ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 136, 2014-05-20 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ' באייר תשע"ד, 20 במאי 2014.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת במקומות.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין להשתתף בדיון יוכל להצביע, לצורך הרשמה בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: עד שיגישו לי את תוצאות ההרשמה, אני מבקש מחבר הכנסת עמרי בר-לב לגשת למיקרופון ולפתוח.

איתן כבל: עמר, עמר.

יולי יואל אדלשטיין: עמר בר-לב, כן.

איתן כבל: עשית חיבור של שני ח"כים.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, סליחה, סליחה.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: לא בכוונה.

עמר בר-לב: תודה רבה.

עמר בר-לב: כבוד יושב-ראש הכנסת, היום היו הרבה שמועות ואמירות שחשוב לי מאוד להבהיר.

עמר בר-לב: נתחיל מהדבר החשוב באמת: יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון זאב אלקין שיבח אותי על העובדה שחשפתי חשש להטעיה של ועדת החוץ והביטחון על-ידי קצינים בכירים בצה"ל בנוגע לדיווחי התקציב לשנת 2014.

עמר בר-לב: כדי לעשות סדר בדיווחים – קצת סדר, לא הושעיתי מוועדת החוץ והביטחון.

עמר בר-לב: מי שכבר שמח, שלא ישמח.

עמר בר-לב: על-פי אלקין, כל חטאי היה בכך שלא נתתי סיווג "סודי" למכתבי לשר הביטחון, ובכך עברתי בשוגג על אחת מתקנות הכנסת.

עמר בר-לב: החלטתי לקחת אחריות לכך, ולכן אמנע מלהשתתף, על דעת עצמי, בתקופה הקרובה, בכמה דיונים של שתי ועדות משנה.

עמר בר-לב: אני ממשיך להיות חבר בוועדת החוץ והביטחון ולהשתתף בדיוניה וממשיך בתפקידי כיושב-ראש ועדת המשנה למשאבי אנוש.

עמר בר-לב: כל יתר הדיווחים – ואני מדגיש, כל יתר הדיווחים – בתקשורת פשוט לא נכונים, ולצערי מתודלקים על-ידי גורמים אינטרסנטיים שרוצים להשתיק אותי.

עמר בר-לב: הדבר שמטריד אותי באמת ושעליו בכוונתי להילחם: העובדה שבמערכת הביטחון החליטו, במקום לעשות בדק בית על התוכניות והדיווחים שמסרו לוועדת החוץ והביטחון, לצאת במתקפה אישית נגדי.

עמר בר-לב: מי שמכיר אותי, וחלקכם כאן באולם מכירים אותי, יודע שאני ממש לא מתרגש מזה, ולא אפסיק למלא את חובתי.

עמר בר-לב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת עמר בר-לב, גם על כך שהבהיר את הדברים, ואני בוודאי מברך על עמדתו האמיצה בכך שקיבל את ההחלטה כפי שהוא קיבל אותה, ולא אף אחד אחר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

בועז טופורובסקי: אדוני היושב-ראש, תודה, בשבוע שבין 13 ו-20 במאי התרחשו ארבע תאונות קטלניות, שנהרגו בהן ארבעה בני-אדם: ביום חמישי, 15 במאי, נהרג הולך רגל בן 88 מפגיעת משאית ברחוב שילון בחיפה.

בועז טופורובסקי: באותו יום נהרג נהג רכב בן 24 בהתנגשות עם רכב נוסף על כביש 90.

בועז טופורובסקי: אתמול, 19 במאי, נפטר מפצעיו רוכב אופנוע בשנות ה-20 לחייו אשר נפצע יומיים קודם לכן במג'ד-אל-כרום בהתנגשות עם רכב פרטי.

בועז טופורובסקי: הרוגה נוספת אתמול הייתה הולכת רגל בת 70 שנפגעה מרכב פרטי ברחוב ההסתדרות בחולון.

בועז טופורובסקי: ככל הנראה הנהג איבד שליטה בשל פרכוסים.

בועז טופורובסקי: בתאונה זו נפגע הולך רגל נוסף, והוא מאושפז במצב בינוני.

בועז טופורובסקי: השבוע נפטרו שני פצועים מתאונות קודמות; ביום רביעי, 14 במאי, נפטר נהג רכב פרטי שנפגע בתאונה בתחילת החודש באשדוד.

בועז טופורובסקי: ביום ראשון, 18 במאי, נפטר הולך רגל אשר נפגע ב-20 באפריל מרכב פרטי במעלות–תרשיחא.

בועז טופורובסקי: השבוע ציינו שבוע ללא אלימות שהכריז עליו המשרד לביטחון פנים.

בועז טופורובסקי: לצערנו, אלימות קיימת והורגת גם בכביש.

בועז טופורובסקי: האלימות בדרכים מתבטאת באופן הנהיגה הברוטלי שלנו, בעקיפות, באי-מתן זכות קדימה, בניסיון שלנו לחנך נהגים אחרים סביבנו ובחוסר הסבלנות שלנו.

בועז טופורובסקי: הגיע הזמן שנפסיק לזלזל בחיינו ובחיי אחרים.

בועז טופורובסקי: עלינו לזכור תמיד שחיים נאבדים ברגע בכביש, וללא תכלית.

בועז טופורובסקי: עלינו להיות סבלנים ומאופקים יותר בדרכים תמיד.

בועז טופורובסקי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בועז טופורובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חברת הכנסת יפעת קריב.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, באופן בסיסי אני אינני מאמין בסקרים.

ישראל אייכלר: כבר אמר שמעון פרס שסקרים זה כמו בושם: נעים להריח אבל מסוכן לבלוע.

ישראל אייכלר: אפילו אלה שכן מאמינים בסקרים אומרים שזה נכון לאותו היום.

ישראל אייכלר: אבל אני חושב שהנזק שהסקרים גורמים לפעמים הוא מאוד מאוד מעשי.

ישראל אייכלר: אבל להאמין להם – גם אם אתה לא מאמין להם – למשל, אף סקר לא צפה שליש עתיד יהיו 19 מנדטים, ולא היה סקר אחד שצפה שליהדות התורה יהיו שבעה מנדטים, כך שכל הסיפור של הסקרים הוא כלי במאבק הפסיכולוגי ההמוני.

ישראל אייכלר: לכן, היום הזדעזעתי לקרוא סקר שהתפרסם היום, שמחצית מהציבור הישראלי, כולל הדתיים, לא מכיר את החברה החרדית, 69% מהציבור בישראל לא מעוניין להכיר חרדים, ו-70% מהחרדים לא מעוניינים בכלל להכיר את החילונים.

ישראל אייכלר: כך עולה מסקר שערך מכון שאני לא אציין את שמו ולא אתן לו את הקרדיט על משהו שאני חושב שהוא לא נכון, אבל יוצר אווירה.

ישראל אייכלר: מהסקר הזה עולה ש-52% מהיהודים פוחדים או חשים אי-נוחות כשהם עוברים בשכונה חרדית.

ישראל אייכלר: מה זה פוחדים אני יודע.

ישראל אייכלר: מה זה "חשים אי-נוחות"?

ישראל אייכלר: האם זה מצד התושב, או שהוא לא אוהב את התושבים, לכן הוא חש אי-נוחות?

ישראל אייכלר: גם את זה אני לא מבין.

ישראל אייכלר: בכל מקרה, הם כותבים שרק 26% חשים רגועים או סקרנים כשהם עוברים בשכונה חרדית.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר, ממה נפשך, אם הסקר הוא נכון, ויש אנשים שמאמינים בסקרים, אז מדינת ישראל נמצאת במצב חמור ביותר, ש-70% מהציבור הישראלי לא רוצים להכיר חרדים ו-70% מהחרדים לא רוצים להכיר באנשים אחרים – לא את החרדים.

ישראל אייכלר: זה אומר שמדינות ערב לא צריכות לנסות בכלל לעשות שלום עם המדינה הזאת, כי היא כבר מדינה מרוסקת ואין לה סיכוי לשרוד.

ישראל אייכלר: אבל היות שאני מאמין שזה לא נכון, והסקרים האלה יוצרים אווירה, אני רוצה לקרוא לכל אלה שיוצרים אווירה כזאת, גם סקרנים, גם עיתונאים וגם פוליטיקאים: אל תעמיקו את הקרע.

ישראל אייכלר: יש מספיק ויכוחים, וצריך להתווכח, אבל כאשר מתחילים להפוך את זה ל"אי-נוחות לעבור" זה יוצר אווירה שמסוכנת לא רק לציבור החרדי אלא לכל הציבורים בישראל.

ישראל אייכלר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יפעת קריב, ואחריה – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יפעת קריב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לצאת נגד התופעה הבזויה והמכוערת שגילינו בימים האחרונים, של מאכערים, שמרביתם עורכי-דין, שגוזלים כספים מניצולי שואה על-ידי הוצאה לפועל.

יפעת קריב: בעצם מה שהם עושים זה דבר מאוד פשוט: עוזרים לניצולי שואה להגיש טפסים למערכת הביורוקרטית, למיצוי הזכויות שלהם, ולוקחים מהם כספים בתמורה.

יפעת קריב: ואם ניצולי השואה לא משלמים, הם בעצם מוציאים נגדם הוצאה לפועל.

יפעת קריב: גילינו הרבה מאוד ניצולי שואה, קרוב ל-400, שהוגשו נגדם הליכי הוצאה לפועל וכסף נגזל מחשבונם.

יפעת קריב: אז קודם כול, אני רוצה לברך את חברת הכנסת עדי קול, שקיימה על זה דיון מאוד סוער בוועדה לפניות הציבור, ואני רוצה לקרוא מכאן להפסיק את התופעה הבזויה הזאת, של המאכערים, בעיקר אלה שמנצלים את ניצולי השואה, כדי לעזור להם, מצד אחד, ומצד שני לגזול מהם כספים.

יפעת קריב: זה משהו מכוער, שצריך להיעלם ולהימחק מהחברה שלנו.

יפעת קריב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יפעת קריב.

יולי יואל אדלשטיין: יש גם ועדת האתיקה בלשכת עורכי-הדין, אני חושב שגם לשם כדאי להעביר את הדברים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אחרי שנים של בתי-משפט, היום בית-המשפט המחוזי בנצרת סגר את התיק נגד הַשֵּׁיחִ'ים הדרוזים שביקרו בסוריה, שהר של האשמות ושל שקרים ביטחוניים, כאילו שהם נפגשו עם סוכן זר, עם איזו אגודה, או איזו עמותה, או איזו מפלגה, או איזה ארגון טרור – בסוף הם רק הלכו לשם כדי לבקר מקומות קדושים, לבקר את המשפחות שלהם.

מסעוד גנאים: היום בית-המשפט סגר את התיק, הסיר את כל כתבי-האישום.

מסעוד גנאים: אני מברך אותם, ועוד פעם הר השקרים הביטחוניים הוליד עכבר.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עמרם מצנע.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, ברשותך, אדוני, אני רוצה לעסוק בדיונים המתנהלים בימים אלה סביב תקציב הביטחון.

איתן כבל: אנחנו שומעים את הרמטכ"ל, את שר הביטחון, כולם עוסקים בתקציב הביטחון, ואיך המצב הוא כל כך קשה, ואף אחד לא בא ושומע – אף אחד לא שומע את קולו של האיש הכי חשוב בדיון הזה, ראש הממשלה.

איתן כבל: אז כשהוא לא יודע במי הוא תומך לנשיא, ניחא.

איתן כבל: כשהוא לא יודע מי יהיה יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, ניחא.

איתן כבל: אבל בנושא שעוסק בנפשנו – האיש הזה, שקורא לעצמו ראש הממשלה, צריך להתייצב בפני הציבור ולהגיד את עמדתו הברורה בשאלות הביטחוניות העומדות על סדר-יומנו.

איתן כבל: שר הביטחון בשאלות האלה איננו מצליח לתת את התשובות.

איתן כבל: הרמטכ"ל היום איננו מצליח לתת את התשובות.

איתן כבל: ה"ברוך" הוא אמיתי, ומישהו צריך לקבוע מחדש את סדר העדיפויות הפנימי לגבי מה נדרש לביטחונה של מדינת ישראל, והגיע הזמן שהוא יתחיל לעשות את מה שמצופה ממנו – לקבל החלטות, למען השם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמרם מצנע – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

עמרם מצנע: כזכור, אני נוהג להשתמש בבמה הזאת דווקא לציון משהו חיובי, כי בנושאים השליליים אנחנו עוסקים למכביר גם כאן במליאה וגם בוועדות.

עמרם מצנע: אז אני רוצה לספר שהבוקר ערכנו בוועדה דיון עומק על רפורמת "אופק חדש", ובהתבוננות, לקחים, לאן.

עמרם מצנע: אבל הדבר החשוב, רפורמת "אופק חדש" היא בת כשש שנים; אין הרבה רפורמות בחברה הישראלית, משמעותיות, שגם מצליחות.

עמרם מצנע: קיבלנו היום דיווח שכל בתי-הספר היסודיים, כל גני-הילדים וכל חטיבות הביניים כבר עברו ל"אופק חדש", ובעצם אפשר לדבר על כך שהרפורמה הושלמה.

עמרם מצנע: אין ספק שיש עוד הרבה מה לעשות כרגע כדי לתקן, לשפר ולעבור לרפורמה הבאה, אבל המשמעות במערכת החינוך היא מקיפה ומעמיקה, וזה גם הזמן והמקום להביע הערכה למי שאז עמדה בראש משרד החינוך, השרה לשעבר יולי תמיר, למי שאז היה שר האוצר וראש הממשלה, אהוד אולמרט, וכמובן להסתדרות המורים, ששיתוף הפעולה בין שלושתם הביא לרפורמה, שהתחילה, הגיעה לסיומה, לפחות מבחינת המימוש שלה, הצליחה, והיום היא בסיס חדש לשיפורים, תיקונים ותוספות.

עמרם מצנע: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמרם מצנע.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב מרגי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, היום התקיימו דיונים בכנסת במסגרת יום הבטיחות, וזכיתי – נפלה בחלקי הזכות לנהל את הדיון בנושא הבטיחות בעבודה בכלל מקומות העבודה.

יעקב מרגי: נעשה במדינת ישראל משהו בנושא הזה, מתוקצבים סכומים, אבל עולה תמונת מצב שיש כפילויות, נהלים ישנים שלא רועננו ולא הובהרו הרבה שנים.

יעקב מרגי: עולה תמונת מצב קשה על מספר הפגיעות בנפש במקומות עבודה.

יעקב מרגי: הייתה תחושה שזה לא מספיק, לא די, הן במסגרת משרד הכלכלה, הן במסגרת המוסד לביטוח לאומי.

יעקב מרגי: המוסד לבטיחות ולגהות עושה את מה שהוא עושה, המוסד לביטוח לאומי עושה את מה שהוא עושה, משרד הכלכלה עושה את מה שהוא עושה, אבל אין יד אחת מתכללת את כל התחום הזה.

יעקב מרגי: מה שידענו, כולם – עולה תמונת מצב על הנזק הכלכלי, מעבר לפגיעה בנפש ובאיכות החיים של העובדים; פגיעה כלכלית קשה במשק, בסכומים שאנחנו מדברים עליהם היום, על צורך בקיצוצים, ובגירעונות.

יעקב מרגי: לכן אני חושב שחובה על הממשלה וחובה על הכנסת להרים את הנושא הזה, לתקן אותו, להתאים אותו לשנת 2014.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אראל מרגלית.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול אני רוצה לתקן את חבר הכנסת מסעוד: בכתב-האישום לא היה זכר לשום נושא ביטחוני, רק ביקור במדינת אויב; ואני רוצה לאחל הצלחה לשיח'ים.

חמד עמאר: אני מבקש מחברי הכנסת קצת להקשיב למה שאני הולך להגיד.

חמד עמאר: מה שהיה בשבוע שעבר, היה ריאיון עם סגן שר הביטחון דני דנון בתוכנית "חיידק פוליטי", עם גברת דואק, ושם הוא נשאל על הגיוס של הנוצרים לצבא, ואיך הוא מוביל את זה, ותוך כדי ריאיון הוא הביא לדוגמה את הדרוזים.

חמד עמאר: הוא אמר שהדרוזים מתגייסים יותר מהיהודים, אחוז הגיוס של הדרוזים הוא 83%, והוא דיבר על הערך של הגיוס.

חמד עמאר: ואז היא שואלת אותו: למה הדרוזים מתגייסים?

חמד עמאר: והוא אומר: בגלל הערך של הגיוס.

חמד עמאר: ומה היא עונה?

חמד עמאר: שלא אגיד מילה שלא אמרה – היא אומרת: לא, בגלל התמורה הכלכלית, כי אף אחד לא לוקח אותם לעבודה.

חמד עמאר: בצה"ל הם יכולים להיות גששים, הם יכולים להיות קצינים, חיילים, והם מקבלים פנסיה או שכר.

חמד עמאר: להגיד לכם את האמת, נדהמתי לשמוע את זה.

חמד עמאר: כתבת חסרת מקצועיות כזאת לא ראיתי ולא שמעתי.

חמד עמאר: בורות כזאת לא ראיתי.

חמד עמאר: אני מציע לערוץ הכנסת לעשות חושבים כשהוא מראיין כתבים ומכניס אותם לעבודה.

חמד עמאר: הדרוזים, גברתי הכתבת, מתגייסים חובה לצה"ל, משרתים שלוש שנים בשכר ש – כולנו יודעים את השכר.

חמד עמאר: אחוז אנשי הקבע היום אצל הדרוזים הוא נמוך, ושנית, לוקחים אותנו לעבודה.

חמד עמאר: אנחנו לא מצורעים.

חמד עמאר: לוקחים אותנו לעבודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת אראל מרגלית – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום ב-06:00 יצאו מקריית-שמונה קבוצה של אימהות ומטפלות וסבים וסבתות והגיעו לכנסת לדיון מהיר בוועדת הכספים בנושא ביטול הסבסוד של מעונות יום בקריית-שמונה.

אראל מרגלית: יושב פה שר הכלכלה, חברי נפתלי בנט, ואני יודע שאתה נדרש לנושא, אבל אני רוצה לתת לכם את המספרים.

אראל מרגלית: בשנה האחרונה יותר ממחצית מהילדים בקריית-שמונה יצאו ממעונות היום עד גיל שלוש, כי לילד קטן, במקום הסבסוד, כך שהיה עולה להם 600 שקל לחודש, זה עבר ל-2,200 שקל לחודש לכל ילד.

אראל מרגלית: והרבה מאוד מהאימהות שעובדות, שרוצות להמשיך לצאת לעבודה, כמורות, עובדות בחברות, הרבה פעמים צריכות לנסוע מקריית-שמונה כי אין שם מספיק מקומות עבודה, היו חייבות לעזוב את מקומות העבודה שלהן ולשבת בבית, כי לא היה אפשר להמשיך לשלם 4,400 שקלים כדי להחזיק שני ילדים במעונות.

אראל מרגלית: ואני רוצה לומר לך, שר הכלכלה, כי זה נמצא בידיים שלך, ולממשלה בכלל: יש לכם את הכוח לקחת את קריית-שמונה ולהחריג אותה, כי אומנם לקחו לה את מעמד יישוב העימות, אבל קריית-שמונה היא יישוב עימות חברתי, ואי-אפשר מצד אחד להגיד להם תצאו לעבודה, ומצד שני – באמת, ישבתי עם 60 אימהות בשבוע שעבר, הן הגיעו לכנסת.

אראל מרגלית: רבותי, הן רוצות לעבוד, הן רוצות להתפרנס, הן רוצות להתקדם, הן רוצות להיות חלק מהחברה הישראלית, ואנחנו צריכים, לפני שאנחנו פותרים את כל סדרי העדיפויות בכל האזורים בארץ, להמשיך לתת להן את הסבסוד, כדי שבשנה הבאה הן כן יצאו לעבודה, כי כרגע נגמרת ההרשמה לשנה הבאה, וההרשמה היא של פחות משליש מהילדים.

אראל מרגלית: אז בואו נתעורר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת סתיו שפיר.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, שני נושאים.

אחמד טיבי: הראשון הוא תמיהה, שאלה: איך זה שכמעט מדינה שלמה שמתעמרת בעובדים זרים, מגרשת אותם, סוגדת לחמישה עובדים זרים רק בשל העובדה שהם שחקני "מכבי"?

אחמד טיבי: לא מסתדר.

אחמד טיבי: הנושא השני הוא נושא כואב, אבל עם נחת בסוף: החלטה לבטל את כתב-האישום נגד השיח'ים הדרוזים שנסעו לסוריה.

אחמד טיבי: הוגש נגדם כתב-אישום קולקטיבי על מגע עם סוכן זר, האשמות ביטחוניות, תיק עלום.

אחמד טיבי: גם עמיתנו, חברי חבר הכנסת לשעבר סעיד נפאע, גם הוא מואשם עם כתב-אישום חמור.

אחמד טיבי: היום התבשרנו שבוטל כתב-האישום נגד השיח'ים הדרוזים – החלטה נכונה, אני מברך עליה, היא אומרת הרבה על ההאשמות הביטחוניות, היא אומרת הרבה על אחדות ומסע ציבורי נגד האשמות קולקטיביות.

אחמד טיבי: אני לא יודע מה קרה בתיק נגד סעיד נפאע, חבר הכנסת לשעבר; אני קורא מכאן – אני בטוח שאחרים, על רקע הביטול, קוראים לבטל את כתב-האישום גם נגד סעיד נפאע; וברכות לכל השיח'ים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת משה פייגלין.

סתיו שפיר: תודה.

סתיו שפיר: אני מקווה שהציבור ששומע אותנו עכשיו, או צופה בנו, כבר יודע היום שיש במדינת ישראל שני תקציבים: יש התקציב שעובר פה בכנסת, ואנחנו מצביעים עליו, ואם אנחנו נצביע נגדו הממשלה תיפול, זה הבעת אמון בממשלה; ויש התקציב הסודי, שעובר דרך ועדת הכספים.

סתיו שפיר: בשקט בשקט, מדי שבוע אנחנו מתבקשים בוועדה להצביע על מאות מיליוני שקלים, ולפעמים על עשרות מיליארדים, שעוברים בתוך התקציב ומשתנים ממשרד למשרד, ולא פעם עוברים לכל מיני מטרות שהציבור הישראלי לא מכיר אותן, לא מכיר בהן, לא היה מסכים אתן, וכך הממשלה יכולה להסתיר את סדר העדיפויות האמיתי שלה.

סתיו שפיר: אז מעכשיו, בכל שבוע שבו יש העברות תקציביות אני אסקור בפניכם את המספרים, כדי שהציבור יוכל לשפוט, וגם חברי הכנסת שלא מגיעים לוועדה.

סתיו שפיר: היום העברנו 619 מיליון שקלים, מתוכם 50 מיליון שקלים עברו למשרד ראש הממשלה לטובת מטה הסייבר ותוכנית הסייבר הלאומית; 176 מיליון שקלים – למשרד התיירות; 2.5 מיליון שקלים – להילולת קבר הרשב"י; 112.6 מיליון שקלים לטובת משרד התיירות להוצאות שיווק, ועוד הרבה מאוד מספרים ארוכים.

סתיו שפיר: מעכשיו, בכל שבוע נסקור מחדש את המספרים, כדי שנבין באמת איפה נמצא הכסף שלנו ואיפה הכסף של אזרחי ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת משה פייגלין, ואחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, אדוני.

משה זלמן פייגלין: הרמטכ"ל טוען שאין מספיק כסף לאימונים והוא נאלץ לעצור את אימוני צה"ל.

משה זלמן פייגלין: אז אני רוצה להגיד לחברי חברי הכנסת היכן נמצא הכסף.

משה זלמן פייגלין: מחזורי הגיוס היום הם לפחות, אני מניח, פי-ארבעה, בחשבון פשוט, ממה שהם היו בתקופת מלחמת ששת הימים ומלחמת יום כיפור, בהבדל אחד, שהיום מכל צבאות ערב נותר אולי אחד שעדיין לא התפורר ונעלם לו, וגם הוא נמצא מעבר לסיני המפורזת.

משה זלמן פייגלין: כלומר, היום יש בערך פי ארבעה, חמישה אולי, חיילים, אבל הרבה הרבה פחות איום ישיר שמייצר את הצורך בהם.

משה זלמן פייגלין: אם יש איום, הוא איום שמייצר דווקא כוחות מקצועיים, כוחות היי-טק וכוחות ללוחמה בטרור, כלומר הרבה פחות כוח-אדם.

משה זלמן פייגלין: ובכן, שם, אדוני הרמטכ"ל, נמצא הכסף.

משה זלמן פייגלין: הכסף נמצא בעודף עצום של גיוס, באבטלה סמויה עצומה שנוצרת עקב כך בתוך צה"ל.

משה זלמן פייגלין: הגיע הזמן לצבא מקצועי, מבוסס מתנדבים, משהו בסגנון הגיוס של טייסים ומפקדי ספינות טילים, לדוגמה, ובצורה הזאת נקבל גם יותר צבא, גם חיסכון גדול – שתוכל לאמן אותו.

משה זלמן פייגלין: הצבא יהיה הרבה יותר מקצועי, ובסופו של דבר גם יהיו קצת יותר חירות ופחות גיוס בכפייה במדינת ישראל.

משה זלמן פייגלין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת משה פייגלין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שלי יחימוביץ – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת דב ליפמן.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, 28 בני-אדם נהרגו בשנת 2013.

שלי יחימוביץ': אילו הם היו נהרגים בפיגוע, מן הסתם המדינה הייתה מזדעזעת, אבל הם נהרגו "סתם" באתרי בנייה.

שלי יחימוביץ': הם היו פועלי בניין.

שלי יחימוביץ': בכל שנה, כמספר הזה ומספר יותר גדול, נהרגים, ועוד אלפים נפצעים ונשארים נכים.

שלי יחימוביץ': מדובר בחצי מכלל תאונות העבודה בישראל.

שלי יחימוביץ': יש כאן זילות עמוקה, קשה ובלתי ניתנת להכלה של חיי האדם אם הוא פועל פשוט.

שלי יחימוביץ': אנחנו חולפים לפעמים ליד אתרי בנייה, ואנחנו מסתכלים עליהם, מסתכלים על העיצוב שלהם, על העבודות המתקדמות – אני תמיד מסתכלת על הפועלים.

שלי יחימוביץ': יכול להיות שזה כי אבא שלי היה פועל בניין, והוא היה לוקח אותי לאתרי בנייה, והייתי מסתכלת על הפועלים המטפסים לגבהים ומסכנים את חייהם, ואני יודעת – אני מכירה בניינים שנהרג בהם פועל ולא נזכר שמו לעולם ועד.

שלי יחימוביץ': אין מפקחים שמפקחים על אתרי הבנייה, הפיקוח על הבנייה עלוב, אין פקחי עבודה, אין הרשעות, אין כתבי-אישום.

שלי יחימוביץ': אני מודה לחבר הכנסת יעקב מרגי שניהל את ישיבת ועדת העבודה והרווחה בעניין הזה היום, ובהמשך לדבריה של חברתי חברת הכנסת סתיו שפיר, שתיארה את המיליארדים הרבים שזורמים לתוכניות-על, אולי נקרא להם "פועלי בניין סייבר", ואז יהיו לנו אולי מיליון שקלים, או 2 מיליון שקלים, או 3 מיליון, כדי לפקח על חייהם, שלא יקפחו אותם.

שלי יחימוביץ': תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב ליפמן יהיה אחרון הדוברים להיום – סליחה, חבר הכנסת דב ליפמן, אחריו – חבר הכנסת שמעון אוחיון, ובזה יסתיים הפרק של נאומים בני דקה.

דב ליפמן: כבוד היושב-ראש, אדוני השר, כולנו מדברים על הניצחון באירופה בכדורסל; יש ניצחון שצריכים לדבר עליו, באירופה, שלא מדברים עליו מספיק, וזה ניצחון בכל הנושא של מיחזור.

דב ליפמן: אני קראתי השבוע דוח שבו אנחנו רואים שאנחנו עקפנו את אירופה בכמויות – באחוזים של מיחזור במדינת ישראל, ואני חושב שזה באמת משהו ששווה וכדאי שכולנו נחגוג.

דב ליפמן: בכל שנה בעולם יש 300 מיליארד – מיליארד – פחים שאנשים משתמשים בהם, וחייבים לשאול לאן הם הולכים, וכמויות האנרגיה שצריכים – לייצר אותם, להוביל אותם, ואפילו המיחזור גם עולה.

דב ליפמן: ועצם זה שאנחנו הגענו למצב כזה, זה חשוב, וחייבים לחגוג.

דב ליפמן: נחמה רונן, יושבת-ראש תאגיד המיחזור אל"ה – וחשוב גם להצדיע להם – אמרה לפני כעשר שנים: הצבנו לעצמנו משימה, להביא את ישראל למעמד של מובילה עולמית בתחום מיחזור הבקבוקים ולהגיע למצב שבו כל בית בישראל הוא בית ממחזר.

דב ליפמן: אני חושב שאנחנו מגיעים לזה והלוואי שנמשיך הלאה, נגיע למצב של 100%.

דב ליפמן: אני גם מצדיע לכנסת וליושב-ראש הכנסת, כי אנחנו באמת מראים לשאר המדינה, ואנחנו באמת מעוררים השראה, ולכן אני חושב שחשוב שנמשיך הלאה ונגיע למצב של 100%.

דב ליפמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב ליפמן.

יולי יואל אדלשטיין: המחמאות במקומן, לצוות המקצועי במיוחד, ואני מבין שמזכירת הכנסת אתמול גם חנכה ניסוי בוועדת הכלכלה – היום, בוועדת הכלכלה – לגבי אי-שימוש בנייר, ושימוש במסכים במקום כל הניירת שמחולקת לחברי הכנסת, מטעמי אותו חיסכון בנייר ומיחזור, שעליו דיברת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת שמעון אוחיון.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, תודה, כנסת נכבדה, אדוני השר, מדינת ישראל חוותה לאחרונה, ועדיין חווה, מתקפה של השמצה, של הסתה והשוואה של מדינתנו למדינה גזענית ומדינת אפרטהייד, והמשמיצים לא בוחלים בשום ביטוי; ולצערנו, הם יודעים שמדינת ישראל היא מדינה דמוקרטית, המכבדת את אזרחיה למרות התנאים והנסיבות הביטחוניות והלאומיות שבהם היא נתונה.

שמעון אוחיון: אבל המשמיצים הללו לא נמצאים רק בחוץ, לצערנו; הם נמצאים גם בתוכנו, ואולי משם מתחילה ההשמצה.

שמעון אוחיון: והנה, ברשת החברתית של אנשי מדעי החברה מפרסם אחד הפרופסורים ואומר:

שמעון אוחיון: אם יש לכם קושי להגיד "מדינת ישראל היא מדינת אפרטהייד", יש לי ביטוי חדש בשבילכם, אלא – אני מבקש לרשום את זה על שמי.

שמעון אוחיון: זכות יוצרים.

שמעון אוחיון: אני מציע לכם להשתמש, במקום אפרטהייד, ב-occupartheide – שילוב נפלא של occupied territories עם apartheid.

שמעון אוחיון: ואם אחד מתוכנו משתלח, ולא בוחל בשום דבר, ולא חושב מה יקרה, מהו הנזק למדינת ישראל, מהו הנזק לעם ישראל, אני שואל את עצמי: אין גבול לשנאה ולהלקאה העצמית?

שמעון אוחיון: מתוכנו ליצור מושגים ולתרום אותם למשמיצים מבחוץ?

שמעון אוחיון: ועל זה כבר נאמר "מהרסַיך ומחרבַיך ממך יצאו".

שמעון אוחיון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמעון אוחיון.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום הבטיחות

יולי יואל אדלשטיין: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: ציון יום הבטיחות, מס' 2934, 3084, 3109 ו-3115.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום את יום הבטיחות הבין-לאומי, ביוזמתו של חברנו חבר הכנסת משה מזרחי.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שכבר אמרו דוברים מסוימים במהלך נאומים בני דקה, בכמה ועדות הכנסת התקיימו דיונים, התקיימה גם ישיבה שהיו לי הכבוד והעונג, יחד עם חברי כנסת רבים ושר הכלכלה, להשתתף בה, ואנחנו בהחלט מברכים את חבר הכנסת משה מזרחי ואת כל אלה שנטלו חלק ביום החשוב הזה.

יולי יואל אדלשטיין: "כי תבנה בית חדש ועשית מעקה לגגך ולא תשים דמים ביתך כי יפֹל הנֹפל ממנו", כך מלמדת אותנו התורה.

יולי יואל אדלשטיין: בטיחות מעל הכול ולפני הכול.

יולי יואל אדלשטיין: התורה לא מדריכה לקחת מעצבי פנים, אדריכלי תאורה ושמע, בלטות מקרמיקה או חרסינות יפות ומיוחדות.

יולי יואל אדלשטיין: התורה דואגת שיהיה מעקה, שהבית יהיה בטוח, שמבצרו של אדם לא יהיה, חס וחלילה, מקום אובדנו.

יולי יואל אדלשטיין: חכמינו למדו מכך שלא רק מעקה לבית הוא חשוב; כלל אמצעי הבטיחות ברחוב ובבית הם בסיס לחברה תקינה, המקדשת את החיים ומעריכה אותם.

יולי יואל אדלשטיין: תחום הבטיחות מוכר כיום כמקצוע בפני עצמו, מקצוע שהכללים בו נכתבו בדם והעוסקים בו מביטים כמה צעדים קדימה כדי למנוע את האסון העתידי.

יולי יואל אדלשטיין: משפחות רבות חבות את אושרן היומיומי לאותם קציני וקצינות בטיחות שבהקפדה על כללים נכונים הצליחו למנוע אסון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, עוד מעט יצאו גם הילדים של כולנו, ובני-נוער רבים, לחופשת הקיץ.

יולי יואל אדלשטיין: לצערנו, כמעט מדי שנה אנו שומעים על תאונות וכמעט-תאונות שנגרמות בשל ליקויים בטיחותיים וחוסר תשומת לב לכל הסכנות האורבות לילדינו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שהדיון הנוכחי כאן, במליאת הכנסת, בוועדות ובפורומים נוספים, יעלה את הנושא לסדר-היום הציבורי ויעורר תשומת לב ציבורית ללקיחת אחריות בטרם אסון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יש לנו כמה הצעות בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: הראשון – ראשון המציעים, כפי שאמרתי, הוא חבר הכנסת משה מזרחי.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב לכולם שר הכלכלה חבר הכנסת נפתלי בנט.

משה מזרחי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, גם על זה שאישרת לנו לקיים את היום המאוד-חשוב הזה, של בטיחות וגהות.

משה מזרחי: אני רוצה קודם כול לברך את מנכ"ל המוסד, דני, ואת החבורה הנפלאה, שעושה מעשי קודש, מאנשי המוסד לבטיחות ולגהות, שיושבים פה ומכבדים אותנו בנוכחותם.

משה מזרחי: אני רוצה להגיד לו תודה רבה, למנכ"ל הנמרץ, ולמוסד, שהובילו את הצורך בקיומו של היום המאוד-חשוב הזה, שמציינים אותו ברחבי העולם ב-28 באפריל כיום הבין-לאומי לבטיחות ולגהות, מנהלים ישיבות ממשלה ודיונים פרלמנטריים בוועדות הפרלמנטריות ומעלים סוגיות שנוגעות במשהו שנמצא קצת בצל, שלא תמיד עולה בעוצמה הראויה לו, גם במשכן הזה – תמיד כשזה נוגע באסונות כאלה ואחרים, ונדון פה בוועדות השונות רק כאשר קורית איזו תקרית.

משה מזרחי: זו הפעם הראשונה מאז כינונו של המוסד המאוד-חשוב הזה, מ-1954, עוד מימיה של גולדה מאיר כשרת העבודה, שמציבים את הסוגיה הזאת כאן במשכן הכנסת.

משה מזרחי: תודתי ותודת כל מי שעוסק בנושא נתונה לך.

משה מזרחי: כדי לסבר את האוזן בנושא המאוד-לא-צבעוני והאפרורי הזה, כמה נתונים: 60 הרוגים ו-2,000 נכים חדשים בשנה; 73,864 נפגעים מקבלי דמי פגיעה; יותר מ-2.5 מיליון ימי עבודה בשל אי-כושר; עלויות – 4 מיליארד שקל נזק ישיר, תשלום, ו-10 מיליארד שקל נזק עקיף.

משה מזרחי: אלה סכומים כבירים.

משה מזרחי: אבל הרי לא רק על הערך הכלכלי עומד פה הנושא, ולא רק הוא המרכז כאן, אלא המניעה והפגיעה בחיים, בנפש ובגוף, בביטחונו ובבטיחותו של האזרח.

משה מזרחי: זה ערך בסיסי, לא פחות מקודש מהערך הכלכלי, אם לא יותר ממנו, ואותו אנחנו צריכים להציב מול העיניים.

משה מזרחי: מדינה צריכה להיות אחראית לו.

משה מזרחי: אנחנו פה סופרים מספרים, אבל כל נפגע – אנחנו מדברים על נזקים עקיפים כמובן – כל נפגע מציין כאן רק מספר אחד, ואת כל המעטפת של משפחתו ומעגל חייו, סביבתו הקרובה – זה מלווה אותם לאורך שנים, וזה חתיכת מאסה כבדת משקל.

משה מזרחי: אדוני הזכיר את המקורות שלנו, שכבר אז דיברו על זה וחשבו על הסוגיה המאוד-חשובה הזאת, על המצווה ועל החבות שיש גם לפרט וגם לחברה להרחיק סיכונים שיכולים להוביל לנזק.

משה מזרחי: ציטטת: "ולא תשים דמים בביתך", "הִשָמר לך ושמֹר נפשך", וזה משהו שאנחנו צריכים לשים על לוח לבנו.

משה מזרחי: פה צריך להזכיר – ופה אני גם מודה לשר הכלכלה, שתחת חסותו גם נערך הכנס הזה, והוא השתתף בו כמובן, והוא מוביל את הצד הרגולטורי, של הפיקוח האכיפתי וכו', וזה עלה גם בוועדות – הוא היה בלתי מספק.

משה מזרחי: לפי מה שאנחנו יודעים, "זה מה שיש" – במירכאות – מול מאסה אדירה של אי-קיום של נוהלי הבטיחות, שמניב נזקים כבירים.

משה מזרחי: היכולת הזאת היא כמובן בלתי מספקת, ובפער נרחב.

משה מזרחי: מה שעלה בדיונים היום – ואני רוצה באמת לציין לשבח: בשש ועדות קיימו דיונים בנושאים שונים שקשורים ליום המאוד-חשוב הזה: בוועדת העבודה והרווחה, בוועדת הפנים, בוועדה לענייני עובדים זרים, בוועדת החינוך, בוועדת הכלכלה וגם בוועדה לזכויות הילד.

משה מזרחי: באמת יישר כוח שהרמתם את הדגל הזה, ובאמת נתתם לו ביטוי בפעילות בחתך מאוד רחב היום.

משה מזרחי: אני רק רוצה קצת להרחיב את הדיבור על לאן אנחנו הולכים מפה, כי מעבר ללשים את הזרקור על הנושא המאוד-חשוב ומציל חיים הזה, שנוגע במשהו מאוד רחב, שאנחנו חלשים בו – התחום של מניעה, שחוסכת לא רק במובן הכלכלי, אלא כמובן גם במובן של הצלת חיים וכו' וקיומם הראוי; כמו שאמר מנכ"ל הביטוח הלאומי, אנחנו נורא טובים בלשלם על הנזק ואנחנו נורא רעים בלהשקיע במניעה של הדברים האלה.

משה מזרחי: המוסד הזה, שהוא סטטוטורי אומנם, החקיקה שלו נחקקה בימים שבהם חזית גורמי הסיכון הייתה מאוד מצומצמת, והוא עוסק – וולונטרית – בנושאים של הסברה ומניעה שקשורים לַבטיחות והגהות – כן, המילה הזאת, וטוב עושה המכון הזה שהוא חותר, ואנחנו נסייע בידו, לשנות את המילה עתיקת היומין – שהיא גם ממקורותינו, דרך אגב, מי שלא יודע, אבל כדי שהיא תקבל תוקף מודרני, שאנשים יבינו למה הכוונה, ולחדש את היכולות המופלאות של המוסד הזה מול רצון טוב וחופשי של מעסיקים ומעבידים, מפעלים ומקומות עבודה.

משה מזרחי: והחזון של המוסד להרחיב את הפעילות לא רק בנישה התעסוקתית, אלא לכל מעגל החיים, ואין טוב מזה, כמו שהיום ציירה את זה אורלי מעמותת "בטרם", שנתנה דוגמה, מעבר לעובדה האיומה הזאת, שהיא מתארת את 500 הילדים שמגיעים בגלל תאונות לחדרי מיון כל יום, שזה נתון מזעזע, והיא נתנה דוגמה שבה זה צריך להתחיל, כשמדברים על מעגל החיים, מזה שההורה האחראי כבר בבית מלמד את הילד לשים את הקסדה על ראשו, למה זה חשוב, ושבלתה אי-אפשר לצאת ולרכוב על אופניים.

משה מזרחי: כאשר הוא מגיע למקום העבודה שלו וצריך לשים קסדה הוא כבר לא מזלזל, זה כבר בא אליו ומחנך.

משה מזרחי: ודבר נוסף שאנחנו גילינו ביום הזה, והוא אתגר שעומד לפנינו, ואנחנו ננסה כמובן להסדיר אותו, זה שהסתבר שהנתונים האלה, שאני מדבר עליהם – אני מבין שאני גולש קצת מהזמן, אז אני כבר מסיים – שהנתונים שאני מדבר עליהם הם כולם – המקום שסופג, כמובן, את התוצאות הרעות של האי-מניעה הרצויה, וזה המוסד לביטוח לאומי, ולמרבה התדהמה עוסקים במניעה, ואין מאגר מחקרי ונתונִי לאומי שמרכז מכל המקומות את הנתונים שמהם אתה יכול להפיק את הלקחים הרצויים ולכוון, מה שנקרא, את מוקדי המאמץ, כדי למזער את התרחבות התופעה.

משה מזרחי: לזה אנחנו ניתן יד.

משה מזרחי: יש גם דברים נוספים שעלו, שיחייבו אותנו אולי בשינויי חקיקה כדי לתמוך בעניין הזה.

משה מזרחי: למניעה יש חשיבות עצומה כמעט בכל תחום, כי כל מה שאתה מונע אתה חוסך לעתיד, באמת, בהיבטים שונים, בכל פרמטר שמודדים אותו, והמדינה שלנו צריכה לתת על זה את הדעת, ואני מאוד מקווה ששר הכלכלה ייתן גב לא רק לשינויים שנחוצים בתחום היקף הפעילות של המוסד החשוב הזה, אלא גם לדרבן את הקמת אותו מאגר שבלתו אי-אפשר באמת לפתוח את זה.

משה מזרחי: וקריאה אחרונה, כמובן להפוך את היום הזה, אדוני היושב-ראש, ליום קבוע בכנסת, כמו שנעשה בפרלמנטים אחרים, ולקרוא לממשלה גם לציין את זה ולשים את זה על שולחנה בעת היקבע מועד.

משה מזרחי: ותודה רבה לכם, אנשי המוסד לבטיחות ולגהות, אתם הסברתם לנו שאתם מגיעים ל-100,000 איש כל שנה; יישר כוח, תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת משה מזרחי.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי גם אנחנו מברכים יחד אתו את האורחים מן המוסד לבטיחות ולגהות, שעזרו בביצוע היום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, ותודה על אישור היום החשוב הזה.

דב חנין: אחד הדברים הטובים שקורים בכנסת זה שאנחנו מקבעים בלוח השנה שלנו ימים שמחייבים אותנו, כמערכת פרלמנטרית, להתייחס לסוגיות חברתיות חשובות, וכמעט בכל יום שלישי אנחנו מציינים יום שבעצם מאפשר לכנסת להתמקד – גם ברמה של דיונים בוועדות, גם ברמה של דיונים במליאה, ולעתים גם ברמה של חקיקה – בסוגיה שמעניינת או צריכה לעניין את הציבור בישראל.

דב חנין: אני חושב שזו מתכונת שבהחלט מוכיחה את עצמה.

דב חנין: וברכות לחבר הכנסת מזרחי, שיזם את הדיון החשוב הזה.

דב חנין: אני השתתפתי בכמה ועדות הבוקר, והדיונים שם היו בהחלט מלמדים.

דב חנין: ברכות כמובן גם לאורחים שלנו.

דב חנין: אבל עד כאן הברכות, אדוני היושב-ראש, כי התמונה שמצטיירת, תמונת הנתונים שמצטיירת בפנינו בדיונים, היא תמונה מדאיגה.

דב חנין: אם אנחנו משווים את שנת 2013 לשנת 2009, אנחנו רואים תמונה של עלייה במספר תאונות העבודה, ואנחנו מדברים על סדר גודל – המספר הכללי של תאונות העבודה, לא העלייה – המספר הכללי של תאונות העבודה הוא עשרות אלפים.

דב חנין: זאת אומרת, עשרות אלפי אזרחים במדינת ישראל נפגעו השנה בתאונות עבודה, ובשנת 2013 נפגעו יותר מאשר ב-2012 ויותר מאשר ב-2011, ובכל השנים האלה יותר מאשר ב-2009.

דב חנין: אם אנחנו מסתכלים על תחום שהוא תחום מועד לתאונות קשות במיוחד, בתאונות עבודה, תחום הבניין, שם התמונה של העלייה היא אפילו יותר קיצונית.

דב חנין: שם לא מדובר על עשרות אלפים, שם מדובר על אלפים, אבל מסדר גודל של 6,000 תאונות בשנה, קצת יותר מ-6,000, לסדר גודל של יותר מ-7,000 תאונות בשנה.

דב חנין: התמונה הזאת היא תמונה מדאיגה, ואני חושב שהיא תוצאה של מפגש של שתי מגמות: מגמה אחת היא אינטנסיפיקציה של ההעסקה; מעסיקים קשה יותר, רוצים להשיג רווחים בתנאים קשים, תנאים של תחרות, מעמיסים כנראה עומסים גדולים יותר על העובדים – זה צד אחד של המשוואה.

דב חנין: צד שני של המשוואה זה סטנדרטים מפגרים של טיפול חברתי והתמודדות חברתית עם הבעיה הזאת.

דב חנין: אנחנו, במהלך הדיונים של הבוקר, אדוני היושב-ראש, ניסינו להבין איפה החוליה החלשה, וגילינו – אני חושב שאני מסכם את התמונה, חבר הכנסת מזרחי, בצורה מדויקת – שכל החוליות הן חלשות; החוליה הראשונה החלשה מתחילה בהדרכה – לייצר הדרכה מספיק אפקטיבית בכל מקומות העבודה על מה הם הסטנדרטים הנכונים.

דב חנין: החוליה השנייה החלשה היא החוליה של הפיקוח.

דב חנין: מספר הפקחים מצומצם מאוד.

דב חנין: יש ויכוח בשאלה כמה פעמים בשנה מגיעים לפקח בכל מקום עבודה, אבל נניח שנלך למצב שבאמת אחת לחודש מגיעים לבקר בכל מקום עבודה, אז מה זה אומר לאותו מבוקר?

דב חנין: זה אומר שכל יתר הימים הם ימים בטוחים – הוא לא צריך להקפיד על הסטנדרטים, כי – הביקורת כבר הייתה אצלי.

דב חנין: ואחרי שאנחנו מדברים על חולשת הפיקוח אנחנו צריכים לראות גם את חולשת האכיפה, מספר התיקים שנפתחים, מספר כתבי-האישום שמוגשים, ובשורה התחתונה, כמובן, החולשה בענישה.

דב חנין: גם כאשר כבר נפתחים תיקים, גם כאשר הפיקוח כבר מצא, והאכיפה התבצעה, עדיין אנחנו רואים מעט עונשים, ועונשים מאוד מאוד קלים.

דב חנין: מה עושים?

דב חנין: אנחנו צריכים, אדוני היושב-ראש, לעשות שינוי, לטעמי, בשני כיוונים: כיוון אחד הוא כיוון של מדיניות – להבין שתאונות עבודה הן תאונות מיותרות – הן תאונות מיותרות.

דב חנין: אנחנו צריכים לשאוף למצב שאנשים עובדים בלי לעשות תאונות, ומדיניות כזאת מחייבת לחזק את כל החוליות, את ההדרכה ואת הפיקוח, את האכיפה ואת הענישה.

דב חנין: אבל גם – וגם זה, נדמה לי, עלה מהדיונים בוועדות – יש צורך ומקום לייצר מנגנונים חוקיים חדשים.

דב חנין: אני, למשל, הצעתי בדיון שהיה בוועדת העבודה והרווחה להעתיק לתחום דיני העבודה את המנגנון שאנחנו הכנסנו בתחום החקיקה הסביבתית, המנגנון של העיצומים המינהליים.

דב חנין: עיצומים מינהליים הם כלי שבעזרתו אפשר לפגוע קשות בכיסו של מי שעושה את הנזק, במקרה ההוא הנזק הסביבתי, פה במקרה שלנו הנזק לבטיחות, לפגוע קשות בכיס שלו, בהליך שהוא הרבה יותר פשוט לביצוע, הרבה יותר פשוט וקל ליישום מההליך הפלילי.

דב חנין: אנחנו לא מציעים לוותר על הכלים הפליליים, אבל אנחנו מציעים במקביל להם לייצר מנגנונים וכלים לפעולה יותר אפקטיבית ויותר מהירה.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, אני שב ומברך על היום הזה, ומקווה שבאמת בעקבות הדיונים שלנו אנחנו אכן נשכיל לייצר את הפתרונות הנכונים של המדיניות, את הפתרונות הנכונים של החקיקה, כדי שבשנה הבאה ביום הבטיחות נוכל לציין יחד התקדמות גדולה בתחום הזה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

אורי מקלב: חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חבר הכנסת עמרם מצנע.

אורי מקלב: לאחר מכן ישיב שר הכלכלה.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, מכובדי השר, אורחים, שארית האורחים שהיו אתנו ביום החשוב הזה, אני רוצה להתייחס לנושא מזווית אחרת ושונה.

עיסאווי פריג': גם קראתי היום בבוקר את ההחלטה והכוונה של משרד החינוך לשנות, פחות או יותר, סדרי עדיפויות, לאגם משאבים, כדי לתת יותר ליישובים המוחלשים, בעיקר ליישובים הערביים, יותר השקעה בחינוך.

עיסאווי פריג': יש מחשבה, אני מקווה שהמחשבה הזאת תצא לפועל.

עיסאווי פריג': אבל כשאני מתעמק, אני מגיע למוסד שאני חייב לו תודה, מוסד ה-OECD, שאנחנו מתיימרים להיות שם גבוה במדרג, במקום יפה.

עיסאווי פריג': בזכות ה-OECD הזה אנחנו מתחילים לפעמים לשנות את סדר העדיפויות, איך אנחנו מתברגים במקומות טובים.

עיסאווי פריג': אם אנחנו מוציאים את הערבים ואת החרדים, שהם הקבוצות החלשות, ומחברים את הנתונים, יוצא שאנחנו נמצאים במדד יחסית מקובל במערב מבחינת סולם ה-OECD.

עיסאווי פריג': אם כך, אין לנו בעיה.

עיסאווי פריג': אבל נכנס לנו המדד החדש, וזה משנה לנו את כל סדר העדיפויות.

עיסאווי פריג': כשאני מדבר על בטיחות, הבטיחות זה מושג – זה בטיחות בעבודה, בטיחות בכבישים, בטיחות בבית, בכביש, בכל מקום, אני לא יודע מאיפה להתחיל.

עיסאווי פריג': אני רוצה להתחיל במקרה אצלי בכפר-קאסם.

עיסאווי פריג': ביישוב כפר-קאסם, בכבישים יש בורות שנוצרים עם הזמן בגלל מי הגשם והשימוש בכביש.

עיסאווי פריג': זה לא נמצא בראש סדר העדיפויות של הרשויות.

עיסאווי פריג': אין כסף.

עיסאווי פריג': הבטיחות לא בסדר העדיפויות, הבור ממשיך להתקיים.

עיסאווי פריג': יום אחד, אחד מהרשות אצלנו אומר לי: עיסאווי, קיבלנו תביעה מתושב אורנית.

עיסאווי פריג': אני אומר לו: מה תושב אורנית, מה קורה?

עיסאווי פריג': הוא אומר לי: הגלגל שלו נפגע בגלל הבור בכביש.

עיסאווי פריג': אמרתי לו: איזה כיף שיהודים עוברים בכבישים אצלנו.

עיסאווי פריג': כשיהודים עוברים בכביש אנחנו נזכרים – הם תובעים ומקבלים; אצלנו, בגלל ההרכב החמולתי, וההרכב המיוחד ביישוב, יש חוסר נעימות להיכנס לזה.

עיסאווי פריג': הולכים לבית-הספר, בית-הספר דולף.

עיסאווי פריג': אני קיבלתי כספים ממשרד החינוך לבנות בית-ספר.

עיסאווי פריג': אחרי שנה יש דליפה.

עיסאווי פריג': הילדים, קר להם בחורף.

עיסאווי פריג': לא מתאים.

עיסאווי פריג': מה לעשות, הקבלן על הדרך היה חייב לקחת כמה עשרות, ויש מתווכים בדרך.

עיסאווי פריג': ממשיכים, נכנסים לבתים – הגז; הגז נמצא במקום שמסוגל לפוצץ את כל הבית, אין שום סטנדרטים של בטיחות.

עיסאווי פריג': שואלים, מה קורה?

עיסאווי פריג': לא, זה בסדר, אף אחד לא שואל.

עיסאווי פריג': הולכים לאנטנות: מקרי הסרטן ביישוב בשכונות מסוימות עולים על האחוז הקיים בארץ.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': אף אחד לא שם לב, זה בסדר, לא מעניין.

עיסאווי פריג': אז מכאן אני מגיע למסקנה: הולכים לרשות המקומית, רמת הבטיחות ירודה מאוד, בכל מה שהזכרתי, מה עושים?

עיסאווי פריג': אין לי כסף.

עיסאווי פריג': אין לי כסף.

עיסאווי פריג': יפה, בוא נחשוב יחד, אין כסף, אז מה עושים?

עיסאווי פריג': נכנסים למעגל ההתרמה של התושבים כדי לחפות ולייצר מצב.

עיסאווי פריג': מכאן אני מגיע לנקודה שאני רוצה לגעת בה.

עיסאווי פריג': חברים, האכיפה היא פתרון מאוד חשוב, אבל מאחר שהנפגעים בכל תאונות העבודה למיניהן באים ממקומות שלא בוערים בנו, האכיפה תהיה בהתאם.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם את זה הכי דוגרי שיכול להיות.

עיסאווי פריג': כשאין גינות, איפה הילדים ישחקו?

עיסאווי פריג': ישחקו ברחוב, ורמת הבטיחות בהתאם.

עיסאווי פריג': כשאין מדרכות בכביש, איפה הילדים ילכו?

עיסאווי פריג': ילכו על הכביש, אז ייפגעו בתאונות דרכים.

עיסאווי פריג': ולא פלא ש-70% מהילדים שנפגעו, גם בתאונות הדרכים, על-פי הנתונים של "אור ירוק", היו ערבים.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם – אין אכיפה, אין מספיק תקציבים, אין הכוונה, ואז המצב יימשך, כי על-פי הנתונים שאני מסתכל עליהם, בכל רמות התאונות – תאונות עבודה, תאונות דרכים, תאונות בכל הרמות – מי הנפגע?

עיסאווי פריג': חברתי שלי יחימוביץ הזכירה: 28 איש נפגעו בתאונות עבודה בשנת 2014, חוץ מהנכים וחוץ מכל זה.

עיסאווי פריג': אני קורא, האחוז שלהם, מי הם?

עיסאווי פריג': ערבים ועובדים זרים ברובם הגדול.

עיסאווי פריג': אז תהיה שתיקה.

עיסאווי פריג': כל עוד זה לא מדבר למקבלי ההחלטות ולעשירונים העליונים, השתיקה תמשיך להדהד.

עיסאווי פריג': רבותי, האדם זה הדבר היקר ביותר שיש לנו, בואו נשמור עליו.

עיסאווי פריג': לא משנה מאיפה הוא בא, לא משנה מיהו, הוא אדם.

עיסאווי פריג': תנו לאדם להוביל אותנו לנצח, ללא שום קשר לשייכות, למגזר ולמעמד סוציו-אקונומי זה או אחר.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: חבר הכנסת עמרם מצנע, בבקשה.

עמרם מצנע: מכובדי היושב בראש הישיבה, חברי חברי הכנסת, אורחים, גם ועדת החינוך, התרבות והספורט ערכה היום דיון בנושא הבטיחות, ואנחנו הגדרנו את סביבת בית-הספר, לאו דווקא בית-הספר, כנושא המחייב טיפול.

עמרם מצנע: בטיחות – לי יש הרגשה, מדי פעם, שאנחנו עוסקים בנושא הבטיחות כמו בדיבורים על הגשם בלונדון: מדברים, והשיירה עוברת.

עמרם מצנע: גם אני יכול בדיון הזה להביא מספרים וסטטיסטיקות.

עמרם מצנע: מספר שמשך מאוד את תשומת לבי היום בדיון, שהובא בפנינו, הוא שבכל שלוש דקות נפגע ילד.

עמרם מצנע: בכל שלוש דקות נפגע ילד.

עמרם מצנע: כל עוד אני מדבר, ייפגעו שני ילדים.

עמרם מצנע: אז אני לא רוצה לעסוק בסטטיסטיקות.

עמרם מצנע: אני רוצה לספר סיפור מסוים אחד ודרכו להגיע לעיקר.

עמרם מצנע: אני לא יודע כמה מכם קראו הבוקר ב"הארץ" את הכתבה שהכותרת שלה הייתה: "כשהילד שלי נשרף".

עמרם מצנע: כתבה לימור, אימא של יואב ויונתן, והסיפור הוא שב-26 במרס 2014, רק לא מזמן, צוין יום המדע, ובמסגרת הזאת התקיים בכיכר רבין אירוע גדול, ביוזמת משרד המדע, בחסות עיריית תל-אביב, אשר בו רשת "אורט" הציגה פיתוחים טכנולוגיים של תלמידיה.

עמרם מצנע: במסגרת הזאת הגיעה לימור עם שני ילדיה לאוהל שבתוכו הדגימו ילדים איזשהו מיצג.

עמרם מצנע: פרצה דלקה, ושני ילדיה נכוו, נכוו קשה.

עמרם מצנע: היא על זה כותבת היום בעיתון "הארץ".

עמרם מצנע: היא הייתה היום גם בוועדה.

עמרם מצנע: אני רוצה לומר לכם שמכל הדיונים ומכל העיסוק בנושא – וגם אני עוסק בבטיחות כבר הרבה שנים – לקחתי מאוד ללב גם את דבריה וגם את אשר כתבה, כי נדמה לי שבדברים שהיא כותבת ואומרת – כמובן, מעבר למציאות המשפחתית ולבעיה עם שני ילדים חמודים; ראיתי את התמונות שלהם לפני ואחרי – יש פה בעיה מרכזית אחת, והיא האחריות.

עמרם מצנע: הסמכות והאחריות.

עמרם מצנע: ואני רוצה לומר לכם שאין ויכוח על מי מוטלת האחריות – אם זה במרחב העירוני, אם זה במפעל, אם זה באתר הבנייה – על מי מוטלת האחריות.

עמרם מצנע: בסיפור המסוים הזה יש הרבה כתובות: יש העירייה, יש משרד המדע, יש רשת "אורט", יש לאחר מכן – בפעילות אחרי זה – מגן-דוד-אדום, שאמור היה לתת עזרה ראשונה בלוח זמנים סביר, יש משטרת ישראל, שצריכה לחקור, ויש היועץ המשפטי, או המשטרה, שצריך להחליט את מי מעמידים לדין.

עמרם מצנע: ומסתבר שהדברים האלה נופלים בין הכיסאות.

עמרם מצנע: ידידי חבר הכנסת חנין, כאשר יש הרבה חוליות חלשות, יש הרבה אחראים, ואין אף אחד אחראי.

עמרם מצנע: ואני אומר, כאן, מעל הבמה הזאת, שיש אחראים, וצריך לתבוע את המחיר מהאחראים, כי בסופו של דבר, בנושא הבטיחות האחריות תמיד נופלת על הארגון שאצלו, בגזרתו, תחת סמכותו, קרה מה שקרה.

עמרם מצנע: אין הצדקה לסיפורים על כך שאין תקציב, ואין כסף, ואין הצדקה בכך שהמשטרה עמוסה בחקירות רבות.

עמרם מצנע: אם אנחנו לא נעשה את הכול, אחרי שכבר קרה המקרה – מובן שעדיף לפני – לחקור, למצוא את האחראים ולהעמיד אותם לדין, לא נצליח לעולם לטפל בבעיה, כי אין לבעיה הזאת אלפי חוליות של אחריות; יש תמיד אחראי אחד.

עמרם מצנע: אני בא מבית-ספר שבו יש בהירות בסמכות ובאחריות – זה לא רק הצבא, אני מדבר גם על השלטון המקומי, שכן אין ויכוח מי אחראי לבטיחות בבית-ספר, מי אחראי לבטיחות בדרכים אל בית-הספר, מי אחראי במתקני המשחקים ברשות המקומית, וכן הלאה וכן הלאה וכן הלאה.

עמרם מצנע: ולסיכום אני רוצה לומר שלקחתי, ואני מתכוון לקחת, את המקרה הזה, של לימור, אימא של יואב ויונתן, לעשות עליו בוועדת החינוך תחקיר, להביא את כל הגורמים שאילו אחד מהם היה מממש את אחריותו הטרגדיה הזאת לא הייתה קורית, ולשמוע מה הם אומרים, איך הם מטפלים בנושא הזה, ולמה הם מתכוונים.

עמרם מצנע: היא כותבת בין השאר במאמר, שכשהיא ישבה ליד בנה בבית-החולים, אמר לה הבן: אימא, אני כועס, למה הם שרפו אותי?

עמרם מצנע: אני לא עשיתי להם כלום, רק התעניינתי.

עמרם מצנע: נכון שהם פושעים?

עמרם מצנע: אימא, נכון שהם יקבלו עונש?

עמרם מצנע: אנחנו צריכים לדאוג לזה.

עמרם מצנע: תודה.

אורי מקלב: בני כמה הילדים?

עמרם מצנע: בכיתה ג' וכיתה ד' נדמה לי.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני.

קריאה: תשע ושש.

אורי מקלב: תשע ושש.

אורי מקלב: נעבור לדברי התשובה של שר הכלכלה נפתלי בנט.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: לאחר מכן – עמדה נוספת, גנאים.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מאוד שמח שנושא הבטיחות הגיע לכנסת ישראל.

נפתלי בנט: בשבועות האחרונים יצא לי להשקיע לא מעט שעות במוסד לבטיחות ולגהות, בכל הפעילות בעניין, גם של משרד הכלכלה.

נפתלי בנט: אני גם מברך את חבר הכנסת מזרחי על היוזמה, ובאותה הזדמנות גם מודה לכל האנשים אצלי במשרד.

נפתלי בנט: כמה תובנות.

נפתלי בנט: נושא הבטיחות הוא קודם כול נושא יהודי ממדרגה ראשונה – ונשמרתם לנפשותיכם.

נפתלי בנט: גם – בתורה יש שלל מצוות שעוסקות – –

ראובן ריבלין: – – – מאוד.

נפתלי בנט: "ונשמרתם מאֹד לנפשֹתיכם", נכון.

ראובן ריבלין: הרב – – – אמר את זה.

נפתלי בנט: – – וגם יש לא מעט מצוות שהיהדות הביאה לעולם בתחום שמירת הבטיחות.

נפתלי בנט: צוינה פה סוגיית המעקה לגג.

נפתלי בנט: התובנות העיקריות שלי הן כאלה: אנחנו כולנו, בתור ילדים – אני לא הייתי מעז לקטוף רקפת.

נפתלי בנט: למה?

נפתלי בנט: כי גדלתי במערכת חינוך שהטמיעה בי כל כך עמוק שלא קוטפים פרחי בר.

נפתלי בנט: איכשהו מערכת החינוך הישראלית הצליחה הצלחה גדולה וראויה בעניין הזה.

נפתלי בנט: לכן – הכול מתחיל בחינוך.

נפתלי בנט: נושא הבטיחות חוצה תחומים.

נפתלי בנט: אומנם שר הכלכלה אחראי לתעסוקה, אבל יש בטיחות בדרכים, יש בטיחות בצבא.

נפתלי בנט: האדם הפרטי לא רואה את החיים לפי משרדי הממשלה, הוא רואה את החיים כמו שהחיים הם – מעורבבים.

נפתלי בנט: לכן אנחנו באמת צריכים להעמיד את נושא הבטיחות במקום מאוד גבוה.

נפתלי בנט: אני רואה פה גם נוער, בקהל, וגם לכם אני אומר: תשמרו על עצמכם; עוד מעט אתם גם תשמרו עלינו, בעזרת השם.

נפתלי בנט: זאת תובנה אחת, ולכן יצאנו לדרך, במוסד לבטיחות ולגהות, בתפיסה שנקראת בטיחות במעגל החיים, ולא רק בטיחות במובן המצומצם, בתעסוקה.

נפתלי בנט: הדבר השני שאנחנו מנסים להנחיל, גם באמצעות האכיפה וגם באמצעות ההסברה, זה האחריות של המנכ"ל.

נפתלי בנט: מנכ"ל חברה צריך להיות האבא של עובדי החברה.

נפתלי בנט: בכלל, אתם יודעים מה?

נפתלי בנט: לא רק בנושא בטיחות.

נפתלי בנט: מנכ"ל טוב של חברה דואג, אכפת לו.

נפתלי בנט: מצנע יודע את זה כמפקד מעולה; אתה דאגת לחיילים שלך קודם כול, עוד כמ"מ, וכך צריך להתנהל, מתוך דאגה עמוקה וכנה לכל החיים של החיילים: מה הבעיות בבית?

נפתלי בנט: יש בעיות כלכליות?

נפתלי בנט: אתה חולה?

נפתלי בנט: בד בבד עם הדאגה הכנה, דרישות והצבת רף מאוד גבוה בצד המבצעי.

נפתלי בנט: גם פה.

נפתלי בנט: אני מאמין בדרך הזאת לא רק בצבא, אלא גם בתעסוקה.

נפתלי בנט: זה בסדר גמור – מנכ"ל, ראוי שידרוש רף גבוה מאוד מעובדיו, אבל שידאג להם.

נפתלי בנט: האחריות היא לא של קצין הבטיחות או אחראי הבטיחות בחברה, האחריות היא של המנכ"ל.

נפתלי בנט: למה?

נפתלי בנט: כי זו הדרך הנכונה.

נפתלי בנט: אנחנו בתהליך שמנחיל את האחריות למנכ"לים גם בצד ההסברה וגם בצד האכיפתי.

נפתלי בנט: משפט אחרון, אני רק אגיד, יש הרבה לחצים על המוסד לבטיחות ולגהות, שלעתים אם הם רואים פגם, הם אחר כך ידווחו על זה.

נפתלי בנט: אנחנו מתנגדים לזה.

נפתלי בנט: המוסד לבטיחות ולגהות – שהיום עובר מהפכה יוצאת מן הכלל, בראשות המנכ"ל היחסית-חדש, דני חדד, שיושב שם – צריך להיות גוף הסברתי שהחברות רוצות לקבל ממנו את השירות.

נפתלי בנט: אם הם יחששו שאותו גוף ילך ו"ילשין" עליהם לאוכף, שזה אני, משרד הכלכלה, אז החברות יסתגרו, הן לא ייפתחו, הן לא באמת יחשפו את הבעיות וייקחו עצות.

נפתלי בנט: לכן אני חושב שהחומה הסינית הזאת, בין גוף ההסברה והחינוך לבין גוף האכיפה, ראויה שתישמר.

נפתלי בנט: אני רוצה לברך את כל העוסקים במלאכה, את החברים היקרים במוסד לבטיחות ולגהות – תודה רבה, אתם מצילים חיים.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני השר.

אורי מקלב: עמדה נוספת, של חבר הכנסת מסעוד גנאים, ולאחר מכן – עמדה נוספת של חבר הכנסת רובי ריבלין.

אורי מקלב: בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, נדמה לי שכולנו יודעים ומשוכנעים שאין חשוב יותר מחיי אדם.

מסעוד גנאים: אבל לצערי, באורח החיים שלנו אנחנו מתנהגים כאילו אנחנו דואגים לכל דבר חוץ מלדבר העיקרי הזה.

מסעוד גנאים: הכול עיקרי – כל האמצעים, כל השוליים, כל הדברים שלרווחתו של האדם, אולי – משחקים, רכבים, בתים – כולם חשובים יותר.

מסעוד גנאים: העיקר, שהוא חיים, הוא העדיפות האחרונה, לצערי הרב.

מסעוד גנאים: היום, אמר חבר הכנסת מצנע, נחשפנו לסטטיסטיקות של אגודת "בטרם", ואחרים, על היקף היפגעות הילדים – מצער מאוד – ועל המספר הגדול של הילדים הערבים הנפגעים, שהוא פי-שלושה, במיוחד אלה שנפגעים בחצר הבית או ברחוב, מרכב.

מסעוד גנאים: אני חושב שכדי להבטיח סביבה יותר בטוחה – הסביבה-היותר בטוחה ומרחב יותר בטוח הם תוצאה של חשיבה ומנטליות ששמה את הבטיחות, את האחריות לחיי אדם, בעדיפות ראשונה, ואני חושב שצריך להשקיע במישור הזה בכלל ובחברה הערבית בפרט.

מסעוד גנאים: תודה.

אורי מקלב: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

אורי מקלב: חבר הכנסת רובי ריבלין, בבקשה.

ראובן ריבלין: מכובדי סגן יושב-ראש הכנסת, כבוד השר, מילאתי תפקידים רבים בממלכתיות הישראלית, כחבר כנסת, כשר וכיושב-ראש הכנסת, אבל לא היה תפקיד שמילאתי – יותר מאשר ב"אל על", ובמקומות אחרים, כמו התפקיד שמילאתי ב-1983, כשמינו אותי להיות ראש המוסד לבטיחות ולגהות, ועל כך גאוותי.

ראובן ריבלין: אמרתי שאני מברך היום את חבר הכנסת משה מזרחי על כך שהוא לקח על עצמו דבר שהוא בבחינת מובן מאליו, אבל אף אחד לא שומע לו, ואם אנחנו לא מדגישים אותו מדי יום ביום אנחנו נתקלים במציאות קשה ביותר.

ראובן ריבלין: אני גם שמח היום שהמוסד אינו רק לבטיחות ולגהות ולתקנות שבהן מחייבים את המעסיקים לדאוג לעובדים בזמן עבודתם, אלא מדובר על בטיחות כמו שהיא – בטיחות בכל מקום שבו אנחנו מדברים: אם מדובר על הנוער, אם מדובר על העובדים, אם מדובר על הילדים ההולכים בדרך – ואשר אנחנו, כנציגי ציבור, כשליחי ציבור וכמחליטי ציבור, פעמים רבות מפקירים אותו על-ידי כך שאנחנו לא מאפשרים לו את ההליכה הברורה והבטוחה באותם מקומות ציבוריים שבהם אנחנו מטפלים.

ראובן ריבלין: לכן אני חשבתי שמאוד חשוב לי היום לברך את חבר הכנסת מזרחי ואת המוסד לבטיחות ולגהות, שבו – שיתפתי פעולה אתם כמעט חמש שנים.

ראובן ריבלין: אני זוכר עד כמה הייתה הקפדה והייתה התייחסות.

ראובן ריבלין: אני יודע שההתייחסות עצמה וההקפדה עצמה אינן מספיקות.

ראובן ריבלין: צריכים, כמו שאמר עמרם מצנע, לחנך, והחינוך הוא הכי חשוב; כאשר אנחנו יודעים שאסור לקטוף פרחים – איזה שדות נפלאים יש לנו.

ראובן ריבלין: כאשר אנחנו חושבים שהכול הפקרות, או בבחינת המלצה, פעמים רבות אנחנו נתקלים בתופעה נוראה – גם ברמה המעשית, לא רק העקרונית, לא רק החינוכית, לא רק הערכית, יש באמת תרומה ענקית לכלכלה הישראלית, אדוני השר, אם אנחנו היינו באמת תומכים באותו מוסד כדי שיגביר את המודעות בציבור, שהרי אנחנו יודעים עד כמה הביטוח הלאומי משלם כל שנה תשלומי יתר בגלל התרבות אנשים אשר הופכים נכים עקב עבודתם או עקב איזשהו כישלון בבטיחות האנשים.

ראובן ריבלין: היו ברוכים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: חבר הכנסת יצחק כהן, גם כן עמדה נוספת.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להעביר לכם קצת מההתרשמות שלי כאשר ביקרתי במוסד לבטיחות ולגהות בראשותו של ידידי דני חדד – ניצב בדימוס דני חדד.

ראובן ריבלין: נמצא אתנו כאן.

יצחק כהן: כן, אבל למה הוא נמצא בשובך יונים?

יצחק כהן: למה הוא לא פה?

ראובן ריבלין: מבחינת בטיחות, חשבו – – –

יצחק כהן: על כל פנים, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מה שראיתי שם – מאוד התפעלתי לראות כיצד קבוצת אנשים, במסירות נפש, באמת דואגת לבטיחותם ולבריאותם של עובדים, של ילדים, של מבוגרים, בסביבת עבודה או בסביבת לימודים, בכל מקום שרק יכולים לעזור, במסירות שלא ראיתי בשום מקום אחר.

יצחק כהן: וההצלחה הגדולה שלהם זה באין; כמה שאנחנו יודעים שיש פחות תאונות עבודה, אנחנו יודעים שהם הצליחו יותר, כך שהם נמדדים בהרבה הרבה אין: אין תאונות עבודה, אין תאונות מיותרות, ועל כך אני רוצה לברך אתכם, דני: יישר כוח, ואני רוצה לברך את משה מזרחי ואת כל החברים שהעלו את הנושא הזה.

יצחק כהן: עלו והצליחו.

יצחק כהן: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה לך, חבר הכנסת יצחק כהן.

אורי מקלב: המציעים מסתפקים בדברי התשובה ובדיונים שהיו בוועדות, או שאנחנו רוצים מעבר לזה לעשות?

אורי מקלב: אנחנו מסתפקים בדברי התשובה.

אורי מקלב: גם חבר הכנסת עמרם מצנע?

אורי מקלב: אנחנו מסתפקים.

אורי מקלב: אז אם כך אנחנו לא נסיים את הנושא לפני שגם נשלח – גם בשם השר, בטח – רפואה שלמה לשני הילדים שהזכיר חבר הכנסת עמרם מצנע, שאמם הופיעה היום בוועדה, שנפגעו לפני כמה ימים, או קצת יותר, בסיור או בביקור שהם ערכו בתערוכת מדע, או בהצגת מיצג של בית-ספר, וזה גם הציף את הנושא; כמה שהחשיפה וכמה שהעיסוק בנושא של בטיחות – בקרב ילדים בפרט, בנושא של בטיחות בעבודה, בנושא של בטיחות במרחב הציבורי בכלל – לפי הדברים שהוזכרו פה, שזה גם, דבר ראשון, כפי שהזכיר חבר הכנסת מצנע, אחריות, וגם מודעות ואכפתיות והחינוך – כולם יחד יכולים להביא שינוי, ואנחנו באמת תורמים את חלקנו לעניין.

אורי מקלב: אנחנו מסיימים את הנושא הזה ומודים לכל מי שעסק ותרם, בראשותו של חבר הכנסת מזרחי.

אורי מקלב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/545).

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: אנחנו עוברים להצעת חוק של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שמדברת על מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת הנפגע – הצעת חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה (תיקון מס' 3) (אי-גילוי חוות דעת מומחה), התשע"ד–2014, של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס וחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

אורי מקלב: בבקשה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אורי מקלב: קריאה ראשונה כמובן.

אורי מקלב: יש רשימת דוברים, אני אסגור אותה בעוד דקה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, הצעת החוק הזאת, ששותפה לה חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, בעצם באה להגן מפני פגיעה נוספת על מי שכבר נפגעה, וחשוב להגיד גם מי שכבר נפגע, שכן הצעת החוק מתייחסת לגברים ונשים כאחד שהיו קורבן לתקיפה מינית.

אורלי לוי אבקסיס: חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת הנפגע, התשס"ה–2004, מאפשר לבית-המשפט להטיל מגבלות שונות על עבריין מין, כמו הגבלה על מקום מגורים או עבודה, אם הוא שוכנע שיש צורך בהטלת הגבלות כאלה כדי למנוע גרימת נזק נפשי לנפגע העבירה.

אורלי לוי אבקסיס: סעיף 4 בחוק קובע שבית-המשפט רשאי למנות מומחה מטעמו אשר יחווה את דעתו בכתב על מצבו של נפגע העבירה.

אורלי לוי אבקסיס: חוות דעת כזאת, כמו שאתם יכולים לתאר לעצמכם, כוללת המון דברים מאוד אישיים, מאוד אינטימיים.

אורלי לוי אבקסיס: בחוות הדעת הזאת בעצם מנסים להסביר מדוע מפגש יומיומי בשכונה, במקום שנמצאת או נמצא נפגע העבירה, עם אותו עבריין שפגע וכבר נמצא נאשם בדין – אנחנו מדברים על פוגעים שכבר נאשמו, שכבר ישבו בבית-הכלא, וכעת, לפני שהם משוחררים, שמים להם מגבלות.

אורלי לוי אבקסיס: כדי לטעון להסרת המגבלה על חזרה לאותו מקום, לאותה סביבה של הנפגעת, יכול – והרבה פעמים משתמשים בזה סנגורים, כדי להגיד: אנחנו רוצים לעיין באותו חומר רגיש, באותו חומר שחוות הדעת על מצבה הנפשי הפסיכולוגי או מצבו הנפשי הפסיכולוגי של אותו של אותו נפגע עבירה.

אורלי לוי אבקסיס: השופט עמית נתן כבר את דעתו בנושא הזה ואמר שבחלק מהמקרים יש פה מניפולציה, כי בעצם הידיעה של הנפגע שעכשיו כל הקרביים שלו נמצאים בחוץ, ואותו עבריין מין שפגע והטיל בו – אם זה מום נפשי או גופני – – –

נסים זאב: – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני מבינה, חבר הכנסת נסים זאב, שזה לא לטעמך, אבל תקשיב, אולי יש פה דברים מסוימים שאתה תסכים להם, תאמין לי.

יצחק כהן: את לא שמעת אותו.

אורלי לוי אבקסיס: הוא אמר: די כבר, די כבר.

יצחק כהן: די עם העבריינים.

אורלי לוי אבקסיס: אה, אוקיי.

אורלי לוי אבקסיס: טוב.

אורלי לוי אבקסיס: טוב שיש אותך, שתסביר אותו, חבר הכנסת איציק כהן.

אורלי לוי אבקסיס: אז באמת, עצם הידיעה שהחומר הזה מגיע לידיו של העבריין – על הפגיעה, על היכולת שלה לקיים יחסים אינטימיים, על היכולת לקיים יחסים – לא רק עם בעלה, יחסים נורמליים של הורות, של תפקוד יומיומי שוטף – יש בו הרבה פעמים כדי למנוע מאותו נפגע עבירה לבקש את הזכות הזאת, בכלל לבקש את חוות דעת המומחה.

אורלי לוי אבקסיס: ועובדה, אלה גם דברים שהוצגו בוועדה, שזה מהווה חסם, ולכן לא מעט נשים מוותרות על הזכות הזאת, ובהתאם לכך גם לא מונעות את חזרתו של אותו עבריין, שיש לו השפעה יומיומית על התפקוד השוטף שלה, או שלו.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת לומר שהצעת החוק הזאת, שהיא בעצם פרי שיתוף פעולה עם איגוד מרכזי הסיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית, לדעתי מאוד מאזנת, כי אנחנו, יחד עם משרדי הממשלה השונים, גם ניסינו לומר שעדיין ההליך התקין של הגנה מפני דין כזה או אחר יישמר, גם אם מדובר בעבריין מורשע.

אורלי לוי אבקסיס: איך אנחנו מבטיחים את זה?

אורלי לוי אבקסיס: אותו סנגור – בית-המשפט יכול להחליט שהחומר הזה לא יבוא לידיעתו של העבריין, אבל לסנגור שלו – תכף, תקשיב, אני רואה אותך, חבר הכנסת מזרחי – – –

משה מזרחי: אני אגיד לך, כמו שראית בפעילות הסנגורים בזמן האחרון, לתת להם ביד חוות דעת ולהגיד להם: אל תמסרו לחשוד – זה קצת פרובלמטי, לא?

אורלי לוי אבקסיס: לכן, מה שעשינו – –

אורי מקלב: יש עונש, לכן יש עונש.

אורלי לוי אבקסיס: וטוב שאתה הצגת את הטענה הזאת.

אורי מקלב: יש עונש, הוספת עונש בתוך החוק.

אורלי לוי אבקסיס: – – אנחנו מכניסים פה סנקציה: והיה וגם – ואני רוצה להגיד לכם שהסנגוריה הציבורית אמרה: מה, אנחנו באים להטיל דופי בסנגורים?

אורלי לוי אבקסיס: אם ההוראה אומרת: אסור להעביר את החומר הלאה, הוא יכול לעיין בו, הוא יכול ללמוד אותו כדי להגן עד כמה שהוא מחויב על אותו עבריין, איך אתם יכולים להגיד שאם הוא לא יעשה, אז –?

אורלי לוי אבקסיס: בהצעת החוק הזאת יש את הסעיף הבא: "המגלה מידע מחוות דעת, או מעדות נוספות כאמור בסעיף קטן (ב)(1), שלא לצורך ההליך המשפטי שבקשר אליו הוא נמסר או בניגוד להחלטת בית-המשפט לפי סעיף קטן (ב)(4), דינו – מאסר שנה".

אורלי לוי אבקסיס: מי הם אותם אנשים?

אורלי לוי אבקסיס: הסנגורים.

אורלי לוי אבקסיס: הרי רק להם החומר הזה יהיה חשוף.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שיש פה איזון, ואני גם לא מסכימה עם הפרקליטות בנושא הזה.

אורלי לוי אבקסיס: למה, אם אנחנו, חברי הכנסת – תוציאו רגע את התעודה של זכויות חברי הכנסת; כתוב שם שיש לנו חסינות, שלא יפשפשו בדברים האישיים שלנו, לא יוכלו לבוא ולעשות לנו פשיטה על הבית, לא יוכלו לערוך אצלנו חיפושים מסוימים בלי לעבור הליך מסוים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בכל מה שקשור למכס, להעברות, לכניסה או יציאה מהארץ, כשמדובר במס אנחנו מחויבים לפתוח את המזוודות שלנו, אנחנו מחויבים להראות את מה שהגענו אתו מחוץ-לארץ או בכלל בכל מעברי מכס.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: האם מישהו חושב שחברי הכנסת רוצים להבריח?

אורלי לוי אבקסיס: האם מישהו בא ומטיל בהם – לא, צריך לקבוע את הגבולות.

אורלי לוי אבקסיס: אז אם אנחנו לא נפגעים מזה, קל וחומר הסנגורים.

אורלי לוי אבקסיס: יתרה מכך, טענה שהעלינו היא שאנחנו מגינים בעצם על הסנגורים, כי אנחנו קובעים את הגבולות.

אורלי לוי אבקסיס: ככה הם גם לא יהיו יכולים להיות נתונים ללחצים.

אורלי לוי אבקסיס: יֵדע אותו עבריין, אותו נאשם, שהסנגור שלו בעצם מסתכן בשנת מאסר; הוא גם לא יוכל להפעיל עליו את הלחץ, והוא יהיה פחות לחיץ.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו פה מגינים גם על הסנגורים, אבל בראש ובראשונה על נפגעי העבירה, כדי שהם באמת יוכלו להמשיך את חייהם גם אם העבריין משוחרר, כדי למנוע את החיכוך היומיומי, כדי למנוע את העניין הזה, שגם יהיה חשוף לחומרים הכל-כך אישיים, הכל-כך פרטיים ונפשיים, של אותה או אותו נפגע עבירה, ויש פה באמת איזשהו איזון.

אורלי לוי אבקסיס: מי שאין לו סנגור, ימנו לו סנגור ציבורי, והסנגור הזה יצטרך להיות בתוך המגבלות של החוק, מה מותר ומה אסור, וגם איזה חלקים מחוות הדעת יימסרו להם.

אורלי לוי אבקסיס: בית-המשפט יהיה אחראי לכך, ואנחנו סומכים על בית-המשפט.

אורלי לוי אבקסיס: דבר נוסף שהסכמנו עליו הוא שבעת הכנת הצעת החוק לקריאה שנייה ולקריאה שלישית תדון ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, בין היתר, בשאלה מי הם הגורמים שהסנגור רשאי להעביר אליהם מידע שקיבל לצורך ניהול ההליך המשפטי כאמור בהסדר המוצע – מי הם אותם אנשים.

אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות מומחה מטעמו – זו שאלה ל"צריך עיון" – כדי לבוא ולהגיד: לצורך ההליך ההוגן אנחנו מנסים להגיד שהנזק יצטמצם אם נעמוד במגבלות אחרות ולא במגבלות כאלה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו, שוב, נדון בזה בוועדת החוקה לקראת קריאה שנייה ושלישית, אבל אני חושבת שהאיזון פה הוא איזון מתבקש, והוא בהחלט מבורך, ואני מבקשת את תמיכתם בהצעת החוק.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורי מקלב: אוקיי, תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אורי מקלב: אנחנו עם הדוברים שביקשו לדבר – לא נמצאים.

נסים זאב: אני ביקשתי.

אורי מקלב: אנחנו כבר סגרנו את הרשימה, אדוני.

נסים זאב: יש רק חמישה חברי כנסת באולם – – –

יצחק כהן: עד שהוא רוצה לפרגן לאורלי?

אברהם מיכאלי: אנחנו סיכמנו עם אורלי: כל התיקונים – קריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: מאה אחוז.

אורי מקלב: אז אם סיכמתם, זה בסדר גמור.

אורי מקלב: אנחנו נעבור להצבעה.

אורי מקלב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה (תיקון מס' 3) (אי-גילוי חוות דעת מומחה), התשע"ד–2014.

אורי מקלב: קריאה ראשונה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

נסים זאב: סלח לי, למה?

נסים זאב: רציתי לדבר.

נסים זאב: לא הבנתי, אסור לדבר היום?

נסים זאב: אחד רק רוצה לדבר, לא הבנתי – – – הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה (תיקון מס' 3) (אי-גילוי חוות דעת מומחה), התשע"ד–2014, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אורי מקלב: רבותי, בעד – 14, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותחזור לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

אורי מקלב: רבותי, תודה רבה לכולם – אני מודיע שתם סדר-היום.

אורי מקלב: הישיבה הבאה תתקיים מחר, אם ירצה השם, יום רביעי, כ"א באייר תשע"ד, 21 במאי 2014, בשעה 11:00.

אורי מקלב: ישיבה זו נעולה.