו, צריך להיות קשר בין הדברים, כגון – אתה נוסע לשרת, אז אתה נוסע בתחבורה ציבורית חינם.

חנא סוייד: אני יכול לראות את הקשר.

חנא סוייד: אבל לקשור קורת גג ובית-מגורים עם שירות, אלו דברים משני עולמות, זה הזוי לחלוטין, וזה הנדסת אפליה.

חנא סוייד: אדוני סגן השר, תודיע לשר שלך: זה הנדסת הפליה.

חנא סוייד: אני עובר לעוד תוכנית אחת, תוכנית שנקראת מחיר מטרה.

חנא סוייד: מחיר מטרה זה הקלה וסיוע של משרד השיכון לאנשים שרוצים להשיג דירה במחיר סביר.

חנא סוייד: אז מינהל מקרקעי ישראל – רשות מקרקעי ישראל, באמצעות משרד השיכון, נותנת קרקע כמעט בחינם למי שיבנה דירות במחיר הנמוך ביותר וישווק אותן.

חנא סוייד: עוד הפעם חזרנו לבנייה קבלנית.

חנא סוייד: בנייה קבלנית לא קיימת, על-פי הגדרה, ביישובים הערביים, כך שיוצא שכל האזרחים הערבים הם מחוץ לטווח של התוכנית הזאת, שהונדסה כך שהערבים לא יזכו ממנה.

חנא סוייד: עוד תוכנית – תוכנית שבעצם אומרת הסכמי-גג: שר השיכון נותן מענק של 25,000 שקל לרשות מקומית שמנפיקה היתר בנייה.

חנא סוייד: כלומר, ככל שאתה מנפיק יותר היתרי בנייה ותורם לפתרון מצוקת הדיור, אתה מקבל על כל יחידה 25,000 שקל מענק ממשרד השיכון.

חנא סוייד: עכשיו, הרשויות הערביות – אני בדקתי – אמרו: ואללה, זה בסדר.

חנא סוייד: הלכו, ביקשו ממשרד השיכון, אמרו להם: אה, אבל אתם בונים בנייה פרטית בכל היישוב, לא בשכונה אחת, ובנייה קבלנית.

חנא סוייד: לכן, עוד הפעם, לא מגיע לכם אותו מענק שהרשויות האחרות, שטיפוס הבנייה בהן הוא בנייה קבלנית, מקבלות.

חנא סוייד: לכן, עוד הפעם, גם בתוכנית הזאת.

חנא סוייד: נעבור לבנייה ציבורית – כל המושג הזה של בנייה ציבורית, אם לבעלות, אם להשכרה, בכלל לא קיים ביישובים הערביים.

חנא סוייד: גם בנייה ציבורית לנכים, לבעלי צרכים מיוחדים, דירות נ"ר וכל ההגדרות האחרות, תוכניות כמו פינוי-בינוי – לא קיימות בכלל ביישובים הערביים.

חנא סוייד: טוענים שיש מה שנקרא תכנון בקרקע פרטית; משרד השיכון פתאום התאהב בכך שהוא משרד לתכנון: הוא מכין תוכניות ליישובים הערביים, ובמקום שתוכנית תעלה לרשות מקומית 100,000 שקל, על-פי תחשיב משרד השיכון היא עולה 500,000 שקל, ואומר להם: הנה, אני נתתי לכם 500,000 שקל, כפוי.

חנא סוייד: אני יכול לקנות את זה ב-100,000 שקל.

חנא סוייד: לכן – זו עוד דוגמה.

חנא סוייד: ודיברתי על הבנייה הפרטית.

חנא סוייד: אני רוצה להגיד, אדוני היושב-ראש, על משרדי הממשלה להתייחס בכבוד ליישובים הערביים ולציבור הערבי ולמצוא תוכניות שיתאימו להם ויתאימו לצרכים שלהם.

חנא סוייד: הרי לא חוכמה גדולה לבוא ולהנדס כל דבר בניגוד למה שקיים ולטיפוסי ודפוסי הבנייה ביישובים.

חנא סוייד: זו לא חוכמה גדולה.

חנא סוייד: אני אגיד לך לסיום, אדוני היושב-ראש, יש תוכנית בטלוויזיה שנקראת "עבודה ערבית".

חנא סוייד: אני מבין שיש לה רייטינג גבוה בציבור היהודי.

חנא סוייד: למה?

חנא סוייד: אני מניח שהציבור היהודי מסתכל על עבודה ערבית, הוא מזהה, הוא רואה שאפשר לעשות בדיחה מהאפליה, כן?

חנא סוייד: כי זה אנושי: הנה, זה מצחיק, ואללה, אני מזדהה עם זה, כן?

חנא סוייד: אז אוהבים את זה.

חנא סוייד: מה שעושים משרדי הממשלה עם הציבור הערבי בתוכניות האלה, שאני דיברתי עליהן, זה עבודה ערבית, זה הנדסת אפליה, שהכוונה בה היא להוציא את כל הציבור הערבי וכל היישובים הערביים מחוץ למעגל המענקים והניסיונות של משרדי הממשלה להיאבק בעליית מחירי הדיור.

חנא סוייד: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חנא סוייד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי, להשיב על הצעות האי-אמון של סיעות ש"ס וחד"ש–רע"ם-תע"ל-מד"ע–בל"ד.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – אדוני היושב-ראש, אני מבקש את רשותך לקדם בברכה תומכי ישראל שהם אורחים שלי בבית הזה.

מיקי לוי: Welcome to Israel, Welcome to support us.

מיקי לוי: Thank you, Martin and Susana, very very much.

מיקי לוי: אקדים ואומר, ידידי חבר הכנסת וקנין, אין לנו דבר וחצי דבר נגד הציבור החרדי, אחינו אתם, אני אומר את זה הפעם העשרים ומשהו מעל הדוכן הזה.

יצחק וקנין: איזה אחים אתם – – –

מיקי לוי: כל רצוננו להיות שותפים כולנו יחד.

מיקי לוי: כל רצוננו להיות שותפים כולנו יחד בבניית הארץ הזאת, שוויון בחובות ושוויון בזכויות.

מיקי לוי: בניגוד למה שאמרת, חבר הכנסת וקנין, על קיצוצים וכו' – רק לפני חודשיים או שלושה חודשים חתמתם בשם "מעיין החינוך" של ש"ס על הסכם עם שר החינוך לכניסת "מעיין החינוך" למסגרת של הממלכתי-דתי, וכל הקיצוצים הוחזרו.

מיקי לוי: לעצם העניין, כשנכנסנו לתפקידנו שמנו לעצמנו, בין היתר, מטרה אחת ברורה: לאפשר לזוג צעיר במדינת ישראל לקנות דירה ראשונה במחיר שפוי.

מיקי לוי: מחירי הדיור, שתפחו לממדים מפלצתיים בזמן כהונת הממשלות הקודמות, אילצו אותנו לקבל שורה של החלטות מגוונות מאוד, ברורות ואגרסיביות, ובשיא המהירות: הקמנו חברה להשכרה כדי לתת מענה לשוק השכירות; עזרנו לעקוף ביורוקרטיות התכנון באמצעות חוק הוותמ"לים; פתחנו חסמים שמנעו בנייה של עשרות-אלפי יחידות דיור; וחתמנו, ונמשיך לחתום, על הסכמי-גג עם ראשי ערים באזורי הביקוש בכל רחבי הארץ, ממודיעין דרך ראש-העין ועד קריית-ביאליק.

מיקי לוי: מעבר לטיפול בהיצע ובמחירים לטווח הרחוק, אנחנו זוכרים שהזוגות הצעירים לא יכולים לחכות יותר וזכאים לפתרון מיידי.

מיקי לוי: כדי לספק פתרון כבר עכשיו לפלח האוכלוסייה הזה שלא יכול לחכות עוד שנתיים, ומגיע לו יותר מכול, החלטנו על תוכנית פטור ממע"מ ברכישת דירה ראשונה, שממנה ייהנו תושבי ישראל ששירתו שירות צבאי או לאומי או אזרחי – אלה הקריטריונים ואין בלתם – לדירה ששווייה עד 1.6 מיליון ש"ח כולל מע"מ, וזאת בכפוף לערך למטר רבוע, כפי שייקבע על-ידי השמאי הממשלתי.

מיקי לוי: מההטבה יוכלו ליהנות זוגות צעירים, לרבות ידועים בציבור, ובהם זוגות בני אותו מין שלהם ילד אחד לפחות, וכן זוגות ללא ילדים שאחד מבני-הזוג הגיע לגיל 35 ורווקים מעל גיל 35.

מיקי לוי: לא זו בלבד, ובהטבה כלולים גם אנשים שזכאים לקצבת נכות כללית, או בעלי דרגת נכות של 75% לכל הפחות וזכאים לקצבת נפגעי עבודה.

מיקי לוי: לאחר אישור התוכנית בקבינט, באנו בדברים עם היועץ המשפטי לממשלה, שהרי על זה תלונתך, והגענו להבנות באשר לגובה ההטבה למי שלא נכלל בקריטריונים האמורים.

מיקי לוי: לפי הסכמת היועץ המשפטי, גובה ההטבה יעמוד על 600,000 ש"ח.

מיקי לוי: אני מודה, חבר הכנסת וקנין, שזו פשרה מבחינתנו, ואנחנו ממש לא מתלהבים ממנה.

מיקי לוי: בניגוד לנאמר כאן, יש בהחלט דירות בסכום הזה – לא הרבה, כמה מאות, אך ברור שהן קטנות יותר ולא נמצאות באזורי הביקוש.

מיקי לוי: אני מסכים אתך – מי שרוצה לממש את ההטבה, שיתכבד ויגיע לשירות צבאי, לאומי או אזרחי, ויקבל אותה.

מיקי לוי: הנה, אני מזמין אתכם, פותח חלון רחב לרווחה: בואו בהמוניכם לשרת את המדינה הזאת.

יעקב מרגי: – – –

מיקי לוי: חוק שוויון בנטל עבר לאחר 65 שנה.

מיקי לוי: בכל מיני וריאציות לא הצליח הבית הזה להעביר אותו, והנה סוף-סוף הגענו אל הנחלה ואל המנוחה.

מיקי לוי: אתם מוזמנים, ממש מוזמנים, בפה מלא, לבוא ולשרת את העם ואת המדינה.

מיקי לוי: כבר התחייבנו שמי שינסה לשרת ולא יימצא עבורו מסלול מתאים, יהיה גם זכאי להטבה, אבל לא ייתכן שהמצב הזה יימשך.

מיקי לוי: הגיע הזמן שהמדינה – – –

יצחק וקנין: אתה אחרי החוק כבר.

יצחק וקנין: גמרת את החוק – – – נגמר.

יצחק וקנין: יש לך חוק, כל הכבוד לך.

מיקי לוי: אני מזמין אתכם, את הציבור שלכם, פעם נוספת, לבוא ולשרת את המדינה, לבוא ולשרת ולמלא את חובתכם למדינה הזאת.

חמד עמאר: שאלה: מה בנוגע לחייל דרוזי משוחרר שבונה את ביתו על קרקע פרטית?

חמד עמאר: החוק לא נוגע אליו.

מיקי לוי: נקבעו קריטריונים.

עפו אגבאריה: לא יחברו אותו לחשמל.

מיקי לוי: אתה רוצה לפתוח את זה?

מיקי לוי: אני מוכן לזה.

מיקי לוי: מכיוון, אדוני היושב-ראש, שאתה כבר יושב בכיסא המכובד הזה, אז אני אשיב.

מיקי לוי: נקבעו קריטריונים על-ידי ממשלת ישראל, והם מדברים על בנייה רוויה.

מיקי לוי: אלה הקריטריונים.

מיקי לוי: אז אפשר לבוא ולהתווכח עם ממשלת ישראל, ואתה ואני חברים בקואליציה, ולהגיד: חברים, לא זו הדרך.

מיקי לוי: בסדר, אבל גבולות כלשהם חייבים להתקיים בעניין הזה.

מיקי לוי: הגיע הזמן שהמדינה תעביר מסר ברור: השירות הצבאי, הלאומי והאזרחי הוא ערך נעלה, ומי שתורם יותר צריך לקבל יותר.

מיקי לוי: איננו מתכוונים להתנצל בפני אף אחד על שאנו דואגים לזוגות הצעירים ממעמד הביניים שתרמו למדינה.

מיקי לוי: זו תפיסת העולם שאנו מובילים מאז נבחרנו לכנסת.

מיקי לוי: אנחנו גאים בה ואיננו מסתירים אותה.

מיקי לוי: סוף-סוף מישהו התחיל לדאוג לאנשים שסוחבים את המשק הישראלי על גבם, עובדים, משלמים מסים ומשרתים את המדינה.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: לסיום, אדוני היושב-ראש, באשר לאוכלוסייה הערבית אני רוצה להוסיף ולומר, כי מעבר למה שציינתי בנוגע לאפשרויות לעשות שירות לאומי ולהיות זכאים להטבה, הרי שרק אתמול, חבר הכנסת סוייד, רק אתמול הקימה הממשלה ועדה מיוחדת לעניין המגזר הלא-יהודי – – –

עפו אגבאריה: – – –

מיקי לוי: – – – לעניין המגזר הלא-יהודי, לאור פערים – תראו, מכיוון שמדינת ישראל בעיניכם היא מדינת אפרטהייד, ולא שמעתי נואם אחד שעלה לדוכן הזה – – –

חנא סוייד: תעזוב את זה.

חמד עמאר: – – – לא שמעתי נואם אחד מכם שעלה לדוכן הזה ולא הטיח במדינה הזו נאצות, לא הפסיק להטיח בה נאצות, אז הקפידו ושמעו:

חמד עמאר: רק אתמול הקימה הממשלה ועדה מיוחדת לעניין המגזר הלא-יהודי, לאור פערים בלתי נסבלים – ואני מסכים אתכם, בעניין הזה אני מסכים אתכם – שקיימים ודורשים טיפול שורש.

עפו אגבאריה: 66 שנה.

מיקי לוי: בראשות הוועדה עומד ראש הממשלה, וינהל אותה השר יעקב פרי כממלא-מקום קבוע.

מיקי לוי: בוועדה 15 חברים, ובהם ראש אגף התקציבים, מר אמיר לוי, ומנהל הרשות לפיתוח כלכלי במגזר הלא-יהודי, איימן סייף; אני מקווה שביטאתי את שמו כהלכה.

אראל מרגלית: ביטאת את שמו יפה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: הוועדה תעסוק בכל הנושאים הנוגעים למגזר הערבי, לרבות חינוך, בריאות, תעסוקה, תחבורה ותעשייה, וכן בנושא הדיור, ובתוכו גם סוגיית תוכניות המתאר.

מיקי לוי: הרעיון הוא לבחון ולתת פתרונות רוחב ועומק, ולא עוד פתרונות נקודתיים.

מיקי לוי: את העיוותים שנוצרו כלפי האוכלוסייה הערבית בישראל מאז קום המדינה צריך לפתור.

מיקי לוי: בעניין הזה אני תמים דעים אתכם; אני חושב שלא נעשה די.

מיקי לוי: אני מאוד מקווה שהקמת הוועדה הזו בראשות השר יעקב פרי, שמכיר דבר וחצי בתרבות הערבית – אכן ועדה זו תצלח.

מיקי לוי: יש כוונה באמת רצינית של המדינה למצוא פתרונות בצורה כוללת ולא נקודתית.

מיקי לוי: לפיכך, אדוני היושב-ראש, אני מציע לכנסת לדחות את הצעות האי-אמון.

מיקי לוי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה, סגן השר מיקי לוי.

חמד עמאר: אנחנו פותחים בדיון סיעתי.

חמד עמאר: אני מתחיל מסיעת העבודה – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הממשלה הזאת היא חסרת דרך וחסרת ערך.

מיקי רוזנטל: אין לה כיוון, אין לה חזון, והיא נוסעת במהירות רבה לשום מקום.

מיקי רוזנטל: אין לראש הממשלה הזה ולרוב השרים שלו מושג לאן לקחת את החברה הישראלית, איזה יעדים להציב לה.

מיקי רוזנטל: אין לנתניהו ולשריו, לא חזון תרבותי, לא חזון כלכלי.

מיקי רוזנטל: אין לממשלה הזאת שום רעיון כיצד לפתור את המחלוקת עם הפלסטינים.

מיקי רוזנטל: אין לממשלה הזאת מושג כיצד להתמודד עם בעיות היסוד של החברה הישראלית, למשל עם העובדה שמחצית מהציבור משתכרים משכורת שאי-אפשר לחיות ממנה בכבוד.

מיקי רוזנטל: כלום.

מיקי רוזנטל: זאת ממשלה חלולה, מנהיגות של ריקנות ושום דבר מעבר לזה.

מיקי רוזנטל: נתנו לראש הממשלה הגה ביד, והוא באמת לא יודע לאן לנסוע.

מיקי רוזנטל: ובהיעדר חזון ובאין דרך, הפכה הקומבינה לחזות הכול.

מיקי רוזנטל: מילים, ועוד מילים ועוד מילים חסרות פשר שמנסות לכסות – בחוסר הצלחה, יש לומר – על המחדל הענק, מילים שמנסות להסתיר את חוסר התוחלת.

מיקי רוזנטל: בחסות הממשלה ובעידודה צמחה פה תרבות של תכמנות, תכמנות של – אומרים דבר אחד ומתכוונים לדבר אחר; תרבות של קריצה, שהרי כולנו יודעים מה באמת קורה.

מיקי רוזנטל: תכמנות כדרך חיים.

מיקי רוזנטל: ראו, למשל, את ההתנהלות של ראש הממשלה בבחירת הנשיא.

מיקי רוזנטל: בושה.

מיקי רוזנטל: תכף יעלו כל האקוניסים ויאשימו את מפלגת העבודה בכל הכישלונות, ומייד יעלה לדוכן הזה גם מיקי לוי ויזרוק מספרים חסרי משמעות לחלל המליאה כדי להצדיק את השום-כלום שהם מכנים מדיניות.

מיקי רוזנטל: אבל הציבור יודע שהכול מילים, והרפורמות שמתרחשות הן בעיקר בכותרות העיתונים, והציבור לא מבין, לא מבין, אדוני השר, איך יכול להיות שהשלום הוא אפשרות שמפחידה את ממשלת ישראל יותר מהמלחמה; איך זה יכול להיות?

מיקי רוזנטל: המילים מאבדות את המשמעות שלהן, והממשלה הפכה למשווק הגדול ביותר של אוויר חם, של כלום.

מיקי רוזנטל: קשה, מרוב קומבינות, לזכור מה הם בעצמם התכוונו ואיפה סיבנו.

מיקי רוזנטל: והנה דוגמה, התנהלות סביב מעון ראש הממשלה.

מיקי רוזנטל: נתניהו שכח שהוא עצמו התנגד לבניית הארמון לראש הממשלה בעלות של 650 מיליון שקל, והנה אני מצטט מדברים שהוא אמר על בניית הארמון ב-2009 – אז הוא היה באופוזיציה, כמובן: היום הממשלה הזאת קיבלה החלטה שאומרת הכול.

מיקי רוזנטל: היא מסבירה את הכישלון הנורא שלה.

מיקי רוזנטל: בעת הזאת, במשבר הכלכלי הנורא שפוקד אותנו, להוציא 650 מיליון שקל?

מיקי רוזנטל: אתם חושבים שבשביל נכים?

מיקי רוזנטל: בשביל סטודנטים?

מיקי רוזנטל: אולי בשביל ילדים?

מיקי רוזנטל: ממשיך נתניהו, לא, שני-שלישים של מיליארד שקל כדי לבנות בית חדש לראש ממשלה.

מיקי רוזנטל: איך מקבלים החלטה כזאת שערורייתית?

מיקי רוזנטל: זה אותו ראש ממשלה שלא מזמן קיבל את אותה החלטה, בעלות אסטרונומית של 650 מיליון שקל למשלם המסים, במקום לצמצם את מספר התלמידים בכיתות?

מיקי רוזנטל: מה פתאום; במקום לבטל את כל תשלומי ההורים השערורייתיים לבתי-ספר?

מיקי רוזנטל: מה פתאום; אולי לקצר את התורים במערכת הבריאות?

מיקי רוזנטל: שום דבר; ארמון לראש הממשלה.

מיקי רוזנטל: הוא שאמרנו: הממשלה הזאת חסרת ערך וחסרת דרך.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: נציג סיעת ש"ס – חבר הכנסת נסים זאב.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש.

חמד עמאר: בבקשה, יש לך שלוש דקות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש פסוק בשיר השירים: "בקשתיהו ולא מצאתיהו קראתיו ולא ענני", איפה ראש הממשלה?

נסים זאב: בשבוע שעבר חיפשתי אותו, אמרתי, בטח השבוע הוא כבר יגיע.

נסים זאב: תתארו לכם, עוד לפני שקנו לו מטוס מיוחד, הוא כבר נעלם.

נסים זאב: מה יקרה אם באמת התוכנית לקנות ב-70 מיליון דולר מטוס מיוחד לראש הממשלה – מי בכלל יראה אותו?

נסים זאב: הוא תמיד יישאר באוויר, מרחף, מעל כולנו.

נסים זאב: אשרי מי שיראה פניו אפילו בחלום.

נסים זאב: אז תראו למה זה דומה, כולם מכירים בטח את הסיפור של אבן עזרא, שהיה עני ואביון ולא ראה הצלחה בחייו.

נסים זאב: פעם אחת נזדמן בדרך נדודיו לעיר שגר בה אז אחד מהיהודים העשירים והחשובים, אבל מהקמצנים ביותר.

נסים זאב: אבן עזרא רצה בכל זאת להכיר, אולי לשכנע אותו שבכל זאת ייתן לו איזה משהו, תרומה, אבל דלתות ביתו של העשיר היו נעולות.

נסים זאב: כל פעם היו חסמים מסוימים – פעם זה המשרתים, פעם אחרים חסמו בפניו את הדרך, ובכל פעם שהוא בא הייתה עילה כלשהי למה הוא לא יכול להיכנס פנימה.

נסים זאב: ואז, כשמדברים על גרפיטי, אבן עזרא גם ידע לעשות גרפיטי, בזמנו, אבל לא עצרו אותו באותו זמן, אז הוא כתב ככה: "אשכים לבית השׂר – אומרים כבר רכב/ אבוא לעת ערב – אומרים כבר שכב/ או יעלה מרכב, או יעלה משכב / אויה לאיש עני, נולד בלי כוכב".

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה, או שהוא דוהר, או שהוא רוכב, או שהוא ישן, אבל דבר אחד אני לא מבין; יש לו – אשתו הפסיכולוגית, שעובדת, אגב, גם בבית-ספר בית-חנה, ואגב, אני יודע שיש לה עבודה נפלאה, כאשת מקצוע, והיא מטפלת בבעיות של ריכוז וקשב – מדוע ראש הממשלה לא מנצל את היהלום הזה שיש לו בבית, להביא אותה ולהשפיע על הממשלה הזאת, שיש לה בעיות בריכוז וקשב?

נסים זאב: הממשלה הזאת אטומה לחלוטין.

נסים זאב: ייתכן מאוד שאם הוא ייקח וישכור את שירותיה של רעייתו, אולי מבחינה פסיכולוגית הוא יוכל להשפיע מעט על הממשלה, שאולי תפקח את עיניה.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, הדבר הכי נורא שקרה לאחרונה – –

חמד עמאר: צריך לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

נסים זאב: אני מסיים.

נסים זאב: – – זה ששר החינוך, עם כל ההערכה שיש לי אליו, בא והחליט שלא יהיו יותר מ-2,000 תקנים לסטודנטיות שיכולות ללמוד הוראה.

נסים זאב: זו פגיעה חמורה בחוק חופש העיסוק.

נסים זאב: אני חושב שיש מקום לבג"ץ, אם כי אני לא כל כך מאמין שיעזרו לנו, כי ראינו מה בג"ץ החליט אתמול בהחלטה שלו, הנלוזה, אני קורא לזה, שאומרת לבחורי ישיבה: אתם תלכו לעבוד, אין לכם זכות קיום.

נסים זאב: אני חושב שכשאנחנו מדברים על אנטישמיות בעולם, נאמר לעצמנו: טול קורה מבין עיניך.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת נסים זאב.

חמד עמאר: נציג סיעת יהדות התורה – חבר הכנסת מאיר פרוש.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני כ-95 שנה, לאחר מלחמת העולם הראשונה, כאשר היישוב פה, בארץ-ישראל, ובעיקר אני יכול לומר על האוכלוסייה החרדית, היה מוכה, העוני שרר בקרב האוכלוסייה הזאת, בקושי לחם היה לאכול בבית, עשה ד"ר חיים ויצמן ניסיון, מאחר שהיה חשוב לו והיה חשוב לתנועה הציונית לקבל את הגושפנקה, את ההסכמה, גם מצד הציבור החרדי, שכביכול התנועה הציונית היא זו שיכולה לדבר בשם העם היהודי.

מאיר פרוש: בא ד"ר ויצמן לירושלים וביקש לכנס את נציגי מוסדות החינוך של היישוב הישן, הציבור החרדי, ואמר להם שהוא מוכן לעזור להם, לגייס עבורם תמיכה כלכלית, תמיכה חומרית, אבל הוא ביקש להתנות כמה תנאים, ואני רוצה לומר מה היו התנאים של ד"ר ויצמן לפני 95 שנה: א.

מאיר פרוש: הוא ביקש שהרבנים ישתפו פעולה עם הציונים בהקמת הבית הלאומי – זאת הייתה התקופה אחרי הצהרת בלפור; ב.

מאיר פרוש: הוא ביקש ששפת הלימודים בישיבות תהיה עברית, וג.

מאיר פרוש: הוא ביקש לארגן את הישיבות מחדש, בעיקר בתחומים שאני אמנה: 1.

מאיר פרוש: הלימודים יתקיימו במסגרת של תוכנית לימודים קבועה ומסודרת שתחייב את כל התלמידים, דהיינו שלא יהיה מצב שבישיבה יהיו כאלה שלומדים את הגמרא הזאת ואחרים לומדים גמרא אחרת; 2.

מאיר פרוש: הוא ביקש לומר, שיתחייבו בפניו, שרק צעירים יוכלו להימנות עם ציבור התלמידים בישיבות; 3.

מאיר פרוש: הוא ביקש שבין תלמידי הישיבות יימנו רק המוכשרים.

מאיר פרוש: אלה שלא מסוגלים להגיע להישגים מינימליים, הם צריכים לעבור לשוק העבודה.

מאיר פרוש: אם לא הייתי אומר לכם שד"ר ויצמן ביקש את זה מהציבור החרדי וממנהיגי היישוב הישן לפני 95 שנה, יכולתם לחשוב לרגע ששופטי בית-המשפט העליון שקבעו אתמול למנוע את אותה מלגת הבטחת הכנסה מציבור בני הישיבות, הם אלה שהתנו את התנאים.

מאיר פרוש: כי מה אמרו אתמול שופטי בית-המשפט העליון?

מאיר פרוש: אנחנו לא רואים שהתכלית הזו וההחלטה הזו לתת את הכסף, את המלגות לתלמידי הישיבות, מביאות בסופו של דבר לתכלית הראויה של לצאת לשוק העבודה.

מאיר פרוש: וד"ר ויצמן, לפני 95 שנה, כמנהיג התנועה הציונית, דרש את הדברים האלה מהציבור החרדי.

מאיר פרוש: ואני חייב לומר מה קרה לד"ר ויצמן, מה קרה לצאצאיו ומה קרה לכל אלה שרצו לפגוע בציבור החרדי לפני 95 שנה, ומה קורה היום עם הציבור החרדי שנמצא היום: מתוך אותם 515,000 יהודים שיש בירושלים, 35% הם חרדים, ועוד 17% דתיים; ויש עוד אחוז ניכר שהוא גם מסורתי.

מאיר פרוש: כל מי שניסה לפגוע בציבור החרדי – יכול להיות שזה קשה.

מאיר פרוש: אני אומר שזה קשה, אדוני היושב-ראש, לא קל לחיות כאשר פוגעים במשפחות הכי עניות, שיש להן לפחות שלושה ילדים, שהאישה לא עובדת, שאין להן רכוש והבעלים יושבים ולומדים.

מאיר פרוש: לפגוע בהם בבת-אחת, לקחת מהם את המלגה של 1,000 שקל להבטחת הכנסה – קשה מאוד.

מאיר פרוש: יהיה לנו מאוד קשה, אבל אנחנו מאמינים שכמו שהתגברנו לפני 95 שנה על ד"ר ויצמן ושליחיו, על תלמידי תלמידיו של ד"ר ויצמן היום, ב-2014, בתשע"ד – אנחנו נתגבר על תלמידי תלמידיו של ד"ר ויצמן.

מאיר פרוש: ומי שרוצה לשבת וללמוד, ימשיך ללמוד.

מאיר פרוש: זה לא יעזור, גם אם פוגעים בנו פגיעה כלכלית.

מאיר פרוש: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת מאיר פרוש.

חמד עמאר: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים, היום גילינו ששר החוץ ליברמן גילה מי אשם ב"תג מחיר".

עיסאווי פריג': היום, בעיתון, הוא ציין שהעיתונות השמאלנית היא שמסיתה והיא שעומדת מאחורי הסיבה ל"תג מחיר", ושזה מקבל פרופורציה שלטעמו חורגת מהמציאות.

עיסאווי פריג': גילה לנו תגלית חשובה.

עיסאווי פריג': והיום הוא גם גילה נתון נוסף.

עיסאווי פריג': הוא גילה לנו ששלי דדון, זיכרונה לברכה, נרצחה בטרור לאומני-ערבי.

עיסאווי פריג': הוא גילה לנו מה שהמשטרה לא יודעת.

עיסאווי פריג': השר לביטחון פנים ציין שעדיין החקירה לא הסתיימה, אבל השר ליברמן, שר החוץ, יודע.

עיסאווי פריג': הרי הוא יודע מה שאחרים לא יודעים.

עיסאווי פריג': ההסתה ודרך ההסתה ששר החוץ מפעיל – מותר לו.

עיסאווי פריג': ולא נוציא אותו מחוץ לחוק.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי הוא לא ערבי.

עיסאווי פריג': אבל את הערבים נוציא מחוץ לחוק.

עיסאווי פריג': גילינו גם שיש תוכנית לראש הממשלה: להוציא את הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית מחוץ לחוק.

עיסאווי פריג': ובא שר התחבורה, הלך עוד צעד קדימה: לנטרל את הגורמים הקיצוניים.

עיסאווי פריג': כל אחד עם האמירות ועם הזה.

עיסאווי פריג': אז אני מציע להם: אדוני ראש הממשלה ואדוני שר התחבורה, כשאתם יוצאים באמירות כאלו, יש לי הצעות בשבילכם: למה לא לנטרל את שר הכלכלה נפתלי בנט, שאמר – ציינו את זה קודם ונחזור ונגיד את זה – "הרגתי הרבה ערבים ואין לי בעיה עם זה"?

עיסאווי פריג': למה לא לנטרל את שר החוץ שכל שני וחמישי יוצא עם האמירה להוציא את אזרחי מדינת ישראל הערבים מחוץ לגבולות המדינה?

עיסאווי פריג': למה לא לנטרל אותם?

עיסאווי פריג': למה לא לנטרל את תומכי תנועת "כך", שלמרות הוצאתה מחוץ לחוק, חלק מחבריה נמצאים במשכן הזה?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': אני שואל את ראש הממשלה: למה?

עיסאווי פריג': ראש הממשלה רוצה להוציא גורמים קיצוניים מחוץ לחוק ורוצה להוציא את התנועה האסלאמית, הפלג הצפוני, אבל כאשר הוא נשאל על "תג מחיר", למרות המלצת הגורמים המקצועיים והשב"כ – –

חמד עמאר: צריך לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

עיסאווי פריג': אני מסיים.

עיסאווי פריג': – – מה אמר?

עיסאווי פריג': זאת תנועה בלתי-מותרת.

עיסאווי פריג': חברים, "תג מחיר" – גורמי המקצוע אמרו לו: תכריז עליה – לא, "תנועה בלתי-מותרת".

עיסאווי פריג': אז אני אומר לכם, חברים ואדוני ראש הממשלה וכל החברים שמקשיבים: יכול להיות שיש מחלוקת ביני לבין התנועה האסלאמית מבחינת שוני תפיסת עולם, אבל כל עוד אני בבית הזה, בכל מקום אני איאבק שסתימת הפיות לא תהיה, ושהדמוקרטיה וחופש הביטוי יהיו בבית הזה ובכל מקום.

עיסאווי פריג': כי הדמוקרטיה שהביאה את ראש הממשלה לכאן היא כלי עבורו, הוא לא מאמין בה.

עיסאווי פריג': אבל אנחנו נגיד את האמת ונמשיך להגיד את זה.

עיסאווי פריג': תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

חמד עמאר: חבר הכנסת מאיר שטרית.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אנחנו עדים עכשיו לתופעה של הרמת ראש של אנטישמיות בעולם.

מאיר שטרית: ראינו את ההתקפה בבלגיה שבה נפגעו שלושה אנשים; ראינו את הפגיעה בטורקיה; אנחנו רואים, לצערי, שהאנטישמיות לא נקברה עדיין מתחת לאדמה, ולהפך, היא מרימה ראש.

מאיר שטרית: ראינו עכשיו את ההצלחה של המפלגה הניאו-נאצית בבחירות לפרלמנט האירופי ביוון – בכלל, ההצלחה של מפלגות לאומניות בחלק מהמקומות בעולם.

מאיר שטרית: בצרפת, מרין לה-פן קיבלה 25% מהקולות ובעצם נהייתה המפלגה הגדולה ביותר של צרפת בפרלמנט האירופי.

מאיר שטרית: זאת אומרת, יש לנו בעיה.

מאיר שטרית: לנו – אני מדבר לעם היהודי, בעיה.

מאיר שטרית: אני חושב שבמצב הנוכחי אנחנו צריכים לזכור, אולי לחזור אחורה, לחזור לאחור לשנות תחילת הקמתה של המדינה.

מאיר שטרית: לקרוא לעם היהודי בהרבה מקומות בעולם, שסובל בחלק מהמקומות מחשש מרדיפה: תעזבו, תעזבו את הגולה ותבואו לישראל.

מאיר שטרית: זו התשובה הטובה ביותר, הבטוחה ביותר – לבנות את החיים שלהם פה, תוך ביטחון שגם הילדים שלהם אכן יחיו באווירה יהודית, בסביבה יהודית, יתחתנו עם נערות יהודיות, יחיו חיים של יהודים כקהילה יהודית.

מאיר שטרית: בשביל זה קמה מדינת ישראל.

מאיר שטרית: תודה רבה, אדוני.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת מאיר שטרית.

חמד עמאר: חבר הכנסת טלב אבו עראר.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, בישיבת הממשלה אתמול אמר נתניהו, ראש הממשלה, כי יש להוציא את התנועה האסלאמית אל מחוץ לחוק.

טלב אבו עראר: דווקא בימים האלו שהטרור היהודי מרים את ראשו ופוגע בנו כערבים, מוסלמים ונוצרים, חשבנו שכבוד ראש הממשלה יחליט בישיבת הממשלה לעצור את גל הטרור, להילחם בטרוריסטים היהודים שקוראים לשנאת הערבים, להסתה, פוגעים ברכושנו, מחללים את מקומותינו הקדושים, ושנתמכים על-ידי גורמים מממשלתך, מכובדי ראש הממשלה.

טלב אבו עראר: ראש הממשלה מחליט בישיבת הממשלה להקים ועדת שרים לענייני המגזר הערבי, ובמקביל, מבקש להוציא את הערבים אל מחוץ לחוק.

טלב אבו עראר: זאת אומרת, כאילו לוחץ ביד ימין ובועט ביד שמאל, זו הכוונה.

טלב אבו עראר: כבוד ראש הממשלה, האם יש מקום להשוות בין התנועה האסלאמית לבין תנועת "כך"?

טלב אבו עראר: תנועת "כך", שהיא תנועת טרור, קראה לגירוש ערבים מהארץ, תמכה במדיניות של פעולות נקם נגד הערבים.

טלב אבו עראר: לא שכחנו ולא נשכח את ברוך גולדשטיין (אומר מילים בשפה הערבית, להלן תרגומן: עליו קללת אלוהים יתרומם ויתעלה) ב-1994, שביצע את הטבח באל-חרם אל-אברהימי שבחברון.

טלב אבו עראר: התנועה האסלאמית, למי שלא יודע, מאז קומה לפני 50 שנה ועד היום לא קראה לאלימות או להרג יהודים או לביצוע פשעים, אלא להפך, קראה לאחווה ולשלום בין העמים וסייעה לנזקקים שהמדינה הדירה אותם.

טלב אבו עראר: נכון שכולנו מוחים ונאבקים נגד מדיניות גזענית באמצעים החוקיים והדמוקרטיים.

טלב אבו עראר: לכן אני שואל: מה העבירות על החוק שביצעה התנועה האסלאמית?

טלב אבו עראר: התשובה היא: רדיפה פוליטית.

טלב אבו עראר: נתניהו חושב שזה ירתיע אותנו מלהיאבק נגד הגזענות והאפליה.

טלב אבו עראר: "חשומה", כמו שאומרים המרוקנים.

טלב אבו עראר: "עיבּ" על כך, שראש ממשלה יעשה.

טלב אבו עראר: הייתי מציע לו, לראש הממשלה, להוציא את כולנו, את כל הערבים, אל מחוץ לחוק, אם זה מרגיע אותו.

טלב אבו עראר: אם זה משמח אותו, שיוציא את כולנו מחוץ לחוק, ואז או שיהיה רגוע או שיהיה "מסעוּר" – לא יודע איך אומרים את זה בעברית – כי התנועה האסלאמית היא חלק בלתי-נפרד מהחברה הערבית.

טלב אבו עראר: כולנו תנועה אסלאמית, כולנו ראאד סלאח; אם זה מרגיז אתכם באמת, מרגיז את ראש הממשלה, שעד עכשיו רודפים אחריו – איזה עבירה ביצע?

טלב אבו עראר: אני לא יודע.

טלב אבו עראר: שנתיים מתנהל דיון במשפט על זה שהוא התווכח עם אחד השוטרים במעבר, ולכן הקנס 9,000 שקל, בסדר גמור.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, אני גאה שאני מוסלמי ובן לתנועה האסלאמית, שאני מאמין בדרכה עד הסוף, ואני מסכם בפסוק מהקוראן: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: ישמרני אלוהים מפני השטן הארור.

טלב אבו עראר: בשם אלוהים הרחמן והרחום – – – אשר יוצאים עליהם למלחמה ניתנת בזאת רשות – – – כי נגרם להם עוול.

טלב אבו עראר: אלוהים יכול יוכל לחוש לעזרתם.

טלב אבו עראר: ).

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: יש לך קול יפה.

יחיאל חיליק בר: שמע, יש The Voice – – –

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, ארבע הצעות אי-אמון מונחות בפני הבית הזה היום, וכל אחת מספקת סיבה מאוד טובה למה צריך סוף-סוף לשלוח את הממשלה הזו הביתה ולשחרר את העם בישראל מעולה של ממשלה מזיקה ובעייתית.

דב חנין: הצעת האי-אמון הראשונה עוסקת בקיפאון המדיני.

דב חנין: הקיפאון המדיני הזה, אדוני השר פרי, הוא אחד הדברים המסוכנים והבעייתיים ביותר שאנחנו נמצאים בפניהם.

דב חנין: הקיפאון המדיני, משמעותו איננה המשך של הסטטוס-קוו.

דב חנין: אם יהיה קיפאון מדיני ולא תהיה התקדמות לפתרון, אנחנו לא נגיע למצב של מדינה דו-לאומית, אנחנו נגיע למצב של עימות עם הפלסטינים ועם העולם הערבי כולו.

דב חנין: מדיניות הממשלה, שבולמת את ההתקדמות לשלום, היא מדיניות שבסופו של דבר, עמיתי חברי הכנסת, מדרדרת אותנו לעימות חדש במזרח התיכון, מדרדרת אותנו בסופו של דבר לשפיכות דמים נוספת במזרח התיכון.

דב חנין: מי שחושב שהמציאות הנוכחית תישאר, ושגם השקט יישאר, ואפשר יהיה לחיות בבועה דמיונית של אין פלסטינים ואין סכסוך, משלה את עצמו וחי בעולם שאין לו קשר עם המציאות.

דב חנין: וראינו את זה, עמיתי חברי הכנסת, באותה תקרית בביתוניא שבה נהרגו שני צעירים פלסטינים, ואני כרגע לא מתייחס לשאלה של הסרטים שצולמו ומה הם מוכיחים ומה אנחנו יכולים ללמוד מהם.

דב חנין: אני מדבר, עמיתי חברי הכנסת, על ההיבט האחר, על זה שאם לא תהיה כאן התקדמות לשלום, בסופו של דבר העסק הזה יתפוצץ.

דב חנין: ועמיתי חברי הכנסת, מובן שגם הצעות האי-אמון האחרות – על המשבר החברתי, על הפערים ההולכים ומתרחבים בתוך החברה, על תוכנית המע"מ ההזויה שהממשלה הזאת מקדמת, שהמשמעות שלה היא לתת את ההעדפה לא רק למי שמשרת בצבא, אלא קודם כול לתת את ההעדפה לשכבה כלכלית-חברתית מסוימת.

דב חנין: הרי מי הם האנשים שההורים שלהם יכולים לאפשר להם לקנות דירה ב-1.6 מיליון שקלים?

דב חנין: איפה הפתרונות לרוב הציבור, לרוב חסרי הדיור, לצעירים שאין להם כסף לשכור דירה?

דב חנין: איפה הפתרונות לאנשים האלה?

דב חנין: איפה הפתרונות לנזקקי הדיור הציבורי, שהממשלה פעם אחר פעם משאירה אותם בצד?

דב חנין: וכמובן, עמיתי חברי הכנסת, כמו תמיד, הממשלה הזו משאירה את הציבור הערבי בצד; הממשלה משאירה את הציבור הערבי ללא פתרונות; הממשלה משאירה את הציבור הערבי מאחור, וגם זה, עמיתי חברי הכנסת, דבר שלא מתקבל על הדעת ואי-אפשר להשלים אתו.

דב חנין: מכל הסיבות האלה ראוי לנו היום להצביע אי-אמון בממשלה ולשחרר את העם בישראל מעולה של הממשלה הרעה הזו.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אנחנו חשבנו לתומנו שיש דברים שעברו מן העולם, ושדברים שנעשו לפני 50 שנה בערך, קשה לעשות היום; לא מפני שהממשלה היא טובה יותר או כוונותיה טובות יותר או שהיא ישרת-דרך יותר, אלא שלא תמיד כדאי לחזור על מעשים שהוכחו כמטופשים בעליל.

ג'מאל זחאלקה: כוונתי היא להצהרתו של ראש הממשלה בישיבת הממשלה על הוצאת התנועה האסלאמית מחוץ לחוק.

ג'מאל זחאלקה: מדוע הוא רוצה להוציא את התנועה האסלאמית מחוץ לחוק?

ג'מאל זחאלקה: האם התנועה האסלאמית מסיתה לגזענות?

ג'מאל זחאלקה: האם התנועה האסלאמית נקטה אלימות?

ג'מאל זחאלקה: לא ולא.

ג'מאל זחאלקה: זו תנועה פוליטית, שאני אישית וחלק גדול מעמיתי חולקים עליה, יש בינינו מחלוקת אידיאולוגית עמוקה, אבל זו לא חוכמה גדולה להגן על אנשים שדומים לך בדעה הפוליטית שלהם – אלא על אנשים ששונים בדעה הפוליטית ממך.

ג'מאל זחאלקה: יש לה זכות קיום, היא לא תנועה שולית, אלא תנועה חשובה, מרכזית, וכל ניסיון להוציא אותה אל מחוץ לחוק – הרי אתם יודעים שזה לא יצלח, אתם יודעים שזה לא יעבוד.

ג'מאל זחאלקה: אתם יודעים שבשביל להוציא תנועה פוליטית מחוץ לחוק על-אמת צריך להוציא עשרות ארגונים, צריך למנוע – אי-אפשר למנוע את זה בלי לפגוע פגיעה, אי-אפשר לקחת, לבודד תנועה פוליטית, ולפגוע בה, ולחשוב שזה גומר את העניין.

ג'מאל זחאלקה: צריך בשביל זה לעשות חקיקה שתפגע בכלל האזרחים, ובוודאי בציבור הערבי, חקיקה אנטי-דמוקרטית, ואת זה, כמובן, כנראה הממשלה רוצה לעשות.

ג'מאל זחאלקה: הציבור הערבי והנהגת הציבור הערבי מתנגדים להוצאת התנועה האסלאמית אל מחוץ לחוק.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רואים בזה צעד עוין כלפי כלל הציבור הערבי, ולא רק כלפי התנועה האסלאמית.

ג'מאל זחאלקה: אם את המעשה, הדבר הטיפשי הזה והמרושע הזה תעשה הממשלה, אני אומר לכם, תהיה מחאה רבתי, וזה בעצם יספק לנו עוד טיעונים נגד הממשלה האנטי-דמוקרטית ונגד ממשל או משטר האפליה הגזענית נגד הציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: המעשה הזה, מניעיו גזעניים נטו.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת רונן הופמן.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

רונן הופמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת חיליק בר, שמעתי אותך מציג כאן את הצעת האי-אמון של מפלגתכם, בגין העניין המדיני.

רונן הופמן: תראה, אתה טענת שהמדיניות של הממשלה היא מדיניות שלוקחת את המדינה להיות מדינה דו-לאומית.

רונן הופמן: אני לא יודע על מה אתה מתבסס, אני לא ראיתי מדיניות כזאת, לא ראיתי גם אינדיקציה למדיניות כזאת.

יחיאל חיליק בר: אני אשלח לך – – –

רונן הופמן: אגב – לא, אני אומר לך, תראה, בקואליציה יש גורמים – למשל, לי יש בעיה אמיתית עם העמדה של הבית היהודי בעניין הזה, אבל זה שיש גורם בקואליציה שיש לו עמדה כזאת, כפי שאתה מציג, עדיין לא הופך את הממשלה לממשלה שיש לה מדיניות כזאת.

רונן הופמן: אתה זוכר, בממשלת ברק היו אנשים שהתנגדו לקמפ-דייוויד 2000, בממשלת רבין היו גורמים שהתנגדו לאוסלו.

רונן הופמן: זאת לא מדיניות הממשלה.

יחיאל חיליק בר: הבעיה – היעדר מדיניות.

רונן הופמן: אבל אני רוצה לשאול אותך: תקשיב, אתה מכיר את אבו מאזן.

רונן הופמן: אתה יצאת אליו, אתה לקחת אליו משלחות של סטודנטים ושל חברי כנסת, אתה פגשת אותו.

רונן הופמן: אני אומר בכאב, בכאב, כי אני מאוד מאוד מחויב, וגם מפלגתי, לתהליך השלום, להסדר שתי המדינות, אבל – נפגשת עם אבו מאזן, שאלת אותו איך ייתכן שהוא מסרב, כל פעם שהוא מקבל את מה שהוא עצמו טוען שהוא רוצה לקבל – איך ייתכן שהוא מסרב להצעות האלה?

יחיאל חיליק בר: – – – פעם – – – נתניהו.

רונן הופמן: שאלתם את אבו מאזן למה הוא מפספס כל פעם שמציעים לו את הדבר שהוא עצמו טוען – שאלתם את אבו מאזן למה הוא עצמו לא רוצה מדינה?

רונן הופמן: הרי הוא יכול היה לקבל מדינה פלסטינית.

עפו אגבאריה: אני חשבתי – – – יותר הגון, באמת.

רונן הופמן: אני אומר את זה בצער, משום שהלוואי שהוא היה פרטנר.

עפו אגבאריה: אתה נתפסת לשקר – – –

רונן הופמן: עכשיו, אני שואל אתכם, חברים, אני שואל אתכם עוד דבר אחד: האופוזיציה, לכם יש חופש, כמעט חופש אקדמי, להציע תוכנית מדינית חלופית.

עפו אגבאריה: אז תציע.

רונן הופמן: אני אומר – אתם, כאופוזיציה – –

עפו אגבאריה: אתה יודע כמה הצעות היו – – –

רונן הופמן: – – איזו הצעה מדינית רצינית אתם כאופוזיציה הצעתם, ומי הפרטנר שמוכן לקבל אותה בצד – נניח שאתם מציעים – –

עפו אגבאריה: – – –

רונן הופמן: – – נניח שאתם מציעים שתי מדינות על גבולות 67'.

קריאה: – – –

רונן הופמן: אבל ההצעה הזו של גבולות 67' עם תיקוני גבול ניתנה לאבו מאזן יותר מפעם אחת, והוא לא הסכים לקבל אותה.

עפו אגבאריה: – – –

יחיאל חיליק בר: – – – נתניהו.

יחיאל חיליק בר: זה לא נכון.

עפו אגבאריה: – – –

רונן הופמן: ואני אומר, חברים, אני אומר לכם: יש חופש אקדמי לאופוזיציה, ויש מציאות מורכבת ומתעתעת, במידה מסוימת, שממשלה צריכה להתמודד אתה.

רונן הופמן: עכשיו, אני אומר, במקום, באמת, במקום לנצל – אני אומר עם כל הכבוד, בכיף, תנצלו את החופש האקדמי הזה, אבל במקום זאת, היכנסו לממשלה, חיליק, היכנסו לממשלה, ותעמדו – –

יחיאל חיליק בר: אנחנו היינו בממשלות, לאן זה הוביל?

רונן הופמן: – – תנסו לעזור כמונו, לדחוף את הממשלה להציע מתווה רציני – –

יחיאל חיליק בר: עם דחיפה כזו לא צריך – – –

רונן הופמן: – – ולראות אם יש פרטנר בצד השני שמוכן לקבל את המתווה הזה.

יחיאל חיליק בר: לאן דחפתם את נתניהו, רונן?

יחיאל חיליק בר: אתם דחפתם אותו לאנשהו?

רונן הופמן: אני טוען, לסיכום, שהממשלה חייבת להוביל לכיוון של תהליך מדיני, אבל היא חייבת לעשות את זה באופן שלא מתכחש למציאות, אלא באופן שמתחשב במציאות, עד שיהיה פרטנר רציני בצד השני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: קלקלו אותך בקואליציה.

יחיאל חיליק בר: היית איש שלום אמיתי, התקלקלת.

חמד עמאר: תודה רבה לחבר הכנסת רונן הופמן.

חמד עמאר: ישיב בשם הממשלה סגן השר אופיר אקוניס.

באסל גטאס: עוד הפעם אופיר אקוניס?

באסל גטאס: נמאס לשמוע את אקוניס.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי שחברי הכנסת מן הסיעות הערביות מתלוננים שעוד פעם אקוניס עונה, וגם את חבר הכנסת רוזנטל אומר קודם ש"האקוניסים יעלו".

אופיר אקוניס: אז כן, יעלה, יעלו, כדי להעמיד כמה מההאשמות השקריות הגורפות שלכם, ובהן שלך, חבר הכנסת רוזנטל, על דיוקן.

אופיר אקוניס: אני מקשיב, כמדי יום שני, לדיון הזה, במשך שעה ארוכה, אדוני היושב-ראש, שעה ארוכה של הטחת שקרים ופיזור בדיות, ולעתים, חבר הכנסת אבו עראר, תוך ניצול ציני של אלמנטים דתיים, כפי שאתה עשית פה – אני הייתי באולם הזה – ניצול ציני של אלמנט דתי.

אופיר אקוניס: אני אומר גם לחבר הכנסת חנא סוייד, וגם לך, חבר הכנסת אבו עראר – – –

טלב אבו עראר: ניצול ציני?

אופיר אקוניס: ניצול ציני של אלמנטים דתיים.

אופיר אקוניס: תיקח את ההקלטה של מה שאתה עשית פה לפני רבע שעה ותראה איך ניצלת ניצול ציני, שיכול להיות – אני לא חושב, אגב, שהמאבק צריך להגיע – – –

טלב אבו עראר: – – – רק את האמת, מה שאתה – – –

אופיר אקוניס: האמת תיחשף פה כל יום שני.

אופיר אקוניס: השקרים שאתם מפיצים – – –

טלב אבו עראר: – – מקים ועדה – – –

אופיר אקוניס: תכף אני אענה לך, חכה, אני אענה לך על זה.

אופיר אקוניס: השקרים – – –

טלב אבו עראר: – – – שהיא ממש מובילה את כל – – –

אופיר אקוניס: הרי השקרים שאתם מפיצים פה – לצערי, אני אומר את זה בצער עמוק – בסוף נקלטים בכל העולם, ולעתים יש אנשים שמפרשים את השקרים שלכם, בארץ ובעולם – – –

טלב אבו עראר: השקרים?

אופיר אקוניס: כן, בוודאי.

טלב אבו עראר: אתה הכי שקרן.

אופיר אקוניס: לא, לא הייתי מגזים.

טלב אבו עראר: – – –

אופיר אקוניס: לא הייתי מגזים.

אופיר אקוניס: שמענו אותך, ואם תתפוס אותי – קח את כל הפרוטוקולים – – –

חמד עמאר: תודה רבה לך, חבר הכנסת טלב אבו עראר.

חמד עמאר: תודה רבה.

אופיר אקוניס: לא, אני אענה לו.

אופיר אקוניס: לא לא לא, אדוני.

אופיר אקוניס: סליחה, לא, אני אענה לו.

חמד עמאר: אתה יכול לענות לו, אבל תודה רבה, טלב אבו עראר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת טלב אבו עראר, תיקח את כל הטקסטים שלי בשנה האחרונה, וגם בארבע השנים הקודמות, ואם תמצא שקר אחד, אני אבוא להתנצל עליו.

אופיר אקוניס: אני אבוא, מעל לבמה הזאת – – –

טלב אבו עראר: – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת טלב אבו עראר, תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

אופיר אקוניס: למה אני כל כך נדיב, לבוא ולהציע לך את ההצעה הזאת?

אופיר אקוניס: משום שפשוט לא תמצא.

אופיר אקוניס: לא תמצא שקר אחד, אלא הכול עובדות.

אופיר אקוניס: עובדות.

מסעוד גנאים: צדיק.

אופיר אקוניס: לא צריך להיות צדיק, צריך להכיר בעובדות, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אופיר אקוניס: אני תכף אגיע אליך, משום שהיה לנו פה מפגש מרתק לפני פחות משבועיים – אני תכף אספר לכמה מהחברים שלך שלא היו פה – גם אתה, חבר הכנסת בר, לא היית פה; גם אפילו לא היית להקשיב לתשובתי על הצעת האי-אמון שנימקת היום.

אופיר אקוניס: אני לא מדבר על לפני שבועיים.

אופיר אקוניס: לא לא, יקירי, סלח לי, אדוני, כן?

אופיר אקוניס: לא היית פה, אתה פיזרת את השקרים שלך, גם שלך – השקרים, משום שתנועת הליכוד מעולם, התנועה הזאת, התנועה של זאב ז'בוטינסקי ושל מנחם בגין, והיום של נתניהו, ושל יצחק שמיר – מעולם לא אמרה – – –

עפו אגבאריה: זה לא אותו הדבר.

אופיר אקוניס: זה אתה – אל תגיד לי מה זה.

יחיאל חיליק בר: ראש הממשלה, לאן שייך?

יחיאל חיליק בר: לאן שייך ראש הממשלה?

יחיאל חיליק בר: לאיזו תנועה שייך ראש הממשלה?

אופיר אקוניס: עכשיו אתם אומרים לנו מה זה התנועה?

אופיר אקוניס: עכשיו אתם מספרים לנו?

אופיר אקוניס: עכשיו אתם אומרים – זה לא אותו הדבר?

יחיאל חיליק בר: רגע, ביבי – – –

אופיר אקוניס: מעולם לא אמרנו – חבר הכנסת בר, מאחר שעכשיו אתה פה, אני אנצל את ההזדמנות להגיד לך שהתנועה מעולם – המפלגה, זו תנועה, זו תנועה, יש לה מפלגה ויש לה סיעה – מעולם לא הייתה מדיניותה להחיל או לתת אזרחות לאזרחים הפלסטינים.

אופיר אקוניס: מעולם לא.

אופיר אקוניס: ואתה באת לפה – –

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: – – ואת ההאשמה, את ההאשמה או את הטענה הזאת – – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: השרה לבני, לא, לא, סליחה.

אופיר אקוניס: השרה לבני, מעולם לא היה בתפיסותינו החלת אזרחות או נתינת תעודות זהות, אזרחות ישראלית, לערביי יהודה וערביי השומרון.

יחיאל חיליק בר: אתם מציעים לספח, לספח – – –

אופיר אקוניס: מה אני יכול לעשות?

יחיאל חיליק בר: אז מה תעשו – – –

אופיר אקוניס: יכול להיות שחבר הכנסת אורי אריאל, השר, יכול להיות שהוא – – –

יחיאל חיליק בר: מה תגיד?

יחיאל חיליק בר: מה תעשה – – –

אופיר אקוניס: הרי אמרנו לך כבר מה נעשה.

יחיאל חיליק בר: מה תעשה?

אופיר אקוניס: עכשיו אני אענה, אבל – – –

יחיאל חיליק בר: אוטונומיה?

אופיר אקוניס: אני חוזר – –

יחיאל חיליק בר: אוטונומיה?

אופיר אקוניס: – – לחברי הכנסת מן הסיעות הערביות.

באסל גטאס: אתה לא ענית – – –

אופיר אקוניס: עכשיו אני אענה לך על הכול.

אופיר אקוניס: אנחנו הרי, לא תצא – – –

יחיאל חיליק בר: אתה תמיד מתחמק מהשאלות הקשות.

אופיר אקוניס: לא נצא מפה בלי תשובה.

יחיאל חיליק בר: תמיד מתחמק – – –

אופיר אקוניס: עכשיו, חבר הכנסת אבו עראר וחבר הכנסת חנא סוייד, אני פשוט מציע לכם – שמעתי את נאומך, חבר הכנסת סוייד – פשוט להפסיק עם ההסתה נגד המדינה, לא נגד הממשלה.

אופיר אקוניס: במקרה הזה אתה מסית נגד המדינה.

אופיר אקוניס: עכשיו, אתה יודע, וחבר הכנסת מסעוד גנאים, נדמה לי – ואני מקווה שאני לא הורס לך פה משהו; אתה קיבלת לפני פחות משבועיים תשובה מנומקת, יסודית, עם כל הנתונים.

אופיר אקוניס: אני עמדתי פה בהצעה לסדר-היום, בשאילתה שאתה שאלת, על כל השקעות הממשלה הזאת; ויותר מזה, שר האוצר לשעבר, השר שטייניץ.

אופיר אקוניס: השקעות עתק שהממשלה הזאת השקיעה במגזר הערבי.

אופיר אקוניס: 800 מיליון שקל בתוכנית – כן, אתה מזלזל בכול.

באסל גטאס: 800 מיליון שקל על – – –

אופיר אקוניס: אתה שונא ישראל.

אופיר אקוניס: אתה שונא ישראל.

אופיר אקוניס: ואתה מסית גם נגד – – –

באסל גטאס: – – – על חמש שנים.

באסל גטאס: על חמש שנים.

אופיר אקוניס: נכון, אתה צודק.

אופיר אקוניס: ואתה, לצערי – – –

באסל גטאס: על 13 ערים ורשויות.

אופיר אקוניס: סלח לי.

אופיר אקוניס: אתה מסית גם נגד היוזמה – – –

באסל גטאס: – – – מה אתה מדבר?

אופיר אקוניס: אתה מסית גם נגד היוזמה של גיוס – – –

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: אתה מסית גם נגד היוזמה של גיוס נוצרים.

אופיר אקוניס: אתה מסית בעצמך נגד גיוס נוצרים לצבא הגנה לישראל, בדברים חמורים ביותר שאתה מפיץ.

אופיר אקוניס: אתה חושב שאנחנו לא רואים?

אופיר אקוניס: אתה חושב שאנחנו לא רואים?

חנין זועבי: – – –

אופיר אקוניס: אתה חושב שאנחנו לא – – –

באסל גטאס: – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: חברת הכנסת זועבי, באמת התגעגענו אלייך געגוע עמוק.

חנין זועבי: – – –

אופיר אקוניס: מזמן לא שמענו אותך, את דברי – שלום לך, חבר הכנסת זחאלקה – לא שמענו את דברי ההסתה שלך נגד מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: לא שמענו מזמן.

אופיר אקוניס: התגעגענו.

אופיר אקוניס: ואתה, חבר הכנסת גנאים, יודע את האמת, ואתה קיבלת פה – נדמה לי שחברת הכנסת יחימוביץ שמעה – ואתה יודע את האמת, ובכל זאת אתם מעדיפים להמשיך ולפזר את הבדיות והשקרים שלכם.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: אתה לא היית פה – –

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: – – כפי שלא היית פה כשהשבתי לאי-אמון.

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: אז לך לפרוטוקול.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע למה?

יחיאל חיליק בר: כי אתה אף פעם – – – תשובות – – – תשובות אמיתיות.

אופיר אקוניס: אז אני מציע שתלך לפרוטוקול.

אופיר אקוניס: עכשיו לסיום, אני רואה שראש הממשלה הגיע – –

יחיאל חיליק בר: לך.

יחיאל חיליק בר: תמיד מתחמק.

אופיר אקוניס: – – אפשר לסיים.

יחיאל חיליק בר: תגיד כבר פעם אחת מה אתם רוצים.

אופיר אקוניס: אני מציע לכם, גם לחבר הכנסת זחאלקה, באמת, במלוא הידידות הפרלמנטרית, כי אין פה ידידות אישית; במלוא הידידות הפרלמנטרית: אל תאיים.

אופיר אקוניס: אם הממשלה, אם היא תחליט, אם היא תקבל החלטה להוציא את התנועה האסלאמית מחוץ לחוק – אינני אומר, אינני יודע, יש תהליך מחשבה; אם תקבל החלטה, יצייתו לחוק.

אופיר אקוניס: כל אזרחי ישראל שווים בפני החוק.

אופיר אקוניס: ואתה לא תאיים בהצתה, יחד עם חבר הכנסת דב חנין, לא בהצתת המדינה, ולא בהצתת האזור, ולא בהצתת אסיה, ולא בהצתת אירופה.

אופיר אקוניס: אל תאיימו.

אופיר אקוניס: פשוט אל תאיימו.

אופיר אקוניס: ואני רוצה לסיום, אדוני היושב-ראש, כיוון ששמעתי, שמעתי את האיומים של חברי הכנסת – – –

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אגבאריה, למה לך לאיים?

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: אתה יודע, אנחנו באמת לא נזכיר כאן – לסיום, אדוני היושב-ראש – באמת לא נזכיר, באמת אני לא מתכוון להזכיר – אני לא מתכוון להזכיר, אבל בזה אני אסיים, כיצד, אדוני היושב-ראש, מתייחסים בחלק מן המדינות השכנות שלנו אל התנועות הקיצוניות של "האחים המוסלמים" ואל קבוצות הדומות להן, במדינות שכנות לנו.

אופיר אקוניס: לא אזכיר את זה, אבל נדמה לי שהדבר הוזכר והובן על-ידי כל מי – כולל החברים הנכבדים מן הסיעות הערביות.

אופיר אקוניס: אני מבקש מחברות וחברי הכנסת לדחות את כל הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אופיר אקוניס, סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם סיעת העבודה: מדיניות הימין מובילה את ישראל למדינה דו-לאומית.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע תופס את מקומו השר אורי אריאל, אולי הוא ירכיב במקומו את הממשלה אם ההצעה תעבור.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מעוניינים להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: אז נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הצעת האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 33 נגד – 48 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 33 בעד, 48 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון מטעם סיעת העבודה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם סיעות יהדות התורה ומרצ: הממשלה כשלה בתחום החברתי, הכלכלי והמדיני.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות יהדות התורה – מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 37 נגד – 50 נמנעים – אין הצעת סיעות יהדות התורה – מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 37 בעד, 50 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת יהדות התורה ומרצ לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: ליקויים בהתנהלות חלק ממקבלי ההחלטות והסתרת מידע מעמיתיהם בעת הדיונים על החוק הנואל להורדה סלקטיבית של המע"מ על דירות – מטעם סיעת ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 38 נגד – 49 נמנעים – אין הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 38 בעד, 49 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת ש"ס, הצעת האי-אמון מטעם סיעת ש"ס, לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד: הדרת הציבור הערבי מתוכניות האוצר והשיכון למאבק במצוקת הדיור.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל-מד"ע

יולי יואל אדלשטיין: –בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 39 נגד – 49 נמנעים – אין הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל-מד"ע–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 39 בעד, 49 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת דחתה את כל הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/852; "דברי הכנסת", חוב' כ', עמ' 901; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 78), התשע"ד–2014, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: קיבלה פטור מחובת הנחה בכפוף להנחה על שולחן הכנסת שהתקיימה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, יציג את הצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: למיטב הבנתי, אין הסתייגויות לחוק הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, יש הסתייגויות או אין?

יולי יואל אדלשטיין: יש מסתייגים, סליחה, בניגוד למה שאמרתי לפני שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: יש הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, יושב-ראש ועדת הכספים.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי, אדוני ראש הממשלה שעוד נמצא פה, השרים, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 78), התשע"ד–2014.

ניסן סלומינסקי: ואללה, איך אפשר ככה?

ניסן סלומינסקי: אפילו אני לא שומע את עצמי.

יולי יואל אדלשטיין: קשה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, קשה.

ניסן סלומינסקי: לא חשוב, לא חשוב.

ניסן סלומינסקי: זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: זה בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוזנטל וכבוד השר ישראל כץ.

ניסן סלומינסקי: הצעת חוק זו היא הצעת חוק ממשלתית – –

יולי יואל אדלשטיין: שנייה אחת, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: השר אורי אריאל.

יולי יואל אדלשטיין: מי עוד יש לנו רעשנים?

ניסן סלומינסקי: – – שמטרתה – – –

יולי יואל אדלשטיין: קשה מאוד.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: קשה מאוד.

ניסן סלומינסקי: לא חשוב.

ניסן סלומינסקי: – – – שמטרתה לתקן ולייעל את הסדר מקדמות מס השבח שנחקק בשנת 2011 במסגרת תיקון מס' 70 לחוק מיסוי מקרקעין.

ניסן סלומינסקי: בתיקון מס' 70 תוקן סעיף 15 לחוק מיסוי מקרקעין, ונקבע בו מנגנון אשר מטיל על הרוכש זכות במקרקעין – על הרוכש – חובת תשלום מקדמה על חשבון מס השבח שבו חייב המוכר, וזאת במטרה לייעל את הליכי הרישום במקרקעין ולאפשר לרשות המסים לקבל את תשלום מס השבח בהקדם, ובפועל גם כדי להקל מאוד על הקונה, שכן הוא לא צריך לחכות עד שהמוכר יגמור את כל התשלומים שלו ורק אז הוא יקבל את האישורים.

ניסן סלומינסקי: למוכר יש הרבה עסקאות, ולקונה – בינתיים הוא יכול לחכות שנים.

ניסן סלומינסקי: לכן הקונה משלם ומקבל את האישורים ומקזז את זה.

ניסן סלומינסקי: בעת חקיקת המנגנון האמור בוועדה התעוררו שאלות מהותיות לגבי אופן יישומו, ועם כניסתו של תיקון מס' 70 לתוקף הגיעו פניות רבות לוועדה ביחס לקשיים שהתעוררו כתוצאה מחובת תשלום המקדמות.

ניסן סלומינסקי: בין היתר נטען כי אישורי המסים אינם מונפקים באופן מיידי: לקונה שמשלם במקום המוכר הובטח שהוא יקבל באופן מיידי את האישורים, והם לא מונפקים כפי שהובטח בוועדה בעת חקיקת התיקון, והחקיקה אינה משיגה את מטרתה.

ניסן סלומינסקי: בעקבות הקשיים האמורים הוחלט, במסגרת החוק לשינוי נטל המס (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2011, לבטל את מנגנון המקדמות, וזאת החל מיום 1 באפריל 2013.

ניסן סלומינסקי: עם זאת, על מנת לאפשר לרשות המסים לתקן את הליקויים שנתגלו ביחס להסדר המקדמות, הוחלט להסמיך את שר האוצר, באישור ועדת הכספים, לדחות את מועד כניסתו לתוקף של הביטול האמור.

ניסן סלומינסקי: שר האוצר השתמש בסמכות שהוקנתה לו, כאמור, ודחה את מועד כניסתו לתוקף של ביטול הסדר המקדמות שלוש פעמים, וזאת עד ליום 31 במאי 2014.

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא הסכמנו שזה יידחה עוד בצורת צו, ולכן רצינו שזה יהיה חוק, והנה החוק לפניכם.

ניסן סלומינסקי: בהצעת החוק המונחת בפניכם מוצעים כמה תיקונים אשר נועדו לתקן את הליקויים שהתגלו כאמור ביחס להסדר תשלום המקדמות, ומוצע בהם לקבוע כי שיעור המקדמה שיחול ביחס לחברה שמשלמת מס נמוך יהיה 7.5%, בהתאם לשיעור הנמוך החל כיום ביחס ליחיד, וכן לקבוע כי המועד לחיוב המקדמה יהיה מייד לאחר ששולמו למוכר מעל 40% מהתמורה, או במועד מסירת ההצהרה לעסקה ביד הרוכש, לפי המאוחר.

ניסן סלומינסקי: כמו כן, מוצע להחיל את חובת תשלום המקדמות גם לגבי מכירה בידי עוסק אשר ממוסה לפי פקודת מס הכנסה ופטור ממס השבח, דוגמת קבלן, אך רק לאחר העברת 80% מהתמורה במקום 40%.

ניסן סלומינסקי: בנוסף, מוצע לשפר את מנגנון הגשת הבקשה להקטנת שיעורי המקדמה ולקבוע כי אם המנהל לא נתן תשובה במועד הקבוע בחוק, יראו את הבקשה להקטנת המקדמה כאילו נתקבלה.

ניסן סלומינסקי: המוכר או הרוכש יהיו רשאים להגיש למנהל המיסוי במקרקעין בקשה מנומקת לבחינת ההחלטה שניתנה לעניין הפחתת שיעורי המקדמה.

ניסן סלומינסקי: יתר על כן, מוצע לקבוע כי חובת תשלום המקדמות לא תחול על גופים שונים, כמו רשות מקומית, רשות הפיתוח וקק"ל, וכן לגבי דירות מגורים מזכה שהתבקש בשלה פטור ולעניין קרקעות מינהל שלגביהן ממילא מובטח תשלום המס.

ניסן סלומינסקי: במהלך הדיונים בוועדה הוחלט להוסיף לתיקון המוצע הקלה ביחס למכירת דירת מגורים מזכה שחל לגביה הסדר חדש שנקבע במסגרת חוק ההסדרים האחרון, שלפיו חישוב המס ייעשה באופן ליניארי כך שעד יום 1 בינואר 2014 מס השבח יהיה פטור, ומאותו מועד ואילך מס השבח יחויב במס בשיעור 25%.

ניסן סלומינסקי: מכיוון שסכום המס במכירה לפי הליניאריות החדשה צפוי להיות נמוך ביותר, מוצע לקבוע כהוראת שעה עד ליום 31 בדצמבר 2017 כי ביחס לדירות אלה סכום המקדמה לא יהיה 7.5%, אלא בהתאם לסכום המס שנקבע בשומה העצמית.

ניסן סלומינסקי: יתר הוראות המקדמה לגבי דירות אלה יחולו כרגיל בהתאם לסעיף 15.

ניסן סלומינסקי: בנוסף, מוצע לקבוע מנגנון שנועד להתמודד עם פער הזמנים בין מועד הנפקת אישור מס השבח לבין מועד הנפקת מס אישור מס הרכישה, על מנת לאפשר רישום מהיר של הזכויות במקרקעין.

ניסן סלומינסקי: תחילתו של התיקון המוצע ביום 1 ביוני 2014, כלומר עם פקיעתו של הצו שקבע שר האוצר, ובו נדחה מועד כניסתו לתוקף של הסדר המקדמות.

ניסן סלומינסקי: מאחר שהתקיימו כמה דיונים בנושא הזה – יש כאן הרבה פרטים, לא כולם אולי עוקבים אחרי, אבל התקיימו הרבה דיונים, הגענו להסכמות.

ניסן סלומינסקי: זה לטובת הקונה, שיקבל את האישורים בזריזות, וגם לטובת מס הכנסה, שיקבל את הכסף בזריזות.

ניסן סלומינסקי: לכן, אני מבקש לאשר את הצעת החוק המונחת בפניכם בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: הוגשו הסתייגויות לחוק.

חמד עמאר: חבר הכנסת יעקב ליצמן – איננו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת משה גפני – עד חמש דקות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הצעת החוק שהגיש יושב-ראש ועדת הכספים, יש לי כמה השגות לגביה.

משה גפני: אבל אני מבקש, אדוני היושב-ראש, היות שאתמול הייתה החלטת בג"ץ, אז ההשגות שיש לי על החוק הזה מתגמדות לעומת ההתנהלות של בית-המשפט העליון, ובראש – השופט אליקים רובינשטיין.

משה גפני: אנחנו מדברים על הבטחת הכנסה שעליה דן בית-המשפט, על הקבוצה הכי חלשה בחברה הישראלית.

משה גפני: הכי חלשה.

משה גפני: הכי חלשה – אי-אפשר לדבר פה, יש רעש כמו כשאנחנו נמצאים בשוק מחנה-יהודה – הקבוצה הכי חלשה גם בין האברכים, גם בין לומדי התורה.

משה גפני: מדובר על קבוצה שבה הילדים עניים.

משה גפני: יש שם בעיה עם הלחם והחלב, בעיה אמיתית; אין אותה בשום חברה או בשום קבוצה בישראל.

משה גפני: הממשלה הקודמת עשתה החלטת ממשלה, ואני כבר אז טענתי שבג"ץ יפסול החלטת ממשלה, מפני שרוח הדברים בבית-המשפט העליון על אברכים, על לומדי תורה, בכלל על לימוד תורה בעם היהודי, ראוי לכל גינוי.

משה גפני: כל ההתנהלות שלהם בעניין הזה היא התנהלות של בורים ועמי-ארצות.

משה גפני: כל מה שמביא אליקים רובינשטיין בפסק-הדין על המשניות במסכת אבות – הוא מתעלם ממשניות אחרות.

משה גפני: הוא מביא את הרמב"ם, שאומר שכל אחד שיכול ללמוד תורה, לומד תורה ואיננו מחויב בתשלום מסים; הרמב"ם כותב את זה בסוף הלכות שמיטה ויובל.

משה גפני: הוא מביא את הרמב"ם הזה, אליקים רובינשטיין, והוא מתחיל לעשות פלפול, להכניס פיל בחור של מחט, שכל תלמיד בישיבה, תלמיד צעיר, יכול לפרוך את זה בשנייה אחת.

משה גפני: שופט בית-המשפט העליון כותב שטויות; פשוט לא מתחיל, לא נגמר.

משה גפני: מה הוא כן עשה?

משה גפני: הוא לקח את הקבוצה הזאת, שהיא קבוצה לא גדולה, והפך את הילדים ליותר עניים.

משה גפני: זה לא קבוצה שהפתרון לגביה יהיה שהם יצאו לעבוד, שהנשים תלכנה לעבוד.

משה גפני: הרי זו קבוצה שהקריטריון – שלא יהיה להם כלום; לא משכורת, לא דירה, לא נכס, לא רכב.

משה גפני: כלום.

משה גפני: אלעזר, תעזוב, תאמין לי, אני הייתי לוקח אותך למשפחה כזאת – היית בוכה.

משה גפני: זה הכול.

משה גפני: זה לא שאפשר לשנות אותם, אפשר לעשות אותם יותר עניים.

משה גפני: זה מה שהחליט בית-המשפט העליון.

משה גפני: החוצפה של אליקים רובינשטיין, שהוא כותב בסוף דבריו, אחרית דבר מראשיתו, שבאותו יום הוא היה בבית-הכנסת שהוא מתפלל יום-יום – מספר שופט בית-המשפט העליון בפסק-דין כזה נורא ואכזרי, מספר את הסיפור הזה, לא מתבייש: באותו יום הלכתי לבית-הכנסת, והגיע לשם מי שנראה כחרדי וביקש תרומה, ומישהו צעק לו: לך לעבוד.

משה גפני: שופט בית-המשפט העליון, שצריך להקפיד על קוצו של יו"ד.

משה גפני: בדקת?

משה גפני: אולי זה מתחזה?

משה גפני: אולי הוא בכלל לא חרדי?

משה גפני: והוא אמר שהוא צריך להתחתן, אז לא קשור אליו הבטחת הכנסה.

משה גפני: הבטחת הכנסה מדברת רק על משפחה, נשואה, עם שלושה ילדים.

משה גפני: עניים, עניים מרודים.

משה גפני: איזה בית-משפט אכזרי זה; איזה שופטים בבית-משפט עליון, ועוד אחד חובש כיפה.

יצחק כהן: כיפה סרוגה.

משה גפני: כיפה סרוגה.

משה גפני: לא רלוונטי, אתה יודע מה?

משה גפני: לא רלוונטי.

מרב מיכאלי: מר גפני, סליחה אבל – – – מה קורה לנו?

משה גפני: שופט בבית-המשפט העליון, שאיננו – – –

קריאות: – – –

משה גפני: – – – שאיננו מכיר בצערם של תלמידי חכמים.

משה גפני: מה הפסק הזה יעשה?

משה גפני: מה הוא יעשה?

משה גפני: הוא יעשה שיהיו ילדים במדינת ישראל – הוא לא ישנה את המשפחות האלה.

משה גפני: זה לא המשפחות שאתם מכירים, תאמינו לי.

משה גפני: זה לא משפחות האברכים הרגילות, שהאישה יוצאת לעבוד ויש נכס ויש דירה ויש אפשרות לחיות.

משה גפני: מדובר על משפחות שאין להן כלום.

משה גפני: כלום.

משה גפני: אליקים רובינשטיין, לקחת ילדים שלא יהיה להם חלב בבוקר.

משה גפני: שלא תהיה טעות.

משה גפני: איזה אכזריות, איזה התנהלות, עם כל מיני פלפולי סרק, סברות כרס.

משה גפני: התלמיד הכי צעיר בישיבה הכי קטנה פורך את התורה שלו המהוללה הזאת.

משה גפני: תוצאת הדברים – שהמשפחות הללו לא יוכלו לתת פרוסות לחם לילדים שלהן.

משה גפני: על מי אנחנו מדברים?

משה גפני: לא מדברים על אברכים.

משה גפני: לא מדברים.

משה גפני: מדברים על שמינית ממספר האברכים בארץ, אולי אפילו פחות.

משה גפני: הכי עניים.

משה גפני: היה בא והיה אומר: יש לי פתרונות אחרים.

משה גפני: בגרזן חד, בא אליו לבית-הכנסת מישהו חרדי, ביקש תרומה, ומישהו צעק לו: לך לעבוד.

משה גפני: הוא לא בטוח שהוא חרדי.

משה גפני: יכול להיות שהוא מתחזה.

משה גפני: החצוף הזה, רובינשטיין, כותב את זה בפסק-הדין.

משה גפני: בפסק-הדין הוא כותב את זה.

מיקי לוי: אבל זה שבח.

מיקי לוי: אבל זה שבח.

משה גפני: החצוף הזה.

משה גפני: האכזרי.

קארין אלהרר: הגזמת.

משה גפני: הרשע.

מיקי לוי: אבל זה שבח.

חמד עמאר: תודה רבה.

קריאה: צעקות וצעקות וצעקות.

קריאה: לא יעזור לך.

קארין אלהרר: גפני, באמת הגזמת.

קארין אלהרר: שופט בית-המשפט העליון, באמת.

חמד עמאר: בקשות רשות דיבור: של חבר הכנסת מוחמד ברכה – איננו; חבר הכנסת חנא סוייד – איננו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

חמד עמאר: חמש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

נסים זאב: מה עם הסמינרים?

נסים זאב: מה עם הסמינרים?

נסים זאב: מה עם ההשכלה הגבוהה של החרדים?

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק הזו מביאה בפנינו שאלה שחשוב להבין אותה לעומק: שאלת ההשפעות של מדיניות המיסוי ושינויים במדיניות המיסוי על תחום רגיש וחשוב כמו תחום הדיור.

דב חנין: אני לא רוצה להיכנס כרגע, במסגרת הזמן שיש לי, לוויכוח עם יושב-ראש ועדת הכספים על השינוי שמוצע כרגע.

דב חנין: אני רק רוצה לומר שזו בדיוק הדוגמה שבה אנחנו רואים איך כשמשנים מתוך היגיון מסוים, ואחר כך משנים בחזרה מתוך שינוי של ההיגיון הזה, מייצרים בתחום הזה, שהוא תחום כל כך רגיש, אי-ודאות, סימני שאלה, חוסר יציבות ופגיעה ביכולת לתכנן ולקבל החלטות לטווח ארוך.

דב חנין: לכן, מבלי להיכנס כרגע לוויכוח על השאלה מהו המנגנון הנכון והראוי של אופן תשלום מס השבח, אני מציע לעצמנו, וגם לאדוני יושב-ראש ועדת הכספים, לנסות להעביר את המסר הזה מטעם הוועדה אל הממשלה, שזה תחום שבו היציבות מאוד מאוד חשובה.

דב חנין: אם אנחנו רוצים להשפיע על החלטות הציבור לטווח ארוך, אם אנחנו רוצים שוק דיור רציונלי, אנחנו חייבים שההחלטות שמתקבלות תהיינה החלטות שתישארנה בתוקף כמה שנים; לא שבעוד חצי שנה נבוא ונגיד: רגע, רגע, עכשיו חשבנו מחדש, נחזיר את מנגנון המיסוי הקודם.

דב חנין: ואני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת כדי להגיד כמה מילים על תוכנית שמקודמת היום בממשלה, שהיא התוכנית של הפטור ממס ערך מוסף על חלק מהדירות למגורים לחלק מהאנשים הצעירים בישראל.

דב חנין: אני רוצה לומר בעניין הזה שקודם כול כמובן צריך להתחיל בברכה למשרד האוצר.

דב חנין: הרי כשאנחנו לאורך שנים נאבקנו על מע"מ דיפרנציאלי, אנחנו נאבקנו למשל על זה שלא יוטל מס ערך מוסף על תרופות מצילות חיים; אנחנו נאבקנו על זה שלא יוטל מס ערך מוסף על מוצרי מזון בסיסיים.

דב חנין: משרד האוצר בא אלינו, הממשלה באה אלינו, הקואליציה באה אלינו ואמרו: שוד ושבר, מס ערך מוסף דיפרנציאלי זה הפתח להרס כל מערכת המסים.

דב חנין: הנה, אדוני סגן שר האוצר, אני זוכר את הוויכוח שהיה לנו בעניין הזה בכנסת, שאתה גם אמרת לי ביושר שבתחילת הדרך אתה חשבת שזה רעיון מוצלח ונכון לקדם מס ערך מוסף דיפרנציאלי, אבל האנשים, אנשי המקצוע במשרד האוצר, באו אליך באותות ובמופתים ושכנעו אותך שהרעיון הזה מזיק, שהוא יְיַצר לנו הרבה יותר נזקים מאשר תועלות.

דב חנין: והנה אנחנו רואים שכשהמדינה רוצה, כשהמדינה חפצה, היא מסוגלת, ואפילו משרד האוצר מסוגל ליזום מהלך כזה ואחר כך לבוא ולשכנע את כולנו שזה מהלך נכון.

דב חנין: אז קודם כול, הברכה מגיעה.

דב חנין: הגענו להסכמה על העיקרון: מס ערך מוסף דיפרנציאלי אפשרי כאשר חושבים שהמטרה מספיק ראויה.

דב חנין: ואם המטרה של דירות ראויה, ודאי שהמטרה של תרופות מצילות חיים ראויה וודאי שהמטרה של מוצרי מזון בסיסיים ראויה.

דב חנין: אבל אני רוצה לומר גם כמה מילים לגופה של ההצעה שמקדם האוצר.

דב חנין: דיברו כאן לפני, וזו כמובן אמירה נכונה, שחוק שמפלה ציבורים הוא חוק בעייתי ומסוכן.

דב חנין: חוק שאיננו נותן התייחסות שווה לצעירים ערבים או לצעירים חרדים הוא חוק מפלה ובעייתי, ולכן אין לו מקום.

דב חנין: וזה שמשרד האוצר אומר: בסדר, יקנו דירות ב-600,000 שקל ויקבלו את הפטור ממע"מ – זו איננה תשובה משכנעת, כי אין דירות ב-600,000 שקל.

דב חנין: את זה יכלו לספר אולי ליועץ המשפטי לממשלה, אבל את זה לא יוכלו לספר לציבור בישראל.

דב חנין: אבל מעבר לביקורת הזאת, עמיתי חברי הכנסת, מה אנחנו מגלים ביוזמה של הממשלה?

דב חנין: את הכסף שהיא רוצה להשקיע, היא משקיעה באלה שיש להם.

דב חנין: באלה שכבר יש להם.

דב חנין: באלה שכבר יש להם, או להורים שלהם, מספיק כסף כדי להשקיע 1.6 מיליון שקל בדירה.

דב חנין: להם הממשלה מוכנה לתת סיוע, להם הממשלה מוכנה לתת גיבוי, אבל לא לצעירים שלא יכולים לשכור דירה ואין להם 1.6 מיליון, ואין להם אפילו מיליון, לא לאנשים ולדיירים של הדיור הציבורי, שאותם הממשלה הזאת, פעם אחר פעם, משאירה מאחור.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, אם עושים שינויים במיסוי, בואו נעשה אותם באופן מתוכנן, באופן מודע, באופן שיטתי, באופן צודק, ולא כאיזה מהלך פופוליסטי שנועד לספק את קבוצת הבוחרים מהמעמד העליון של יש עתיד.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 78), התשע"ד–2014.

חמד עמאר: כל ההסתייגויות ירדו.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים בקריאה שנייה לפי הצעת הוועדה.

חמד עמאר: נא להצביע, חברי הכנסת.

חמד עמאר: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–4 – 38 נגד – 4 נמנעים – 1 סעיפים 1–4 נתקבלו.

חמד עמאר: בעד – 38, נגד – 4, נמנע אחד.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 42 נגד – 4 נמנעים – 1 חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 78), התשע"ד–2014, נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 42, נגד – 4, נמנע אחד.

חמד עמאר: הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 78), התשע"ד–2014, עברה בקריאה שלישית ותעבור לספר החוקים של מדינת ישראל.

חמד עמאר: בבקשה, יושב-ראש ועדת הכספים.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להגיד תודה לחברי חברי הכנסת, שבאמת ברוב מרשים, כמעט בלי התנגדות, אישרו את זה; לחברי לוועדת הכספים, שהשקיעה וקידמה את זה יפה; וכן לאנשי – רועי, הילה ואלדד, טמיר, ליאת, אורית ואילנה; לייעוץ המשפטי – שלומית, אייל, עידן; וגם לרשות המסים – ליאת גרבר ושי אהרונוביץ.

ניסן סלומינסקי: לכולם תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה לך, אדוני.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/869).

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק השידור הציבורי, התשע"ד–2014, קריאה ראשונה.

חמד עמאר: היא קיבלה פטור מחובת הנחה כפוף להנחה על שולחן הכנסת.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק שר התקשורת גלעד ארדן.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מאז כניסתי לתפקיד כשר הממונה על ביצוע חוק רשות השידור הקדשתי שעות רבות ללימוד על מצבה של הרשות.

גלעד ארדן: המצב שגיליתי היה קשה ועגום, ואני אתן כמה דוגמאות בקצרה.

גלעד ארדן: 14 ועדות מונו כבר בעבר כדי להציע תוכניות להצלת רשות השידור.

גלעד ארדן: לצערנו, אף אחת מהתוכניות האלה לא יושמה.

גלעד ארדן: הרלוונטיות של השידורים הלכה ופחתה, עד כדי כך שרבים היום בקרב הדור הצעיר אפילו אינם מודעים כלל לקיומה של רשות השידור.

גלעד ארדן: רוב תקציבה של רשות השידור הולך היום להסכמי שכר מיושנים, ולא להשקעה בתוכן ובשידורים.

גלעד ארדן: ארכיון הרשות, אשר יש בו נכסי צאן ברזל של התרבות והמורשת של כולנו, נמצא בסכנה קיומית כתוצאה מהזנחה, וכפי שכתב מבקר המדינה רק בשבוע שעבר בדוח מפורט שהגיש, נתח הצפייה המצרפי של רשות השידור כיום התדרדר, לפי הדוחות של ה-EBU, למקום הלפני-אחרון בקרב המדינות שנדגמות.

גלעד ארדן: רק בלבנון נמוך יותר היום נתח הצפייה המצרפי של השידור הציבורי מנתח הצפייה וההאזנה של רשות השידור.

גלעד ארדן: מדינת ישראל, חברי וחברותי חברי הכנסת וחברות הכנסת, היא מדינה פורצת דרך – במדע, בטכנולוגיה, ברפואה ובעוד הרבה תחומים.

גלעד ארדן: אתם יודעים מה?

גלעד ארדן: אפילו ביצוא של פורמטים חדשניים לטלוויזיה הפכנו להיות מדינה מובילה.

גלעד ארדן: אפילו את Waze אנחנו המצאנו.

גלעד ארדן: אז איך יכול להיות שהשידור הציבורי, שאמור להיות חלון הראווה שלנו, של כולנו, נראה כמו חצר אחורית נטושה ומוזנחת?

גלעד ארדן: מדינת ישראל זקוקה לשידור ציבורי, אני מאמין בחשיבותו ובנחיצותו של השידור הציבורי, אבל זה חייב להיות שידור בעל אתוס של הצטיינות, חדשנות ועצמאות, שידור שנותן ביטוי לרבדים השונים בחברה הישראלית ומשקף אותם, את כולם; שידור שנותן מענה לכשלי השוק של הערוצים המסחריים, שמונחים אך ורק משיקולי רייטינג.

גלעד ארדן: אך לצערי, בין רשות השידור במצבה הנוכחי לבין השידור הציבורי הראוי, אותו שידור ציבורי שכולנו מייחלים לראות, פעורה תהום שאין שום דרך לגשר עליה באמצעות טיפולים קוסמטיים כאלו ואחרים כפי שהוצעו בעבר.

גלעד ארדן: ולכן, ביום 2 בספטמבר 2013 מיניתי את הוועדה לבחינת המתווה לשידור הציבורי העתידי בישראל, בראשותו של רם לנדס.

גלעד ארדן: בוועדה כיהנו אנשי מקצוע מתחום התקשורת בעלי שם וניסיון מקצועי, יחד עם נציגי משרדי הממשלה הרלוונטיים לנושא.

גלעד ארדן: הוועדה קיימה דיונים רבים, עשרות דיונים, ושמעה כל ארגון וגוף שביקש להשמיע את עמדתו בפניה.

גלעד ארדן: ביום 15 בינואר 2014, בהסכמת שר החינוך ובהתאם לבקשתו, תוקן כתב המינוי של ועדת לנדס כך שעבודתה כללה גם את בחינת הטלוויזיה החינוכית.

גלעד ארדן: הוועדה הגישה את המלצותיה ביום 3 במרס 2014, לפני כשלושה חודשים, וכך, לאחר בחינה מעמיקה, המליצה הוועדה על הקמת תאגיד שידור ציבורי חדש לצד סגירת רשות השידור הקיימת.

גלעד ארדן: הוועדה סברה כי זהו המתווה היחיד אשר יאפשר את הקמתו ואת קיומו של משַדר ציבורי איכותי, רלוונטי ועצמאי.

גלעד ארדן: ואני מדגיש שהמלצות הוועדה נתקבלו פה-אחד.

גלעד ארדן: ביום 3 באפריל החלטתי, יחד עם שר האוצר ושר החינוך, לאמץ את המלצות ועדת לנדס.

גלעד ארדן: על בסיס המלצות ועדת לנדס גובשה הצעת חוק השידור הציבורי המונחת היום לפניכם.

גלעד ארדן: זהו הרקע להצעת החוק, אשר מבקשת להקים תאגיד שידור ציבורי חדש, שיפעל לפי פרמטרים מקצועיים, ערכיים וכלכליים של מצוינות, חדשנות והוגנות.

גלעד ארדן: על-פי הצעת החוק, תאגיד השידור הציבורי החדש יחל לשדר ביום 31 במרס 2015.

גלעד ארדן: רק לאחר – ואני מדגיש, וזו הדגשה חשובה מאוד: רק לאחר שיחלו שידורי המשדר הציבורי החדש – והוא יורכב משלושה ערוצים: ערוץ מרכזי בשפה העברית, ערוץ בשפה הערבית, שלראשונה יכלול השקעה של עשרות מיליוני שקלים בשידורים מקוריים בשפה הערבית שיופקו במיוחד למטרה זו, וערוץ ילדים חדש, עם פיקוח ואחריות על התכנים שלו, בשונה מערוצי הילדים שקיימים היום בכבלים ובלוויין, ואני לא רוצה להרחיב כאן לאיזה תכנים נחשפים שם הילדים, אבל אינני חושב שזה מה שמתאים לשידור ציבורי.

גלעד ארדן: רק לאחר שיחלו שלושת הערוצים הציבוריים החדשים לשדר, רק אז יופסקו שידורי רשות השידור ושידורי הטלוויזיה הלימודית.

גלעד ארדן: אני אומר זאת כיוון שעלו כאן, בכנסת, גם בוועדות, לאחר שהוצגו מסקנות ועדת לנדס, אדוני היושב-ראש, וגם כאן, במליאה, תהיות וספקות אם אין חשש שאנחנו ביד אחת נפסיק את השידור הציבורי, שאנו מאמינים בחשיבותו ובנחיצותו, ולאחר מכן לא יוקם ערוץ ציבורי, ואנחנו נצא נפסדים.

גלעד ארדן: לכן אני מדגיש שוב, שהחוק המונח בפניכם קובע במפורש, דומני – –

מיקי רוזנטל: אדוני, מה הם ישדרו במרס 2014?

מיקי רוזנטל: מאיפה יהיו להם תכנים?

גלעד ארדן: – – דומני בסעיף 84 – חבר הכנסת רוזנטל, אני בטוח שאתה תשתתף בכל דיוני הוועדה בנושא, ואני מבטיח לתת את כל התשובות המפורטות איך יהיו תכנים ביום תחילת השידורים.

גלעד ארדן: במקרה של עיכובים בלתי צפויים שבעטיים לא יוכל תאגיד השידור הציבורי להתחיל בשידורים במועד שציינתי, 31 במרס 2015, קיימת בחוק אפשרות לדחות פעמיים מועד זה, בשלושה חודשים בכל פעם.

גלעד ארדן: אבל בכל מקרה, המועד האחרון שבו יכולים להתחיל השידורים של הערוצים החדשים הוא יום 30 בספטמבר 2015, וביום הזה, לכל המאוחר, ייפסקו שידוריה של רשות השידור.

גלעד ארדן: בראש תאגיד השידור הציבורי תעמוד מועצת השידור הציבורי, שחבריה ייבחרו בידי ועדת איתור.

גלעד ארדן: בראש הוועדה יכהן שופט בדימוס, ותפקידה יהיה לאתר מועמדים שיכהנו כחברי המועצה.

גלעד ארדן: המועצה תמנה תשעה חברים, היא תהיה מועצה מקצועית, וחבריה יהיו בעלי הכישורים, הידע והניסיון הרלוונטיים לגוף שידור.

גלעד ארדן: הכישורים מפורטים בהצעת החוק.

גלעד ארדן: תפקידי המועצה יהיו דומים לתפקידים שממלא דירקטוריון, ובכלל זה לקבוע את מדיניות תאגיד השידור הציבורי ולפקח על הנהלת גוף השידור.

גלעד ארדן: בהתאם להמלצות ועדת לנדס, כדי להבטיח ניהול יעיל של גוף השידור יוטל על המועצה, בין השאר, לקבוע יעדים מדידים לבחינת ביצועי המנהלים של תאגיד השידור הציבורי.

גלעד ארדן: כדי להבטיח את שקיפות פעילותו של תאגיד השידור הציבורי, מוצע כי אחת לשנה יפורסמו הדוחות הכספיים ודוחות על פעילותו של תאגיד השידור הציבורי, ובכלל זה דוחות מפורטים על אודות גופי ההפקה החיצוניים שעמם מתקשר תאגיד השידור הציבורי ושיעורו של סכום ההתקשרות עם כל גוף הפקה, ואני מוסיף ואומר שיש גם מקסימום, שהחוק קובע, שאפשר להעביר לגוף אחד, וזה כדי ליצור פלורליזם, ולא שגוף הפקה אחד יקבל את כל העבודות מתאגיד השידורים החדש.

גלעד ארדן: למעשה, התאגיד החדש הזה ישמש סוג של בית הפקות ישראלי, אולי בית ההפקות הגדול והמרכזי בישראל, שישקיע סכומים חסרי תקדים בהפקות מקור ישראליות.

גלעד ארדן: אני חושב שיש כאן בשורה גדולה וחשובה לשוק התוכן הישראלי וליוצרים הקיימים במדינת ישראל, גם בהיקף ההשקעות בתוכן וגם בזכויות, שיינתנו להם בחקיקה, של חצי-חצי, שהן קובעות אולי רף שלא היה כדוגמתו בחלוקה בין גופי ההפקה לבין גופי השידור.

גלעד ארדן: כדי לחזק את העצמאות של המשדר הציבורי החדש מוצע בחוק, לראשונה, שמינוי המנהל הכללי ייעשה על-ידי חברי המועצה ולא יהיה טעון אישור שר או אישור הממשלה, וכך גם ההחלטה על הפסקת עבודתו של המנכ"ל, שתוכל להתקבל על-ידי חברי המועצה ולא תצטרך להגיע לדיון בממשלת ישראל – שהיא, כידוע לנו, גוף פוליטי.

גלעד ארדן: תקציבו של תאגיד השידור הציבורי יעמוד על בין 670 ל-720 מיליון שקלים בשנה, סכום שיש בו חיסכון שנתי קבוע לציבור של כ-350 מיליון שקלים בכל שנה ושנה, מרגע שהחוק יעבור והתאגיד יוקם ועד הרבה שנים קדימה.

גלעד ארדן: הקמתו של גוף שידורים חדש, יעיל וחסכוני, היא שלמעשה מאפשרת לנו לבשר בחוק החדש המונח בפניכם על ביטול אגרת הטלוויזיה.

גלעד ארדן: אותה אגרה שהפכה לסמל ונתפסה בציבור כקנס מאוס שנקבע ללא הצדקה וללא תמורה, תבוטל ביום שבו תאגיד השידור הציבורי החדש יחל את שידוריו.

גלעד ארדן: תקציב תאגיד השידור הציבורי יורכב למעשה מהכנסותיו, מחסויות ופרסומות, שזה די דומה למתווה שקיים היום של חסויות ופרסומות; מהחלק מאגרת רישוי הרכב שמיועד לשידור הציבורי, או מה שמכונה היום "אגרת הרדיו", שנקבע כבר כיום עבור רשות השידור; ובנוסף, על מנת שתאגיד השידור הציבורי לא יהיה חשוף כל שנה להפחתות ולתוספות תקציביות ייעודיות ורוחביות, החלק הנוסף של התקציב יגיע מהעברת סכום נוסף בסך 150 מיליון שקלים חדשים שינוכה מהסכומים שגובה משרד התחבורה באמצעות אגרת הרישיון לרכב מנועי.

גלעד ארדן: הסכום הזה יועבר ממשרד התחבורה ישירות אל תאגיד השידור הציבורי וגובהו יעוגן בחוק.

גלעד ארדן: מנגנון מימוני זה מאפשר לנו, למעשה, בזכות הוויתור של האוצר על חלק מהכנסות המדינה והפנייתן למימון השידור הציבורי, להביא, בשעה טובה, לביטול אגרת הטלוויזיה.

גלעד ארדן: בחוק מוצע, כפי שהסברתי בתחילת הדברים, כי רשות הציבור תחדל משידוריה במועד שבו יתחיל תאגיד השידור הציבורי החדש לשדר, ובמועד זה גם תבוטל חובת תשלום אגרת הטלוויזיה.

גלעד ארדן: עוד מוצע כי ביום תחילת החוק ימונה כונס הנכסים הרשמי למפרק רשות השידור.

גלעד ארדן: המפרק יפעל להמשך ניהולה השוטף של רשות השידור, לרבות המשך השידורים עד יום הפסקתם.

גלעד ארדן: במקביל יפעל המפרק להסדרת פירוקה של רשות השידור עד לביטול אישיותה המשפטית.

גלעד ארדן: אם יימצא כי נכסי רשות השידור והכנסותיה עד ליום הפירוק הסופי אינם מספיקים לצורך פירעון חובותיה, תעביר המדינה את הסכום הנדרש לצורך פירעון יתרת החובות.

גלעד ארדן: כלומר, אני מדגיש – ושוב, אני אומר שזה לזכותו של האוצר – המדינה בעצם לוקחת על עצמה את כל החובות הקיימים שיהיו לרשות השידור עד יום פירוקה הסופי.

גלעד ארדן: בכל הנוגע לעובדי רשות השידור, נוכח השלכות המהלך המוצע על העובדים, התחלנו בהידברות עם נציגות העובדים עוד טרם הפצת תזכיר החוק, ואנו ממשיכים לנסות ולהגיע להסכמות עמם.

גלעד ארדן: לאור החשיבות שאני מייחס לנושא, אני משתתף אישית בדיונים הללו, ואני מקווה שנצליח להגיע להסכמות בהקדם.

גלעד ארדן: אני מודע לכך – ואמרתי זאת ואני אמשיך ואומר זאת בכל דיון ודיון – שברשות השידור עובדים גם עובדים מקצועיים ומסורים, ולא כולם אשמים במצב שאליו נקלעה רשות השידור.

גלעד ארדן: בכוונתנו ובכוונתי לנסות ולהגיע להסכם שיקנה פיצויי פרישה הולמים לעובדים שייאלצו לפרוש, וכן להגיע להסדר לגבי קליטת חלק מהעובדים בגוף החדש שיוקם.

גלעד ארדן: אני מציין ומדגיש כי נוכח הדחיפות של הקמת תאגיד השידור הציבורי, בכוונתי למנות עוד טרם השלמת חקיקת החוק את ועדת האיתור כדי שתחל לאתר מועמדים למועצה, כך שלאחר השלמת החקיקה – ובהנחה שהיא תאושר – יהיה ניתן לקצר את משך הליכי המינוי למועצה.

גלעד ארדן: כמובן, מינוי המועצה יתאפשר רק בתנאי ולאחר השלמת החקיקה, ומדובר בפעולת איתור בלבד.

גלעד ארדן: הממשלה תבקש להוסיף סעיף ברוח הדברים להצעת החוק.

גלעד ארדן: אני חוזר ומדגיש, חברי חברי הכנסת, שאני מאמין בשידור הציבורי, בחיוניות שלו ובצורך בו, במיוחד על רקע שוק התקשורת הריכוזי הקיים בישראל.

גלעד ארדן: ולכן, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שמונחת לפניכם תקנה לשידור הציבורי, סוף-סוף, את המעמד שלו הוא ראוי: שידור שמשנה ומעצב תודעה.

גלעד ארדן: האופן שבו השידור הציבורי ינוהל יקרין, כך אני מאמין, על תהליך השידור והיצירה כולו, והגוף החדש יהיה שקוף יותר ומקצועי יותר.

גלעד ארדן: בהזדמנות הזאת אני מבקש להודות שוב לראש הממשלה בנימין נתניהו ולשר האוצר יאיר לפיד על הגיבוי, התמיכה והשותפות בקידום הרפורמה החשובה הזאת, ולשר החינוך שי פירון על הירתמותו לעשות את הדבר הנכון ולצרף את הטלוויזיה החינוכית למהלך הזה; תודה לרם לנדס ולכל חברי הוועדה על עבודתם המקצועית והמסורה, ולאנשי משרד האוצר והמשפטים בראשות אמיר לוי, ראש אגף תקציבים, ולאבי ליכט, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, שליוו את כל תהליך הקמת הוועדה וכתיבת החוק; תודה מיוחדת ליועצת המשפטית של משרד התקשורת, עורכת-הדין דנה נויפלד, על המאמץ הרב שהשקיעה בניסוח וכתיבת הצעת החוק.

גלעד ארדן: חברי חברי הכנסת, אני מבקש את תמיכתכם בהצעת החוק בקריאה הראשונה ובהעברתה לדיון בוועדה מיוחדת שתקים ועדת הכנסת לשם הכנת החוק לקריאה השנייה והשלישית.

זהבה גלאון: – – –

גלעד ארדן: בשל מורכבות החוק – אני עונה על שאלתך, חברת הכנסת גלאון: שלילי.

גלעד ארדן: היו גם ועדות משותפות שדנו בכך.

גלעד ארדן: בשל מורכבות החוק, בשל המצב הקשה שבו נמצאת רשות השידור והצורך להביא להצלתה ולהכרעות בנושא הזה בדחיפות, ובשל העובדה שהצעת החוק נוגעת בכמה תחומים הקשורים לחינוך, לתרבות, לשידורים, למודל המימון ולסדרי הפירוק וההקמה, מבקשת הממשלה לדון בהצעת החוק בוועדה מיוחדת שתוקם לנושא זה ואשר הרכבה יוכרע בוועדת הכנסת.

גלעד ארדן: תודה.

חמד עמאר: תודה לשר.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לדיון, ואני מבקש: מי שרוצה לדבר – שיבוא להירשם, כי אני אסגור את רשימת הדוברים עוד מעט.

חמד עמאר: חברת הכנסת זהבה גלאון, יש לך שלוש דקות, בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, שמעתי בקשב רב את הדברים שלך, לא בפעם הראשונה.

זהבה גלאון: אני חושבת שזה אחד הימים היותר-קשים בכנסת, היום שבו מודיע השר ומציע, בעצם, להנחית מכת גרזן על רשות השידור; בעצם לחסל אותה, או בלשונו של יאיר לפיד, "להוריד לה את הפלאג".

זהבה גלאון: פשוט לחסל אותה.

זהבה גלאון: ומסבירים לנו כאן במתק שפתיים את הצורך בשילוב מערכות, ברפורמה, בהבראה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, זאת לא רפורמה, זאת לא הבראה.

זהבה גלאון: זה מהלך חדש להקמת גוף מושחת חדש שיהיה קשור לפוליטיקאים.

זהבה גלאון: אל תקנו שום סיפור אחר.

זהבה גלאון: עכשיו, אל תתבלבלו.

זהבה גלאון: רשות השידור אכן בבעיה קשה.

זהבה גלאון: בבעיה קשה.

זהבה גלאון: אי-אפשר בכלל לתאר כמה הבעיה היא קשה.

זהבה גלאון: אבל האם זו דרך המלך להתמודד עם הבעיה הקשה?

זהבה גלאון: ממש לא.

זהבה גלאון: אני שומעת את השר מסביר לנו איך מוציאים את הפוליטיקה מהרשות.

זהבה גלאון: אבל לא רק שאתם מחזירים את הפוליטיקה לרשות – אפילו לא דרך הדלת האחורית; אתם מחזירים אותם בחזרה בדלת הקדמית.

זהבה גלאון: וחברי חברי הכנסת, איך אני יודעת שמחזירים אותה בדלת הקדמית?

זהבה גלאון: כשהשר אומר, בעצם, שהגורם שיממן את הרשות החדשה יהיה משרד האוצר, שבנדיבותו הוא הסכים למנגנון – אני לא רואה אפילו מה רשמתי, רשמתי את ההערות שלך – משרד האוצר הסכים לאיזה מנגנון מימוני, קראת לזה.

זהבה גלאון: כשמשרד האוצר מממן את רשות השידור החדשה, זה אומר תלות של רשות השידור בפוליטיקה, אותה פוליטיקה ישנה.

זהבה גלאון: אז מה עשינו, אדוני השר?

זהבה גלאון: הבאנו לסגירה, הבאנו לפגיעה סיטונית בזכויות העובדים.

זהבה גלאון: ומה הדבר הכי מקומם, חברי חברי הכנסת?

זהבה גלאון: קרא לזה השר "קנס מאוס".

זהבה גלאון: ביטלתם את האגרה.

זהבה גלאון: קנס מאוס?

זהבה גלאון: זה מהלך פופוליסטי, מגה-פופוליסטי, לבטל את האגרה.

זהבה גלאון: על מה אנחנו מדברים, על 30 שקל בחודש?

זהבה גלאון: שקל ליום?

זהבה גלאון: זה עשירית ממה שאנחנו משלמים ל"הוט", ממה שאנחנו משלמים ל-yes.

זהבה גלאון: זה לא סכום ששווה לשלם בעדו כדי שיהיה כאן שידור ציבורי איכותי, אמין, אובייקטיבי?

זהבה גלאון: זה לא מצדיק את זה?

זהבה גלאון: אני רוצה לצטט בפניך, אדוני השר, את מה שאמר בג"ץ כשקבע שהאגרה היא תנאי חיוני להבטחת אי-תלותו של השידור הציבורי בחסדי הרשות המבצעת – האגרה חשובה להגשמת חופש הביטוי במדינה.

זהבה גלאון: אני אומרת לכם, חברי חברי הכנסת: מצב שבו הישרדות השידור הציבורי תהיה תלויה לחלוטין בהקצבות שלטוניות זה מתכון לסירוס מוחלט של השידור הציבורי.

זהבה גלאון: שמענו כאן את השר עומד ורוממות השידור הציבורי בגרונו.

זהבה גלאון: איך הוא אמר?

זהבה גלאון: חשיבות; שידור ציבורי בעל אתוס; הצטיינות; חדשנות.

זהבה גלאון: הכול מס שפתיים, אדוני.

זהבה גלאון: למי אתה מספר את הסיפורים האלה?

זהבה גלאון: זה מס שפתיים לשידור ציבורי.

זהבה גלאון: אם באמת רצית לנתק את השידור הציבורי מהפוליטיקאים לא היית פוגע באגרה.

זהבה גלאון: באמת, פחות משקל ליום.

זהבה גלאון: זה פחות מכל מה שקורה במדינה מערבית אחרת.

זהבה גלאון: אבל מה אתה עושה?

זהבה גלאון: – – –

חמד עמאר: צריך לסיים, בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני, אני מייד מסיימת.

זהבה גלאון: מה אתה עושה?

זהבה גלאון: אתה משאיר לעצמך את הסמכות של הממשלה בעצם להדיח את אותו מנכ"ל שייכנס, שימונה על-ידי אותו דירקטוריון, אותה ועדת איתור.

זהבה גלאון: ברגע שהוא לא ימצא חן בעיני הפוליטיקאים יהיה עליו כל הזמן איום מתמיד של פיטורים, ולך תישאר הסמכות.

זהבה גלאון: אני מייד מסיימת, אדוני; עוד שני משפטים.

זהבה גלאון: למה אני כל כך מוטרדת?

זהבה גלאון: למה כל הדיבורים האלה על שידור רלוונטי וציבורי הם כל כך חסרי משמעות?

זהבה גלאון: כי כשפוגעים באופן סיטוני כזה ב-2,000 איש, ב-1,000 איש, פוגעים בזכויות עובדים מאוגדים שכרגע תשאירו אותם בלי שום אפשרות שמישהו יגן עליהם, אז לא באמת שידור ציבורי עומד לנגד עיניכם.

זהבה גלאון: שוב אתם פוליטיקאים שרוצים שיישארו שם עיתונאים לא נשכניים, לא ביקורתיים.

זהבה גלאון: ומי יהיה אחראי לזה?

זהבה גלאון: אבי-אבות ההשחתה של השידור הציבורי.

זהבה גלאון: קוראים לו בנימין נתניהו, ראש הממשלה, ואתה, אדוני השר, קבלן הביצוע שלו.

זהבה גלאון: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת זהבה גלאון.

חמד עמאר: חבר הכנסת אילן גילאון.

חמד עמאר: אני סוגר את רשימת הדוברים.

חמד עמאר: אני מבקש להקפיד על הזמנים.

חמד עמאר: שלוש דקות זה שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

אילן גילאון: תודה רבה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, למען גילוי נאות אומר כאן שאני מאמין בערוץ הראשון מאז "סמי וסוסו", וב"קול ישראל" – מאז "פול טמפל"; דברים שהיו כשהשר ארדן עוד לא היה בעניינים.

אילן גילאון: אבל הנוסטלגיה שלי לא מעלה ולא מורידה שום דבר, כי יש אנשים שעושים מהפכות.

אילן גילאון: ומה ההבדל בין אנשים שמרנים לבין מהפכנים, אדוני היושב-ראש?

אילן גילאון: השמרנים, כשהם צריכים להעביר את המים מצדו האחד של הסכר לצדו השני, הם לוקחים כפית ומתחילים להעביר את המים כפית-כפית; המהפכנים הגדולים כמו אלה היום ברשות השידור לוקחים תותח, מפגיזים את החומה, שוברים את המים עם הקיר, עם האבנים, עם האנשים – עם הכול.

אילן גילאון: מהפכות, אדוני, צריך לעשות, אבל במקום שאנשים לא נפגעים ולא נפצעים.

אילן גילאון: בסופו של דבר, סוף הסיפור הזה הוא בכך שקרוב ל-2,000 אנשים ימצאו את עצמם בבית.

אילן גילאון: בשביל כל אחד מאלה זה 100% התנתקות ממערכת החיים החיונית שהם חיו רק משום שהיו דור המדבר.

אילן גילאון: ואתה צודק, אדוני השר, צריך לעשות רפורמה.

אילן גילאון: המצב של רשות השידור הוא לא טוב.

אילן גילאון: לפני שבוע ראיתי איך ההחלטות האלה – שעדיין לא התקבלו אצלנו – איזה ירידה במורל, איזה מצב רוח זה עושה, איזו עזובה יש במקום הזה.

אילן גילאון: צריך להבין שרשות השידור, אדוני – כמו המדינה שהייתה בדרך – יש דור מדבר, ויש קצב לעשות את הדברים; וגם יש – כן, חשוב מאוד לומר – התחייבות של ממשלה.

אילן גילאון: ממשלה במקום מתוקן מקיימת ומכבדת את ההתחייבויות שלה.

אילן גילאון: אני השתתפתי באין-ספור דיונים על הרפורמה שהתקבלה ב-2011, כמדומני, ובה דובר על צמצום של 700 עובדים, שיצאו באופן מדורג לפנסיה.

אילן גילאון: אבל היום זה לא מה שאנחנו מדברים.

אילן גילאון: עכשיו, שים לב מה קורה כאן, אדוני היושב-ראש, אנחנו סוגרים קודם כדי לפתוח אחר כך?

אילן גילאון: ואתה אומר, כבוד השר, שלא ייפסק השידור עד שיתחיל השידור החדש.

אילן גילאון: הבעיה היא, מה קורה בתקופת הביניים הזאת?

אילן גילאון: מי יזין את התכנים האלה?

אילן גילאון: או שאתם רוצים לשכור בווידיאומטים את התוכן במהלך הזה כשאתם מעבירים אותו?

אילן גילאון: הכי חמור זה האמירה שאנחנו משתחררים מהתלות הפוליטית, אבל אנחנו בעצם מגבירים את התלות הפוליטית בסופו של דבר.

אילן גילאון: שידור ציבורי – יש לו עניין עם מי שמקבל את השידור, יש לו עניין עם מי שנותן את השידור.

אילן גילאון: הפופוליזם הזה, אדוני השר – אני כבר אמרתי לך, אני מאוד מכבד אותך – נדמה לי שאתה קצת עף על עצמך בעניין הזה שגם שר האוצר נותן לך גיבוי.

אילן גילאון: אתם מדברים על אגרה של 30 שקל לחודש, אבל מייסרים את הציבור בעקרבים ובשוטים במס ערך מוסף בכל נושא אחר, בסופו של דבר.

אילן גילאון: אז לכן, לאט לכם.

אילן גילאון: תעשו את מה שמחייבת אתכם הרפורמה שנקבעה – היו בה הרבה מאוד דיונים – בהדרגה, לאט-לאט, כדי שגם דור המדבר הזה, שהוא חלק מהמערכת כולה, ימצא את מקומו בכבוד ובעצמאות בסופו של דבר.

אילן גילאון: אל תשלחו את ידכם לרשות השידור.

אילן גילאון: צדקה חברתי כפי שהיא אמרה: ההחלטה שלכם היא חיסול השידור הציבורי במדינת ישראל.

אילן גילאון: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת ניצן הורוביץ – אינו נוכח.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין.

חמד עמאר: נא להקפיד על שלוש דקות.

מיכל רוזין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כל פעם שרוצים לתקן משהו במדינה, קודם כול מייבשים, סוגרים, מחסלים, ואז מקימים מחדש.

מיכל רוזין: אלא שאנחנו לא מגיעים בדיוק לשלב של ההקמה מחדש.

מיכל רוזין: קודם כול סוגרים, מייבשים, מפטרים עובדים בטענות התייעלות למיניהן, ואז בעצם מפריטים.

מיכל רוזין: אין לנו ספק שכולנו מבינים שהשידור הציבורי הוא חשוב.

מיכל רוזין: ואולי לא כולנו מבינים – כי זה אחד הנושאים שעומדים פה על הפרק – שהשידור הציבורי הוא שדואג לביקורת אמיתית על רשויות השלטון, או זה מה שהוא צריך לעשות; שהוא חף משיקולי רייטינג, משיקולים כלכליים, ובוודאי משיקולים פוליטיים; ואמור לייצג ולייצר הערכה ביקורתית, רצינית, על המדינה ועל רשויות המדינה, ובעצם להוות אחד מכלי הדמוקרטיה העיקריים ביותר, משומרי הסף של הדמוקרטיה.

מיכל רוזין: כאשר מאיימים כל הזמן על העובדים שעוד שנייה הם מפוטרים, עוד שנייה סוגרים, מייצרים עובדים כפופים שנשמעים למערכת, שמפחדים להגיד את אמירתם.

מיכל רוזין: אנחנו יודעים מה יקרה כאשר יפטרו את העובדים – מי יישאר ומי לא יישאר: יפטרו את העיתונאים שלא נוח לפוליטיקאים שהם נמצאים, ולעומת זאת ישאירו את אלה שנוחים לפוליטיקאים.

מיכל רוזין: מי שימשיך לעבוד הם אותם עיתונאים שהפוליטיקאים חפצים ביקרם.

מיכל רוזין: אבל בואו נבדוק רגע את הנושא החשוב אולי מכול, וזה ביטול האגרה שמוצע, ובעיני זה אקט פופוליסטי לחלוטין.

מיכל רוזין: אין מישהו שהיום נלך ברחוב ולא יגיד: בטח, אני רוצה לשלם פחות.

מיכל רוזין: אבל לשלם פחות יעלה לו ביוקר רב, מכיוון שבסופו של דבר אנחנו נקבל ערוץ דל אמצעים; ערוץ שכפוף לפוליטיקאים עוד יותר כאשר הם צריכים לאשר את התקציב שלו, שיהיה תקציב מהאוצר.

מיכל רוזין: כשאנחנו מסתכלים על העולם, סקירה כללית של העולם המערבי ומה שקורה בו, אנחנו רואים שאולי המדינה היחידה שביטלה את האגרה במדינות המערב זאת ארצות-הברית.

מיכל רוזין: ולא סתם.

מיכל רוזין: אין שם אגרה, יש שם מימון ממשלתי, מקורות פילנתרופיים, אנשי ממון.

מיכל רוזין: דרך אגב, הם גם עושים ימי התרמה, כמו שאנחנו עושים לעמותות בארץ.

מיכל רוזין: אז גם את השידור הציבורי נפריט ונעשה ימי התרמה, נמכור נעליים וחולצות, ואולי נשיג להם שקל ושקל, ויהיה לנו שידור ציבורי שיהיה דל אמצעים, דל משאבים וחסר משמעות.

מיכל רוזין: לעומת זאת, מדינות המערב – אנחנו רואים מה קורה בבריטניה, תראו איזה ערוץ הם הצליחו להקים, ה-BBC, גם הראשון וגם השני, מגיע לאחוזי reach של יותר מ-80%, כאשר הערוץ המסחרי שם מגיע ל-80%, כמוהם, ואין ספק שזה ערוץ שידורים בהחלט איכותי, והם ממשיכים לשלם שם אגרה, והוא ערוץ ציבורי.

מיכל רוזין: המודל שמוביל בעולם המערבי, ללא ספק, הוא המודל של תשלום אגרה.

מיכל רוזין: בואו לא ניפול לפופוליזם הזה של לכאורה להקל בסכומים קטנים על האזרח, אבל בסופו של דבר האזרח ישלם הרבה יותר, כי מה שתישאר זו רק טלוויזיה מסחרית, עם ערכים רדודים, עם הרבה מאוד פרסומות, עם הרבה מאוד תוכניות שלצערי רדודות ולא מספיק איכותיות, ואנחנו נשלם על זה הרבה יותר, כי על הערוצים המסחריים אנחנו משלמים.

מיכל רוזין: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים, לפני כחודשיים התקיים דיון בוועדת הכספים, וחלק מהחברים כאן היו שותפים לו – דיון על חברות הגבייה.

עיסאווי פריג': השר היה בחלק מהדיון, אבל הגיע אליו.

עיסאווי פריג': חברות הגבייה, גביית האגרה.

עיסאווי פריג': שם נאמרו דברים לגבי עשרות המיליונים שנגנבים מהציבור והולכים ישירות לכיסי עורכי-הדין, בחסות חברת הגבייה של רשות השידור.

עיסאווי פריג': רשות השידור, יש לה שם לא טוב – אני אומר את זה במילים עדינות – בקרב הציבור.

עיסאווי פריג': רשות מושחתת, גונבת כסף, לא מתנהלת כראוי, ובינה לבין נוהל תקין אין שום קשר.

עיסאווי פריג': אלו היו הדברים שמונחים על השולחן, והשר בעצמו ידע, ויושב-ראש ועדת הכספים נדהם, וכל החברים נדהמו, מהנתונים שהוצגו.

עיסאווי פריג': מה המשרד עשה?

עיסאווי פריג': השר, מה עשה?

עיסאווי פריג': "בסדר, קיבלתי".

עיסאווי פריג': במקום להעניש, לתקן את הרושם, לתקן את העיוות, בואו נזרוק את הילד עם המים, נשפוך את כולם יחד.

עיסאווי פריג': אז מה קרה?

עיסאווי פריג': הקמנו ועדה, ועדת לנדס.

עיסאווי פריג': עיינתי ברשימת חברי הוועדה של לנדס – הרי המתכון ידוע: אני רוצה להעביר משהו?

עיסאווי פריג': זה ידוע, אני מקים ועדה; כל חברי הוועדה יהיו אנשים שיתאימו להעברת מה שאני רוצה, ואחרי זה נעשה חגיגה ציבורית.

עיסאווי פריג': עיינתי בשמות חברי הוועדה; השם הראשון שאמרתי – מי נציג החברה הערבית שם?

עיסאווי פריג': מה האוזן הקשבת של החברה הערבית?

עיסאווי פריג': עולם התקשורת ואנשי התקשורת ובעלי המקצוע, שהמלצות הוועדה מתהדרות שהיא מקצועית בכל רמ"ח איבריה – אנחנו ראינו שם שמות שבינם לבין התקשורת אין שום קשר, ואם יש קשר, יש מקריות.

עיסאווי פריג': אין שום נציג לחברה האזרחית, אין שום נציג לאנשי התקשורת ולאוזן ולצרכים של החברה הערבית שם, אין שום נציג לאמנים.

עיסאווי פריג': אין.

עיסאווי פריג': נציגים?

עיסאווי פריג': בחרנו שיקיימו את הדברים.

עיסאווי פריג': יפה, הוועדה קמה, הביאה את ההמלצות שלה.

עיסאווי פריג': עכשיו, כולנו יודעים – אני, מה שאני זוכר מרשות השידור ומהטלוויזיה זה "מסעדת אבו ראמי", שאני ממשיך לראות עד היום, ו"סמי וסוסו".

תמר זנדברג: "המסעדה הגדולה".

עיסאווי פריג': המסעדה.

עיסאווי פריג': אני ממשיך עד היום, תכנים, וזה שנים על שנים, ואנחנו רואים את זה – יאללה, קדימה, שישדרו "מסעדת אבו ראמי", נהמר.

עיסאווי פריג': כבר יצא לי מהראש אבו ראמי.

עיסאווי פריג': ואנחנו רואים את הכשל שנה רודפת שנה, ושותקים.

עיסאווי פריג': שותקים למה?

עיסאווי פריג': פוליטיקה, אני שולט, יאללה – – –

חמד עמאר: צריך לסיים, בבקשה.

עיסאווי פריג': אני אסיים, אחי, אני אסיים.

עיסאווי פריג': אז, חברים, אני רץ לסיים, יש הרבה מה להגיד.

עיסאווי פריג': המסקנה שאני ראיתי, איך הבית הזה חרב, רשות השידור, ושר החליף שר – שתקתי ומילאתי פי מים.

עיסאווי פריג': ועכשיו, כשאני רוצה כותרות, רוצה רפורמה, רוצה להיכנס לשיח הציבורי, אני, בוא אני אראה להם: רפורמה.

עיסאווי פריג': ומי משלם את המחיר?

עיסאווי פריג': העובדים.

עיסאווי פריג': אתם האשמים.

עיסאווי פריג': העובדים, אתם האשמים – –

חמד עמאר: תודה רבה.

עיסאווי פריג': – – ואתם תשלמו את המחיר.

עיסאווי פריג': זאת תהיה המסקנה הסופית.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חברת – – –

עיסאווי פריג': אדוני השר – משפט אחרון, אדוני היושב-ראש – צריך שתהיה התחייבות מינימלית, התחייבות מפורשת ובמסגרת החוק, על קליטת חלק מהעובדים שאנחנו הולכים לפטר.

עיסאווי פריג': לפטר עובדים על-פי חוק, זה דבר ללא תקדים.

עיסאווי פריג': תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת כנסת תמר זנדברג.

חמד עמאר: שלוש דקות.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, נדמה לי שזכורה לכולנו הקריאה החשובה ביותר שיצאה מפיו של ראש הממשלה בשנים האחרונות: תהיו כחלונים.

תמר זנדברג: ראש הממשלה אמר לשרים שלו, תהיו כחלונים; כלומר, במילים אחרות, תביאו רפורמות.

תמר זנדברג: ומאז יש לנו המירוץ לרפורמה, ונדמה שכל שר צריך רפורמה.

תמר זנדברג: כמו שכל בית צריך מרפסת, כל שר צריך רפורמה, ורצוי שהיא תהיה רפורמה שונה מחמש-שש-שבע, 14 או 20 הרפורמות שהיו באותו נושא לפניה.

תמר זנדברג: והנה, כך גם אנחנו צריכים מצגת יפה, שיהיה כתוב בה "תבוטל האגרה ב-2015", כדי להיות כחלונים.

תמר זנדברג: עכשיו, אני חייבת להגיד – ועכשיו באמת, בכנות, בלי ציניות, שבנושא הזה באמת נגדשה הסאה של הציבור בכלל מלשמוע את המושג "רשות השידור" ו/או "אגרה".

תמר זנדברג: אנחנו כולנו צפינו בסרט של דורון צברי, וראינו שם את חבר הכנסת איתן כבל – וגם את חבר הכנסת מיקי רוזנטל, בתפקידו הקודם – פורץ לישיבת הדירקטוריון, מועצת רשות השידור, ומעמת שם את החברות והחברים עם נתונים באמת באמת קשים: כמעט מיליארד שקל כל שנה הולכים לשידור ציבורי שאולי כולנו כאן בבית מסכימים על החשיבות שלו, אבל כמו שציינו חברי חברי סיעת מרצ לפני, לא בטוח שכולם מסכימים על החשיבות שלו.

תמר זנדברג: יכול להיות שיש בעלי אינטרסים שדווקא נוח להם שהשידור יהיה אך ורק שידור מסחרי, ושלא יהיה שידור ציבורי.

תמר זנדברג: ולכן על אחת כמה וכמה לנו, כמשרתי הציבור, כשליחי ושליחות הציבור, לנו חשוב מעל הכול להבטיח את עצמאות השידור הציבורי.

תמר זנדברג: עכשיו, כשאנחנו קוראים את הדוח, אז באמת – הציבור באמת רוצה לראות רפורמה.

תמר זנדברג: זה אמיתי, ואפשר גם להגיד שרשות השידור עצמה, על מנהליה ועל הפוליטיקאים ששלטו בה, הביאה את המצב לכך שבאמת כמעט אי-אפשר לסבול אותו.

תמר זנדברג: ובא ועומד כאן לפנינו השר ועומדים לפנינו המציעים, ומציעים הצעה שבאמת קשה להתנגד לה: ביום ראשון נסגור, ביום שני נפתח.

תמר זנדברג: נפתח, ויהיה שידור ציבורי; וסעיף ההגדרות מלא כולו במה יהיו הפקות המקור ומה יושקע; באמת, הצעה מפתה, אני מודה.

תמר זנדברג: ונשאל את ארגוני היוצרים, שניהלו מאבקים.

תמר זנדברג: באמת, הצעה מפתה, אין מה להגיד.

תמר זנדברג: רק מה?

תמר זנדברג: אנחנו ניכנס לפרטים, ושם מתחילות – אלוהים נמצא בפרטים הקטנים, כמו שאומרים, ושם מתחילות הבעיות.

תמר זנדברג: למשל, האומנם סגירה ביום ראשון ופתיחה ביום שני?

תמר זנדברג: לא בדיוק.

תמר זנדברג: קודם תוקם מינהלת, ואחרי הקמת המינהלת תוקם מחדש, בתהליך הדרגתי כלשהו שסופו מי ישורנו, רשות חדשה.

תמר זנדברג: הרשות החדשה, כמובן, לא יהיה לה קשר עם הרשות הישנה, המושחתת, הכביכול-לא-יעילה, הבעייתית וכו'.

תמר זנדברג: אבל בואו נתרכז דווקא בתקופת הביניים.

תמר זנדברג: ביום ראשון נסגור, אבל מתי יגיע יום שני?

תמר זנדברג: האם יגיע בכלל יום שני, שבו אנחנו נפתח מחדש?

תמר זנדברג: כמה עובדים יפוטרו בין יום ראשון ליום שני?

תמר זנדברג: מי יהיו העובדים שיפוטרו בין יום ראשון ליום שני?

תמר זנדברג: האם זאת תהיה קרן נויבך – כדוגמה, כמשל, כן?

תמר זנדברג: קרן נויבך כמשל – או שאלה יהיו העיתונאים שמארחים את משדרי יום העצמאות שבהם שרים לראש הממשלה "אתה תותח"?

תמר זנדברג: וזה לא משנה איזה ראש ממשלה, ולא משנה איזה עיתונאי, הרי המציאות מוכרת לכולנו.

אילן גילאון: – – –

תמר זנדברג: בדיוק, הוא תמיד תותח, בתנאי שהוא ממנה את מנכ"ל רשות השידור.

תמר זנדברג: עכשיו, אני רוצה, כדוברת האחרונה מטעם הסיעה שלי, בנימה מפויסת – אנחנו נתנגד להצעת החוק, אבל אנחנו נמשיך ללוות את הדיונים, במטרה להכניס שיפורים ובמטרה לעמוד על כמה קריטריונים: שאם תהיה סגירה-פתיחה זו באמת תהיה סגירה-פתיחה, ואולי אפילו פתיחה-סגירה, כדי להפיס את דעתנו שזה באמת יקרה; שעצמאות השידור הציבורי – – –

גלעד ארדן: – – –

תמר זנדברג: כן, ציינת את זה, ציינת את זה בדבריך.

תמר זנדברג: הקשבתי קשב רב, אבל זה לא בדיוק מופיע בתזכיר החוק שהונח לפנינו.

גלעד ארדן: – – –

תמר זנדברג: אז בסדר, אנחנו נהיה שם בכל הוועדות; אנחנו נהיה שם בכל הדיונים, וגם בקריאה השנייה והשלישית, ונעמוד על המשמר.

תמר זנדברג: אנחנו נהיה שם כדי להבטיח שהשידור הציבורי באמת יהיה שידור ציבורי ולא ממשלתי; שאותו ניתוק מהפוליטיקאים, ועם זאת עצמאות השידור הציבורי, לרבות התקציב הציבורי, יובטחו; שיוכנסו בדירקטוריון ובמנגנוני ההגנה כל האיזונים והבלמים שדרושים על מנת להבטיח שידור ציבורי – –

ראובן ריבלין: – – – אנשי ימין.

תמר זנדברג: – – ואפילו שאנשי ימין יוכלו לקבל פתחון פה.

תמר זנדברג: כי באמת בשידור הציבורי של היום, ברשת ב' ובערוץ 1, באמת יש סתימת פיות לימין, עד כדי כך שלפעמים – אנחנו נעשה מחקר בנושא הזה לקראת הדיון הבא; זה היה בציניות כמובן, למי שיקרא את הפרוטוקול, שלא יחשוב שהתבלבלתי.

תמר זנדברג: אנחנו נהיה שם במטרה להבטיח שכל האיזונים והבלמים האלה יוכנסו, ואז, מי יודע, נראה אולי נוכל להתכנס ביחד לשידור ציבורי אמיתי, איכותי ועצמאי.

תמר זנדברג: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, תמר.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, אני חושב שאין ספק, אין לאף אחד בבית הזה ספק שצריך לעשות סדר ברשות השידור.

עמר בר-לב: סדר כזה, סדר אחר, להחליף, לשנות, רפורמות – מילים נפלאות שכולנו אוהבים.

עמר בר-לב: שלא לדבר על ביטול האגרה.

עמר בר-לב: איזה אזרח לא ישמח על ביטול האגרה?

עמר בר-לב: ואתם יודעים, באמת יש מקום לבטל את האגרה.

עמר בר-לב: כמו שאנחנו יודעים, הרייטינג בערוץ 1 הוא מאוד נמוך, ולכן באמת יש שאלה גדולה האם יש הצדקה לאגרה כזו.

עמר בר-לב: לכן אני באמת מברך על זה, אדוני השר.

עמר בר-לב: אבל כאן מתחיל ה"אבל".

עמר בר-לב: כמה שאני מבין – שוב, אני עדיין לא בקי, אדוני השר, בהלכות הכנסת עד לפרטים האחרונים – זה גם בא לידי ביטוי בשבוע שעבר באיזה ניואנס קטן – אבל אני מבין שהצעת החוק הזו הוגשה בהליך שנקרא משהו כמו "פטור מחובת הנחה".

עמר בר-לב: זה נותן תחושה לא נעימה.

עמר בר-לב: מה הדחיפות?

עמר בר-לב: רשות השידור קיימת כבר שנים, מדובר על תהליך, תהליך מאוד חשוב; אין ספק ששינוי, החלפה, הבראה של רשות השידור הם מאוד חשובים.

עמר בר-לב: אבל למה להביא את זה בצורה כזו של מחטף?

עמר בר-לב: ה"אבל" השני: מדוע יש דרישה להעביר את הדיונים אחרי קריאה ראשונה לוועדה מיוחדת ולא לוועדת הכלכלה?

עמר בר-לב: כמה שאני מבין, מעמיתי היותר-ותיקים פה במשכן, במשך שנים הנושא של רשות השידור, ובכלל הנושאים האלה, נדונו בוועדת הכלכלה.

עמר בר-לב: לכן אני לא מבין מדוע יש דרישה גם להעביר במין מחטף כזה את החוק הזה בקריאה ראשונה וגם לא לדון בו בהמשך בוועדת הכלכלה.

עמר בר-לב: זה כמובן נותן תחושה מאוד מאוד לא נעימה, שלא לדבר באמת על – הזכירה את זה חברת הכנסת זנדברג שדיברה כאן לפני – על חשש של פוליטיזציה.

עמר בר-לב: אני מבין, אדוני השר, שגם אתה ער לבעיה הזו.

עמר בר-לב: אבל לא מספיק להיות ער, צריך לראות שבאמת השידור הציבורי יהיה ציבורי, ובאמת ייתן ביטוי לכלל הדעות בחברה הישראלית.

עמר בר-לב: זה מאוד מאוד מטריד, בוודאי בצורה שבה הצעת החוק הזו מונחת והוגשה.

עמר בר-לב: לכן אני אישית אמנע בהצבעה הזו.

עמר בר-לב: אני לא מרגיש שאני יכול לתת יד לתהליך בדרך הזו של הניסיון להעביר את החוק הזה.

עמר בר-לב: כמו שפתחתי בתחילת דברי, כמו כולם כאן במשכן, אני חושב שצריך לעשות סדר כזה או אחר ברשות השידור.

עמר בר-לב: אבל אני מאוד מקווה שבין הקריאה הראשונה לשנייה והשלישית בוועדה אכן יהיו שינויים משמעותיים בחוק הזה.

עמר בר-לב: אני כן מקווה שהוא יגיע לוועדת הכלכלה.

עמר בר-לב: אם אכן הוא יגיע לוועדת הכלכלה ויהיו בו שינויים משמעותיים, אני אצביע בעד בקריאה השנייה והשלישית.

עמר בר-לב: בשלב הזה אני אמנע.

עמר בר-לב: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – חבר הכנסת איתן כבל.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, גברתי הרשמת הפרלמנטרית, חברותי וחברי חברי הכנסת, זאת לא שאלה אם אני תומך בחוק או לא תומך בחוק.

איתן כבל: אני תומך במהפכה ברשות השידור.

איתן כבל: אני אומר לך, אדוני השר, לא היה פשוט היום גם בסיעת העבודה, כי בסך הכול הכללי סיעת העבודה באמת מאמינה שצריך שייעשה סדר אמיתי בשידור הציבורי.

איתן כבל: אלה לא מילים מן הפה ולחוץ.

איתן כבל: החוק, אדוני השר, יצטרך לעבור טלטלה לא מעטה כי יש בו שלוש נקודות מרכזיות שאין עליהן עדיין תשובה: נושא העובדים; הנושא השני הוא מי ממנה; הנושא השלישי הוא מי מממן.

איתן כבל: כי בסופו של עניין, אנחנו רוצים למצוא את עצמנו עם רשות שידור חזקה באמת, שהיא חפה מכל אותם חוליים ובעיות שאנחנו הכרנו ומכירים, וכל המפלגות היו שותפות לחוליים האלה, כל אחת בזמנה וכל אחת על-פי דרכה.

איתן כבל: אני אתמוך היום בחוק.

איתן כבל: אני תומך בחוק, אני תומך בכוונת החוק; בכוונה שלך, אדוני השר.

איתן כבל: אבל אני אצטרך, יחד עם חברי, לראות לאורך כל הדרך, וכן בכוונתי להיות שותף מלא לאורך כל התהליך, כמי שכאן עמד שנים ונאבק למען השידור הציבורי; לפעמים, חבר הכנסת ריבלין, כמעט לבדי.

ראובן ריבלין: – – –

נסים זאב: תמשיך להיות ככה.

איתן כבל: אמרתי "כמעט".

איתן כבל: הייתה כאן קבוצה קטנה מכל סיעות הבית.

איתן כבל: אתה, שלי, ג'ומס, היו כאן אנשים שבזמנים כאלה ואחרים היו, באמת – – –

ראובן ריבלין: בלי לחסוך ביקורת.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: דיברנו כל הזמן, היינו היחידים שנלחמו נגד הורדת האגרה.

איתן כבל: זה לא היה פופולרי.

איתן כבל: זה לא עניין של מה בכך.

איתן כבל: כשחברי מישראל ביתנו כל שבועיים היו מביאים – להוריד את האגרה או לבטל את האגרה; פעם זה היה מישראל ביתנו ופעם מהצד של המפלגות הערביות, כל אחד מסיבותיו שלו, שתי הקבוצות צדקו בטיעונים שלהן למה לא.

איתן כבל: כי בסופו של עניין, לבי-לבי על העובדים, ואני אמרתי לך שאני מוכן להיות האיש שיעמוד בראש ועדת משנה, שיעמוד בדין ודברים מול העובדים.

איתן כבל: אני כבר אומר לך ומזהיר אותך, את כולנו, שהדיונים לא יהיו סביב גישה של מפלגה או קבוצה או סיעה, קואליציה או אופוזיציה.

איתן כבל: אנחנו לא שם, והשיח שמתקיים היום צריך להוציא מתחת ידינו את התוצאה הטובה ביותר.

איתן כבל: זה מונח לפתחך.

איתן כבל: זה מונח לפתחך בענק.

איתן כבל: לא נוכל להתחבא, "שר האוצר אמר", או "ההוא עשה" או "ההוא טיפל".

איתן כבל: בסופו של עניין אתה השר הממונה.

איתן כבל: כמי שהיה שר ממונה וניסה להוביל מהלך – לצערי או לא לצערי – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לסיים.

איתן כבל: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: – – סיימתי את תפקידי, התפטרתי; זו היסטוריה.

איתן כבל: בשורה התחתונה, אם אתה רוצה אותנו שותפי אמת שלך, ויש כאן – גם מה שאמרו חברת הכנסת זהבה גלאון וחברת הכנסת זנדברג, אילן גילאון ואחרים.

איתן כבל: הם לא אמרו את זה ממקום שרוצה לקעקע או לשבור את הרפורמה.

איתן כבל: זה בא ממקום של רצון כן ואמיתי לראות מהלך אמיתי.

איתן כבל: לא פוליטי, לא מפלגתי, אלא שידור ציבורי אמיתי, שאנחנו מייחלים לו כבר הרבה זמן.

איתן כבל: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת כבל.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – חבר הכנסת יצחק הרצוג, בבקשה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, כמו שאתה יודע, שר התקשורת הנכבד, גם אני הייתי השר הממונה, אחרי איתן כבל.

יצחק הרצוג: ב-2008 הבאנו לכאן חוק שעבר בקריאה ראשונה, חוק שניתק את הזיקה הפוליטית, שקבע הסדרה ניהולית במקביל לרפורמה.

יצחק הרצוג: אתה היית אז יושב-ראש ועדת הכלכלה.

גלעד ארדן: – – –

יצחק הרצוג: לא היית?

יצחק הרצוג: אני זוכר שתקופה מסוימת הסתייגת מכל ניסיון לקדם את החוק, והיית יושב-ראש ועדת הכלכלה.

יצחק הרצוג: אחרי זה יכול להיות שהכדור עבר למישהו אחר, יכול להיות, אבל אני אומר לך באופן ישיר, ב-2009, כשראש הממשלה נתניהו נכנס לתפקידו, הוא עצר את כל המהלך.

יצחק הרצוג: מי ערב לך שהמהלך הזה לא ייעצר?

יצחק הרצוג: וזאת הבעיה שלי בכל התהליך הזה.

יצחק הרצוג: אתם הולכים לרעידת אדמה, ל"זבנג וגמרנו", כאשר מצד אחד אתה מחושק לחלוטין על-ידי שר האוצר, הוא דורש ממך לשים בראשות הוועדה שתעסוק בחוק הזה מישהו מטעם סיעתו.

יצחק הרצוג: אנחנו מתנגדים לכך בתוקף ואומרים, בהמשך למה שאמר פה חבר הכנסת כבל: אתה רוצה דיון פתוח ושכולנו בעד המטרה באופן משותף?

יצחק הרצוג: תביא את החוק הזה לוועדת הכלכלה בראשות חבר הכנסת פרופסור אבישי ברוורמן, שהיא המקום הטבעי לחוק הזה.

יצחק הרצוג: אבל ברגע שכבר מדובר על חוק מיוחד, ועדה מיוחדת שתקום לצורך העניין, אני מריח ריח רע, שלא מוצא חן בעיני, שכל כולו על גבם של העובדים.

יצחק הרצוג: העובדים הם הנכס העיקרי של רשות השידור.

יצחק הרצוג: מדובר בעובדים טובים מאוד.

יצחק הרצוג: המערכת הלכה והשתגעה, אין עוררין על כך שהיא הלכה והשתגעה, אבל היא השתגעה קודם כול בשדרה הניהולית שלה, באופן מינוי הדרג הניהולי, במה שקרה בעקבות הדרג הניהולי, בחובות שהעמיסו עליה, בהחלטות ממשלה אבסורדיות.

יצחק הרצוג: ומה החוק הזה עושה?

יצחק הרצוג: נותן לאוצר שליטה מוחלטת ברשות השידור.

יצחק הרצוג: הרבה שנים עוד אחרי שתסיים את תפקידך, האוצר מדי שנה ישלוט ברשות השידור – לא רק בתקציבים, אלא גם בהשלמת הזרמת הכסף, כי לפי התזרים שבפני יש לך שם חור של 200 מיליון שקל, ואין לך מאיפה לממן אותו.

יצחק הרצוג: ברגע שאתה לוקח את האגרה – וזה צעד מוצדק ברמה הציבורית והערכית – עדיין אין לך מאיפה.

יצחק הרצוג: גם על-פי דוח לנדס צריך לכסות את החור הזה.

יצחק הרצוג: שנית, דוח לנדס קבע אופן מינוי של השדרה הניהולית, ואתה מביא בחוק משהו אחר; אתה מביא בחוק שהשר ממנה בפועל, על-פי המלצה ולא על-פי תהליך שלם, סדור, שהוועדה המליצה.

יצחק הרצוג: ושלישית, באמת ובתמים זה הנושא של העובדים, שחשוב לומר אותו כדלקמן:

יצחק הרצוג: אני לא מכיר תקדים שבן-לילה היה ובן-לילה נגמר.

יצחק הרצוג: גם במע"צ היה תהליך סדור שלקח כמה שנים בין מע"צ החדשה למע"צ הישנה, וזה לא בחקיקה, זה היה בהסדר עם ההסתדרות.

יצחק הרצוג: מה שקורה כאן זה מהלך שבו אתה בחקיקה מעיף את העובדים וגורם למצב שבו הם יזחלו לקבל עבודה.

יצחק הרצוג: למה לא נקבע שתינתן להם עדיפות בכניסה לרשות החדשה?

משה זלמן פייגלין: תודה.

יצחק הרצוג: למה לא נאמר שהם יהיו הראשונים בכלל להתמיין כאשר העובדים הטובים ייבחרו?

יצחק הרצוג: ומה יהיה התמהיל בין עיתונאים לצוות הטכני?

יצחק הרצוג: אני אומר לך, בסוף מי שיקבע זה יהיה איזה ילד אוצר או פקיד במשרד המשפטים, שיגיד: לא לא, בכלל זה לא ייתכן, צריך לעשות מכרזים.

יצחק הרצוג: אם ככה, איזה היגיון זה לקחת עובדים שזה הבית שלהם עשרות בשנים ולזרוק אותם לפח?

יצחק הרצוג: אני לא מכיר תהליך כזה.

יצחק הרצוג: וזה מאוד מטריד אותי ששר האוצר אמר:

יצחק הרצוג: היום הוצאתי תעודת פטירה לרשות השידור.

יצחק הרצוג: לא מקבל את התהליך הזה, כי יש בו משהו אלים, שלא יכול להיות בעולם יחסי העבודה והציבוריות הישראלית, במיוחד כשמדובר – ואני עומד כאן כראש השדולה לשידור ציבורי – אני אומר לך: במיוחד כשמדובר בערך של השידור הציבורי.

יצחק הרצוג: אני משוכנע בכנות כוונותיך ובתהליך הסדור שאתה רוצה להוביל, אבל זה עלול לברוח לך בין הידיים.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, שרים, חברי חברי הכנסת, רשות השידור היא מקום שמוכר לי משנת 1968.

נחמן שי: אני סופר 46 שנה.

נחמן שי: אז התחלתי להיות עובד רשות השידור.

נחמן שי: זה היה הבית המקצועי הראשון שלי, ועד היום יש לי אליו רגשות חמים מאוד, ועל כן אני רוצה לשמור עליו, בין היתר.

נחמן שי: אני גם מפעיל את הראש שלי, לא רק את הלב.

נחמן שי: הייתי שם גם יושב-ראש, משנת 1999 עד 2001.

נחמן שי: חברי השר אפילו היה אז מעורב בנושאים אחדים שנוגעים ברשות השידור, אם זיכרונו עומד לו בעניין הזה.

נחמן שי: לא נפרט עכשיו, כי זה לא רלוונטי, אבל שנינו זוכרים.

נחמן שי: אני מכבד את הרצון שלך, וגם של ועדת לנדס, לעשות שינוי ברשות השידור.

נחמן שי: אני מכבד אותו, ואני אומר יותר מזה – אני מצדיק אותו.

נחמן שי: כל אחד שנוגע ונגע בביצה הזאת ששמה רשות השידור, יצא משם פגוע.

נחמן שי: אם הוא לא היה חולה, הוא חלה.

נחמן שי: לכן, את המקום החולה הזה צריך לתקן.

נחמן שי: אין שום ספק בכך, ואת העובדה שנכנסת לכך – אתה השר, יחד עם ועדה שמינית, אני מכבד את חבריה, ובראשם את רם, בסדר גמור, טוב עשיתם.

נחמן שי: אבל אני אומר לך שהפתרון שהגעת אליו נראה על פניו מהפכני מאוד, אבל הוא עלול בסופו של דבר להביא לכך שיחד עם המים גם התינוק יישפך החוצה, ולא תהיה רשות שידור, ולא יהיה שידור ציבורי במדינת ישראל.

נחמן שי: זה מה שיקרה, ואין דמוקרטיה בלי שידור ציבורי.

ראובן ריבלין: נכון מאוד.

נחמן שי: אין דמוקרטיה בלי שידור ציבורי.

נחמן שי: ודווקא אני, עוד הפעם, שעמדתי גם ליד ערש הקמתה של הרשות השנייה, ושל ערוץ 2, ושל חברת החדשות שלו, באמת, גוף תקשורתי יוצא מן הכלל – ידענו אז בכל רגע נתון שאנחנו חייבים לידנו את רשות השידור; שאם לא תהיה רשות השידור, שתלך – – –

משה זלמן פייגלין: סליחה, ארצות-הברית היא לא דמוקרטיה?

נחמן שי: יש בה שידור ציבורי – –

דב חנין: חלקית.

דב חנין: חלקית.

נחמן שי: – – PBS, Public Broadcasting Service.

מיקי רוזנטל: אבל הוא כך – – –

משה זלמן פייגלין: לא יצא לי אף פעם לחזות בו.

נחמן שי: יש שידור ציבורי גם בטלוויזיה וגם ברדיו.

משה זלמן פייגלין: לי לא ידוע.

נחמן שי: ידידי, יש גם בטלוויזיה וגם ברדיו, ואם אתה רוצה שנסדיר את ענייני השידור – – –

משה זלמן פייגלין: אז שיהיה כמו שם.

נחמן שי: ידידי, אם אתה רוצה שנסדיר את ענייני השידור במדינת ישראל על-פי המודל האמריקני – קונה, כי גם השר שעכשיו הולך לעשות רפורמה נוספת, שלא נדבר עליה עכשיו, עוד נגיע אליה, בשידור המסחרי, אומר: אני מקים משהו, אבל הוא יחכה לדבר היותר-גדול שיושב-ראש הכנסת לשעבר ראובן ריבלין ניסה לעשות, וזו איזה מועצה, איזה גוף פיקוחי פדרלי של כל כלי התקשורת בארצות-הברית, כדי להוציא את זה מתוך הציפורניים, השיניים, של הפוליטיקאים, בארצות-הברית.

נחמן שי: ה-FCC, זה הגוף, ונגיע לזה, כי נגיע תכף לשידור המסחרי.

נחמן שי: מה אני רוצה לומר לך ומה אני רוצה לומר לחברי חברי הכנסת?

נחמן שי: הצמתים החשובים, גם הצומת של המינויים, גם הצומת של המימון, נשארים בידי הממשלה, גם אם יש איזה תהליכי ביניים, ואי-אפשר להפקיד את המימון של השידור הציבורי בידי משרד האוצר.

נחמן שי: אי-אפשר.

נחמן שי: התיאבון של שרי אוצר להתערב הוא בלתי ניתן לעצירה.

נחמן שי: בהתחלה יהיה כסף, ואחר כך ייכנסו אנשים בשם הכסף הזה, ואחר כך ייכנסו שיקולים בתהליך הזה, ואלה לא יהיו שיקולים ענייניים, והשידור הציבורי לא יוכל לתפקד על-פי אמות מידה מקצועיות, על-פי אמות מידה ציבוריות; הוא יתפקד לפי אמות מידה של האנשים שמממנים אותו, כי בעיניהם נצטרך, הם יצטרכו – כמו שאני הייתי ברשות השידור – נצטרך למצוא חן, כי אם לא נמצא חן בעיניהם, לא יהיה על מה לדבר.

נחמן שי: העניין של העובדים – אני יודע שתכף אני צריך לסיים – עניין העובדים הוא עקרוני.

נחמן שי: מצד אחד רוצים לגייס 600 עובדים; מי מגייס אותם?

נחמן שי: איך מגייסים אותם?

נחמן שי: מי ממיין אותם?

נחמן שי: לבחור אדם אחד לנהל מחלקה ברשות השידור לקח לנו חודשים, אז הם יבחרו 600 עובדים פתאום, ואחר כך כל ה-200, כולל עובדי החינוכית, שלא הבינו מאיפה הסכין הזאת נופלת על צווארם – לאן הם הולכים?

נחמן שי: איך הם הולכים?

נחמן שי: לא ניתן לפגוע בעובדים.

נחמן שי: זה המשאב הכי חשוב של רשות השידור וצריך לשמור עליו.

נחמן שי: אני לא אומר שכולם מושלמים, וחלקם עומדים לפני פרישה, אבל בטח לא בתהליך של לגזור וללכת.

נחמן שי: ככה זה לא הולך – – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

נחמן שי: – – – השתמש וזרוק.

נחמן שי: לכן אני אתנגד לחוק הזה, ואנחנו נמשיך ונפעל בוועדה או בכל פורום אחר כדי להתנגד לו ולהביא לשינויים הנדרשים בדרך אחרת.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת שי.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – חבר הכנסת ראובן ריבלין.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: מכובדי, סגן יושב-ראש הכנסת, אדוני השר, גברתי השרה, חברי וחברותי חברי הכנסת, אנחנו היום עולים כאן אחד לאחד, שרי התקשורת לשעבר, השרים המקשרים עם רשות השידור ובמשרד ראש הממשלה, וכולנו מבינים, אדוני השר, שהגיעה העת להכריע בנושאים של רשות השידור בכל מה שקשור ל-20 שנים שבהן אני קיבלתי מפואד את השרביט למשרד התקשורת, ועוד קודמתו, ולאחר מכן אלה שבאו אחרינו.

ראובן ריבלין: רק, אדוני השר, גם כאשר אתה מהין ועומד נכוחה על מנת למצוא פתרון, צריך לזכור דבר אחד: נשמת אפה של הדמוקרטיה היא רשות שידור ציבורית.

ראובן ריבלין: ואת זה אסור לנו לשכוח.

ראובן ריבלין: ונכון, חבר הכנסת רוזנטל, השידור הציבורי בארצות-הברית הוא לא איי-איי-איי, נכון.

ראובן ריבלין: הוא לא תמיד איי-איי-איי.

ראובן ריבלין: מהו שידור ציבורי לעומת שידור, מה שקרוי, ממלכתי – שבימינו אין מלך בישראל אבל יש ממשלה?

ראובן ריבלין: שידור ממשלתי לעומת שידור דוקטרינרי?

ראובן ריבלין: בשידור הדוקטרינרי, שהוא בידיים של בעלי הון, בהחלט יכולה להיות השקה כלשהי בין הון לשלטון, ואז אנחנו מחויבים ללכת בדרך של הוצאות דיבה כאלה או אחרות אם וכאשר פוגעים בנו.

ראובן ריבלין: הרשות הממלכתית – אסור שתהיה, משום שהיא צריכה להיות נטולת השפעה בכל מה שקשור לשידור הציבורי.

ראובן ריבלין: נדמה לי שהיום, כמו בימים קודמים, דוגמה לרשות ציבורית לעילא ולעילא היא רשת ב'.

ראובן ריבלין: אני זוכר אנשים שלימים היו לפוליטיקאים, שברשת ב', גם אנשים אשר מגישים תוכניות ויש להם עמדות פוליטיות כאלה או אחרות – –

משה זלמן פייגלין: שקט בבקשה.

ראובן ריבלין: – – מסוגלים לקיים את הדיון הציבורי.

ראובן ריבלין: יותר מכך, גם כאשר אנחנו באים ואומרים שהרייטינג ברשות השידור ירד, הדברים האלה ברורים מאליהם, שכן יש שידור פופולרי, שזה מה שהציבור רוצה לראות, ויש שידור שמוגש לו; והוא יכול להיות גם שידור למיעוטים, כמו למשל לאזרחי ישראל הערבים, שהיה להם ברשות השידור שידור מיוחד במשך כל יום ויום, ואני שמח מאוד שאני שומע שאתה מתכוון לקיים אותו.

ראובן ריבלין: אני רוצה לבוא ולומר שהיו לנו דברים ברשות השידור שאם לא היו נעשים, לא היה מי שיעשה זאת.

ראובן ריבלין: אני לא רוצה להשוות את זה ל-Channel 4 הבריטי, אבל בהחלט אני רוצה לברך את כל אותם שעשו במלאכה, גם אם הם היו בעלי עמדות פוליטיות כאלה או אחרות, אבל אפשרו את השידור הציבורי.

ראובן ריבלין: הם נתנו לכל אחד ואחד מאתנו – ואני זוכר ימים בלי חרות ומק"י, אדוני.

ראובן ריבלין: אתה אומנם בחרות, אבל לא זכית לימים האלה.

ראובן ריבלין: ובכל זאת אני מוכרח לומר שבעשורים האחרונים רשות השידור סיגלה לעצמה, בעיקר באותה רשת שאני מדבר בה, את היכולת לקיים את הדיון הציבורי.

ראובן ריבלין: אני רוצה לבוא ולומר: החוק הזה הוא לא כליל השלמות.

ראובן ריבלין: אני גם חושב שיש אנשים מצוינים ברשות השידור, לעומת הצורך שהיה עוד לפני עשר ו-20 שנה לקיים מערכת שידור שיכולה לעמוד גם בתנאים ובמגבלות של ריבוי צוותים, שהיה בעבר מן המפורסמות ובלעדיו לא היה יכול להיות שירות.

משה זלמן פייגלין: תודה.

ראובן ריבלין: אני מבקש, אדוני, רק לסיים ולומר: אדוני השר, אנחנו נצביע על מנת למצוא דרך, לא כדי לעשות חשבון ולא כדי לבוא לראות מה אנחנו יכולים לעשות כדי לבצע דברים אשר לא יועילו לשידור הציבורי.

ראובן ריבלין: אנחנו צריכים לקיים את הדיונים בוועדות על מנת ליצור באמת מערכת של שידור ציבורי לעילא ולעילא שיהיה מיועד גם למיעוטים – לא מיעוטים במובן הלאומי אלא מיעוטים מבחינת האזנה, וגם יכולים לשמש, לעתיד הרחוק, חומר גלם אשר יוכל לבוא ולהביא לידי מסקנות ולידי חשיפה של דברים אשר רק הרשות הציבורית יכולה לעשות זאת.

ראובן ריבלין: אני גם, כמו איתן כבל – – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני גם, כמו איתן כבל, רק חושש שכשהממשלה אחראית לתקציב ומתקצבת ייתכן מאוד שיכולה להיות זיקה והשפעה.

ראובן ריבלין: צריך לחשוב על זה, האם הגיעה באמת העת לבטל את האגרה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת ריבלין.

משה זלמן פייגלין: הדוברת הבאה, חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: נראה אם תצליח בתוך שלוש דקות.

מרב מיכאלי: אוי ואבוי.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברות הכנסת, תראו, אמר פה השר, שר התקשורת: המצב שגיליתי ברשות השידור.

מרב מיכאלי: גיליתי?

מרב מיכאלי: גיליתי.

מרב מיכאלי: היה מסובך לגלות, אדוני השר?

מרב מיכאלי: זה דוח מס' 14 או 15 – אבל מי סופרת?

מרב מיכאלי: – במשך 20 שנה שנעשה על רשות השידור, שמי שהביאו אותה למצב הזה אלו ממשלות ישראל לדורותיהן.

מרב מיכאלי: וצריך לתת קרדיט לממשלה האחרונה, הממשלה הקודמת וזאת שממשיכה את דרכה, שהיא באמת בברוטליות, בחוצפה שעונה על כל בדיחות שיא החוצפה למיניהן, ומהמקפצה רומסת את רשות השידור ברגל גסה.

מרב מיכאלי: מי שהביא את רשות השידור למצב המחריד שהיא מצויה בו היום זה אתם; במידה מאוד רבה אתם, לאורך כל השנים שאתם ממונים על רשות השידור.

מרב מיכאלי: זה כבר שנים שאתם ממנים אך ורק ממלאי-מקום, אנשים שנבחרים בלי מכרז, לא לפי הכישורים המקצועיים שלהם אלא אך ורק לפי הקישורים הפוליטיים הישירים שיש להם אליכם, ככה שאתם יכולים להרים אליהם טלפון ולהגיד: נא להכניס את ראש הממשלה לשידור; וראה זה פלא – ראש הממשלה נכנס לשידור.

מרב מיכאלי: ככה אנשים לא היו מסוגלים לנהל את הרשות.

מרב מיכאלי: והרבה פעמים גם מונו יושב-ראש ומנכ"ל צהובים זה לזה, בשביל שבאמת בכלל לא יהיה אפשר לתפקד, כי הם לא יסכימו על שום דבר.

מרב מיכאלי: ככה הגיעה רשות השידור למצב הקטטוני הזה, שבאמת – מה יש לומר על הדבר הנורא הזה?

מרב מיכאלי: – חייבים לסגור ולהתחיל מחדש.

מרב מיכאלי: אבל שוב אנחנו רואות את חוסר תום הלב, משום שאילו היה תום לב, הייתה קודם כול בנייה מחדש; הייתה קודם כול פנייה לעובדות ולעובדים – שאגב, כבר הסכימו ברפורמה הקודמת; היא הייתה כבר מוסכמת כמעט עד הסוף, עם כל הכאב והקושי שהיה כרוך בזה לכל האלפים של העובדות והעובדים שמדובר בהם.

מרב מיכאלי: אבל לא.

מרב מיכאלי: עוד רפורמה נזרקת לפח, בזמן שאתם הצלחתם לעשות את הרפורמה המוצלחת מכולן: להפוך גוף שידור משמעותי, איכותי, עם אמירה, למין סחבה תלותית, עלובה, מפוחדת ומוחלשת.

מרב מיכאלי: מוחלשת זה – מה זה?

מרב מיכאלי: זה עוצמה לעומת מה שהרשות נמצאת בה היום.

מרב מיכאלי: ובכל זאת, במצב הזה היא מצליחה פה ושם להשמיע קול אחר; להשמיע קול בעל משמעות, לשדר סרטים כמו זה של מיקי רוזנטל על השקשוקה; לשדר סרטים כמו זה שמדברים בו ראשי השב"כ לשעבר – "שומרי הסף" – לדבר דיבור איכותי ולא מקובל, וגם צריך להגיד, דיבור לא פופוליסטי בהכרח.

מרב מיכאלי: מה אתה מנחם אותי, אדוני השר, שאתה סוגר את זה ונותן לי עוד ערוץ מסחרי?

מרב מיכאלי: מה אתה אומר?

מרב מיכאלי: איזה כיף, תודה רבה.

מרב מיכאלי: יש לי שידור מסחרי מעל הראש.

מרב מיכאלי: אני צריכה שידור לא מסחרי, שידור שלא בעלי כוח עושים בו כרצונם, מכופפים לעיתונאיות ולעיתונאים שעובדים בו את הידיים מתי ואיך שבא להם.

מרב מיכאלי: את זה לא רק שאתה לא נותן לי, אתה מבטיח לי הבטחות שאלוהים יודעת אם וכאשר יצאו לפועל, וגם הן – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

מרב מיכאלי: – – הבטחות שעושות את ההפך הגמור.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת משה פייגלין.

משה זלמן פייגלין: אדוני היושב-ראש, תודה, את יודעת, מרב, אני הקשבתי לנאום שלך, ואני מאוד מכבד אותך, ואני מאמין – אפשר?

יצחק וקנין: רבותי, נא לא להפריע לדובר.

משה זלמן פייגלין: אז אני מתחיל מההתחלה.

משה זלמן פייגלין: לא תכננתי לדבר בנושא, בכיוון שבו את דיברת, אבל אני לא יכול שלא.

משה זלמן פייגלין: סחבת אותי לכיוון הזה.

משה זלמן פייגלין: מכיוון שאני מאמין לכנות דברייך, הקשבתי לך מקוננת על כך שכבר השתלטו לנו על הכיוון שאליו הולך השידור הציבורי, ואמרתי לעצמי: הגברת הזאת כל כך התרגלה לשמוע רק את מה שהיא אוהבת, שכשזה קצת השתנה, המציאות פתאום התחלפה לה.

משה זלמן פייגלין: תסלחו לי, רבותי, רשות השידור ואפילו את, שלי – שכרגע לא מקשיבה – אמרת פעם שהתקשורת היא שמאלנית.

משה זלמן פייגלין: אמרת זאת, הודית בכך.

משה זלמן פייגלין: ומי כמוך, יש לך הרבה מאוד ניסיון – גם את באת מהמקום הזה.

משה זלמן פייגלין: אז לבוא עכשיו, לבוא עכשיו ולומר, לבוא עכשיו ולומר – – –

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: מה?

משה זלמן פייגלין: מה?

איציק שמולי: – – –

יצחק וקנין: נא לא להפריע לדובר, איציק שמולי.

משה זלמן פייגלין: רבותי, התקשורת הישראלית – – –

איציק שמולי: תאשים אותם בבזבוז – – –

משה זלמן פייגלין: אני אגיע גם לזה.

משה זלמן פייגלין: על כך תכננתי לדבר.

משה זלמן פייגלין: מייד אדבר גם על זה.

משה זלמן פייגלין: אני מבטיח לך, איציק יקירי, שתכף אדבר על זה.

משה זלמן פייגלין: אם רק תרשו לי – – –

אראל מרגלית: – – –

יצחק וקנין: נא לא להפריע, חברים.

יצחק וקנין: זה לא הגון מצדכם.

יצחק וקנין: אתם עליתם ודיברתם.

יצחק וקנין: אני לא חושב שחבר הכנסת משה פייגלין הפריע לכם.

משה זלמן פייגלין: תכף אשב על הכיסא ואשתוק עוד שלוש שעות.

משה זלמן פייגלין: עכשיו תנו לי לדבר את שתי הדקות שנותרו לי.

משה זלמן פייגלין: התקשורת היא שמאלנית והיא תמיד הייתה כזו, וסביר להניח שתמשיך להיות.

משה זלמן פייגלין: אולי אפילו יש משהו במהות של התקשורת שהופך אותה לכזאת, וזה בסדר.

משה זלמן פייגלין: תתפלא.

משה זלמן פייגלין: אבל לבוא ולומר שההפך הוא הנכון, זה פשוט מגוחך.

משה זלמן פייגלין: התקשורת בישראל מזמן מזמן, או מעולם, לא הייתה באמת כלב השמירה של הדמוקרטיה.

משה זלמן פייגלין: הרבה יותר נכון היה להגדיר אותה כסוג של כלב תקיפה, של איזה סוג של הגמוניה או אפילו דיקטטורה רעיונית, ומה לעשות שמי שלא נמצא בדיוק בדעות שלכם חש זאת על בשרו באופן קשה ביותר.

משה זלמן פייגלין: אין לי הזמן לפרט, אבל אלה פני הדברים.

משה זלמן פייגלין: תתפלאו, אני לא מבקש לתקן את זה.

משה זלמן פייגלין: התרגלתי לזה.

משה זלמן פייגלין: כיף לי עם "גלי צה"ל", כפי שהיא, נחמד לי עם רשת ב' כפי שהיא, ואני רגיל שלא אשמע שם את עצמי.

משה זלמן פייגלין: אתם התרגלתם לשמוע את עצמכם, וכשזה טיפה משתנה, לוחץ לכם.

משה זלמן פייגלין: אני יודע שאני שומע בדרך כלל את ההפך הגמור מדעותי, וזה בסדר גמור.

משה זלמן פייגלין: התרגלתי, וזה נחמד לי.

אילן גילאון: – – –

משה זלמן פייגלין: עכשיו לעניין הכלכלי.

משה זלמן פייגלין: תראו, אני מאוד גאה על כך שהקמתי לפני 20 שנה תנועה בשם "זו ארצנו", שניסתה לעצור את הסכמי אוסלו הארורים, שהובילו אותנו לעברי פי פחת.

משה זלמן פייגלין: מה שקרה הוא שמצאתי את עצמי ממצב של אזרח לא מוכר, פרטי לחלוטין, פתאום חשוף לתקשורת.

משה זלמן פייגלין: אני לא אשכח את החוויה, שהייתי רואה את רינה מצליח מגיעה עם רכב קטן ועוד נהג, מקסימום איזה איש טכני אחד נוסף, כדי לראיין אותי באיזו הפגנה, ומהעבר השני מגיע טנדר של הערוץ הראשון, לפחות עם עשרה עובדים, שעושים בדיוק את אותה עבודה, עם תוצאה אפילו פחות מוצלחת מבחינת התוצאה הסופית.

משה זלמן פייגלין: זה בהיבט הכלכלי.

משה זלמן פייגלין: ברור שיש כאן צורך בניעור מאוד מאוד משמעותי מבחינה כלכלית.

משה זלמן פייגלין: אבל אומר לכם במעט הזמן שנותר לי – אולי תוסיף לי משהו עם כל קריאות הביניים – – –

יצחק וקנין: הוספתי לך דקה, אולי לא שמת לב.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: בזמן הפציעות אומר לכם דבר מאוד קצר.

משה זלמן פייגלין: כששמעתי על התוכנית הזו, שבעצם משמעותה היא שמצד אחד מפרקים ומצד שני מקימים, והתראיינתי בנושא הזה, אמרתי שעם החלק הראשון אני מסכים.

משה זלמן פייגלין: ואתם יודעים מה?

משה זלמן פייגלין: צריך למצוא איזו מאטריה של שידור ציבורי כזה או אחר, חינוכי, ממומן על-ידי לא יודע מי, אבל מה שקורה היום זו פארסה, מה שקורה היום בשידור הציבורי לא מוסיף שום דבר.

משה זלמן פייגלין: מדובר כאן באותו – כמו טורקיה, האיש החולה של אירופה, האיש החולה של המדינה.

משה זלמן פייגלין: הגיע הזמן, לעניות דעתי, פשוט לשים לדבר הזה סוף, עם כל זכויות העובדים ועם כל מה שצריך לעשות כדי לעשות את זה באופן נכון ומדורג ומתחשב, אבל הדבר הזה שנקרא "רשות השידור", שמעקל לנו מיליארד שקל בכל שנה, ואין לי מושג על מה, לדבר הזה צריך לשים סוף.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת משה פייגלין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: ככה רשום לפני.

יצחק וקנין: אני מצטער, רבותי.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, אני, באמת, הייתה לי התלבטות עם מה שהחוק בא לעשות.

באסל גטאס: כמובן, ברור שיש פה חולי מסוים.

באסל גטאס: רשות השידור סובלת שנים מתחלואים שסבל מהם המשק וכל מה שקשור לסקטור הציבורי במשק.

באסל גטאס: אבל אולי, אני לא זוכר עוד גוף שעבר כל כך הרבה מינויים ותוכניות הבראה ורפורמות, והביאו אנשים חזקים, ממשה גביש ועד המנכ"ל האחרון, והובטחו והוקמו תוכניות, ונרקמו תוכניות הבראה למיניהן, שלא יצאו לפועל.

באסל גטאס: ואני חושד שהן לא יצאו לפועל, לא בגלל הקושי להוציא אותן, עובדה שהרבה מערכות אפילו יותר מסובכות הצליחו להבריא.

באסל גטאס: הן לא יצאו לפועל, כנראה, מפני שהכוונה הייתה להביא בסוף לתוצאה הזו: סגירה של רשות השידור.

באסל גטאס: במה שמוצע במקומה אין שום דבר שנותן ערובה שזו לא תהיה אותה מהדורה, אותה הגברת בשינוי אדרת.

באסל גטאס: והמועצה, שתמנה משהו כמו דירקטוריון, שימנה מנכ"ל – חוץ מהעניין של הלויאליות ומי ממנה ומה התפקידים, מי ייתן ערובה שזה לא יחזור לאותם תחלואים?

באסל גטאס: כבוד השר, אני חשבתי, כשעמדת כאן על הדוכן בתחילת הקדנציה והבטחת, חשבתי שאתה תוביל את הרפורמה.

באסל גטאס: אתה פה מנסה להרוג את החולה.

באסל גטאס: אתה אומר: החולה, אי-אפשר להבריא אותו, ואז "בום", אתה יורה בו, או אתה מוציא משקע החשמל ומביא למותו.

באסל גטאס: לדעתי, האתגר האמיתי היה שאתה, כמו שידוע עליך, ועשית את זה, ועשו את זה שרים שבאמת התכוונו – יכולת להוביל את תוכנית ההבראה של רשות השידור הקיימת.

באסל גטאס: אני גם באתי בדברים עם הרבה נציגים מכל הוועדים השונים למיניהם בתוך רשות השידור, שהיו מוכנים לתת כתף, וזה היה בא על פתרונו.

באסל גטאס: למה צריך להרוג את החולה ולחפש פתרון, שאין שום ערובה באמת להצלחתו?

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת גטאס.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת מיקי רוזנטל, בבקשה.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני אגיד לך, אדוני השר, אני מסכים עם רוב הדברים שאמרו קודמי.

מיקי רוזנטל: המסקנה שלי היא הפוכה.

מיקי רוזנטל: אני אצביע בעד החוק, אבל לא מפני שהוא צודק, אלא מפני שהחולה כבר מת.

מיקי רוזנטל: כולם מדברים פה על השידור הציבורי.

מיקי רוזנטל: אף אחד לא אמר "ערוץ 1".

מיקי רוזנטל: ערוץ 1 מת.

מיקי רוזנטל: אין ערוץ 1, אין בו שידור ציבורי, אין בו בכלל כלום.

מיקי רוזנטל: שום דבר.

מיקי רוזנטל: זה משהו ריק מתוכן, שהוא נושם רק מהקלטה של פעם שמצאו בארכיון, שלא היה אפשר למצוא.

עפר שלח: שלא מצאו.

מיקי רוזנטל: שלא מצאו בארכיון.

מיקי רוזנטל: אוקיי.

מיקי רוזנטל: אבל החוק הוא קשה ובעייתי מאוד מהסיבות שכבר מנו פה חלק מהאנשים.

מיקי רוזנטל: אבל אני רוצה להגיד לך משהו אחר.

מיקי רוזנטל: אני עשיתי תרגיל אינטלקטואלי – אתה מוזמן לעשות את זה יחד אתי.

מיקי רוזנטל: במקום שיהיה כתוב פה: הצעת חוק השידור הציבורי, 2014, יהיה כתוב: הצעת חוק השידור הממלכתי לתפארת מדינת ישראל, והמילים יישארו אותו דבר.

מיקי רוזנטל: החוק הזה הופך את הערוץ הזה לערוץ תעמולה ממשלתי בלי לשנות בו מילה אחת, בלי לשנות בחוק שאתה מציע מילה אחת.

מיקי רוזנטל: אני בטוח שזו לא כוונתך.

מיקי רוזנטל: אני חושב שכוונתך טובה מאוד.

מיקי רוזנטל: אני חושב שגם אי-אפשר להשוות בין ערוץ 1 לבין הרדיו.

מיקי רוזנטל: רשת ב' כן מתפקדת – בעלויות גבוהות מאוד ובעייתיות מאוד, אבל כן מתפקדת.

מיקי רוזנטל: אני מתנגד בכל נימי נפשי כי אני לא חושב שזאת הדרך, לבוא ולסגור מוסד, ולקחת את העובדים ולזרוק אותם לרחוב וכו'.

מיקי רוזנטל: זה נוגד את כל מה שאני מאמין בו.

מיקי רוזנטל: אבל אני חושב שפשוט אין ברירה אחרת.

מיקי רוזנטל: לכן אני חושב שצריך לעשות את המהלך, אבל צריך לעשות אותו עם הבטחה שהוא יתקיים, ובעניין הזה אני רוצה לומר לך משהו מניסיוני.

מיקי רוזנטל: שידור ציבורי בנוי על שלושה אדנים, לטעמי: הראשון הוא סרטים תיעודיים, השני דוקומנטציה, והשלישי זה חדשות.

מיקי רוזנטל: והחדשות זה הלב של העניין.

מיקי רוזנטל: ופה יש משהו מאוד מוזר – הממשלה צריכה לממן גוף שיבקר אותה.

מיקי רוזנטל: זה כמעט חסר היגיון, כי אתה אומר, איזו ממשלה רוצה לממן גוף שיהיה טוב ויבקר אותה כראוי?

גלעד ארדן: – – – מבקר המדינה.

מיקי רוזנטל: לא, אבל אתה יודע שיש הבדל גדול בין מבקר המדינה, שזה בדיעבד, לבין שידור ציבורי שעושה את זה בזמן אמת.

מיקי רוזנטל: זה עולם אחר, זה חיה אחרת, וכו' וכו'.

מיקי רוזנטל: ואז, החדשות, שהן לב העניין – שכאמור, אתה צריך, מה זה "אתה" – הממשלה צריכה לממן אותן – צריכות לספר לציבור מה לא בסדר – זה הלב של העניין – לספר דברים שהם לא בסדר בממשלה, בניגוד לרצון של הממשלה.

מיקי רוזנטל: כי אם זה ברצון הממשלה, אז זה לא עיתונות, זה יחסי ציבור.

מיקי רוזנטל: רק מה שהממשלה לא רוצה שישודר, וישודר בחדשות, אלה החדשות האמיתיות, וזה אחד התפקידים המהותיים, הלב של העניין.

משה זלמן פייגלין: נא לסיים.

מיקי רוזנטל: אוי ויי, לא התחלתי.

משה זלמן פייגלין: מה לעשות, תראה.

זהבה גלאון: שכנעת אותי דווקא להצביע נגד.

מיקי רוזנטל: רק שנייה.

מיקי רוזנטל: לא, אני מצטער.

מיקי רוזנטל: בקיצור, מה רציתי לומר לך – ואנחנו נדבר על זה עוד הרבה – קל מאוד להגיד: שידור ציבורי.

מיקי רוזנטל: קשה מאוד לבנות אתוס של שידור ציבורי, זה עניין של שנים.

מיקי רוזנטל: קשה מאוד לעשות את זה בלי שלעובדים יש ביטחון כלכלי, ובין היתר, כן, גם עבודה מאורגנת זה חלק מהביטחון שמאפשר – –

משה זלמן פייגלין: שירוצו לכנסת.

מיקי רוזנטל: – – עבודה רצינית.

מיקי רוזנטל: קשה מאוד לעשות את זה בלי שהמימון מובטח, ויש בעיות, עדיין, במימון, לטעמי.

מיקי רוזנטל: זה קשה מאוד, הרי אי-אפשר לעשות את זה בלי שפוליטיקאים מעורבים, אבל בסוף זה החלטות פוליטיות, ואי-אפשר לסמוך רק על הרצון הטוב, גם שלך, וצריך להבטיח, בשורה של מהלכים, איך מתקנים את החוק הזה, שאני אומר לך שאני מצביע בעדו, אבל לא יהיה חוק אם לא יהיה הסדר עם העובדים.

מיקי רוזנטל: לא יהיה חוק.

מיקי רוזנטל: חבל שנטרח כל כך.

מיקי רוזנטל: צריך להגיע להסדר הגון עם העובדים, כולל אלה שיעברו לעבוד בערוץ החדש, אחרת זה לא יסודר.

מיקי רוזנטל: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת רוזנטל.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת מיקי רוזנטל – חבר הכנסת מיקי רוזנטל, ידידי, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, ידידי הטוב חבר הכנסת מיקי רוזנטל, שאני מאוד מעריך ומאוד אוהב, צר לי לומר לך שאני מאוד חולק על דבריך.

דב חנין: השידור הציבורי בישראל לא מת.

דב חנין: קודם כול, רשת ב' בטח לא מתה; רשת ב' היא מופת של שידור ציבורי, שמעלה נושאים, מעלה דיונים, וטוב שיש לנו רשת ב'.

דב חנין: אגב, גם טוב שיש לנו "גלי צה"ל", אבל טוב שיש לנו רשת ב', ולא רק תחנות מסחריות.

דב חנין: וגם הערוץ הראשון לא מת.

דב חנין: אני לא התכוננתי לטענה הזאת, ולכן לא הבאתי לכאן את רשימת הסדרות שרק בשידור הציבורי יכולות להיות מופקות ומשודרות.

דב חנין: ונדמה לי, חבר הכנסת רוזנטל, שאפילו אתה יודע, מניסיונך האישי, שיש דברים חשובים שאי-אפשר היה לשדר אותם בערוצים המסחריים, וטוב שהיה לנו הערוץ הראשון כדי לשדר אותם.

זהבה גלאון: "שקשוקה" למשל.

דב חנין: כן כן, למשל "שקשוקה".

מיקי רוזנטל: די כבר עם הדוגמה הזאת – – –

דב חנין: אבל, חבר הכנסת רוזנטל – – –

אראל מרגלית: לא לא, אבל כמה סדרות?

אראל מרגלית: איזה עוד סדרות?

דב חנין: יש, יש סדרות, אני מבטיח לך.

אראל מרגלית: תן לנו דוגמאות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אם תינתן לי ההזדמנות – – –

אילן גילאון: "ההגדה לבית פורסייט", בסדר?

קריאה: "מישל עזרא ספרא ובניו".

קריאות: – – –

דב חנין: לא, חברים יקרים – –

אראל מרגלית: איזה סדרות?

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מרגלית.

דב חנין: – – יש סדרות וסרטים תיעודיים בערוץ הראשון, ויש כתבות בערוץ הראשון, שלא במקרה לא יכולים להיות משודרים בערוצים המסחריים.

קריאה: כמו מה?

דב חנין: ולכן אני אומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, השידור הציבורי לא מת, השידור הציבורי חולה, ובמחלה צריך לטפל.

דב חנין: אבל כדי לטפל במחלה, כדי להציע פתרונות, צריך קודם כול לאבחן את הבעיה – היכן הבעיה.

דב חנין: אז אני אגיד לכם איפה הבעיה.

דב חנין: הבעיה של השידור הציבורי היא קודם כול עודף של פוליטיזציה ושליטה פוליטית של הדרגים הממשלתיים.

דב חנין: האם לזה מציעים לנו פתרון?

דב חנין: לא; מציעים לנו החמרה של הבעיה, מציעים לנו החלשה של המערכת, מציעים לנו מערכת שתהיה יותר כפופה לפיקוח ממשלתי.

דב חנין: תבדקו את הפרטים בהצעת החוק.

דב חנין: הדרך לשידור ציבורי חזק עוברת קודם כול בעיתונאים שיש להם חוזי עבודה ויש להם יכולת להגן על מקומות העבודה שלהם, ורק עיתונאים כאלה יודעים לעשות עבודה עצמאית, ורק עיתונאים כאלה לא כפופים ללחצים ולא נכנעים ללחצים.

דב חנין: העיתונאים של רשות השידור הם נכס לרשות השידור, ובעיתונאים האלה לא צריך לפגוע, לא צריך להחליש אותם ולא צריך לפטר אותם.

דב חנין: ועכשיו להתחיל לשכור מחדש?

דב חנין: מאפס?

דב חנין: איפה זה נשמע?

דב חנין: ככה אפשר לחשוב חשיבה הגיונית, מתקדמת?

דב חנין: ככה פותרים בעיות של שידור ציבורי?

דב חנין: אתם לקחתם את התינוק וזרקתם אותו לפח יחד עם המים המלוכלכים.

דב חנין: צריך לייעל?

דב חנין: בהחלט.

דב חנין: צריך לתקן?

דב חנין: בהחלט.

דב חנין: אבל לא צריך לרסק את המערכת הזאת, לא צריך לחסל אותה, אלא לשפר, לתקן, לתקצב, לייעל.

דב חנין: אבל כן שידור ציבורי, וכן רשות שידור עצמאית, וכן שידור ציבורי שאיננו שידור ממשלתי.

דב חנין: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת חנין.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – חבר הכנסת נסים זאב.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לא מזמן שרנו את השיר "חד גדיא" בפסח.

נסים זאב: וב"חד גדיא" אנחנו אומרים: "ואתא שונרא ואכלה לגדיא", ואחר כך "ואתא כלבא ואכלה לשונרא" – בא הכלב וטרף את החתול.

נסים זאב: זה מה שקורה פה: בא הכלב פה היום, ורוצה לטרוף את החתול.

נסים זאב: מה לעשות, בגלל שהוא אכל את הגדי, וככה זה הולך, לפי הסדר.

אראל מרגלית: מי הכלב?

נסים זאב: אני לא יודע, תשאלו אותו.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, יש כאן המתת חסד של רשות השידור.

נסים זאב: יש פה פשוט הון ושלטון, דבר שמבקר המדינה חייב לחקור באופן יסודי.

נסים זאב: אני רק לפני יומיים קיבלתי מכתב מהפדרציה הבין-לאומית של העיתונאים, הם מבקשים שכל הנושא הזה – שייתנו למערכת את הזמן הנדרש, ולא לפטר יותר מ-1,000 עובדים מרשות השידור, ובפרט שכבוד השר הממונה, הוא ממנה את המנכ"ל, בעצם הוא מוציא את האפשרות שהרשות תהיה עצמאית.

נסים זאב: מורי ורבותי, אני רוצה לומר לכם, מי זה לנדס?

נסים זאב: מה התפקיד שלו בכלל?

נסים זאב: מה, הוא לא מינוי פוליטי?

נסים זאב: מה, הוא לא בעל חברה פרטית, חברה של הפקות?

נסים זאב: איך הוא יכול להיות נייטרלי?

נסים זאב: הוא מתמודד על הפקת תוכניות טלוויזיה ברשות השידור, איך הוא יכול להיות יושב-ראש הוועדה כשהוא בעל חברה פרטית להפקת תוכניות טלוויזיה?

נסים זאב: בחרו בו ביודעין, באופן מכוון, יודעים את מי לשים, את החתול שישמור על השמנת.

נסים זאב: הקשר של שר האוצר – מה, הוא כל כך תמים?

נסים זאב: מה, אנחנו לא יודעים שהוא איש טלוויזיה של ערוץ 2?

נסים זאב: הוא לא היה מגיש תוכניות בערוץ 2?

נסים זאב: מה, הוא לא כתב של "ידיעות אחרונות"?

נסים זאב: מה, שכחתם במה הוא היה עוסק?

גלעד ארדן: מי?

נסים זאב: מי?

נסים זאב: הוא, הוא, אותו אחד שאני מדבר עליו.

אראל מרגלית: הסודאני.

נסים זאב: זה אותו הסודאני, כן.

נסים זאב: ובעצם, הבעלים שמפעילים את ערוץ 2 – ולנדס עובד בערוץ 2 – אני דיברתי על שר האוצר, אדוני שר התקשורת, לא עליך.

נסים זאב: לא עד כדי כך אני מסוגל להתבלבל.

גלעד ארדן: מחילה – – –

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, שלא יהיה ספק למישהו כאן שאין כאן שחיתות על-ידי ממשלת ישראל.

גלעד ארדן: שלי?

נסים זאב: לא שלך, אתה צדיק, מי כמוך?

נסים זאב: אנחנו לנעליים שלך לא ניכנס.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לסיים.

נסים זאב: החוק מושתת על מסקנות ועדת לנדס, שהנחת העבודה שלה הייתה הקמת רשות שידור חדשה שתבוסס על ניהול כלכלי ויעיל.

נסים זאב: הוועדה לא עסקה כמעט בתכנים שאמורים לאפיין את המשדר הציבורי.

נסים זאב: הדוח מתעלם באופן מוחלט מהעובדה שמדינת ישראל היא מדינה שקולטת עלייה ומהעובדה שעל הרשות לעודד את העשייה הציבורית, את התרבות והיצירה הישראלית במגוון השפות.

נסים זאב: מובן שהוועדה גם התעלמה מכל העניין שבחברה הישראלית יש מאות-אלפי ישראלים שלא צופים בכלל בטלוויזיה.

נסים זאב: החרדים, למשל, אין להם טלוויזיה.

נסים זאב: הם לא צופים בטלוויזיה.

נסים זאב: בקושי אולי רדיו ציבורי.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: הוועדה התעלמה מחובת המשדר הציבורי לחינוך, למורשת, לשפה העברית וליהודי העולם.

נסים זאב: יש פה פשוט ביזנס-ביזנס.

משה זלמן פייגלין: תודה.

נסים זאב: ועכשיו לוקחים את חברת הכנסת הנכבדה, שאין לה שום מושג מה זה רשות שידור – –

קארין אלהרר: אתה מדבר עלי?

נסים זאב: – – אומרים לה: תשמעי, נותנים לך את הסוכרייה הזאת.

נסים זאב: קחי אותה, תהיי את יושבת-ראש הוועדה.

נסים זאב: מה צריך לקחת איש מקצוע?

נסים זאב: את חבר הכנסת אבישי ברוורמן, שהוא איש מקצוע – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: – – ומבין גם קצת בשחיתות.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: לקחת אישה תמימה כמוך ולשים אותך בראש.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

נסים זאב: אנחנו עדיין לא חבורה של שוטים – –

קארין אלהרר: כדאי שתחזור בך.

נסים זאב: – – וגם אם אנחנו כאלה, עדיין לא מושחתים.

קארין אלהרר: כדאי שתחזור בך.

משה זלמן פייגלין: נסים, מה – נו, רבותי, מה, אני צריך להביא את הסדרנים לסיים את הנאום?

נסים זאב: אני ממש מסיים.

משה זלמן פייגלין: לא, אתה כבר – אני רומז לך לסיים כבר שלוש דקות.

נסים זאב: בפעם הבאה אדוני יכה בפטיש.

משה זלמן פייגלין: אני אכה בפטיש בראש.

משה זלמן פייגלין: תיזהר.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת אראל מרגלית.

משה זלמן פייגלין: יסכם את הדיון שר התקשורת, חבר הכנסת גלעד ארדן.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי וחברותי – כבוד השרים, חברי וחברותי חברי הכנסת, כל הדוברים לפני הזכירו את הצורך הברור להוביל רפורמה ברשות השידור.

איציק שמולי: השאלה היא אם מה שמונח לפנינו זה רפורמה שעשויה להציל את רשות השידור או כזאת שנועדה לתת לה איזו המתת חסד.

איציק שמולי: אין שום ספק שכשאומרים את המילה הזאת, רשות השידור, אז מה שעולה בראש בדרך כלל זה מה שהממשלות האחרונות ניסו להדביק לגוף הזה: גוף שהוא בזבזני, גוף שיש בו עלויות גבוהות לעומת תועלת נמוכה; משעמם, אין רייטינג.

איציק שמולי: אבל כפי שאמר חבר הכנסת ריבלין, המטרה של השידור הציבורי בדמוקרטיה היא כל כך חיונית, ואני לא בטוח שבהצעת החוק הזאת, הממשלתית, בהצעה לרפורמה, הביאו את הדבר הזה בחשבון עד הסוף.

איציק שמולי: אתה, אדוני השר, עמדת פה ואמרת שמטרת הרפורמה היא ליצור רשות איכותית ועצמאית.

איציק שמולי: ואני שואל אותך: האם באמת ההצעה שאתה מביא לנו לכנסת יוצרת רשות עצמאית?

איציק שמולי: באיזה אופן?

איציק שמולי: האם אתה באמת מנתק את הקשר בין הפוליטיקאים, בינינו, לבין רשות השידור?

איציק שמולי: האם יצרת את אותה חומה שכולם מדברים עליה?

איציק שמולי: לא.

איציק שמולי: אתה בהצעה הזאת לא רק שלא יצרת ניתוק – אתה הופך במו-ידיך את רשות השידור לעוד זרוע שלטונית של ממשלת ישראל.

איציק שמולי: מי ממנה את הדירקטוריון לפי ההצעה הנוכחית?

איציק שמולי: מי ממנה את ועדת האיתור שבוחרת את הדירקטוריון?

איציק שמולי: אתה, כבוד השר.

איציק שמולי: מי מממן את רשות השידור?

איציק שמולי: אני יודע שאנחנו בתקופה שיש לנו שר אוצר שאוהב לחלק סוכריות.

איציק שמולי: מרוב שמחלקים סוכריות לכולם אנחנו בבור של 18 מיליארד שקל, שאנחנו או-טו-טו לא יודעים איך לסגור אותו.

איציק שמולי: זה לא אני אומר; בנק ישראל אומר.

איציק שמולי: כשהאוצר נותן כסף זה אף פעם לא בא בחינם.

איציק שמולי: אני ישבתי במועצה להשכלה גבוהה, ואם האוצר מנסה בכל פעם שהוא עוזר להשכלה הגבוהה במדינת ישראל להביא את זה יחד עם מעורבות בקביעת התכנים, בקביעה של אילו פקולטות ייסגרו ואילו ייפתחו, בואו לא נשלה את עצמנו שלגבי שוק התקשורת הישראלי, לגבי השידור הציבורי זה יהיה אחרת.

איציק שמולי: ואולי הנקודה המרכזית, אדוני השר – העובדים.

איציק שמולי: אני חושב שאולי המעטתם בניתוח של מה שקרה ברשות השידור.

איציק שמולי: מי שאחראי, מי שהביא את רשות השידור למצב הנוכחי שלה, זה ההנהלות הכושלות של רשות השידור שהיו שם בשנים האחרונות; בלי להוציא אף אחד.

איציק שמולי: ומי אמור לשלם לפי ההצעה שלך את המחיר?

איציק שמולי: העובדים.

איציק שמולי: למה?

איציק שמולי: ככה.

איציק שמולי: אתם מתחייבים שמתוך 2,000 עובדים שיפוטרו, 600 ייקלטו ברשות החדשה – –

משה זלמן פייגלין: נא לסיים.

איציק שמולי: אני מסיים.

איציק שמולי: – – בלי שאתם אומרים איך ייקלטו, לפי אילו קריטריונים ייקלטו.

איציק שמולי: אולי במסגרת הרשות העצמאית החדשה הם ייקלטו לפי מידת הקרבה לשר?

איציק שמולי: על כל השאלות הגדולות האלו לא עניתם.

איציק שמולי: אני חושב שנכון לעכשיו אנחנו צריכים לדחות את ההצעה הזאת ולעשות חשיבה מחודשת, איך צריכה להיראות הרפורמה.

איציק שמולי: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת שמולי.

משה זלמן פייגלין: הדובר האחרון – חבר הכנסת אראל מרגלית.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השרים, רשות שידור ציבורית לתפארת זה מטרה אסטרטגית של מדינת ישראל.

אראל מרגלית: כירושלמי אני לא יכול לשכוח שלפני יותר מ-20 שנה, כשעוד עבדתי ברשות לפיתוח ירושלים עם טדי קולק, הקצינו איזה 25 דונם ב"שערי צדק" הישן, ודמיינו לעצמנו שרשות השידור תמכור את הנכסים בעיר ותקים שם רשות ציבורית, רשות שידור ציבורית, עם 1,000 אנשי תוכן, ליד שוק מחנה-יהודה" בירושלים.

אראל מרגלית: זה מה שצריך קודם כול להיות.

אראל מרגלית: עכשיו, כדי לעשות את זה צריך להסתכל על הדוגמה הבולטת שהצליחה בעולם, וזה ה-BBC באנגליה.

אראל מרגלית: הוא היה פגר שזה לא ייאמן, כמעט כמו מפלגת העבודה, ה"לייבור", לפני שטוני בלייר וגורדון בראון הגיעו.

אראל מרגלית: עכשיו, צריכים לקרות שני דברים במדינת ישראל: 1.

אראל מרגלית: צריכה לקום ה"ניו-לייבור" של מדינת ישראל; ו-2.

אראל מרגלית: צריך לשקם את רשות השידור.

אראל מרגלית: עכשיו, מה שעשו שם – לא החריבו; לקחו ועדה מקצועית.

אראל מרגלית: בחרו אדם יוצא דופן, נתנו לו חופש פעולה ונתנו לו תקציבים ציבוריים, לא בתוך אגרה.

אראל מרגלית: ובתוך חמש שנים ה-BBC – Channel 4, קודם כול, ואחר כך זה השפיע על כל ה-BBC בחזרה – הפך לרשות השידור המובילה והמפוארת באירופה, עם תוכניות מקור ועם תוכן מקורי מדהים, שרשות מסחרית קשה לה מאוד להפיק באותה צורה.

אראל מרגלית: בעצם בבת-אחת שינו את כל השיח של השידור הציבורי באירופה על-ידי רשות שידור כל כך מפוארת.

אראל מרגלית: זה מה שצריך לקרות פה.

אראל מרגלית: עכשיו, אני אגיד לך, אני בניסיון שלי יצא לי לבוא ולפגוש כל מיני חברות שהיו זקנות ונוטות לקשיים – אבל אף פעם לא מפטרים את כולם.

אראל מרגלית: לוקחים גרעין שהוא הגרעין המוביל, נותנים לו לעבוד בצורה א-פוליטית; קובעים לו כיוונים של תכנים בנושא של דוקומנטציה, בנושא של הפקות מקור, כמו "עספור" ודברים כאלה, בנושא של הרבה מאוד תחקירים וכו'; נותנים לו איזה mission, איזה כיוון; נותנים לו תקציב הקמה מפואר ונותנים לו לבחור מתוך רשות השידור – שאנחנו מניחים שיש בה הרבה מאוד אנשים טובים – נותנים להם לבחור את האנשים שרוצים להמשיך ולתרום ולהביא מהאנרגיה שלהם לתוך השידור הציבורי.

אראל מרגלית: למה?

אראל מרגלית: כי הטענה שלי היא שבתוך רשות השידור היום, אחרי שפגשתי הרבה מאוד מהאנשים, יש מספר מאוד לא מבוטל של אנשים שרוצים לתרום אם הארגון כולו יעבוד בצורה יצירתית וקונסטרוקטיבית.

משה זלמן פייגלין: תודה.

אראל מרגלית: רגע, רגע, עוד כמה משפטים.

אראל מרגלית: עכשיו אני רוצה להגיד לכם משהו: אני ראש השדולה, יחד עם נחמן שי חברי פה, למען ירושלים.

אראל מרגלית: מבחינת עיר הבירה, הדבר הזה הוא בנפשנו.

אראל מרגלית: בירושלים הדנ"א של שידור ציבורי היה תמיד.

אראל מרגלית: אנשי הטלוויזיה המרכזיים במדינת ישראל – הרבה מהם באו מירושלים.

אראל מרגלית: זה לא דבר של מה בכך.

אראל מרגלית: צריך ואפשר להחזיר אימפריה של רשות שידור ציבורית לכאן, לירושלים.

אראל מרגלית: צריך לקחת את 25 הדונם ולעשות שם hub של שידור ציבורי, ואנחנו מוכנים לתמוך בכך – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

אראל מרגלית: – – אבל אסור שזה יהפוך לכלי של מינויים פוליטיים, כי אחרת אתה תיקח את כל הרצון הטוב שיש לך ותשמוט את המטרה מתחת לרגליים שלך.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת מרגלית.

משה זלמן פייגלין: אחרון הדוברים, כבוד השר ארדן, בבקשה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני ביקשתי לסכם את הדיון כדי להתייחס לכמה מהטענות שנשמעו כאן בקשר להצעת החוק ולעקרונות שמקופלים בתוכה.

גלעד ארדן: קודם כול, אני מאוד מאוד מתפלא על אותם חברי כנסת, שאני מכבד את זכותם לומר את עמדתם, אבל יש גם איזו רמת מחויבות מינימלית לאמת.

גלעד ארדן: אפשר לעלות על הדוכן בלי להכיר את העובדות, אבל אני חושב שזה לא כל כך לגיטימי להגיד כאן דברים שהם פשוט שקריים, ולהגיע מהם למסקנות ולמילים בוטות כמו שאמר חבר הכנסת זאב על שחיתויות, ולהאשים אנשים שתרמו מזמנם וממרצם, כמו רם לנדס ואנשים איכותיים אחרים שבאו והשקיעו בחברות בוועדה ציבורית שישבה עשרות שעות, על חשבון זמנם הפרטי, כדי באמת להביא לאיזו נוסחה שתביא להצלת השידור הציבורי.

גלעד ארדן: אני מאוד מכבד את חבר הכנסת איתן כבל, שהיה בעבר השר הממונה, וגם את יושב-ראש האופוזיציה, חבר הכנסת הרצוג, וגם חבר הכנסת מיקי רוזנטל, והיו גם אחרים, שאמרו דברי טעם ובהחלט ההערות שלהם ראויות להישמע.

גלעד ארדן: בחלק אני חושב שאתם לא מספיק בקיאים, כי חלו שינויים בהצעת החוק או בתזכיר בין השלב של המלצות הוועדה לכתיבתו, ואני אשמח לפרט – לא היום, אבל אנחנו נפרט את הדברים – אבל יש חברי כנסת, יושבת-ראש מרצ, למשל, וסיעת מרצ, שאני פשוט לא מצליח להבין את הטענות.

גלעד ארדן: העובדות אינן משנות, זאת אומרת, לא משנה מה כתוב בחוק, לא משנה מה אני אומר כאן ומתחייב – אתם באתם עם מסרים מסוימים לומר על הצעת החוק, ואתם חייבים לומר אותם.

מיכל רוזין: – – –

גלעד ארדן: אז קודם כול אני שמחתי לשמוע שסיעת מרצ תומכת בהטלת אגרה ישירה על הציבור כדי לממן את רשות השידור, מאה אחוז – – –

זהבה גלאון: – – –

אילן גילאון: – – –

גלעד ארדן: מאה אחוז, חברת הכנסת גלאון.

גלעד ארדן: אני מניח שאם שר האוצר היה עושה פעולה כלשהי שמייקרת ב-30 שקלים בחודש – –

קריאות: – – –

גלעד ארדן: – – את העלות למשפחות, לאזרחי מדינת ישראל, הייתם מרצים פה מהבוקר עד הערב כמה 30 שקל לקשישה שאין לה איך לקנות לחם, זה סכום משמעותי.

גלעד ארדן: אין לי ספק שהייתם נושאים את הנאומים הללו, אבל – – –

קריאות: – – –

אילן גילאון: – – – פופוליסטים, פופוליסטים – – –

גלעד ארדן: לפעמים גם עמדה פופוליסטית היא עמדה צודקת, חבר הכנסת גילאון – –

אילן גילאון: אתה לוקח מס ערך מוסף – – –

גלעד ארדן: – – וגם אותך אני מאוד מעריך.

אילן גילאון: על מה אתה מדבר?

גלעד ארדן: אני אסביר על מה אני מדבר.

זהבה גלאון: שקל ביום.

זהבה גלאון: שקל ביום – – –

גלעד ארדן: המודל של מימון שידור ציבורי דרך ממשלות הוא – –

נחמן שי: איפה הממשלות?

אילן גילאון: – – – את הציבור – – –

גלעד ארדן: – – הוא מימון מקובל היום בעולם המערבי.

גלעד ארדן: הוא מימון מקובל.

זהבה גלאון: במשרד האוצר – – –

אילן גילאון: – – – תקציב.

גלעד ארדן: אני אסביר.

אילן גילאון: – – –

גלעד ארדן: למיטב הבנתי – – –

אילן גילאון: שתעביר את הכסף – – –

גלעד ארדן: למיטב הבנתי, יש רק שתי דרכים לממן שידור ציבורי, אלא אם כן אתם מציעים שהוא ימומן על-ידי בעלי הון, ואת זה אף אחד לא מציע – –

אילן גילאון: – – –

זהבה גלאון: – – – זה לא פחות – – –

גלעד ארדן: – – או לממן את זה ישירות על-ידי הציבור בגבייה של אגרה, מה שימשיך לשים את רשות השידור נגד הציבור – –

אילן גילאון: – – – לבטל את האגרה – – –

גלעד ארדן: – – ולגבות ממנו ולרדוף אחריו, ולעקל לו, ואת זה אנחנו לא רוצים להמשיך לעשות – –

אילן גילאון: – – –

גלעד ארדן: – – או שהאוצר יוותר על הכנסות המדינה, בדיוק כמו שנמצא כאן בחוק, לא בתקציב המדינה השנתי שמתווכחים עליו כל שנה, ושר האוצר יכול להשפיע עליו באמת כמו שתיארתם, רק בלי שאכפת לכם מה כתוב כאן בחוק, אלא דרך המנגנון שנעשה כאן.

גלעד ארדן: והמנגנון שנעשה כאן הוא מנגנון עצמאי שבו האוצר ויתר על הכנסות – –

זהבה גלאון: בחסות האוצר – – –

גלעד ארדן: – – ומייעד אותן ישירות – – –

אילן גילאון: – – – תוותר על הכנסות שצריך לקחת – –

גלעד ארדן: מאה אחוז.

אילן גילאון: – – מאלה שיש להם – – –

זהבה גלאון: – – –

גלעד ארדן: טוב, אני רוצה בכל זאת להתייחס בקצרה.

גלעד ארדן: לגבי השאלה האם יהיה שידור ציבורי והאם לא קודם יסגרו ואחר כך שום דבר לא ייפתח – החוק קובע במפורש, רק תקראו:

גלעד ארדן: סעיף 85 קובע במפורש שרשות השידור תחדל לקיים שידורים רק לאחר יום תחילת החוק, ויום תחילת החוק מוגדר בסעיף 82 – –

אילן גילאון: אפשר לשאול אותך שאלה?

גלעד ארדן: – – לאחר שכל הערוצים החדשים יתחילו לשדר – הערוץ העברי, הערוץ הערבי וערוץ הילדים.

גלעד ארדן: ואני מאוד מתפלא על חברי הכנסת הערבים – –

אילן גילאון: אני רוצה לשאול אותך שאלה – – –

גלעד ארדן: – – יש כאן – אולי הבשורה בין הגדולות ביותר בחוק הזה היא כלפי הציבור הערבי במדינת ישראל.

עיסאווי פריג': זה עומד במבחן התוצאה.

עיסאווי פריג': כוונות – יש.

עיסאווי פריג': מבחן התוצאה – – –

גלעד ארדן: חברי חבר הכנסת, אז בואו תהיו שותפים לחוק הזה – –

אילן גילאון: אתה יכול לענות – – –

גלעד ארדן: – – ותדאגו שבשונה מהמצב היום, שבערוץ 33, שמיועד לאוכלוסייה הערבית ומשדר "עמוד האש", יהיו גם הפקות מקור בשפה הערבית, שיעשו את זה מפיקים מהאוכלוסייה הערבית במדינת ישראל – –

מיקי רוזנטל: – – –

אילן גילאון: – – –

זהבה גלאון: – – –

גלעד ארדן: – – ויושקעו בכך עשרות-מיליוני שקלים.

גלעד ארדן: זה המנגנון, זה מה שקבעה ועדת לנדס.

גלעד ארדן: אתם יכולים להיות שותפים לדבר הזה, אינני מבין איך אתם מתנגדים לזה.

אילן גילאון: ואתם לא מכבדים את זה – – –

גלעד ארדן: ואני בהחלט מסכים לכך – – –

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': – – – מה מונע את זה?

גלעד ארדן: מה מנע את זה?

קריאות: כן.

גלעד ארדן: אז אם משהו מנע את זה, בוא ותשנה את זה.

זהבה גלאון: – – –

גלעד ארדן: אי-אפשר להגיד – – –

עיסאווי פריג': אבל היה כסף – – –

גלעד ארדן: תראו, יש פה הרי – – –

נחמן שי: – – –

גלעד ארדן: – – – יש פה סתירה אבסורדית בתוך הדברים שלכם.

מיכל רוזין: – – –

גלעד ארדן: אי-אפשר להגיד – –

אילן גילאון: – – –

קריאות: – – –

גלעד ארדן: – – שאנחנו השתלטנו על רשות השידור והיא הפכה להיות דוברת הממשלה, והכול בשליטתנו, והרי היום אני יכול למנות – היום, אם תשאירו את המצב הקיים ותטרפדו את החוק הזה, אני יכול למנות את כל 31 חברי המליאה, נכון?

גלעד ארדן: ולהגיש לאישור הממשלה, ולמנות מנכ"ל ולפטר מנכ"ל.

אילן גילאון: – – –

גלעד ארדן: עכשיו מציעים שינוי.

גלעד ארדן: מציעים שיעמוד שופט בראשות ועדת איתור.

גלעד ארדן: מציעים שהממשלה, לא היא זו שתמנה את המנכ"ל ולא היא זו שתפטר אותו, וכל מה שאמרתם כאן איננו נכון, ואני יכול להראות את זה בחוק אבל אינני רוצה להלאות אתכם.

גלעד ארדן: הכול יובא בפניכם במהלך החקיקה.

גלעד ארדן: ולכן, חברי חברי הכנסת, אני בהחלט מסכים שרשות השידור, היו לה ימים גדולים בעבר, והיו לה הפקות גדולות בעבר, אבל כשמסתכלים על 40–50 מיליארד שקל שהציבור הוציא על אותן הפקות, לעומת מה שניתן להשיג היום, כאשר יש דיגיטציה בעולם וכאשר אפשר להשקיע – –

אילן גילאון: – – –

גלעד ארדן: – – את רוב כספי הרשות – –

מיכל רוזין: – – –

גלעד ארדן: – – שהם באים מהציבור, בתכנים ולא במשכורות או בהסכמי עבודה שיכולים כבר לחלוף מהעולם – מה לעשות, מצער מאוד, וצריך יהיה לפצות אותם – –

אילן גילאון: – – – יכול לתת דוגמה לכמה משרדים – – –

קריאות: – – –

גלעד ארדן: – – ואני שוב אומר שאנחנו גם נקלוט – – –

נסים זאב: רוב העובדים יש להם משכורות רעב – – –

גלעד ארדן: – – – אנחנו גם נקלוט חלק מהעובדים ברשות שתיסגר, ברשות החדשה שתוקם – –

אילן גילאון: – – –

קריאות: – – –

גלעד ארדן: – – ואז נוכל להביא בשורה לעם ישראל ושידור ציבורי ראוי שייתן מענה לכל חלקי החברה הישראלית, גם כאלה שהשידור המסחרי איננו סופר אותם.

גלעד ארדן: תודה רבה.

נסים זאב: – – – לא רק שידור מסחרי – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר התקשורת, חבר הכנסת גלעד ארדן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

אילן גילאון: איך אפשר לסמוך על הממשלה שמפרה הסכמים חתומים?

אילן גילאון: איך?

יולי יואל אדלשטיין: אני לא אחראי לממשלה, אדוני, אני אחראי לכנסת, ולכן כמקובל בכנסת אנחנו נעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שנעבור להצבעה, אני מבקש להודיע הודעה: בהתאם לסעיף 5(ב)(3) לתקנון הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת על התפטרותו של חבר הכנסת יחיאל חיליק בר מתפקיד סגן יושב-ראש הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: התפטרותו תיכנס לתוקף ביום רביעי, כ"ח באייר תשע"ד, 28 במאי 2014, בשעה 15:15.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: תראה איזה מהומה – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש לא לקשור בין הדברים כי זה משתלב ברוח לא טובה – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, זאת גם הזדמנות שלי להודות, בשם נשיאות הכנסת ובשם מזכירות הכנסת, לחבר הכנסת חיליק בר על העבודה הנהדרת שהוא עשה כחבר הנשיאות, כסגן יושב-ראש הכנסת, ותמיד היה זמין לכל משימה שהתפקיד הזה מחייב, ואני סמוך ובטוח שמי שייכנס לנעליך – אנחנו יכולים לשער, לא קיבלנו עדיין שום הודעה רשמית – ימשיך בדרכך.

יחיאל חיליק בר: תרגיע את המליאה שאני עוד שנה חוזר.

יולי יואל אדלשטיין: אתה עוד שנה חוזר, וגם חבר הכנסת חיליק בר הודיע שההתפטרות שלו לא נובעת מן הרצון שלו להגיש לי מחר עשר חתימות ולרוץ לתפקיד נשיא המדינה.

יולי יואל אדלשטיין: לא קשור.

יולי יואל אדלשטיין: (קריאה ראשונה)

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, יש הסכמה מאבו מאזן או לא?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה – הצעת חוק השידור הציבורי, התשע"ד–2014, בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש להצביע – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 33 נגד – 14 נמנעים – 2 ההצעה להעביר את הצעת חוק השידור הציבורי, התשע"ד–2014, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 33 בעד, 14 מתנגדים, שניים נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה, ותועבר – לוועדת החינוך?

מיקי לוי: לא, ועדה מיוחדת.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חברי הכנסת, הצעת החוק תועבר לוועדת – –

קריאה: ועדת הכלכלה.

יולי יואל אדלשטיין: – – ועדת הכלכלה, ועדת החינוך, ועדה מיוחדת – חברי הכנסת, ועדת הכנסת, שאליה תועבר הצעת החוק, תחליט בנושא הזה, כמקובל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

קריאה: היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: אמרו: חינוך, כלכלה, מיוחדת.

יולי יואל אדלשטיין: ועדת הכנסת תחליט.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – המצאה, חיפוש ותפיסה), התשע"ד–2014, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: תציג את ההצעה – – –

קריאה: שרת המשפטים – – –

יולי יואל אדלשטיין: נו?

יולי יואל אדלשטיין: נו?

יולי יואל אדלשטיין: יש מבוגר אחראי בממשלה?

מיקי רוזנטל: לא.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק צריכה להיות מוצגת על-ידי שרת המשפטים, כפי שרשום לי.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, כנראה שאין צורך בחוק הזה.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/858).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ייעוץ, שיווק ומערכת סליקה פנסיוניים) (תיקון מס' 6), התשע"ד–2014, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי, כדרכו, נמצא באולם המליאה ולכן הוא יוכל להציג את הצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודיע שהצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – המצאה, חיפוש ותפיסה), התשע"ד–2014, ירדה מסדר-היום של המליאה.

יעל גרמן: – – – באיזה חוק אתה עכשיו?

מיקי לוי: לא סדר הדין הפלילי.

מיקי לוי: תיקון מס' 6 – הפיקוח על שירותים פיננסיים.

מיקי לוי: מה, את במקום שרת המשפטים?

מיקי לוי: אז בבקשה, תתכבד, אדוני, שרת הבריאות – – –

יולי יואל אדלשטיין: מי נתן אישור לזה?

יולי יואל אדלשטיין: מישהו נתן אישור להעברת חוק לשר אחר?

יולי יואל אדלשטיין: לי לא זכור אישור כזה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני יציג את הצעתו.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שהודעתי, הצעת החוק הקודמת ירדה מסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, במהלך השנים האחרונות נבחן יישומו של חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ייעוץ, שיווק ומערכת סליקה פנסיוניים), התשס"ה–2005, בשוק ההון.

מיקי לוי: מבחינת יישומו של החוק עולה כי יש צורך לתקן חלק מההוראות שנקבעו בו ולהתאימן לפרקטיקה הנוהגת.

מיקי לוי: התיקון המרכזי המוצע במסגרת הצעת חוק זו נוגע לחופש הבחירה של עובד ביחס לבעל הרישיון שייעץ לו ביחס למכשירים הפנסיוניים השונים, יבצע את הצירוף למוצר הפנסיוני, ובמידת הצורך יבצע בו פעולות.

מיקי לוי: בהתאם למצב הקיים, מעבידים רבים מגבילים עובדים בבחירת בעל הרישיון אשר ייעץ להם לגבי הצטרפות למוצר הפנסיוני, יצרף אותם לאותו מוצר ויבצע בו פעולות לפי הצורך, כך שאותן פעולות ייעשו רק על-ידי בעל רישיון שנבחר על-ידי המעסיק עצמו, וזאת מאחר שבמקרים רבים סוכני ביטוח המכונים "מנהלי הסדר" סולקים בעבור המעסיק את התשלומים שעליו להעביר לידי קופות הגמל, וזאת ללא תמורה נוספת.

מיקי לוי: כך, בעל הרישיון נהנה מדמי עמילות בעבור כלל העובדים של אותו מעסיק, ובתמורה הוא מבצע עבורו שירותי תפעול שונים, ובכלל זה גם סליקת הכספים לקופות הגמל השונות.

מיקי לוי: במסגרת הצעת חוק זו מוצע לקבוע כי מעסיק לא יוכל להתנות הצטרפות של עובד למוצר פנסיוני או ביצוע פעולות בו בביצוען על-ידי בעל רישיון מסוים, ובכלל זה מנהל ההסדר המספק למעביד שירותי תפעול וסליקה.

מיקי לוי: כך, לא יוכל המעביד להתנות כי מתן שירות אחר שעליו לספק לעובד מכוח היותו מעסיקו, ובכלל זה שירותי תפעול וסליקת כספים או כל הטבה אחרת, יותנה בכך שבעל הרישיון שימונה לאותו עובד יהיה מנהל ההסדר.

מיקי לוי: במילים פשוטות:

מיקי לוי: העובד יוכל לבחור את מנהל ההסדר שלו, את אותם אנשים בעלי מקצוע שיבצעו עבורו, ולא יהיה כפוף להסדרים כאלה ואחרים שבעל חברה או מנהל חברה, מטעמים כלכליים, יסגור עבורו עם מנהל ההסדר.

מיקי לוי: הצעת החוק מאפשרת למעסיקים להתקשר עם גורמים חיצוניים לשם ביצוע שירותי התפעול, הבקרה וסליקת הכספים, כדי שיוכלו לעמוד בחובותיהם כלפי העובדים, ובכלל זה החובה להפקיד כספים לזכות החיסכון הפנסיוני של עובדיהם.

מיקי לוי: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים את הדיון – לקריאה ראשונה, כמובן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי יהיה ראשון הדוברים – מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון – איננה.

יולי יואל אדלשטיין: אראל מרגלית?

יולי יואל אדלשטיין: עיסאווי פריג'?

יולי יואל אדלשטיין: תמר זנדברג?

יולי יואל אדלשטיין: ישראל אייכלר?

יולי יואל אדלשטיין: עמר בר-לב?

יולי יואל אדלשטיין: מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: יפה.

יולי יואל אדלשטיין: מנחם אליעזר מוזס – לא נמצא; מאיר פרוש – כנ"ל; יעקב ליצמן – כנ"ל.

יולי יואל אדלשטיין: מיכל בירן, גברתי מוותרת?

מיכל בירן: מוותרת.

יולי יואל אדלשטיין: מוותרת גם, חברת הכנסת בירן.

יולי יואל אדלשטיין: משה גפני – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: מיכל רוזין – איננה, איתן כבל – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בשורה טובה, תמה לה רשימת הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ייעוץ, שיווק ומערכת סליקה פנסיוניים) (תיקון מס' 6), התשע"ד–2014, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 24 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ייעוץ, שיווק ומערכת סליקה פנסיוניים) (תיקון מס' 6), התשע"ד–2014, לוועדת הכספים נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 24 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותועבר, אדוני סגן השר, לוועדת הכספים ביקשת, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: זאת גם הוועדה המוסמכת לדון בהצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יש המלצות אחרות?

יולי יואל אדלשטיין: אין המלצות אחרות.

יולי יואל אדלשטיין: ועדת הכספים של הכנסת תדון בהצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת החוק הבאה – אין הצעות נוספות.

יולי יואל אדלשטיין: תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ"ז באייר התשע"ד, 27 במאי 2014, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.