ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 126, 2014-03-11 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ט' באדר ב' התשע"ד, 11 במרס 2014.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעת מזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון מס' 6), התשע"ד–2014, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: תשובת שר החינוך, חבר הכנסת שי פירון, על מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעה של חברי הכנסת אראל מרגלית ורות קלדרון בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: סכנת הסגירה של מפעל שנת השירות – שנת ההתנדבות של צעירים לפני גיוס.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה, כמדי יום שלישי, בהרמת יד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין קודם כול את חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת רינה פרנקל.

בועז טופורובסקי: מצטער, אדוני היושב-ראש, זה ייקח לי שתי דקות, כי בין התאריכים 18 בפברואר ו-11 במרס נהרגו 20 בני אדם בכבישים.

בועז טופורובסקי: ביום שלישי 18 בפברואר נהרג נהג רכב בן 60 בהתנגשות רכבו בעץ בכביש 90; ביום רביעי 19 בפברואר נהרג רוכב אופנוע בן 24 בהחלקת אופנועו בחיפה; באותו היום נהרג פעוט בן ארבע מפגיעת רכב פרטי סמוך לתל-שבע; באותו היום הייתה פטירה מאוחרת של נהג רכב בן 60, שנפגע בהתנגשות חזיתית בין שני רכבים ב-8 בפברואר בכביש 675.

בועז טופורובסקי: ביום ראשון 23 בפברואר נהרג הולך רגל בן 20 מפגיעת אוטובוס בכביש מס' 2; באותו היום נהרג נהג רכב בן 30 בהתהפכות רכבו בכביש 90; ביום שני 24 בפברואר נהרג פעוט בן ארבע מפגיעת רכב פרטי ביישוב אבו-רובייעה.

בועז טופורובסקי: עוד פעוט בן ארבע.

בועז טופורובסקי: ביום שלישי 25 בפברואר נהרגה פעוטה בת שלוש, תושבת הכפר פוריידיס, מפגיעת רכב.

בועז טופורובסקי: פעוטה נוספת.

בועז טופורובסקי: ביום שבת 1 במרס נהרג הולך רגל בן 25 מפגיעת רכב בכביש 6 סמוך למחלף שורק.

בועז טופורובסקי: ביום ראשון 2 במרס נהרג הולך רגל בן 70 מפגיעת רכב בכביש 458 באזור בנימין; באותו היום שוב נהרגה פעוטה בת ארבע, מהעיר רהט, מפגיעת רכב שבו נהג אחד מבני משפחתה.

בועז טופורובסקי: ביום שני 3 במרס מת מפצעיו גבר בן 64, תושב נצרת-עילית, שנפצע לילה קודם לכן בתאונת דרכים בין רכב פרטי לרכב משטרה בכביש 784 בכניסה לקיבוץ חנתון שבגליל התחתון.

בועז טופורובסקי: ביום חמישי 6 במרס נפטרה מפצעיה אישה אשר נפגעה קשה בבוקר אותו יום בתאונת דרכים בין משאית לרכב פרטי בכביש 71 בצומת בית-השיטה.

בועז טופורובסקי: ביום שבת 8 במרס נהרג צעיר בן 22, ומאוחר יותר נפטר מפצעיו נוסע נוסף בן 25, מתאונת דרכים שבה היו מעורבים שלושה כלי רכב ואשר התרחשה בכביש 60 במעבר מיתר שבנגב; באותו יום מת מפצעיו גבר בן 60 שנפצע קשה בתאונת דרכים שהתרחשה ב-28 בפברואר בין רכב פרטי לרכב מסחרי סמוך לצומת תל-מונד.

בועז טופורובסקי: ביום ראשון 9 במרס נהרג הולך רגל בן 54, תושב תמרה, מפגיעת משאית בכניסה הצפונית לעיר.

בועז טופורובסקי: באותו היום, מעיין כלפה בת השבע, תושבת מושב עלמה שבמועצה האזורית מרום-גליל, נדרסה למוות על-ידי אוטובוס הסעות ילדים שהוביל אותה בחזרה לביתה מבית-הספר.

בועז טופורובסקי: עדיין באותו היום, נפטרה מפצעיה הולכת רגל בת 30, אשר נדרסה באותו הבוקר על-ידי מונית ברחוב הצדיק מירושלים בבאר-שבע.

בועז טופורובסקי: היום, יום שלישי, 11 במרס, נהרג גבר בתאונת דרכים בין שני כלי רכב בכביש 57.

בועז טופורובסקי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בועז טופורובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כדרכנו מאחלים לך שפעם תקום ותגיד: אין לי על מה לדבר היום.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רינה פרנקל, ואחריה – חברת הכנסת יפעת קריב.

רינה פרנקל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם אני אדבר על דרכים, אבל בנושא אחר.

רינה פרנקל: כידוע, אני תושבת נהרייה.

רינה פרנקל: נהרייה נצורה, ולא מדובר חס וחלילה על מלחמה; מדובר על חיי שגרה, על חיי יום-יום.

רינה פרנקל: בנהרייה גרים כ-60,000 תושבים, ורובם עובדים מחוץ לעיר.

רינה פרנקל: אי-אפשר להגיע למקום העבודה או חזרה הביתה, לתושבים האלה.

רינה פרנקל: במקום – למשל מעכו, נסיעה יכולה לקחת עשר דקות – זה לוקח שעה ויותר, רק הנסיעה בכבישים.

רינה פרנקל: בשבוע שעבר סיירתי במפעל "שטראוס" שבאחיהוד.

רינה פרנקל: העובדים סיפרו לי שהם לא עושים שעות נוספות כי הם לא יכולים להגיע בשעות האלה הביתה.

רינה פרנקל: השעות מאוחרות והם פוחדים להיתקע בפקקים.

רינה פרנקל: אני חושבת שזו תופעה פשוט בלתי נסבלת, והתופעה הזאת קיימת בנהרייה ואין פתרון.

רינה פרנקל: ועוד יותר חמור מזה, בית-החולים נהרייה, שממוקם גם כן – אפשר להגיע רק בכביש 4 או בכביש 79 מהמזרח, בכביש 4 מהדרום – אי-אפשר להגיע אליו לא באמבולנסים ולא ברכבים פרטיים.

רינה פרנקל: אתם תגידו: יש רכבת.

רינה פרנקל: אבל הרכבת האחרונה מגיעה לנהרייה בשעה 22:00.

רינה פרנקל: אנחנו מעודדים אנשים לגור בצפון, לגור בפריפריה, ומעודדים את צעירי הצפון לא להגר למרכז; אבל איך אפשר לחיות בפריפריה אם אין נגישות, אם אין אפשרות להגיע הביתה או לנסוע בערב, לצעירים, לבלות, או להגיע למקומות עבודה?

רינה פרנקל: אני שוב פונה אל שר התחבורה בבקשה לפתור את הבעיה לכל תושבי נהרייה.

רינה פרנקל: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רינה פרנקל.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יפעת קריב, ואחריה – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יפעת קריב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום יציינו יותר מחצי מיליון תושבים אזרחי המדינה את יום המעשים הטובים של קבוצת "רוח טובה".

יפעת קריב: באמת רציתי להתייחס היום לנושא הזה של התרומה לקהילה ושל העזרה לזולת.

יפעת קריב: אני חושבת שבכל יום אפשר לעשות מעשה טוב ולתרום; הלוא זה חלק מהרוח של היהדות: "ואהבת לרעך כמוך", וחודש אדר, וחג הפורים.

יפעת קריב: אני חושבת שלציין היום את היום, זה משהו שגם אם היה יוצא מתוך הכנסת – ואמירה של מעשה טוב, עזרה לזולת, הלוא זה מאוד פשוט לעזור, אם זה לקשישים, ואם זה כמובן לניצולי שואה, ואם זה לחולים; העזרה יכולה להיות בדברים מאוד פשוטים וקטנים, ואני מאוד מקווה שכל אחד מאתנו ילמד לתת יותר ולעזור יותר, לא רק ביום המעשים הטובים.

יפעת קריב: אני אישית מתכוונת למצוא היום זמן ולצאת לעשות מעשה של עזרה לזולת, גם ביום העמוס הזה כאן.

יפעת קריב: ומהבית – בואו נקרא ליותר ויותר אנשים לבוא, לתרום, לעזור ולסייע.

יפעת קריב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת קריב.

יולי יואל אדלשטיין: אולי נעשה יום המעשים הטובים 365 ימים בשנה – יהיה טוב.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת רות קלדרון.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: חברי וחברותי, כמו שהבטחתי, בכל שבוע אנחנו נזכיר שעדיין אוכלוסיית אזור הדרום, המונה כמיליון תושבים – לא קיים שם מרכז שיקום אחד.

שולי מועלם-רפאלי: מטופלים מדרום הארץ שזקוקים לשירותי שיקום, ובהם חיילים שנפצעו במהלך שירותם הצבאי, מתאשפזים לשיקום באזורים אחרים, רחוקים מהבית ומהמשפחה.

שולי מועלם-רפאלי: תהליך השיקום, חברי וחברותי, הוא תהליך אינטנסיבי שכולל צוותים רב-תחומיים ששאיפתם המקצועית היא לעזור למטופלים עם בעיות תפקוד כגון ליקויים גופניים, נפשיים, חושיים וקוגניטיביים ולשפר את אופן התפקוד שלהם באופן משמעותי.

שולי מועלם-רפאלי: המטרה העיקרית של השיקום היא שהמטופלים יהיו מסוגלים לתפקד באופן עצמאי ולחזור בהדרגה לאיכות חיים מלאה.

שולי מועלם-רפאלי: רפואת שיקום מתמקדת בטיפול בתפקוד הלקוי כתוצאה ממחלה או מפציעה.

שולי מועלם-רפאלי: היא שמה דגש על צמצום המגבלה והנכות שנגרמו מהמחלה או מהטראומה, כגון שבץ, חבלה בחוט השדרה, שברים מורכבים, קטיעות, חבלות ראש בעקבות תאונות דרכים וחבלות אחרות.

שולי מועלם-רפאלי: המקצועות המעורבים בתהליך השיקום כוללים צוותים רפואיים, סיעודיים, פסיכותרפיה, ריפוי בעיסוק, קלינאי וקלינאיות תקשורת, פסיכולוגים, דיאטנים ועובדות סוציאליות.

שולי מועלם-רפאלי: על-פי הנתונים של משרד הבריאות, אף אחת מ-781 המיטות שמיועדות לשיקום במדינת ישראל עדיין לא נמצאת באזור הנגב.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רות קלדרון – בבקשה, גברתי.

רות קלדרון: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברות הכנסת, משפחת לוי, האורחים המכובדים שלנו, אני רוצה להטרים משהו לחוק הבא שאנחנו נצביע עליו היום, או נדון בו היום – השוויון בנטל – ולהביא סיפור מאוד קצר מהתלמוד הבבלי, מסכת קידושין – בעצם לא מתוך התלמוד אלא מרש"י על התלמוד.

רות קלדרון: מדובר בברוריה, אשתו של רבי מאיר, שפעם אחת לגלגה על שאמרו חכמים "נשים דעתן קלות הן עלייהו", ואמר לה הבעל שלה, רבי מאיר: "חייך" – בלשון שבועה – "סופך להודות לדבריהם, וציווה לאחד מתלמידיו לנסותה לדבר עבירה".

רות קלדרון: כלומר, רבי מאיר כל כך כעס, או קשה היה לו להכיל את המצב שאשתו ברוריה, בתו של רבי חנינא בן תרדיון, הייתה תלמידת חכמים – והיא אפילו מצוטטת במשנה שידעה הלכות רבות, מאות הלכות בעל-פה – הוא כל כך לא יכול לעמוד במעמד הזה, שהיא בסך הכול חייכה כשהם אמרו שנשים דעתן קלה, שהוא עושה לה ניסיון מאוד אכזרי, שהוא בעיני כישלון לרבי מאיר עצמו, ומצווה על תלמידו לפתות אותה לדבר עבירה: "והפציר בה ימים רבים עד שנתרצית".

רות קלדרון: דרך אגב, abuse זה דבר נורא לעשות, כמובן, לאשתך, אבל גם לתלמיד שלך; לגרום לו באופן מכוון לעשות חטא של אשת איש עם אשתך.

רות קלדרון: סיפור די נורא.

רות קלדרון: וכשנודע לה, לברוריה, שהאיש הצעיר הזה שמחזר אחריה, שהיא חשבה שהוא חבר נפש שלה ואהוב שלה, הוא בעצם המלכודת שהניח הבעל שלה רק כדי להוכיח שנשים דעתן קלה עליהן – כשנודע לה, חנקה עצמה, "וערק רבי מאיר מחמת כיסופא".

רות קלדרון: אני מאוד אוהבת את הסיום הזה של התלמוד.

רות קלדרון: התלמוד בעצמו אומר: רבי מאיר ערק מחמת הבושה שהוא עשה ניסיון נורא כזה לאשתו.

רות קלדרון: אני מקווה שהיום, בדיונים שלנו על השוויון בנטל, ואחרי שיחוקק השוויון בנטל, לא יהיה מקום יותר לבייש ככה אישה רק בגלל שחשקה נפשה בתורה.

רות קלדרון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת רות קלדרון.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, עם הקדמה תלמודית, אנחנו עוברים עכשיו אכן לחוק שוויון בנטל, אלא אם כן יש חברי כנסת שלא שמתי לב שהרימו יד לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא חושב שיש כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: שמתי לב שלא.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק שירות לאומי-אזרחי, התשע"ד–2014 [מס' מ/787; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' כ"ב, עמ' 3355; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: סיימנו נאומים בני דקה, ואנחנו עוברים להצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 19), התשע"ד–2014, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: תציג את הצעת החוק יושבת-ראש הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת החוק בעניין השוויון בנטל בשירות הצבאי, בשירות האזרחי ובשוק העבודה ולהסדרת מעמדם של תלמידי הישיבות, הלוא היא חברת הכנסת איילת שקד.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו באותה הזדמנות גם נשמע את הצגת הצעת החוק השנייה, שנדון בה מייד בדיון משולב: הצעת חוק שירות לאומי-אזרחי, התשע"ד–2014, גם כן ודאי לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת שקד תציג את שתי ההצעות ביחד ונקיים דיון משולב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

איילת שקד: תודה רבה.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, "בפרע פרעות בישראל בהתנדב עם ברכו ה'".

איילת שקד: אני מתכבדת להציג בפני הכנסת את הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 19), התשע"ד–2014, ואת הצעת חוק שירות לאומי-אזרחי, התשע"ד–2014, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

איילת שקד: הסדר דחיית השירות של בני הישיבות עובר כחוט השני בתולדותיה של מדינת ישראל וניצב היום פעם נוספת להכרעתו של בית זה.

איילת שקד: עם קום המדינה הורה דוד בן-גוריון, ראש הממשלה ושר הביטחון דאז, לדחות את גיוסם לצבא של מאות תלמידי ישיבות אשר תורתם אומנותם.

איילת שקד: הטעם למהלך היה רצון לשמור ולשמר את עולם התורה.

איילת שקד: ברבות השנים הורחב ההסדר, וכיום מכסת התלמידים מונה עשרות אלפים.

איילת שקד: במקור, הסדר דחיית השירות של בני הישיבות שאב את כוחו מסמכותו הכללית של שר הביטחון להוציא צווים פרטניים שמאפשרים, בין היתר, דחיית שירות ושחרור משירות למועמדים לגיוס.

איילת שקד: ואולם, עם הרחבת השימוש בסמכות זו של שר הביטחון החלו העתירות לבית-המשפט העליון כנגד הסדר דחיית השירות של בני הישיבות.

איילת שקד: בשנת 1999 נקבע על-ידי בית-המשפט העליון בפרשת רובינשטיין כי שר הביטחון נעדר הסמכות החוקית להעניק באופן קטגורי דחיית שירות מעין זו לבני הישיבות, וכפועל יוצא מכך יש לעגן את הסדר דחיית השירות בחקיקה ראשית.

איילת שקד: כך התגלגלה הסוגיה המורכבת לפתחה של כנסת ישראל.

איילת שקד: ב-2002 נתקבל בכנסת חוק דחיית שירות לתלמידי הישיבות שתורתם אומנותם, הידוע בשם חוק טל.

איילת שקד: ב-2006 עמד חוק טל לראשונה להכרעה בפני בג"ץ.

איילת שקד: בית-המשפט קבע בדעת רוב כי אומנם חוק זה פוגע קשות בכבוד האדם של בני קבוצת הרוב המחויבים בשירות צבאי, אך טרם ניתנה לחוק הזדמנות ראויה להגשים את מטרותיו, ולכן יש להמתין חמש שנים נוספות כדי לבחון אם פרק זה שינה באופן מהותי את התמונה.

איילת שקד: מקץ תקופה זו נדרש בית-המשפט העליון לגשת לעניין פעם נוספת.

איילת שקד: בפרשת רסלר, שהוכרעה בפברואר 2012, בית-המשפט פסק ברוב דעות כי אין באמצעים שנקבעו בחוק כדי להגשים את תכליותיו.

איילת שקד: לפיכך נקבע כי החוק אינו חוקתי, ועל כן הכנסת לא תוכל להאריכו במתכונתו הנוכחית, לאחר שתוקפו הסתיים ביום 1 באוגוסט 2012.

איילת שקד: במצב דברים זה התגלגלה הסוגיה פעם נוספת לפתחה של כנסת ישראל.

איילת שקד: על שולחן הכנסת הונחו שתי הצעות חוק ממשלתיות: האחת, הצעת חוק לתיקון חוק שירות ביטחון, והשנייה, הצעת חוק שירות אזרחי לתלמידי ישיבות, שגובשו על-ידי ועדת השרים בראשות השר יעקב פרי.

איילת שקד: לאחר שהכנסת אישרה את הצעת החוק בקריאה ראשונה, הוקמה בכנסת ועדה מיוחדת בראשותי, שהכינה את הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית.

איילת שקד: הוועדה דנה כשבעה חודשים בהצעת החוק, קיימה כ-50 דיונים, שמעה מומחים, ולאחר דיונים ממושכים ונרחבים נרקמו תיקון 19 לחוק שירות ביטחון והצעת חוק שירות לאומי-אזרחי המונחים לפניכם.

איילת שקד: שמה של הוועדה קצר ומאוד קליט ואלגנטי: הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת החוק בעניין השוויון בנטל בשירות הצבאי, בשירות האזרחי ובשוק העבודה ולהסדרת מעמדם של תלמידי הישיבות.

איילת שקד: בלי קשר לסרבול של שם הוועדה אין בי חיבה יתרה אליו, כיוון שהמילה "נטל", שבולטת בו כל כך, מחמיצה את העניין האמיתי.

איילת שקד: נכון, בעולמנו הציני והפוסט-מודרני לא נהוג לדבר על ציונות.

איילת שקד: אבל בעיני, המחשבה שליוותה אותי לאורך העבודה בוועדה היא שהשירות בצה"ל הוא זכות, זכות שמאפשרת לנו חיים חופשיים כאן, בארצנו, לאחר אלפיים שנה.

איילת שקד: לפני 800 שנה, בצנעא בתימן, בפס שבמרוקו, בוורמייזא שבצרפת ובוונציה שבאיטליה היהודים היו נטולי הגנה, חסרי ישע, ללא יכולת הגנה עצמית.

איילת שקד: היום במדינה היהודית יש צבא יהודי נפלא, צבא ההגנה לישראל; נפלה בחלקנו הזכות הנדירה שאבותינו לא זכו בה.

איילת שקד: אותה הזכות גם מאפשרת לעולם התורה במדינת ישראל להכיל את מספר לומדי התורה הגדול ביותר מאז ומעולם.

איילת שקד: החוקים העולים היום להצבעה משפיעים על ציבור רחב אשר חי כבר עשרות שנים במציאות מסוימת, מציאות אשר מקדשת את ערך לימוד התורה כערך עליון.

איילת שקד: שיקומו של עולם התורה, עולם המהווה את הנדבך המרכזי בהיסטוריה התרבותית של העם היהודי ואשר כמעט נחרב עד היסוד בשואה, התאפשר בין היתר בזכות דבקותו של הציבור החרדי בערך זה.

איילת שקד: אך כיום, לאחר 65 שנה, התרחב חלקו של ציבור זה באוכלוסייה, ובהתאם – התרחב חלקם של אלו שאינם בנויים להקדיש את כל חייהם ללימוד תורה.

איילת שקד: אלו מצאו את עצמם במציאות בלתי אפשרית, שבה מחד גיסא הם אינם מקדישים את כל עתותיהם לתורה, ומאידך גיסא הם אינם לומדים מקצוע ואינם יכולים להתפרנס בכבוד.

איילת שקד: בשנים האחרונות החלו גורמים שונים בחברה החרדית להבין את הבעייתיות שבמצב זה והחלו לפעול להקניית מקצוע לאלו שאינם לומדים להשמתם בשוק העבודה, ובתיאום עם הצבא – לגיוסם לצבא, למסגרות המתאימות לחייל החרדי.

איילת שקד: שינוי שכזה לא יכול להיעשות במחי יד; הוא חייב להתבצע בהדרגתיות ובתשומת לב, כמו גם באופן שיהיה ניתן ליישמו במציאות.

איילת שקד: מטרת החוקים העולים היום להצבעה, או מחר, היא לפתח ולהעצים את התהליכים הללו ולהביא לכך שלצד לומדי התורה נראה חרדים המפרנסים את עצמם ואת משפחותיהם בכבוד, אשר תורמים לכלל החברה בישראל בנטל התורה, נטל ההגנה ונטל העבודה; כי נטל הריבונות של העם היהודי בארץ-ישראל הוא נטל משולש, ואני מעדיפה להגדיר זאת כזכות: הזכות להגן, הזכות לעבוד והזכות ללמוד תורה.

איילת שקד: בתחילת עבודת הוועדה התעקשתי כי חברי הכנסת החרדים יהיו שותפים מלאים לדיונים בה.

איילת שקד: לשמחתי, הם ניאותו לבקשתי והביאו מרכיב חשוב לעיצוב החוק.

איילת שקד: יחד אתם ועם מנהיגי ציבור חרדים אחרים ניסחנו חוקים שעוצבו מתוך התחשבות מרבית בציבור החרדי ובאורח חייו.

איילת שקד: החוק מאפשר את המשך קיום עולם התורה במלוא עוזו ואת יציאתם לשירות ולעבודה של אלו שאינם לומדים.

איילת שקד: חוקים אלה יכולים להביא לפריחתו של הציבור החרדי.

איילת שקד: מי שטוען אחרת, או שאינו בקי בפרטי החוק או שהוא מבקש להציג מצג שווא, כיוון שהוא אינו רוצה באמת בשמירת עולם התורה ובקידום הציבור החרדי.

איילת שקד: חשוב להדגיש כי הצלחת החוק תלויה בשלושה גורמים: בראש ובראשונה בהנהגת הציבור החרדי.

איילת שקד: גדולי התורה וחברי הכנסת החרדים, הכול תלוי בכם.

איילת שקד: מספיק עם ההסתה ודברי הבלע.

איילת שקד: ראיתי שאתמול בכיכר השבת חבר הכנסת דרעי קרא לי בוגדת.

איילת שקד: חבר הכנסת דרעי, אתה קבעת שאיילת שקד בגדה בעולם התורה.

איילת שקד: באיזה עולם תורני בדיוק?

איילת שקד: ובשם איזה ערך יהודי השמצת אותי באופן האישי והמסית הזה?

איילת שקד: אתה, שאמרת לי שחשוב לך גיל 26, שזה הדבר הכי חשוב לך, והוועדה אישרה אותו, ברוב צביעות, ברוב צביעות הסתָ נגדי קבל עם ועדה.

איילת שקד: אתה חוצפן ואני מצפה שתתנצל.

איילת שקד: האם באמת אכפת לך מעם ישראל ומתורת ישראל?

דוד רותם: לא.

איילת שקד: אם באמת אכפת לך, תעודד את מי שלא לומד להתגייס ולתרום למדינה.

איילת שקד: כך תאפשר למי שלומד ללמוד.

איילת שקד: כמעט כל חברי הכנסת של ש"ס שירתו בצבא: אלי ישי שירת שלוש שנים, אמנון כהן שירת שלוש שנים, יצחק כהן שירת שלוש שנים, חבר הכנסת מיכאלי שירת שלוש שנים, דרעי שירת ארבעה חודשים.

איילת שקד: אבל למה הדור הצעיר לא משרת, ברובו?

איילת שקד: חרדים נלחמו במלחמת השחרור, במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום כיפור.

איילת שקד: אח של חבר הכנסת גפני נלחם בקרב סולטן-יעקוב; חבר הכנסת אורי מקלב קרוי על שם דודו שנפל במלחמת השחרור.

איילת שקד: אני מחזיקה מודעה מתש"ח של אגודת ישראל שקוראת לבחורים בני 17–25 להתגייס.

איילת שקד: הנוהל ב-30 השנים האחרונות שלא לשרת, כברירת מחדל, הוא פגום.

איילת שקד: אני סומכת על החברה החרדית שתשכיל להבין שהצלחת החוקים היא אינטרס מובהק שלה, ושתשתף פעולה ביישומם, לטובתה ולטובת כלל החברה הישראלית.

איילת שקד: אני מאמינה בחברה החרדית.

איילת שקד: הצלחת החוק תלויה גם בצה"ל ובשר הביטחון.

איילת שקד: הפעם, בניגוד לחוק טל, הצבא ישקיע בגיוס החרדים ויאפשר להם סביבת שירות מתאימה.

איילת שקד: ולבסוף, הצלחת החוק תלויה בשר הכלכלה נפתלי בנט, שכבר משקיע עשרות מיליונים של שקלים, וישקיע עוד מאות מיליונים, במרכזי תעסוקה והכשרה לציבור החרדי.

איילת שקד: אחת המטרות המרכזיות של החוק היא לעודד יציאה לעבודה של גברים חרדים.

איילת שקד: בשנות ה-70 85% מהגברים החרדים עבדו; עכשיו – 49%.

איילת שקד: אין סיבה שילדים חרדים יחיו בתנאי עוני ודלות.

איילת שקד: המדינה צריכה להשקיע כל מה שניתן כדי לעודדם להשתלב בעבודה.

איילת שקד: אני קוראת גם למעסיקים: העסיקו חרדים, השקיעו בהשמה ומיון של חרדים בשוק העבודה.

איילת שקד: בנימה אישית אני יכולה לספר שאחי, שמעסיק עשרות חרדים, אומר לי כל הזמן כמה הוא מרוצה.

איילת שקד: כששאלתי אותו אם הוא מרוצה, הוא אמר לי שהוא צריך להגיד תודה שהם עובדים אצלו, כי הם עובדים מסורים וחרוצים.

איילת שקד: אני חוזרת ומבקשת מהמעסיקים בישראל: העסיקו חרדים.

איילת שקד: ואעבור להסבר של הצעת החוק.

איילת שקד: הצעת החוק בנויה כתהליך דו-שלבי המבוסס על שתי תקופות: תקופת ההסתגלות ותקופת הקבע.

איילת שקד: אף שמדובר בשתי תקופות נפרדות יש לראות אותן כהסדר שהוא מקשה אחת.

איילת שקד: תקופת ההסתגלות אינה עומדת בפני עצמה, והיא משמשת כמעין תקופת הכשרה לתקופת הקבע.

איילת שקד: היא כוללת הסדרים ייחודיים שנועדו לשרת כמה תכליות, כפי שאפרט.

איילת שקד: במהלך תקופת ההסתגלות, שתימשך כשלוש שנים, עד יוני 2017, לא תוטל עדיין חובת גיוס, ושר הביטחון יוכל להמשיך ולדחות את שירותם של תלמידי הישיבות.

איילת שקד: תקופת ההסתגלות נועדה בעיקר לאפשר לחברה החרדית להסתגל בהדרגה לשינויים המוצעים בחוק ולהכיל אותם.

איילת שקד: שינויים אלו, שיבואו לידי ביטוי בתקופת הקבע, כוללים לראשונה קביעת יעדי גיוס הולכים וגדלים של הציבור החרדי, שמשמעות אי-עמידה בהם היא חובת גיוס והחלת הוראות חוק שירות ביטחון.

איילת שקד: גם בתקופת ההסתגלות ייקבעו יעדי גיוס הולכים וגדלים, והחברה החרדית יכולה לעמוד בהם, אף שבתקופה זו אין משמעות, למעט כלכלית, לאי-עמידה בהם; זאת, כדי לאפשר לחברה החרדית להסתגל לעקרון העמידה ביעדים.

איילת שקד: העיקרון העומד בבסיסה של תקופת ההסתגלות נובע אפוא מההכרה באתגרים שההצעה מציבה בפני החברה החרדית בתקופת הקבע ומרצון אמיתי להקל עליה בהתמודדותה עם אתגרים אלו.

איילת שקד: הסדר זה של תקופת ההסתגלות מבטא את התכלית של פתרון הדרגתי של סוגיית גיוסם של תלמידי הישיבה על יסוד הסכמה רחבה וללא כפייה, שהוכרה בפסיקת בית-המשפט העליון בעניין חוק טל.

איילת שקד: תכלית נוספת שניתן לה משקל רב בתקופת ההסתגלות היא הגברת ההשתתפות במעגל התעסוקה.

איילת שקד: שיעורי ההשתתפות של הציבור החרדי בשוק העבודה נמוכים באופן משמעותי ביחס לציבור הכללי.

איילת שקד: להגברת השתתפותו של הציבור החרדי בשוק העבודה תהיה השפעה חיובית על המשק, והציבור כולו יצא נשכר מכך.

איילת שקד: כדי לעודד את ההשתתפות בשוק העבודה מוצע בהצעת החוק לאפשר לכל תלמיד ישיבה שמלאו לו 22 שנים ביום תחילת החוק לקבל פטור משירות סדיר.

איילת שקד: משרד הכלכלה נערך ליישום הצעת החוק והקים מרכזי תעסוקה ייעודיים למגזר החרדי במטרה לסייע למקבלי הפטור להשתלב בשוק העבודה.

איילת שקד: קבוצה נוספת שנקבע לגביה הסדר מיוחד היא מי שמלאו להם 18 אך לא מלאו להם 22 שנים ביום תחילת החוק.

איילת שקד: לגבי קבוצה זו נקבע הסדר ביניים, המאזן בין תכלית הפתרון ההדרגתי, תכלית ההשתתפות במעגל התעסוקה ותכלית השוויון בנטל.

איילת שקד: אותם תלמידי ישיבה יוכלו לבקש את דחיית שירותם מדי שנה עד הגיעם לגיל 24, גיל הפטור.

איילת שקד: בהסדרים אלה של תקופת ההסתגלות הודגשו תכליות הפתרון ההדרגתי והשתתפות במעגל העבודה.

איילת שקד: עם זאת, כאחד הלקחים מהבעיות שהתעוררו ביישום חוק טל, ומאחר שתכליתה העיקרית של הצעת החוק היא שאיפה לשוויון וחלוקה בנטל – בעיני זכות השירות הצבאי בישראל – תקופת ההסתגלות מוגבלת לשלוש שנים.

איילת שקד: מייד בסיומה של תקופת ההסתגלות נכנסת תקופת הקבע, ב-1 ביולי 2017.

איילת שקד: בתקופה זו יהיה רשאי שר הביטחון להמשיך ולדחות את שירותם של מיועדים לשירות אשר עמדו בתנאי דחיית שירות הביטחון כל שנה עד הגיעם לגיל 21, ואם מלאו להם 21 במהלך שנת הגיוס – עד לסיומה.

איילת שקד: כהמשך ישיר לתקופת ההסתגלות ממשיכה הבחינה השנתית של העמידה ביעדי גיוס.

איילת שקד: ואולם, בתקופה זו, להבדיל מתקופת ההסתגלות, יעדי הגיוס הופכים להיות יעדים מחייבים, ועמידה או אי-עמידה בהם הופכת להיות משמעותית ומכרעת.

איילת שקד: משמעות הדבר היא שאי-עמידה ביעדי גיוס בתקופת הקבע תביא להחלת הוראות חוק שירות ביטחון על ציבור תלמידי הישיבות ובוגרי מוסדות החינוך החרדיים שהגיעו לגיל 21.

איילת שקד: בחינת העמידה ביעדים מתבצעת כך שבכל סוף שנת גיוס נשאלת השאלה לגבי מי שמלאו לו 21 באותה שנת גיוס, והאם הייתה עמידה ביעדי הגיוס.

איילת שקד: אם הייתה עמידה ביעדים, שר הביטחון יוכל להמשיך ולדחות את שירותם של המיועדים לשירות ביטחון מדי שנה עד הגיעם לגיל 26.

איילת שקד: לעומת זאת, אם לא הייתה עמידה ביעדי הגיוס מקרב תלמידי הישיבות ובוגרי מוסדות החינוך החרדיים החל משנת הגיוס שתחילתה ביולי 2016, על המיועדים לשירות ביטחון בני 21 ומעלה תחול החובה לשרת בשירות צבאי או בשירות אזרחי-לאומי.

איילת שקד: הצעת החוק קובעת כי די בשנה אחת שבה לא עמדו ביעדים כדי להחיל חובת גיוס.

איילת שקד: יש להדגיש כי הצעת החוק מבקשת לקבוע מנגנון חד-פעמי, המשקף איזון נוסף, שלפיו במהלך תקופה מסוימת ועד ליום 1 בינואר שאחרי תום שנת הגיוס שבה לא הושג יעד שנתי לא יוכל שר הביטחון להפעיל את סמכותו לעניין הקריאה לשירות סדיר או אזרחי.

איילת שקד: הרציונל הוא כי הסדר זה יאפשר לצעיר החרדי לבסס את זהותו בטרם יגויס לשירות סדיר ולשירות לאומי, וזאת בשל החשש בחברה החרדית שהשירות בגיל מוקדם יותר יסכן את הזהות החרדית ואת אורח החיים הייחודי של בני הקהילה החרדית, ואף יביא לפגיעה באיכות לימוד התורה.

איילת שקד: כך, בהסדר זה יש כיבוד של אורח חייה הייחודי של החברה החרדית מן הצד האחד, אך הוא בכל זאת מגביר את השתתפותם בזכות השירות הצבאי ומאפשר את שילובם של בני הישיבות בשוק העבודה לאחר השירות הצבאי.

איילת שקד: מתוך אותם רציונלים החליטה הוועדה לאפשר למי שמלאו 21 שנים שירות במסלול האזרחי-הלאומי.

איילת שקד: ואולם, מאחר שהשירות האזרחי, לתפיסת הוועדה, חייב להיות חלופה הולמת לשירות הצבאי, מוצע כי יתאפשר שירות במסגרת השירות האזרחי במתכונתו הנוכחית עד שנת 2019 בלבד.

איילת שקד: לאחר מכן תנאי להמשכת שירות במסלול זה הִנו העברת כובד המשקל לשירות אזרחי-ביטחוני – שירות בגופי מערכת הביטחון או באלה הקשורים לביטחון הפנים.

איילת שקד: בנוסף, כחלק מהאיזונים שמבקשת הצעת החוק לקבוע, ומתוך הכרה בחשיבות לימוד התורה בישיבות גם במצב הדברים שבו לא עמד ציבור לומדי הישיבות ובוגרי מוסדות החינוך החרדיים ביעדים, יוכלו כ-1,800 מתמידים הלומדים בישיבה להמשיך ולקבל דחיית שירות לתקופה שלא תעלה על שנה בכל פעם עד הגיעם לגיל 26 ומתן פטור בגיל זה.

איילת שקד: הנה כי כן, עיקרו של ההסדר בתקופת הקבע מתייחס ליישומו לראשונה של מרכיב הנוגע ליישומה של חובת שירות.

איילת שקד: זאת, בניגוד לחוק טל, שלא כלל כל מרכיב של עמידה ביעדים וחובת שירות, והעמיד אפשרויות בחירה כמעט בלתי מוגבלות לפני תלמידי הישיבות.

איילת שקד: הצעת החוק כוללת הסדר מפורט שתכליתו אמצעי פיקוח על יישומו, דבר שלא היה בעבר.

איילת שקד: בנוסף, הצעת החוק מסדירה את העברת המידע בין משרד החינוך, משרד הביטחון וצה"ל – דבר כל כך טריוויאלי שגם לא היה קיים עד היום – כך שיתרמו לפיקוח אפקטיבי על הלומדים בישיבות.

איילת שקד: במקביל להצעת החוק המתקנת את חוק שירות ביטחון מובאת לאישור הכנסת הצעת חוק שירות לאומי-אזרחי, הכוללת הסדר משלים המסדיר את השירות הלאומי-אזרחי שניתן יהיה לבצע.

איילת שקד: במסגרת חוק זה יעוגנו תפקידה של הרשות לשירות אזרחי, וכן כללים להכרה בגופים המפעילים.

איילת שקד: כמו כן יוארך משך השירות האזרחי בכ-50% ויתווספו מסלולי שירותי נוספים.

איילת שקד: במהלך דיוני הוועדה עיבתה הוועדה את השירות האזרחי-ביטחוני ויצקה בו תכנים נוספים.

איילת שקד: בין היתר, המשרתים בשירות אזרחי-ביטחוני יוכלו לשרת בשב"כ ובמוסד, ואלה מהם שישרתו במשטרה, בשב"ס, בכבאות ובמשטרה הירוקה יוכלו גם לקבל סמכויות, ובכך להפוך את שירותם למשמעותי יותר.

איילת שקד: הוועדה סברה כי בעתיד על השירות הלאומי-אזרחי להתבסס בעיקרו על שירות אזרחי-ביטחוני, ועל הממשלה להציג חלופה הולמת עד 30 ביוני 2019 לשירות אזרחי-ביטחוני משמעותי.

איילת שקד: בשורה נוספת שמביאה עמה הצעת החוק היא קיצור תקופת השירות לגברים.

איילת שקד: סוגיית קיצור השירות מצויה זה שנים על סדר-היום הציבורי.

איילת שקד: כבר בשנת 2005 המליצה ועדת בן-בסט על קיצור השירות, והמלצותיה אומצו על-ידי הממשלה בראשית 2006.

איילת שקד: עם זאת, בעקבות מלחמת לבנון השנייה נדחה יישום ההמלצות.

איילת שקד: בהצעת חוק זו מוצע לקצר את תקופת השירות לגברים בארבעה חודשים, כך שהחל מיולי 2015 תעמוד תקופת השירות לגברים על 32 חודשים.

איילת שקד: זוהי הפעם הראשונה זה כ-50 שנה שתקופת השירות לגברים מקוצרת.

איילת שקד: לקיצור השירות יתרונות רבים: בראש ובראשונה הוא יקל על צעירים בישראל, אך גם יביא לשילובם המוקדם בשוק העבודה, יסייע להתייעלות הצבא ויצמצם את העלויות הכרוכות בשירות הסדיר, וכל זאת תוך שמירה על מודל צבא העם.

איילת שקד: אדגיש כי הוועדה השתכנעה כי אף שמשמעות הקיצור היא צמצום כוח-האדם העומד לרשות צה"ל, אין בכך כדי לפגוע ביכולתו של צה"ל להגן על מדינת ישראל ועל אזרחיה.

איילת שקד: בנוסף, חיילים קרביים ישרתו ארבעה חודשים נוספים בתנאי קבע, וכך ישוחררו לאזרחות עם סכום כסף משמעותי.

איילת שקד: במקביל לקיצור שירות הגברים הוצע בהצעת החוק הממשלתית להאריך את משך השירות הסדיר לנשים מ-24 חודשים ל-28 חודשים, מטעמי שוויון וצורכי הצבא.

איילת שקד: ואולם, הוועדה החליטה – ואני חייבת להודות שהיא החליטה את זה פה-אחד – כי בשלב זה לא יוארך שירות הנשים.

איילת שקד: ניתן יהיה להאריך את תקופת שירותן של הנשים רק אם שר הביטחון יתקין תקנות שמבטיחות הליכי אבחון אחידים לגברים ולנשים והליכי מיון ושיבוץ שמבטיחים שוויון הזדמנויות.

איילת שקד: עם זאת, שר הביטחון יוכל להביא את התקנות האמורות לאישור ועדת החוץ והביטחון רק בין חודש יולי 2016 לחודש יוני 2019, ואם לא יביא את התקנות עד אז, לא יוארך שירות הנשים.

איילת שקד: במסגרת הצעת החוק מוסדר גם מסלול השירות בישיבות ההסדר.

איילת שקד: מסלול זה הוסדר בעבר במסגרת חוק טל אף שלא היה לו קשר ישיר לאותו חוק, וכעת מוצע לעגנו בחוק שירות ביטחון.

איילת שקד: מסלול השירות בישיבות ההסדר הוא שילוב של שירות צבאי פעיל ולימוד בישיבה.

איילת שקד: כך ניתן ביטוי לערך לימוד התורה לצד שירות צבאי משמעותי.

איילת שקד: בהקשר זה ראוי לציין גם את הקמתן של ישיבות הסדר חרדיות ראשונות בעת האחרונה.

איילת שקד: ישיבות אלה יכולות לשמש גשר שיקל את השתלבותם של חרדים בצה"ל, ויש לברך על כך.

איילת שקד: מסלול נוסף המעוגן בהצעת החוק הוא מסלול הישיבות הגבוהות הציוניות.

איילת שקד: עיקרו של מסלול הישיבות הגבוהות הציוניות הוא כי תלמידי אותן ישיבות יכולים לדחות את שירותם מדי שנה עד הגיעם לגיל 23, ומגיל 23 יוכלו 300 מהם לדחות את שירותם עד גיל 26.

איילת שקד: כך או אחרת מדובר במסלול גיוס שבסופו של דבר יתגייסו כל תלמידיהן של ישיבות אלה לצה"ל, ובהמשך יהיו חלק ממערך המילואים.

איילת שקד: הוועדה סברה כי כך נוצר איזון ראוי בין ערך לימוד התורה לבין ערך חובת השירות.

איילת שקד: לסיכום, הצעת החוק המונחת לפניכם מבקשת לעגן הסדר השואף לחלוקה שוויונית יותר של ההשתתפות בשירות הצבאי ובשוק העבודה מצד אחד, אך מכיר בזכותה של החברה החרדית לשמר את אורח החיים הייחודי שלה מצד שני.

איילת שקד: אין כאן מקסם שווא של שוויון, כי אם צמצום האי-שוויון.

איילת שקד: אני גאה לעמוד בראש הוועדה ומבקשת להודות לחבריה, אשר באו כל אחד מעולמו הערכי כדי להתמודד עם אחת מסוגיות הליבה שלנו כחברה, ועשו עבודה רצינית ביותר לאורך חודשים רבים כדי להביא חוקים שיסייעו לנו לצעוד קדימה.

איילת שקד: אני רוצה להודות באופן אישי ומיוחד לחברי הכנסת עפר שלח, אלעזר שטרן ועמר בר-לב, שלא החסירו אף ישיבה אחת ועבדו ברצינות, ביסודיות, ביצירתיות ועם ראש פתוח כדי לאפשר חוק ישים, שמכיר בחשיבות לימוד התורה מחד גיסא ומעודד יציאה לשוק העבודה ולצבא מאידך גיסא.

איילת שקד: עפר ואלעזר, גם אם לפעמים רבנו, התווכחנו ולא הסכמנו, אני חושבת שעשינו חוק שכולנו יכולים להיות מאוד גאים בו.

איילת שקד: לחבר הכנסת צחי הנגבי ורוברט אילטוב, שלא החסירו אף הצבעה; לחבר הכנסת גפני, פרוש ואטיאס, שלימדו את כל חברי הוועדה על האתוס החרדי ועל אורח החיים החרדי ועיצבו את החוק בהתאם לזה.

איילת שקד: בנוסף, אבקש להודות לייעוץ המשפטי של הוועדה, ובראש ובראשונה למירי פרנקל-שור, היועצת המשפטית, ולאילת, לעידו וליפתח, שעשו לילות כימים כדי לפתור את כל הבעיות המשפטיות הסבוכות שהעלה ניסוח החוקים הללו, וללאה ולאסף, מנהלי הוועדה, אשר היו זמינים בכל שעה כדי לסייע לנו בעבודתנו.

איילת שקד: אני רוצה להודות לנציגי משרדי הממשלה אשר הגיעו לכל הדיונים ועזרו לנו לגבש הצעה ישימה ומאוזנת: לנציגי משרד הביטחון, משרד המשפטים, משרד האוצר, משרד הכלכלה, המשרד לביטחון הפנים ומשרד החינוך.

איילת שקד: אני רוצה להודות לתת-אלוף גדי אגמון, שהיה נוכח בכל הדיונים וייצג את עמדת הצבא, ולשר-שלום ג'רבי, העומד בראש מינהלת השירות האזרחי.

איילת שקד: האחריות עכשיו עוברת אליכם.

איילת שקד: אחרונים חביבים – עוזרי טל ויכין, שכרעו תחת הנטל.

איילת שקד: אני מקווה ומאמינה כי החוקים שעליהם נצביע היום יפעלו את פעולתם ויובילו לחברה ישראלית טובה, מתקדמת ומאוחדת יותר.

איילת שקד: אני קוראת מכאן להנהגת הציבור החרדי להנמיך להבות, ולמגזרים האחרים במדינה לפעול לאחדות השורות, כפי שכתוב בספר יחזקאל: "הנה אני לקח את בני ישראל מבין הגוים אשר הלכו שם, וקבצתי אתם מסביב, והבאתי אותם אל אדמתם – – – ולא יהיו עוד לשני גוים, ולא יחצו עוד לשתי ממלכות".

איילת שקד: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת איילת שקד.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדיון בהצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 19).

יוני שטבון: אני רק רוצה להזכיר: יש פה רשימת דוברים סדורה ומחולקת גם לפי זמנים, שבסופה תהיה הפסקה, ומחר ב-10:00 תתקיים ההצבעה בנושא.

יוני שטבון: ראשון הדוברים – חבר הכנסת עפר שלח, חבר הוועדה, ממפלגת יש עתיד.

יוני שטבון: 18 דקות, בבקשה.

עפר שלח: תודה.

עפר שלח: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ב-21 בפברואר 2012 פסק בג"ץ שאין לחדש את חוק טל.

עפר שלח: בכך באו אל קצן עשר שנים מיותרות, שבהן כמעט הוכפל מספרם של המתחמקים משירות בחסדי תורתו-אומנותו, מכ-37,000 ביום שבו נחקק החוק ליותר מ-64,000 ביום שבוטל.

עפר שלח: בימיו הארוכים מדי והרעים מדי של החוק כיהנו ארבע ממשלות, שלושה ראשי ממשלה וארבעה שרי ביטחון, וכולם נמנעו מלשלוח ידם אל היורה הרותחת של גיוס החרדים.

עפר שלח: עד היום.

עפר שלח: שאלת השתלבותו של הציבור החרדי בחיי הכלל – בצבא, בשוק העבודה ובחברה – הפכה בשני העשורים האחרונים לסוגיה קריטית.

עפר שלח: במציאות שבה אחד מכל שבעה מועמדים לשירות ביטחון זוכה לדחיית שירות מטעמי תורתו-אומנותו, ואחד מכל שלושה ילדים יהודים בני שש נכנס השנה למערכת החינוך החרדית, במציאות הזאת פתרון לסוגיית הגיוס הוא הרבה יותר מאשר חוק טכני העוסק בהתייצבות לשירות ביטחון.

עפר שלח: קוראים לזה "שוויון בנטל"; אני מעדיף לדבר על שותפות בחיים הישראליים.

עפר שלח: זה מה שאנחנו מבקשים להסדיר כאן.

עפר שלח: ההסדר החדש המובא היום בפניכם, חברי הכנסת, אינו מושלם.

עפר שלח: אין הסדר מושלם כשבאים לגעת במורסה שב-65 שנים של הזנחה הפכה מהסדר פוליטי זניח לכמה מאות בני תורה לפצצה המאיימת על האפשרות לשמר את צבא העם, את מודל הקיום של הכלכלה הישראלית, ומעל הכול – את הרקמה האנושית של החברה שלנו.

עפר שלח: צריך לומר ביושר: האשמה מונחת בראש ובראשונה לפתחה של המערכת הפוליטית.

עפר שלח: היא ששימרה, מתוך פחד וחשבון, את האפליה בגיוס ואת הקשר המגונה בין אי-שירות בצבא לבין חיי עוני ועבודה לא חוקית.

עפר שלח: ההסדר אינו מושלם, אבל יש בו כל מה שהיה חסר בחוק טל ובניסיונות האחרים, שכשלו כולם: אומץ, שיקול דעת, החלטיות, ובעיקר נחישות לבצע.

עפר שלח: חוק טל כשל בעיקר בגלל חטאיה של הרשות המבצעת.

עפר שלח: בניסוח החוק הזה ובהסדרים הנלווים לו עשינו הכול כדי שהפעם היא לא תוכל לחמוק מביצוע – והציבור החרדי לא יוכל לחמוק חזרה אל המקום המסוגר שיוצר המצב הנוכחי, שלא בטובתו שלא בטובת החברה בישראל.

עפר שלח: בפסק-הדין שביטל את חוק טל ציירו שופטי בית-המשפט העליון את קלסתרו של הפתרון הראוי.

עפר שלח: את קווי המתאר שלו סרטטה הנשיאה דאז השופטת דורית בייניש במילים אלה, המתארות כל מה שלא היה בחוק טל וצריך להיות בהסדר החדש: "חוק דחיית השירות אינו כולל אמות מידה למתן פטור משירות צבאי, ואין בו יעדים לגיוס לצבא או להצטרפות לשירות האזרחי.

עפר שלח: אין בחוק מסגרות ביניים לבחינת התקדמות היישום של החוק ואין בו כל אמצעי פיקוח על יישומו.

עפר שלח: אף אין בחוק קביעה המחייבת שירות משמעותי – מכל סוג שהוא – לכול".

עפר שלח: ובהמשך אומרת השופטת בייניש: "על הכנסת יהא לגבש הסדר חדש, שיכול שיתבסס על המסגרת שהוקמה כחלק מחוק דחיית השירות, אך מתחשב בקביעותינו בפסק-דין זה.

עפר שלח: בכלל זה על הכנסת ליתן דעתה על הפגמים עליהם הצבענו, הנובעים, בין היתר, מכך שהחוק אינו כולל כל אמות מידה, קריטריונים ויעדים לביצועו, וכן מכך שהחוק אינו כולל מרכיב כלשהו של חובת שירות".

עפר שלח: כל אלה ועוד תוקנו בחוק שאנחנו מביאים לפניכם היום ובהחלטת הממשלה הנלווית לו, שכבר התקבלה.

עפר שלח: יש בהם יעדים מספריים מדויקים לשלוש השנים הבאות, הן לשירות צבאי, הן לשירות אזרחי; יש תמריצים חיוביים ושליליים לעמידה ביעדי הגיוס, ייסוד מערכת פיקוח חסרת תקדים הכוללת אחריות אישית פלילית להצהרות שקר, וחובת דיווח בפני הממשלה והכנסת.

עפר שלח: ומעל הכול, יש קביעה ראשונה מסוגה שבתום תקופת ההסתגלות הציבור החרדי יצטרך להתייצב לגיוס במספרים ראויים, או שתחול עליו חובת גיוס כללית ללא שיקול דעת ואפשרות להתחמק.

עפר שלח: מה שזכה לכינוי "סנקציות פליליות" אינו אלא אמירה פשוטה: בשלב הביניים המתחייב מגודל העיוות שבאנו לתקן יזכה הציבור החרדי להנחות והקלות.

עפר שלח: אם לא יעמוד בהן, נקבע לראשונה שכל ההסדרים המיוחדים עמו יפקעו, ותחול עליו אותה חובה החלה על הציבור הכללי.

עפר שלח: בכך יתמלאו דבריו של השופט רובינשטיין על חוק טל כשאמר: "על הפתרון להיות רדיקלי בהרבה הפעם – – – מובן כי אחת האפשרויות היא – – – שלאחר גיל מסוים, נאמר 21 או 22, כתום שלוש או ארבע שנות ישיבה גבוהה, יתגייסו הכול, למעט מספר מוסכם שיוסכם על-פי מדדים שייקבעו, ואשר יביא בחשבון את צורכי עולם התורה והמשכיותו לצד צורכי המדינה – – – ההסדר צריך להיות מותאם ומכוון למציאות, ולהתבסס פחות על ציפיות ותקוות לשינויים חברתיים עתידיים".

עפר שלח: עד כאן דברי השופט רובינשטיין.

עפר שלח: זהו כמעט אחד לאחד מצב הקבע שיוסד בחוק שלפנינו.

עפר שלח: כל אחד מאתנו היה רוצה שוויון מלא ועכשיו, אבל מחוקקים אינם עוסקים במשאלות לב אלא במציאות; אותה מציאות שהשופטת עדנה ארבל הגדירה באותו פסק-דין במילים: "יש להכיר בכך שאת הפגיעה בשוויון לא ניתן לרפא באופן מיידי.

עפר שלח: הדרך הקצרה והמבטיחה ביותר להגיע לשוויון המיוחל היא דרך שנראית כרגע ארוכה וקשה".

עפר שלח: וזה מה שאנחנו עושים כאן:

עפר שלח: יוצאים לדרך, בפעם הראשונה ברצינות ומתוך מחויבות מלאה.

עפר שלח: הסייגים שהחוק הזה שם מבטיחים באופן חסר תקדים שכל ממשלה עתידית תהיה מחויבת להמשיך וללכת בה.

עפר שלח: שמעתי ביקורת רבה על החוק מספסלי האופוזיציה הריקים כאן.

עפר שלח: אני לא מתפלא כמובן על חברי הכנסת החרדים, גם לא על סיעת מרצ, שתומכת ברעיון האוטופי שלפיו כל אחד יבחר אם הוא רוצה לשרת או לא.

עפר שלח: אבל נדמה לי שמחברי הכנסת של מפלגת העבודה מתבקשת קצת פחות וירטואוזיות של שכחה, קצת פחות פליק-פלאקים של ייפוי המציאות.

עפר שלח: כי זה מה שמספרות העובדות: עשר שנים עמד חוק טל בשיממונו.

עפר שלח: הסיבה העיקרית לכך שהוא יבש ומת, כבר אמרנו, הייתה אי-ביצוע.

עפר שלח: בפסק-הדין שביטל את החוק אמרה זאת השופטת בייניש במילים נחרצות: "הבעיה העיקרית בחוק אינה אך תוצאה של הכשלים ביישומו – – – כל עוד החוק אינו קובע אמות מידה או יעדים לביצועו, הגשמת התכליות נתונה לחסדי הרשות המבצעת".

עפר שלח: היא "יכולה לנקוט פעולות נמרצות ליישומו, להקצות משאבים ליישום חלקים מסוימים של החוק בלבד או לתמרץ באמצעים שונים את הגורמים המופקדים על כך ליישם את החוק.

עפר שלח: באותה מידה יכולה הרשות המבצעת לבחור בדרך של חוסר מעש ולהפוך את החוק לאות מתה".

עפר שלח: לא לגייס, לא להקדיש מאמצים ומשאבים, להתחמק מיישומו של חוק ולהניח לבעיה הלאומית לתפוח לממדים מפלצתיים – אלה מחדליה הקשים ומעשיה הרעים של הרשות המבצעת, ובראשה מערכת הביטחון, בעשר השנים של חוק טל, שבהן כאמור כמעט הוכפל מספרם של המתחמקים משירות בחסדי תורתו-אומנותו.

עפר שלח: ובשש מעשר השנים האלה, חברי חברי הכנסת, שר הביטחון, האיש שבחר בדרך של חוסר מעש והפך את החוק לאות מתה, היה יושב-ראש מפלגת העבודה.

עפר שלח: זה היה אצלם בידיים, הם פחדו לעשות, ועכשיו הם מתיימרים לבקר.

עפר שלח: יושב-ראש האופוזיציה יצחק הרצוג היה חבר בוועדת טל, שניסחה חוק ללא אמות מידה ומנגנוני יישום.

עפר שלח: היום יש לו מה לומר על שוויוניות וצדק.

עפר שלח: הוא היה שר בממשלות שבהן בנימין בן-אליעזר, עמיר פרץ ואהוד ברק היו שרי ביטחון, תלו לייבוש את חוק טל – הצמחוני כשלעצמו – ושכחו אותו על החבל.

עפר שלח: אם השוויון – והתוצאות ההרסניות של השתמטות החרדים משירות ועבודה – היה באמת יקר ללבו וללב חבריו למפלגה, הם היו יכולים לעשות או לתבוע מעשה.

עפר שלח: אבל הם לא עשו, כי מי רוצה להסתכסך עם החרדים ולהרוס לעצמו את אשליית השווא שהנה, עוד מעט הם יעזבו את נתניהו וישיבו את השלטון לבעליו החוקיים בעיני עצמם?

עפר שלח: הם בחרו בחנופה ובמחדל, ועכשיו הם מתיימרים לבקר.

עפר שלח: הנה עוד עובדות: פעמיים קיבלה ממשלת ישראל החלטה לקיצור שירות הגברים בצה"ל – צעד מתבקש מבחינת השוויון וחיוני לעדכון השירות הצבאי ולכלכלה הישראלית: פעם ראשונה ב-2006, פעם שנייה עם אימוץ דוח ברודט ב-2007.

עפר שלח: מי היו שרי הביטחון שקיבלו לאחריותם את מימוש ההחלטה החיונית הזאת?

עפר שלח: ניחשתם נכון, אנשי מפלגת העבודה.

עפר שלח: מה הם עשו?

עפר שלח: ניחשתם, כלום.

עפר שלח: היום זה קורה.

עפר שלח: בפעם הראשונה בתולדות המדינה אנחנו הופכים לחוק את קיצור השירות בארבעה חודשים.

עפר שלח: מיולי 2015 השירות יהיה שוויוני יותר, נכון יותר, יעיל יותר.

עפר שלח: גם זה היה אצלם בידיים, גם את זה הם פחדו לעשות, ועכשיו הם מתיימרים לבקר.

עפר שלח: הצביעות הזאת, הטבילה במי רטוריקה קדושים עם שרץ המוסר הכפול ביד, ריחפה באוויר גם בדיוני ועדת שקד.

עפר שלח: נציג מפלגת העבודה לא הצביע בעד חובת הגיוס בטענה שנוסח מרוכך יותר, חביב יותר לחרדים שאותו הציע, לא התקבל.

עפר שלח: אותה יד גם הייתה זו שמנעה את קיבועו בחוק של היעד הקובע – 5,200 מתגייסים חרדים בשנת הגיוס 2016–2017.

עפר שלח: כשם שהיום היא מתחמקת מהצבעה באמתלה של הגנה על הדמוקרטיה, כך במהלך תהליך החקיקה של הסעיפים החיוניים ביותר בחוק מצאה מפלגת העבודה דרך להתחמק, לקרוץ, לברוח מהכרעה.

עפר שלח: כמעט כולם נחקקו בסופו של דבר, אבל יושב-ראש האופוזיציה יכול להגיד לדרעי ולליצמן שידו לא הייתה במעל, כי מי רוצה להסתכסך עם החרדים?

עפר שלח: מי רוצה להרוס לעצמו את אשליית השווא שהנה עוד מעט הם יעזבו את נתניהו וישיבו את השלטון לבעליו החוקיים בעיני עצמם?

עפר שלח: זה היה אצלם בידיים, הם בחרו בחנופה ובמחדל, ועכשיו הם מתיימרים לבקר את מי שנחלץ לתקן את התוצאות ההרסניות של ההשתמטות שלהם ממעשה.

עפר שלח: השינוי הגדול בחוק הזה אינו מסתיים בשערי הבקו"ם.

עפר שלח: כאקט ראשון, חסר תקדים בהיקפו, כל צעיר חרדי מעל גיל 22 שלא יבחר בשירות צבאי או אזרחי יקבל בחודשים הקרובים פטור משירות ויוכל לבתק את הקשר הגורדי בין עבודה חוקית וכניסה לשירות בצבא.

עפר שלח: האוצר יעביר חצי מיליארד שקלים בחמש השנים הבאות לצורך המוגדר של תעסוקת חרדים כדי ששיעור המועסקים בקרב הגברים החרדים יטפס מהמקום הבלתי-נסבל שבו הוא מצוי היום, מעט יותר מ-40%, ויפעיל מנוע צמיחה חיוני למשק.

עפר שלח: השופטת ארבל היטיבה להגדיר זאת באותו פסק-דין: "ככל שתתרחב השתלבותם של בני הקהילה החרדית בשוק התעסוקה והכול ייווכחו, כך התקווה, כי ניתן יהיה לשלבם בחברה הכללית ללא פגיעה בצביונה המיוחד של הקהילה, קל יהיה יותר להגביר את הדרישה להשתלבות בני הקהילה במסגרות של צבא ושירות אזרחי משמעותי יותר – – – לפיכך, איני סבורה שיש להירתע בשלב זה מלהסתפק בדרישה לשירות צבאי ואזרחי מקוצר יחסית ומהפטור הניתן לגילאים מסוימים משירות סדיר המאפשר יציאה לעבודה".

עפר שלח: זה בדיוק מה שאנחנו עושים היום, ומתוך אותו חזון: ככל שהציבור החרדי יראה יותר גברים עובדים בעבודה חוקית ומפרנסת היטב, ובמקביל מספר כפול של לובשי מדים בתוך שלוש שנים, כך ימהרו החומות ליפול; כך נתקרב אל הרגע שבו להיות חרדי לא יזוהה עוד עם אי-נשיאה בנטל השירות והכלכלה, וכך יתקרב היום שבו חרדים וחילונים יוכלו לחיות יחד, איש על-פי תרבותו ובלי לפגוע באורח חייו של האחר, אבל כמה שיותר מאתנו תחת אתוס משותף של אזרחות ומימושו בפועל.

עפר שלח: אלה עיקריו של החוק כפי שנוסחו ביותר משנה של דיון בממשלה ובכנסת.

עפר שלח: איש לא הגניב אותו באישון לילה אל שולחן החקיקה.

עפר שלח: הוא נוסח במהלך של דיון ציבורי ופרלמנטרי נרחב.

עפר שלח: כולכם, חברי חברי הכנסת, יודעים היטב שרק מעטים חשבו שאכן הוא יוצג כאן בנוסח זה.

עפר שלח: אבל אנחנו, שעיצבנו אותו בתוך שפע האילוצים והלחצים, ידענו שמי שנחוש, מי שריאלי, מי שאינו מאבד קשר עין עם המטרה גם בתוך הסערה, אכן יגיע.

עפר שלח: וכאן, לסיום, אני רוצה לפנות אל חברי הכנסת החרדים, שאינם כאן, אבל עם רבים מהם היה לי שיח ער במהלך עיצוב החוק הזה: אני יודע, היו מי שהבטיחו לכם חוק אחר – בלי חובת גיוס, בלי יעדים של ממש, משהו שאפשר למסמס כמו את חוק טל או להרוג באבו כמו את ועדת פלסנר.

עפר שלח: זה לא קרה, כי לא נתנו לזה לקרות.

עפר שלח: ניסיונותיכם לשנות אותו עלו בתוהו.

עפר שלח: אבל מרגע ההצבעה כל זה יהיה מאחורינו, ואתם תישארו עם האחריות הכבדה לגורלו של הציבור שאתם מייצגים.

עפר שלח: רטוריקה של איומים, כפי ששמענו לא אחת, עלולה לגרום לכך שכל מה שהתחייבתם למנוע אכן יקרה בסופו של דבר.

עפר שלח: זה הזמן להישיר מבט אל המציאות, להבין שעוצבה באופן המאפשר להשיג את יעדי החוק בלי לגרום לקרע ולקחת אחריות.

עפר שלח: זה הזמן לחצות את הגשר לעבר אתוס ישראלי משותף, מחבר ולא מפלג, שבו כל אדם חי על-פי תרבותו, אבל מתוך הכרה ומימוש של החובה המאחדת את כולנו.

עפר שלח: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת עפר שלח.

יוני שטבון: חבר הכנסת השר נפתלי בנט, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת דני דנון, סגן שר הביטחון.

יוני שטבון: בבקשה.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש לנו בדור הזה זכות שלא הייתה לסב-סבי ולסבי-סבינו, לא בגלות בבל כששרו "על נהרות בבל", לא אחרי חורבן בית שני בגולה, בטולדו בספרד, במקנס במרוקו, באלכסנדריה שבמצרים, בבגדאד, בקונסטנטינופול, בתקופת מסעות הצלב שדרסו קהילות בגולה, בשפיירא, ורמייזא, מגנצא.

נפתלי בנט: היינו חסרי ישע.

נפתלי בנט: אלפיים שנה דרך סבא של סבא שלי, אלפיים שנה חיכיתי להיות לוחם בצבא ההגנה לישראל, ואנחנו בדור הזה יכולים.

נפתלי בנט: דוד המלך נקרא "עדינו העצני" כי הוא היה עדין בעת לימוד התורה וחזק בעת מלחמה.

נפתלי בנט: לאורך כל התקופה התורה היא ששמרה עלינו כעם יהודי.

נפתלי בנט: בלי התורה לא היינו; בלי התורה לא נהיה.

נפתלי בנט: אחי החרדים – אתם לא פה כרגע – גם שירות צבאי הוא מצווה, מצווה גדולה.

נפתלי בנט: יש פה הזדמנות היסטורית.

נפתלי בנט: מעטים הרגעים בתולדות כנסת ישראל עם משמעות כל כך גדולה כמו העברת החוק הזה.

נפתלי בנט: אנחנו ממש נוכחים כולנו ברגעים היסטוריים, אחד מקווי פרשת המים בתולדות המדינה שלנו.

נפתלי בנט: אפשר היה לעמוד בצד, אפשר היה להיות פסיביים, אבל החלטנו להיכנס לזירה, והזירה היא קשה.

נפתלי בנט: ופה אני פונה בעיקר ליושבת-ראש הוועדה: חברת הכנסת איילת שקד, נכנסת לזירה, השר יעקב פרי, חבר הכנסת עפר שלח, והזירה לא הייתה קלה.

נפתלי בנט: ככה זה כשלוקחים אחריות.

נפתלי בנט: הרבה יותר קל ללכת לאולם אחר ולהיות ברוגז מאשר להיכנס לזירה, להפשיל שרוולים ולפתור פה בעיות אמיתיות של מדינת ישראל.

נפתלי בנט: אני גאה להיות בממשלה שהפשילה שרוולים ונכנסה לזירה.

נפתלי בנט: נכון, כולנו חבולים-משהו, אבל בסוף עשינו את הדבר הנכון למען עתיד מדינת ישראל.

נפתלי בנט: ומשפט אחרון.

נפתלי בנט: מרגע העברת החוק נכנסים לפאזה חדשה, וזאת הפאזה הדרמטית שבאבחה אחת תשחרר ותאפשר לרבבות חרדים מייד להיכנס לשוק העבודה.

נפתלי בנט: אנחנו לא חיכינו, לא חיכינו להעברת החוק.

נפתלי בנט: פתחנו בכל רחבי הארץ מרכזי הכוון תעסוקה לחרדים: באשדוד, בחיפה, בבני-ברק, בירושלים עכשיו.

נפתלי בנט: אנחנו פותחים גם במודיעין-עילית, בביתר-עילית.

נפתלי בנט: פתחנו מוקד טלפוני 5181* – אפשר להתקשר עכשיו; אתר אינטרנט.

נפתלי בנט: ידנו מושטת לעבר החרדים.

נפתלי בנט: אנחנו רוצים אתכם.

נפתלי בנט: אנחנו רוצים אתכם במעגל התעסוקה, אנחנו רוצים אתכם במעגל השירות.

נפתלי בנט: אנחנו מחכים, אנחנו מעמידים כלים חסרי תקדים לטובת הכשרה שלכם.

נפתלי בנט: בגדול, העקרונות הם מאוד פשוטים: מי שרוצה הכשרה, המדינה תספק לו הכשרה מקצועית בת שנה על חשבון מדינת ישראל; דבר שכמעט אין לו תקדים בתולדות המדינה.

נפתלי בנט: זאת הזדמנות לאותו בחור שלא רוצה ללמוד תורה, או לא בנוי לזה.

נפתלי בנט: אני לא מדבר על לומדי תורה שאנחנו מעוניינים שימשיכו ללמוד תורה.

נפתלי בנט: כל הזמן העיקרון היה: מי שלומד תורה – ילמד, מי שלא – יצא לעבוד, וזה יתממש ממש עכשיו.

נפתלי בנט: ואני קורא למעסיקים הישראלים: אל תהיו פראיירים, תעסיקו חרדים.

נפתלי בנט: לא כי אתם עושים טובה למישהו אחר, כי אתם עושים טובה לעצמכם.

נפתלי בנט: לקחת את עוצמת הכישרון שיש בחברה החרדית ולהכניס לתוך החברות שלכם, זה הדבר הכי כדאי.

נפתלי בנט: אנחנו היום עושים היסטוריה.

נפתלי בנט: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת נפתלי בנט, שר הכלכלה.

יוני שטבון: חבר הכנסת אלעזר שטרן, מפלגת התנועה, ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

יוני שטבון: חבר הכנסת אלעזר שטרן, יש לך 18 דקות, עשינו הארכה, ולחברת הכנסת עליזה לביא – עשר דקות.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתי השרים, עמיתי חברי הכנסת, יש כאלה שיגידו גם היום: "דור הולך ודור בא והארץ לעולם עמדת", מה שהיה הוא שיהיה ומה שנעשה הוא שייעשה ואין כל חדש תחת השמש.

אלעזר שטרן: ואני חושב שיש חדש.

אלעזר שטרן: ואני חושב שהיום, על המרכיבים השונים של החוק הזה אולי נכון יותר לצטט את מה שנאמר בפרק ג' במסכת אבות: "כל שחוכמתו מרובה ממעשיו, למה הוא דומה?

אלעזר שטרן: לאילן שענפיו מרובין ושורשיו מועטין והרוח באה ועוקרתו והופכתו על פניו.

אלעזר שטרן: וכל שמעשיו מרובין מחוכמתו, למה הוא דומה?

אלעזר שטרן: לאילן שענפיו מועטין ושורשיו מרובין: אפילו כל הרוחות שבעולם באות ונושבות בו, אין מזיזים אותו ממקומו".

אלעזר שטרן: החוק הזה על מרכיביו השונים בא לשלב את אחינו החרדים בעולם העשייה של החברה הישראלית.

אלעזר שטרן: יש מי שקרא לו "עולם הנטל", אבל בשורה התחתונה זו כניסה מתחת לאלונקה של המסע הכבד, על מרכיביו השונים, של החברה הישראלית.

אלעזר שטרן: אבל יש פה אולי עוד משהו לומר לחברה החרדית קודם: כן, יכול להיות שהיו לכם ענפים מרובים, אבל בשנים האחרונות המעשים חסרו, ומכאן – גם המשמעות של יציבותו של אותו עץ, אפילו שלכם; אפילו של החברה החרדית; אפילו של חברה שעומס ענפיה כבד על גודל השורשים של העשייה, של הפרנסה, של הביטחון.

אלעזר שטרן: אני חושב שהחוק הזה הוא בעיקר, קודם כול, בשורה ליציבותו של אותו עץ, ליציבותה של החברה הישראלית.

אלעזר שטרן: נכון, זה לא פשוט, זה לא מחר בבוקר; זה לא כל מה שאנחנו חשבנו עליו, אולי כשהיינו קצת ילדים, צעירים יותר, שמחר בבוקר אומרים לחרדים להתגייס, או לכל המשתמטים האחרים בחברה הישראלית – וגם כאלה ישנם רבים מדי – והם באים.

אלעזר שטרן: אני חושב שהחוק הזה והוועדה הזאת – או אולי קודם גם הצעת החוק הממשלתית, שבראש הוועדה שהכינה אותה עמד השר פרי – הצעת הוועדה שלנו, שבראשה עמדה חברת הכנסת איילת שקד עם עפר, עמר והחברים האחרים שהזכירו פה, שתרומתם הייתה רבה מאוד, שצלחה מים סוערים מאוד – לפחות אני יכול להגיד, היא לא משאת נפשי.

אלעזר שטרן: אני חושב שאולי לא משאת נפש לא רק שלי, אבל בשורה התחתונה אני חושב שזה יום בשורה.

אלעזר שטרן: אני, כשכתבתי מאמר, ספר על הרעיון הזה, קראתי לו, הכותרת: "חרדים לגורלם, חרדים לגורלנו".

אלעזר שטרן: יש כאלה שמעדיפים לפרש את זה: שילכו החרדים לגורלם בגלל שאנחנו חרדים לגורלנו.

אלעזר שטרן: אני חושב שאנחנו חרדים לגורלם של אחינו החרדים כיוון שהחרדים הם חלק מגורלנו, ואני חושב שהחוק הזה נותן למושג הזה של שותפות הגורל את המשמעות האמיתית.

אלעזר שטרן: אני לא אוכל להתחמק מלהגיד שבחסותו של החוק הזה, שבא לטפל בעיקר לא בעולם התורה אלא במשאה של החברה הישראלית, הוכנסו גם ישיבות ההסדר או המסלולים של הציונות הדתית, שאני חשבתי שנכון היה להפריד אותם.

אלעזר שטרן: אני חושב גם היום – הצעתי גם בוועדה להפריד את החוקים.

אלעזר שטרן: לצערי, גם ההצעה הזאת לא התקבלה.

אלעזר שטרן: אני חושב שהכריכה של הדברים האלה יד ביד עושה שני דברים: א.

אלעזר שטרן: היא עושה עוול לציוניות הדתית, שרובה המוחלט משרת.

אלעזר שטרן: היא בכלל לא קשורה.

אלעזר שטרן: אף אחד אין לו טענות אמיתיות על הנשיאה בנטל של החברה הדתית-ציונית.

אלעזר שטרן: אני חושב שהיא עושה עוול גם ביכולת לדון באמת בכל המרכיבים האחרים שהכניסו לחוק הזה, ודעתי מאוד אינה נוחה ממנה.

אלעזר שטרן: במידה מסוימת, היא מביאה לידי ביטוי אולי את מה שהחרדים עשו לנו כל השנים: היה לנו כוח פוליטי, ניצלנו אותו עד הקצה, לעתים גם בלי הסתכלות על המשמעות של הכבדת הנטל על האחרים.

אלעזר שטרן: אני חושב, לצערי הרב, שאת ההתנהגות הזאת, או את ניצול הכוח הזה, גם הפעם – גם חברי מהציונות הדתית לא טרחו קצת לשים את ההבדל או את השותפות האמיתית המתבקשת.

אלעזר שטרן: ועכשיו אני רוצה לומר משהו על גובה הלהבות: תראו, כולנו תרמנו לזה.

אלעזר שטרן: אני חושב, כמו שאמר פה חברי עפר שלח, שאם היינו דבקים בנוסחים של הצעת החוק, גם הממשלתית וגם זאת שמונחת כאן היום, אז המונחים הכי קשים של מה שאנחנו אולי קראנו, לדעתי קצת בטעות, יותר מדי פעמים "סנקציות פליליות" – מה שכתוב זה "לא יחולו הוראות סעיף 26כ מתחילת אותה שנת גיוס ואילך".

אלעזר שטרן: זהו.

אלעזר שטרן: למה הרמנו להנחתה?

אלעזר שטרן: בגלל שאחינו החרדים לקחו את זה כמו אמרנו שמה שאומר החוק זה שמי שלומד תורה הוא עבריין.

אלעזר שטרן: למה הדברים דומים?

אלעזר שטרן: למי שנוסע ללמוד בישיבה או למי שנוסע ללמוד רפואה או למי שנוסע – מקובל עכשיו להגיד – לשירות בשייטת 13, ויודע שאם יעבור בדרך ברמזור ירוק, לא אדום – אם הוא היה עובר באדום הוא היה עושה עבירה פלילית, ואז היינו אומרים שלשרת בשייטת 13 זאת עבירה פלילית, או ללמוד רפואה, בגלל שאם היית עובר באדום אז היית עושה עבירה פלילית.

אלעזר שטרן: יש פה בחוק הזה יעדים סבירים מאוד, הגיוניים מאוד, שעם קצת רצון טוב, לא עם הרבה רצון טוב, אפשר לעמוד בזה מאוד.

אלעזר שטרן: הסתכלנו, דנו בזה, בדקנו את זה, אכלנו קש מחברים חילונים שלנו על זה שקל מדי לעמוד ביעדים.

אלעזר שטרן: יש כאלה שאפילו אמרו לנו שהפגנת המיליון, שנהייתה הפגנת ה-300,000, כל מה שהיא נועדה זה לייצר לנו מטרייה, שלא נחשוב שהיינו טובים מדי עם החרדים.

אלעזר שטרן: אבל תעזבו אותנו מכל המשחקים האלה.

אלעזר שטרן: יש פה יכולת אמיתית של איש לרעהו יאמר חזק ואיש את אחיו יעזורו.

אלעזר שטרן: יש פה פעולה רגישה מול הערכים של השוויון המוחלט – שאף פעם לא היה וגם אף פעם לא יהיה – לבין המורכבות של החברה הישראלית; יש פה שילוב בין ההכרה העמוקה בערך לימוד התורה לבין הנשיאה בקיומו של העם הזה; יש פה אמירה: אל תמכרו לנו שרק בזכות התורה עם ישראל יתקיים.

אלעזר שטרן: אל תספרו לי את זה.

אלעזר שטרן: נכון, התורה גם היא החזיקה את עם ישראל, לא רק היא.

אלעזר שטרן: לאורך כל השנים, וגם היום, יש לתורה חשיבות גדולה בהחזקתו של עם ישראל בארצו, אבל זה לא מספיק.

אלעזר שטרן: זה אף פעם לא הספיק.

אלעזר שטרן: אולי אם זה היה, רק זה, גם אני לא הייתי עומד פה היום.

אלעזר שטרן: ואני עומד פה היום כמי שמכיר בערך לימוד התורה – אם אתם רוצים, כמי שחובש כיפה וציצית וכל מה שאתם רוצים – אבל יודע שזה לא מספיק.

אלעזר שטרן: זאת תפיסת העולם היהודית-דתית שלי, לא רק תפיסת העולם הציונית.

אלעזר שטרן: זאת תפיסת העולם גם בתוך העולם החרדי לאורך דורות – עד הקלקול של השנים האחרונות, שמדינת ישראל אפשרה לא ל-600, לא ל-800, לא ל-3,000, למה ששום מדינה בעולם לא אפשרה: לעשרות אלפים כל שנה ללון בצלה של תורה הודות למדינת ישראל.

אלעזר שטרן: מישהו בהפגנה הזאת אמר תודה?

אלעזר שטרן: מילה.

אלעזר שטרן: יכול להיות שעכשיו קם צורר.

אלעזר שטרן: אבל אלה אותם צוררים של 65 השנים האחרונות, כשבשום מדינה בעולם לא נתנו את זה, כשבשום זמן בהיסטוריה שלנו, בשום זמן, גם במלכות ישראל – איך שאתם רוצים – לא הייתה מציאות של עשרות אלפים שהמדינה תומכת בהם שילמדו תורה.

אלעזר שטרן: איפה הכרת הטוב?

אלעזר שטרן: זה לא ערך יהודי?

אלעזר שטרן: אז תגידו מילה.

אלעזר שטרן: עכשיו, מה אתם אומרים לנו?

אלעזר שטרן: מי שלא לומד – תבואו לאסוף אותו.

אלעזר שטרן: תגידו, פעם אמרתם – ואני לא מדבר כרגע – בש"ס חלקים אמרו את זה לעתים; מישהו ביהדות התורה פעם אמר:

אלעזר שטרן: חבר'ה, מי שלא לומד שילך לנח"ל החרדי?

אלעזר שטרן: הוצאתם את המילה הזאת?

אלעזר שטרן: אמרתם להם?

אלעזר שטרן: מה אתם חושבים, שאנחנו לא יודעים שהשוויון האמיתי בנטל, לצערנו הרב, נמדד לא רק על פני האדמה אלא גם בתוככיה של האדמה היפה הזאת, אבל גם הנוראה?

אלעזר שטרן: לא סימנו לכם את זה מול הפרצוף, לא אמרנו לכם שבכל החוק הזה ובכל המסלולים האלה ההגעה לאותו מבחן עליון וכואב של החברה הישראלית – לא הדגשנו אותו, אולי לא מספיק.

אלעזר שטרן: נתנו מסלולים שונים של שירות לאומי ושירות אזרחי ושמנו מכסות.

אלעזר שטרן: אבל תגידו שחירוף הנפש הוא לא רק חלקו של חלק מסוים.

אלעזר שטרן: תגידו אתם שאלה שלא לומדים, שילכו למקומות כמו הנח"ל החרדי, שבהם מחרפים את הנפש.

אלעזר שטרן: גם זאת זכות.

אלעזר שטרן: המילה "קידוש השם" שייכת לא רק למי שממית את עצמו באוהלה של תורה.

אלעזר שטרן: המילה "קידוש השם" שייכת גם למי ששומר על קיומו הפיזי של עם ישראל.

אלעזר שטרן: ככה חינכו אותנו לאורך שנים.

אלעזר שטרן: גם בבתי-הכנסת, לצערי הרב, אתם לא אומרים את זה.

אלעזר שטרן: תגידו, שגם אנחנו נרגיש שיש משהו, קצת, בכיוון הזה.

אלעזר שטרן: מה זאת ההפגנה הזאת של הספסלים הריקים פה?

אלעזר שטרן: הרי אנחנו יודעים מה אתם חושבים ואנחנו גם יודעים כמה – אתם יודעים כמה אנחנו התאמצנו.

אלעזר שטרן: מה התאמצתם?

אלעזר שטרן: מה התאמצתם?

אלעזר שטרן: הלכתם ואמרתם את האמת?

אלעזר שטרן: אמרתם איזה ויתורים יש פה?

אלעזר שטרן: תראו, לעולם החרדי יש שלוש חומות שמקיפות אותו, שמונעות ממנו להיכנס מתחת לזכות של לשאת את האלונקה, של הנטל הזה, כמו שחלקנו כאן אומרים.

אלעזר שטרן: מה אתם חושבים שאתם מעודדים – כמו במסע אלונקות אצלנו בתחילת הדרך, בגולני, בצנחנים, איפה שאתם רוצים, שרבים מי יסחוב את האלונקה; שגם מי שעייף ובאים להיכנס מתחתיו אומר: אני עוד יכול.

אלעזר שטרן: בסוף לא נוכל, בגלל שבסוף גם הקילומטרים יכולים להיגמר וגם למשקל יש גבולות מסוימים.

אלעזר שטרן: תבואו, תיכנסו.

אלעזר שטרן: יש שלוש חומות שמונעות: אחת – במידה מסוימת הפכתם את הישיבות לבתי-כלא.

אלעזר שטרן: אמרתם: אם תצאו החוצה הצבא יתפוס אתכם, אז גם אם אתם לא לומדים, תישארו בתוכן, ברשימות.

אלעזר שטרן: אמרתם: לא ניתן לכם ללמוד מקצועות ליבה, בגלל שאם תלמדו מקצועות ליבה אולי תרצו לצאת החוצה – אז לא תצאו.

אלעזר שטרן: ואמרנו: אנחנו נדאג – וזאת החומה השלישית – שהתנאים הכלכליים בתוך העולמות האלה יהיו טובים.

אלעזר שטרן: החוק הזה קודם כול מטפל בחומה שכאילו חוק שירות ביטחון בנה מסביב לעולם החרדי.

אלעזר שטרן: הוא אומר: מחר בבוקר – אני לא רוצה לחזור על פרטי החוק – צאו החוצה.

אלעזר שטרן: כואב לנו.

אלעזר שטרן: לי כואב.

אלעזר שטרן: על האוטו שלי, על ה"בימבה" של הנכדים שלי, כתוב "ישראלי אמיתי לא משתמט".

אלעזר שטרן: אני אומר את זה כל הזמן.

אלעזר שטרן: ואיך אני יכול להשלים?

אלעזר שטרן: בתל-אביב כמעט לא נותנים לי להיכנס, למרות שנולדתי שם וזאת עיר נהדרת, בגלל שאומרים שאמרתי שבתל-אביב אין לוויות צבאיות, או כמעט אין לוויות צבאיות.

אלעזר שטרן: אבל אני, יש לי תעודות, כן, גם על מאבק בהשתמטות בתל-אביב.

אלעזר שטרן: ואני אומר פה: החוק הזה זה ווליום שונה לחלוטין.

אלעזר שטרן: לצערי הרב, יש לי פחות דרישות מיידיות היום מבוגרי החינוך החרדי מאשר מבוגרי החינוך הממלכתי והממלכתי-דתי.

אלעזר שטרן: אני מבין את זה והחוק מבין את זה.

אלעזר שטרן: אבל טיפה קידה, טיפה הכרת הטוב על זה שאנחנו מבינים את זה.

אלעזר שטרן: אין את זה.

אלעזר שטרן: אני מקווה שעוד נגיע לזה.

אלעזר שטרן: אני מקווה באמת, כשקצת הלהבות – זה תלוי בכם עכשיו.

אלעזר שטרן: אני אומר לחרדים: זה תלוי בכם.

אלעזר שטרן: אתם טיפסתם קצת יותר מדי.

אלעזר שטרן: גם כשאמרו סנקציות פליליות, מכאן ועד לקחת את זה ל"לימוד תורה זאת עבירה פלילית" – בחייאת דינכ, מה ההגזמות האלה?

אלעזר שטרן: לא ידעתם?

אלעזר שטרן: לא ידעתם שאחרי זה יהיה לכם קשה לרדת מזה?

אלעזר שטרן: אני כבר אמרתי את זה פה, גם בהזדמנות הזאת: זאת אחריות של מנהיגות.

אלעזר שטרן: זה עדר.

אלעזר שטרן: אתה יכול לקחת עדר ולרוץ אתו לכיוון שפת התהום ולהגיד: כשאני אגיע לתהום אני אעצור.

אלעזר שטרן: אבל מה אתם חושבים, שכולם יעצרו בבת-אחת?

אלעזר שטרן: שלא יהיו כאלה שירדו לתהום?

אלעזר שטרן: אז יחד בואו נעצור אותם, את כל אלה שהידרדרו לתהום, בגלל שאחרת זה מה שהולך לקרות פה.

אלעזר שטרן: אם אתם תמשיכו לצעוק את מה שאתם צועקים, ואם אתם תמשיכו – על אנשים כמו הרב הכי גדול אצלכם, שרק חשב לתמוך בשתיקה בנח"ל החרדי, מה שעשו לו – אם תמשיכו בהתנהגות הזאת, הלך על כולנו יחד.

אלעזר שטרן: אתם לא 10%; לא 12%; בכיתות א' אתם גם כבר לא 20%.

אלעזר שטרן: אנחנו לא יכולים בלעדיכם, וגם לא רוצים להיות בלעדיכם.

אלעזר שטרן: אתם רוצים שנבקש?

אלעזר שטרן: שנגיד: במטותא?

אלעזר שטרן: אתם לא מבינים שהחוק הזה, יש בו סוג כזה של מטותא?

אלעזר שטרן: סוג כזה של בקשה?

אלעזר שטרן: סוג כזה של אמירה: הנה, אנחנו עושים המון כדי שאתם תהיו חלק מאתנו?

אלעזר שטרן: תנו לנו איזה ביטוי.

אלעזר שטרן: תגידו לא לנו, לא בתוככי הוועדות, לא בחדר של איילת או של עפר, לא שם; תגידו בישיבות שלכם, בהפגנות שלכם – שם תגידו.

אלעזר שטרן: מה החוכמה להגיד את זה אצלנו?

אלעזר שטרן: מה החוכמה להבין את זה כמו שאתם מבינים את זה?

אלעזר שטרן: ואני חושב שזאת מהותו של החוק, ואני כמובן מברך על זה, ואני חושב שהמאמצים שתוארו פה של השילוב של מחר בבוקר, של פריצה של אותן חומות, של שילוב בשוק העבודה, של הבאת קצת – העלאת רמת החיים אצל המשפחות החרדיות – יש פה בשורה, גם לכם, גם לעדה החרדית.

אלעזר שטרן: וגם לנו, אני מודה.

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: רק בגלל דבר אחד: בגלל שאנחנו יחד.

אלעזר שטרן: ואנחנו מבינים שאנחנו באמת יחד.

אלעזר שטרן: ועכשיו אני רוצה ללכת קצת לחברי מהציונות הדתית.

אלעזר שטרן: אני אצביע בעד החוק הזה, אבל בעיקר אתם אשמים בזה שקשה לי.

אלעזר שטרן: אני שלם עם ההצבעה שלי בגלל שהבשורה, כפי שתיארתי אותה עד עכשיו, זאת הבשורה הגדולה.

אלעזר שטרן: אבל איזה טרמפ תפסתם על זה?

אלעזר שטרן: על מה הגנתם כאן?

אלעזר שטרן: איך ביזיתם את אותו נער בקצה, בישיבת ההסדר, שבאמת לומד, את אותם מאות שבאמת לומדים.

אלעזר שטרן: נתתם לתהליך הזה, שיש לי חלק בו, לצערי הרבה יותר מאשר לשמחתי – אבל אמרתי לכם 80 פעם:

אלעזר שטרן: תזוזו מילימטר, אל תוציאו לנו אצבע משולשת בפרצוף ותגידו: 17 חודשים.

אלעזר שטרן: זאת בדיחה.

אלעזר שטרן: אני יודע מה זה חודש.

אלעזר שטרן: תאמינו לי, זה כלום.

אלעזר שטרן: הצבא עובד בארבעה חודשים, אלה מחזורי הגיוס.

אלעזר שטרן: חודש זה כאילו להוציא לכל אחד מאתנו אצבע בפרצוף ולהגיד: הנה, אנחנו חזקים פוליטית.

אלעזר שטרן: מה אמרתי לכם?

אלעזר שטרן: תשימו הגבלות, לחזק את אלה שלומדים.

אלעזר שטרן: להגיד: פרס ישראל לא היה לפני 15 שנה.

אלעזר שטרן: פרס ישראל נכון לתת גם היום למפעל הזה, אבל לא, לא ייתנו לו היום, בגלל שהיום לא מגיע לו.

אלעזר שטרן: בגלל שאיך שעשו אותו מייסדיו, איך שהוא נראה במשך עשרות שנים – ראוי ונכון היה לתת לו פרס ישראל; הרוח הזאת – נכון לתת לה את פרס ישראל.

אלעזר שטרן: אבל באמת, 950 בשנה צריכים להיות במפעל הזה, כל שנה?

אלעזר שטרן: למה, המכינות הקדם-צבאיות זה של אבא שלי?

אלעזר שטרן: זה של התנועה?

אלעזר שטרן: זה של יש עתיד?

אלעזר שטרן: זה לא שלכם?

אלעזר שטרן: למה שם יש הגבלות שאתם נותנים להן יד, על שנה לימוד במכינה קדם-צבאית – בעלי, בעצמונה, ביתיר, איפה שאתם רוצים?

אלעזר שטרן: שם הם מוגבלים בזמנים – בכמויות – ואף אחד מכם לא אמר מילה.

אלעזר שטרן: רק בהסדר אין הגבלות.

אלעזר שטרן: והם עושים שלוש שנים, והם הקצינים הדתיים שכולם מדברים עליהם ומעלים אותם על ראש שמחתנו; בצדק.

אלעזר שטרן: אבל רק שם צריכות להיות הגבלות?

אלעזר שטרן: במסלולים של הישיבות – קראתם להן "ציוניות", הן ציוניות.

אלעזר שטרן: בהתחלה קראתם להן "מעודדות גיוס", פחדתם שנמדוד את זה.

אלעזר שטרן: מה זה מעודד גיוס?

אלעזר שטרן: לא רציתם שנמדוד.

אלעזר שטרן: קבעתם רק בוגר ממלכתי-דתי.

אלעזר שטרן: פחדתם ממדידה.

אלעזר שטרן: זזתם מילימטר?

אלעזר שטרן: אני הצעתי 600 בשנה, מישהו הציע 700, עפר הציע 900.

אלעזר שטרן: תגידו, תגידו מספר.

אלעזר שטרן: אין הגבלות?

אלעזר שטרן: רק לחרדים נגיד 1,800?

אלעזר שטרן: רק לחרדים נגיד גיל 21, ובישיבות שלנו 23?

אלעזר שטרן: נכון שהם מתגייסים יותר, אבל למה אנחנו משווים את עצמנו אליהם?

אלעזר שטרן: למה התרבות הזאת של הבטלה בתוך הישיבות החרדיות – יש שם כאלה שלומדים, כבר אמרתי, אבל זה בדיוק אותו דבר: המדינה נותנת – אנחנו ניקח.

אלעזר שטרן: מאיפה זה בא?

אלעזר שטרן: מאיפה זה בא?

אלעזר שטרן: זאת התרבות שאנחנו באמת גדלנו עליה בציונות הדתית, שאם המדינה נותנת – אנחנו ניקח?

אלעזר שטרן: בכספים – גם שם לצערי אני רואה את זה, אבל בשירות?

אלעזר שטרן: אם אנחנו עכשיו חזקים, זה מה שנעשה?

אלעזר שטרן: ואחרי זה, כשאולי נהיה יותר חלשים פוליטית, מה נגיד – שגונבים לנו את המדינה?

אלעזר שטרן: אז למה אני צריך להצטייר כמי שכאילו שונא את ישיבות ההסדר?

אלעזר שטרן: אני היום בעד המפעל הזה.

אלעזר שטרן: אני יודע ואני מודה גם פה: יש לי חלק בזה שהוא נפגע קשות.

אלעזר שטרן: כמה פעמים באתי – –

רות קלדרון: – – – ככה זה בדברים שאוהבים.

אלעזר שטרן: – – כמה פעמים באתי בשנים האחרונות ובימים האחרונים ובשבועות האחרונים ואמרתי – –

קריאות: – – –

רות קלדרון: ניכרים דברי אמת.

אלעזר שטרן: – – ואמרתי לכם: חבר'ה, תעצרו.

אלעזר שטרן: תעצרו.

אלעזר שטרן: חבל.

אלעזר שטרן: ואני אומר גם היום: עוד לא מאוחר.

אלעזר שטרן: ויכול להיות שחיכיתם שתיגמר הוועדה הזאת – אני חושב שטעיתם – ואחר כך תדונו בשינויים, וגם אנחנו נמשיך לדון בשינויים, ובאבסורדים, שלא את כולם העליתי כאן, ורוצה להעלות אותם גם כאן.

אלעזר שטרן: אבל בשורה התחתונה אני אומר: כואב לי שגם מבחינה ערכית, גם מבחינה אידיאולוגית וגם מבחינה אמיתית, לא הפרדנו בין החוקים האלה; שכרכנו את הציונות הדתית, שהיא באמת כל כך חשובה, כל כך משולבת, כל כך יפה – והטענות שלנו כלפי העולם החרדי הן לא שם – שהיא כל כך יודעת מה זה עולם התורה – – –

יוני שטבון: חבר הכנסת שטרן, משפטים אחרונים, כי גם הארכנו את הזמן.

אלעזר שטרן: אל תדאג, אני יודע.

אלעזר שטרן: אני חושב שהכריכה הזאת עושה נזק לכולם.

אלעזר שטרן: בשורה התחתונה אני אומר, באמת, בעיקר לחברים החרדים: אל תגידו לנו תודה, שלא יכעסו עלינו עוד יותר האחרים.

אלעזר שטרן: תבינו, תפנימו ותלכו עם זה הלאה.

אלעזר שטרן: תלכו עם זה הלאה ותדעו שהחוק הזה נותן פה הזדמנות גדולה גם לעולם התורה וגם לעולם העשייה.

אלעזר שטרן: ואם אתם רוצים יותר, אז עת לאהוב ועת לשנוא, עת לשמור ועת – עת לחשות ועת לדבר, עת מלחמה ועת שלום; שלום שלנו עם השכנים, אבל אולי לפני זה שלום שלנו עם עצמנו.

אלעזר שטרן: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יוני שטבון: חברת הכנסת עליזה לביא, ואחריה – חבר הכנסת השר אורי אורבך.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: עשר דקות.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, יום חשוב, יום היסטורי, יום שסוגר מעגל עם אותה ברית היסטורית בין ראש הממשלה לשעבר בן-גוריון לבין החזון אי"ש, מתוך הבנה, מתוך ראייה היסטורית של פשע נוראי כלפי העם היהודי, של שרפה של לומדי תורה, של עולם התורה, של כל היהדות שלנו; הבנה רגעית שמונצחת כאן 66 שנים ופוצעת את החברה בישראל.

עליזה לביא: והיום נעשה תיקון, תיקון אחרי דיאלוג ואחרי חודשים של ועדה שיושבת בראשותה של חברתנו איילת שקד, ועוד קודם על-ידי, כמובן, שר המדע, השר יעקב פרי, שבודקת ולומדת ומתכתבת עם המציאות הישראלית ולומדת מטעויות העבר, גם של האנשים שהיו אמורים לשבת כאן ולהשתתף בדיון ולומר את הדברים ואת ההסתייגויות – דברים שנאמרו שנים רבות, אבל אף אחד לא הרים את הכפפה.

עליזה לביא: והנה, לאחר תהליך ארוך, מלומד, מדויק, עם פרטים ועם הרבה מאוד הבנות – נכון, יש אולי לא מעט דברים שהיינו רוצים אחרת, אבל בתוך עמנו אנחנו חיים.

עליזה לביא: ודווקא מהמקום והרצון הזה להמשיך יחד ולא לפגוע ולא לפצוע, למצוא את הפתרונות ואת ההסכמות, החוק הזה מספר את הסיפור הישראלי של שנת 2014.

עליזה לביא: ללמוד תורה זה לא תירוץ.

עליזה לביא: ללמוד תורה צריך; אין עתיד לקיום היהודי בלי ללמוד תורה.

עליזה לביא: אבל ללמוד תורה זה לא תירוץ, וזה לא תירוץ שלא לשרת בצבא, וזו לא אמירה של עונש, של ראשי ישיבות שאומרים לתלמידים שלהם: נלשין עליכם ונאמר אתכם ונשלח אתכם.

עליזה לביא: לימוד תורה זה ערך; לימוד תורה זה אהבה; לימוד תורה זה צורך קיומי.

עליזה לביא: אין לנו, אין לנו עתיד כיהודים, כמדינה יהודית, בהיסטוריה בכלל ובתוך החברה הישראלית בפרט, בלי לימוד התורה.

עליזה לביא: אבל לימוד תורה הוא לא תירוץ, הוא זכות.

עליזה לביא: בזכות החיילים שלנו, בזכות הבנים שלנו, אותם אנשים שיושבים ולומדים תורה יכולים להמשיך וללמוד תורה, ויכולים לצאת ולהפגין.

עליזה לביא: אבל צריך להבין איפה אנחנו חיים ומה מציאות חיינו ומה הדרישות של לגור כאן בארץ הזאת, כולנו.

עליזה לביא: עם חזרתנו לארץ הזאת הבנו בדיוק לאן אנחנו חוזרים ומה המחירים שאנחנו משלמים כאן.

עליזה לביא: אז כן, הסוגיה הזאת של גיוס חרדים ושל החזרה לעולם העבודה מעסיקה שנים – ועדות, ודיונים, והצעות, ויוזמות וניסיונות חקיקה.

עליזה לביא: אבל כן, תודה לאל, בשנה האחרונה הסוגיה הזאת של חזרתם של החרדים לעולם העבודה וההתגייסות והכניסה אל תוך השירות האזרחי והלאומי והקהילתי היא בראש סדר-היום.

עליזה לביא: ולכן, שוב אני חוזרת ומצרה, אדוני היושב-ראש, על כך שאני נואמת לפני ספסלים ריקים של חברינו מהאופוזיציה, שכן היו שותפים, כל אחד בדרכו ובדרכה, לסוגיות הללו שנדונו כאן בחודשים האחרונים.

עליזה לביא: אז כן, התווכחנו, והיו כאלה שתמכו מתוך קשת רחבה של דעות, אלה שלא ראו בשירות בצבא ערך – ושמעתי גם חברים, בעיקר מהאופוזיציה, שלא ראו ערך בשירות הצבאי, או שלא רצו לשלוח, או לא חושבים שיש לשלוח את ילדיהם לצבא כיבוש, ושזה לא ערך לאומי שראוי לתמיכה.

עליזה לביא: וגם שמעתי קולות שחוששים מאוד מהשתלטות של פלוגות חרדיות על הצבא ועל המרחב הציבורי בצבא.

עליזה לביא: ויש גם שהתייאשו ואמרו: אוקיי, בואו נפתח את עולם העבודה.

עליזה לביא: אבל את הדברים האלה שמענו בדיונים, ובבמות השונות, ובפאנלים השונים, ובתוכניות הטלוויזיה והרדיו שהשתתפנו בהן כולנו.

עליזה לביא: אז דיון לא היה?

עליזה לביא: אז דיאלוג לא היה?

עליזה לביא: אז למה אתם לא כאן?

עליזה לביא: למה אתם לא כאן ביום הזה, הכל-כך חשוב, שמשלים את כל הניסיונות שרובכם הגדול היו שותפים להם – גם אנשים שעבדו בתוך הבית הזה, אבל גם בהמון עבודה חוץ-פרלמנטרית שהייתה?

עליזה לביא: אז כן, שירות בצבא הוא חלק מהחיים שלנו בישראל 2014; וכן, השירות בצבא הוא זכות והוא ערך, אבל הוא גם המשווה הגדול.

עליזה לביא: וגם כאשר יש קבוצות כאלה במדינות תל-אביב למיניהן וגם אחרות, קבוצות מסוימות בחברה הישראלית שאולי הצליחו קודם, לפני קבוצות אחרות – אז יש כאלה שכן, שמכוונים את הילדים שלהם איפה לשרת ועוזרים להם איפה לשרת בתוך הצבא; נכון, גם זה קיים.

עליזה לביא: יש שירות יוקרתי שפתוח אולי לקבוצות מסוימות בחברה הישראלית, וכן, יש כאלה שבוחרים את זה לילדים שלהם.

עליזה לביא: אבל גם עכשיו, עם המציאות הזאת בתוך הצבא, אין ספק שהשירות בצבא הוא תהליך הסוציאליזציה המשמעותי ביותר שקורה בחברה בישראל, עם ההיכרות הבלתי-אמצעית והתמיכה, עם רשתות חברתיות שנרקמות במסגרת השירות הצבאי.

עליזה לביא: והנכס הזה, הנכס הזה לא קיים בחברה החרדית ובקרב היוצאים מהחברה החרדית והמבקשים להשתלב בשוק העבודה.

עליזה לביא: לא אחת אני עומדת מול פניות רבות של חברים חרדים ושל אנשים שסיימו תארים אקדמיים ורכשו מקצועות שחוזרים ואומרים: לא מקבלים אותנו, ולא פותחים את הדלת עבורנו, ולא רוצים להיות אתנו, ולא רוצים להעסיק אותנו.

עליזה לביא: המראה והסטריאוטיפים והבגדים מאיימים.

עליזה לביא: אז כן, השירות הצבאי גם יפתח דלתות אל תוך לבה של החברה בישראל, ויטשטש את הסטריאוטיפים, ויביא את היחד הזה אל תוכנו.

עליזה לביא: על כולנו לעשות עבודה.

עליזה לביא: על כולנו – כמובן גם על החברה בישראל, שצריכה לדעת ללמוד לקבל את האחר, ואת השונה, ואת זה שבא עם עולם ערכים אחר ועם בגדים אחרים, ולנסות להימנע מהסטריאוטיפים.

עליזה לביא: אז ההתנגדות הזאת, ההתנגדות הנחרצת הזאת של המנהיגות החרדית שהייתה פה לאורך החודשים האחרונים, וגם היום כשהם לא יושבים אתנו כאן, וגם של העסקנים הרבים המצויים במקומותינו, יצרה אולי לרגע את הרושם הזה שהציבור החרדי מאוחד אולי, כמקשה אחת, בהתנגדות האידיאולוגית למהלך.

עליזה לביא: אז לא, לא אלה פני הדברים בישראל 2014.

עליזה לביא: החברה החרדית טרודה בהרבה מאוד בעיות שלה.

עליזה לביא: המרכזית שבבעיות של החברה החרדית היא ההיחלשות הפנימית של מודל חברת הלומדים.

עליזה לביא: כן, חלים בתוך החברה החרדית שינויים, ויש להם השלכות רבות וכבדות.

עליזה לביא: אז מודל הגיוס הזה, מודל הגיוס שמוצע כאן בחוק הזה, הוא לא כפייה.

עליזה לביא: הוא קורה, אבל אנחנו רוצים לבוא ולהביא אותו ולאפשר ליותר צעירים להיכנס לעולם העבודה.

עליזה לביא: אנחנו שומעים את הדברים, ואני שומעת גם קולות של אימהות בעולם החרדי שמברכות על התהליך הזה.

עליזה לביא: ויש נתק גם עם ההנהגה הרוחנית-הדתית וגם עם הפוליטיקאים החרדים, שלא נותנים מענה לאוכלוסייה החרדית.

עליזה לביא: ההתכתבות הזאת נדרשת, והחוק הזה ישחרר ויאפשר.

עליזה לביא: אז כן, פעמים רבות החמצנו את הדרך, וגם בקואליציה שהיו בה 94 חברי כנסת, שכן אפשר היה להעביר ולקדם בה, הדברים לא נעשו.

עליזה לביא: היום, היום אנחנו באמת רואים את ההצלחה ואת היישום, כמובן עם התרגשות ותפילה ליישום של הדברים.

עליזה לביא: 90% מהחיילים החרדים שמשרתים בצבא, שירתו בצבא, מוצאים את עצמם בעולם העבודה.

עליזה לביא: די לנו בנתונים הללו כדי להבין את התהליך שאותו נתחיל מייד עם יישום החוק.

עליזה לביא: אני רוצה לדבר גם על המקום הזה של ההרכב של הוועדה בהיבט המגדרי.

עליזה לביא: ועדת פרי מוקמת ללא שרה.

עליזה לביא: ראש הממשלה בוחר רק גברים לוועדת פרי, ורק בעקבות פנייה שלי ושל חברותי כאן מהבית הזה נעתר ראש הממשלה ומצרף שרה.

עליזה לביא: הוא מצרף את השרה לימור לבנת.

עליזה לביא: גם ועדת שקד, היושבת בראשה היא אישה, אבל בוועדת שקד אין נשים.

עליזה לביא: התשובה שאנחנו מקבלים על הפנייה שלנו אל יושב-ראש הכנסת: זה מה שבחרו המפלגות.

עליזה לביא: אין בידי כלים פרלמנטריים לחייב את המפלגות לשלוח נשים.

עליזה לביא: זאת בחירת המפלגות.

עליזה לביא: אבל בוועדה שיושבים בה רק גברים, מטבע הדברים – ועם כל הכבוד לך, ושוב אני חוזרת ומודה לך על העבודה הרבה והמדויקת והרגישה שהייתה בוועדה – בכל הנושא של הארכת משך שירות הנשים הקול לא נשמע מספיק, וההבנות לא.

עליזה לביא: לא די בפתיחה של 92% מהמקצועות בתוך הצבא לנשים הצעירות.

עליזה לביא: בשירות שלי לפני 30 שנים, כשסיימתי קורס קצינות, אולי שלושה, ארבעה, חמישה מסלולים היו פתוחים בפנינו.

עליזה לביא: זאת לא המציאות היום; הצבא פתח, הצבא למד, הצבא מצהיר, בצבא יש ידע והבנה ורצון לקלוט את המתגייסות ואת הבנות.

עליזה לביא: אבל מי כמוכם יודעים שמשך השירות לא מאפשר את זה, וראוי היה לקיים דיון אמיתי בנושא של משך השירות של הבנות, ולא כתוצאה של – בהתחלה מקצרים לבנים, אז אוקיי, מי הקבוצה הבאה בתור?

עליזה לביא: הקבוצה של הבנות בצבא.

עליזה לביא: ראוי היה לפתוח את זה לדיון עמוק, ללא קשר לסוגיה הזאת ולחוק הזה, כי ללא הארכת משך השירות הבנות לא תוכלנה להגיע למסלולים שדורשים הכשרה ארוכה יותר וממוקדת יותר.

עליזה לביא: אי-אפשר לבנות, הסבירה לנו ראש אכ"א, את המודלים הללו על ההתנדבות.

עליזה לביא: אני לא יכולה להיערך על בסיס התנדבות, אני רוצה לדעת ולהכיר.

עליזה לביא: אז כן, חברת הכנסת שקד, הרחבת כאן על המודל של בין 2016 ל-2019, ועדת החוץ והביטחון, שר הביטחון.

עליזה לביא: זה לא מספיק.

עליזה לביא: זה לא מספיק.

עליזה לביא: ויש חשש כבד מאוד שזה גם לא יקרה, ודחינו במו-ידינו את האפשרות להביא ליותר שוויון וליותר מקום של נשים, ובאמת לצקת תוכן ואפשרות בתוך אותם 92% מהמקצועות שנפתחו לנשים, ולעשות את זה בצורה באמת יותר מכובדת והרבה יותר נכונה.

עליזה לביא: אבל גם כאן אני חוזרת וקוראת: אנחנו חייבים מצד אחד, כמובן – והצבא יודע לעשות את זה ברגישות ובנחישות – לקבל את האוכלוסיות היהודיות החרדיות – –

יוני שטבון: משפטים אחרונים, בבקשה, כי הזמן הסתיים.

עליזה לביא: – – אבל מצד שני לא לפגוע במקומן של הבנות בצבא, של החיילות ושל בעלות התפקידים.

עליזה לביא: גם החברה בישראל יכולה לעמוד באתגר הזה – בטח בעולם העבודה, אבל גם בצבא, כמו שיודעים לעשות את זה.

עליזה לביא: צה"ל צריך להמשיך לקדם לכולם את התנאים להצלחה, לשוויון הזדמנויות; לכו-לם, אבל גם לנשים.

עליזה לביא: ובמהלך המורכב הזה של כניסת החרדים לצבא אנחנו חייבים כמובן לשמור על המקום של הנשים בצבא.

עליזה לביא: אדוני, ברשותך, אני רוצה לסיים בקטע קצר מתפילה שכותבת אותו אישה לפני 150 שנה בגרמנית.

עליזה לביא: היא כותבת תפילה לאימא שהבן שלה מתגייס לצבא.

עליזה לביא: 150 שנה, אין לנו מדינה, אבל עד כמה התפילה הזאת מתכתבת עם כאן ועם עכשיו.

עליזה לביא: תמיד כשאני קוראת את התפילה הזאת אני שואלת את עצמי: מי כתבה אותה?

עליזה לביא: עבור מי היא נכתבה?

עליזה לביא: והתפילה הזאת, לאחר לימוד מעמיק, נכתבה עבור החוליה החלשה בחברה – האלמנות.

עליזה לביא: ברגע שיש ליהודים הרבה זכויות באמנציפציה לצאת מהמקום הכלוא, ומותר ליהודים להיות וללכת לאקדמיה, וללכת לאופרה, ולהיות חלק מעולם הזכויות, יש גם חובות, וצריך לשלוח את הבנים לצבא.

עליזה לביא: אבל את מי שולחים?

עליזה לביא: ומה הקווטה שהקהילה נותנת?

עליזה לביא: כמובן שאת הבנים של החוליה החלשה בחברה, את מי שאי-אפשר לפדות בכסף, את מי שלא יכול לשלם את הקנס על אי-שירות בצבא, ואלה האלמנות – האלמנות העניות, שאת הבנים שלהן הקהילה תורמת בראש ובראשונה לצבא, אם זה צבא הצאר ואם זה הצבא באותן מדינות שהיהודים נמצאים.

עליזה לביא: והתפילה הזאת היא מלבה של אלמנה, וזאת הסיבה שאסור לנו, אסור לנו להטיל סנקציות כלכליות, כי אי-אפשר שכאן במדינת ישראל מי שיש לו – יקנה ויפדה, ומי שאין לו – לא.

עליזה לביא: בתפילה הזאת, אדוני, "אלי שבשמים", אני מתרגמת שתי שורות מגרמנית: "אלי שבשמים, האזינה לתפילתי, תן לברכת האם לרחף מעליו.

עליזה לביא: תהיה זאת הברכה לנס מגונן ובתום שירותו ישוב בריא בגופו/תשוב בריאה בגופה, ובנפשו/ובנפשה, עטור/עטורה אות הוקרה על מילוי החובות, לשמחת לבי, לשבח ולהלל לשמך הגדול".

עליזה לביא: אמן.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יוני שטבון: חבר הכנסת השר אורי אורבך, ואחריו – חבר הכנסת רוברט אילטוב.

יוני שטבון: עשר דקות, בבקשה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנוכחים, כנסת ריקה, חזון אחרית הימים מתגשם אל מול עינינו ממש – הקואליציה של האופוזיציה.

אורי אורבך: במילה חדשה, "האופורטוזיציה".

אורי אורבך: דרעי ביחד עם מוחמד ברכה, אייכלר עם זהבה גלאון.

אורי אורבך: וגר זאב נסים עם אחמד טיבי וליצמן עם זחאלקה ירבץ.

אורי אורבך: לא יישא גוי אל גוי חרב ולא ילמדו עוד מלחמה.

אורי אורבך: ממש ימות המשיח.

אורי אורבך: ולא סתם קואליציה יש לאופוזיציה, יש להם גם ערכים משותפים.

אורי אורבך: פתאום יצחק כהן מש"ס מדבר כאילו הוא בלע דוב – את דב חנין.

אורי אורבך: הקול קול יוסי שריד והידיים ידי יצחק כהן.

אורי אורבך: הוא מדבר על נטל, על ההתנחלויות.

אורי אורבך: ומשה גפני מלאך נקמות: הוא מבטיח שיום יבוא והוא ייפרע מההתנחלויות ומישיבות ההסדר ומהציונות הדתית.

אורי אורבך: אנחנו רק מחכים שתבוא ותיפרע מאתנו, כאילו זה עניין של או-טו-טו.

אורי אורבך: בכנסת הקודמת ישב פה ידידי חבר הכנסת כצל'ה, שתמיד אמר: בשבוע הבא אנחנו נכנסים לקואליציה.

אורי אורבך: וגפני, אף-על-פי שיתמהמה, הוא משוכנע שבוא יבוא בשעריה של הקואליציה.

אורי אורבך: הוא אפילו לא מעלה בדעתו שיכול להיות שאם הוא ימשיך לאיים על הציונות הדתית הוא יהיה עוד קדנציה באופוזיציה.

אורי אורבך: לא כולנו עומדים ומחכים שיבואו כבר ויושיעו אותנו מיאיר לפיד, מהשותפות ומהאחים.

אורי אורבך: אחים יש לנו מכל הסוגים.

אורי אורבך: וחבר הכנסת אריה דרעי, הייתם צריכים לשמוע אותו היום מרעיף דברי חלקות על בוז'י הרצוג: אנחנו מקווים שאתה תהיה ראש ממשלה.

אורי אורבך: ומילא דברי החלקות, הייתם צריכים לראות איך בוז'י הרצוג, איך הוא נעתר לדברי המורך והחנופה, כשמן בעצמותיו; כמעט הסתובב לצד השני ואמר: עכשיו תכוון גם לפה.

אורי אורבך: הוא כל כך נהנה; או-טו-טו, עצם הוא עיניו, או-טו-טו אני ראש ממשלה, אני ואריה וגפני וליצמן – לכמה הגענו כבר?

אורי אורבך: 30? 35?

אורי אורבך: ופתאום הכול נשכח.

אורי אורבך: חברת הכנסת זהבה גלאון, שתמונתה לא יכולה להופיע באף עיתון חרדי, היא תהיה בקואליציה אתם, והם יסכימו על פונדקאות, על שוויון ועל גיוסים.

קריאה: – – –

אורי אורבך: על הכול הם יסכימו, כי עכשיו כל כך טוב להם שם ביחד בחושך, באיזה חדר צדדי פה.

אורי אורבך: כמה העמדת פנים?

אורי אורבך: כמה הפקת סרק של יבבות וגניחות עולות ויורדות במקרה של אזעקת אמת ורחמים עצמיים?

אורי אורבך: כתבתי באיזה מקום שהם החמיצו את האוסקר בשבוע.

אורי אורבך: כאלה שחקנים, החרדים שיושבים פה, כאלה אמני סאונד, כאלה במאים, מפיקים; אצלם בשעה הם מפיקים עצרת ענק.

אורי אורבך: אם היה אפשר לנצל את יכולת הארגון הזה להפיק גיוס של 100, 200, 300 בחודש, לא היה צריך את החוקים האלה.

אורי אורבך: ואחרי כל זה – הם צריכים בעצם לבוא ולהגיד הרי תודה לבית היהודי, ובעיקר לחברת הכנסת איילת שקד.

אורי אורבך: זאת תודה שהם צריכים להגיד לה כדי שאני אנזוף בחברת הכנסת איילת שקד.

אורי אורבך: כל כך טוב עשו להם, לשיטתם שלהם.

אורי אורבך: הם צריכים להתאמץ כל כך קצת כדי לעמוד במְכסות – נדמה לי שיש כך לומר – ממש קפיצה קטנה, בעוד כמה שנים, לכש-, כדי לעמוד ביעדים.

אורי אורבך: והם בוכים כאילו עכשיו גוררים אותם עם טנקים מבני-ברק לתל-השומר, את כל הדרך הזאת.

אורי אורבך: כמה הם בוכים בשביל לא לגייס חרדי אחד.

אורי אורבך: והכול – איזו הלהבה עצמית, והלהטה, ומערכת של שיסוי.

אורי אורבך: אבל אנחנו, יש לנו טקסטים.

אורי אורבך: אנחנו יודעים קרוא וכתוב; לא כולנו, כן?

אורי אורבך: לא טקסטים מסובכים.

אורי אורבך: אבל מה שגפני אומר בפורומים פנימיים אינטליגנטיים של ציבור חרדי הגיע לאוזנינו.

אורי אורבך: הנה הוא אומר בכנס בקריית-צאנז, בנתניה: אנחנו לא מתחרטים שהצטרפנו לוועדת שקד.

אורי אורבך: מה שהתקבל, אומר גפני, זה שעד יולי 2017, כלומר עוד שלוש וחצי שנים, אין כלום בנושא הגיוס.

אורי אורבך: לא רק שאין כלום אלא כל ה-30,000 יקבלו פטור.

אורי אורבך: ויתרה מזאת, גם אחר כך, בעצם עד יוני 2018, אין כלום בפועל.

אורי אורבך: אנחנו מדברים על תקופה של עוד ארבע וחצי שנים שבהן לא יהיה כלום לכל מי שרוצה ללמוד תורה – אומר גפני.

אורי אורבך: ההכרזה של לפיד, ממשיך גפני ואומר, שהחל מעוד חודש יחולקו צווי גיוס, אין לה מקום.

אורי אורבך: אותו אחד שהוא מדבר עליו לא מתגייס עד אמצע 2018 אם הוא לומד תורה.

אורי אורבך: גם אז, אם עומדים ביעדים, לא תחול עליו חובת גיוס.

אורי אורבך: מי שהוא בן 18 בכלל לא חלה עליו חובת גיוס; רק כשיגיע לגיל 21.

אורי אורבך: אומר גפני: אני לא מייפה את התמונה ולא משחיר אותה, אלא אומר את החוק כפי שהוא.

אורי אורבך: שימו לב מה עוד הוא אומר, גפני: אגב, אנחנו לא נדבר כאן הכול כי החוק עוד לא עבר – זה היה לפני כשבוע או עשרה ימים.

אורי אורבך: אם יהיו כאן מדי הרבה שבחים, עוד מישהו ירצה לשנות את זה לפני שזה מגיע למליאת הכנסת.

אורי אורבך: אני חוזר פעם שנייה, כי זה ממש הפזמון: אגב, אנחנו לא נדבר כאן הכול – אומר גפני – כי החוק עוד לא עבר.

אורי אורבך: אם יהיו כאן מדי הרבה שבחים, עוד מישהו ירצה לשנות את זה לפני שזה מגיע למליאת הכנסת.

אורי אורבך: שמעתי את ההקלטה.

אורי אורבך: לא ראיתי, אבל פניו היו כמו שועל שבלע לקרדה שלמה בטעם בד"ץ מרוב אושר.

אורי אורבך: הח"כים החרדים כל כך שמחים בחוק הזה, שאני אומר לכם שאם הבג"ץ היה מחייב אותם לעשות חוק בלי השתתפות של חילונים – מהמפלגות החילוניות – וגויים – מהבית היהודי, כן?

אורי אורבך: אילו היו צריכים לעשות את זה לבד, בעצמם, הם היו מגיעים בערך לאותה הצעת חוק.

אורי אורבך: פחות או יותר.

אורי אורבך: אני לא חושב שהם היו מיטיבים עם החרדים עד כדי כך, אבל פחות או יותר זאת רוח הדברים.

אורי אורבך: אבל הם צריכים להלהיב ולהלהיט ולהגיד: אבוי לנו, ושיר המעלות, ולהוציא את התהילים-חירום מהפאוץ'.

אורי אורבך: כמה העמדת פנים, כמה הצגה, כמה שקרנות.

אורי אורבך: וכולם אומרים להם: אחינו, באמת, מתוך התחשבות.

אורי אורבך: כאילו הצבא זה זבל, כאילו להיות בצבא זה כלום.

אורי אורבך: זה לא יזיק לכם, ואם יהיה לכם קר בלילה נבוא ונכסה אתכם, ואם השמיכה לא תספיק לרגליים נעלה אותה – הלו, צבא הגנה לישראל, צריך לשרת.

אורי אורבך: ואריאל אטיאס – עוד אחד שאתה אף פעם לא יודע אם הוא יוצא מוועדת שקד או נכנס.

אורי אורבך: הוא יוצא החוצה, והאצבע – הוא משאיר אותה בפנים בשביל להצביע אם צריך.

אורי אורבך: הוא אומר היום בכנס של האופוזיציה, סליחה, של האופורטוזיציה: לא יתגייסו יותר מ-7%, אז למה יאיר לפיד משקר לבוחריו?

אורי אורבך: זה מה שהוא אומר: 7% בסוף, מהבריכה – הנפרדת, אני מקווה.

אורי אורבך: 7% בסוף.

אורי אורבך: הם מדברים בשני קולות.

אורי אורבך: לציבור החרדי הם אומרים: נורא, נורא מה שהולך להיות.

אורי אורבך: אבל פה, בפנים הם אומרים: עזבו, זה כלום.

אורי אורבך: בפומבי – אסון; באוזן – עלינו.

אורי אורבך: אפשר להרגיע, קריאת הרגעה.

אורי אורבך: עכשיו, הם יודעים טוב מאוד, הח"כים החרדים, את פרטי החוק.

אורי אורבך: האם בעיתונים שלהם הקוראים שלהם יודעים את פרטי החוק?

אורי אורבך: גם ככה החוק הוא מורכב, הוא מסובך, ולא כולם יודעים.

אורי אורבך: אבל לחרדים יש, ברוך השם, הרבה עיתונים – יומיים, לא תגידו פעם בשבוע, שיש ספורט, פלילי ודברים אחרים, ואין מקום.

אורי אורבך: חוק חשוב מאוד, תפרסם את הפרטים שלו – מה יש, על מה מדובר; חוק, אחר כך דברי פרשנות אפשר.

אורי אורבך: הרי לכל ח"כ שם יש עיתון: לליצמן יש את "המודיע", לאייכלר יש את "המחנה החרדי", לפרוש יש "המבשר", לגפני, אשר ומקלב יש את "יתד נאמן".

אורי אורבך: ויש את אלה ששונאים את גפני, הפלג שאין להם נציגות בכנסת.

אורי אורבך: באף אחד מהעיתונים האלה ובשבועונים ובאתרים אין החוק עצמו.

אורי אורבך: הרי מדובר בציבור שיודע קרוא וכתוב; הוא קורא "תוספות", הוא קורא טקסטים מסובכים.

אורי אורבך: הוא לא יכול להבין את החוק, לראות כמה טוב, הו, כמה טוב?

אורי אורבך: אפשר להמשיך וללמוד תורה.

אורי אורבך: ואני אוהב לומדי תורה, ואנחנו אוהבים, ומאפשרים להם פה להמשיך ללמוד.

אורי אורבך: אבל לאלה שלא רוצים ללמוד ולא יכולים ללמוד, מאפשרים להם לצאת מהישיבה וללכת לצבא או לשירות האזרחי.

אורי אורבך: אבל החוק הוא חומר אסור בקריאה, כי יש חשש שאם הקורא החרדי יקרא בעצמו הוא עלול להבין שלא כצעקתו של גפני ולא כזעקתו של פרוש.

אורי אורבך: ומי יודע, אולי אנשים יתחילו לחשוב לבד, חס וחלילה, השם ירחם.

אורי אורבך: ולכן את הטקסט הזה של החוק מונעים מהקוראים, ולא סומכים על שיקול הדעת שלהם.

אורי אורבך: ואני כבר לא מדבר על ערמת הגידופים מהכיוון של ש"ס כלפי הציונות הדתית, שאתה אומר לפעמים: בטח אלו לא רבנים אמיתיים שאמרו; אני מדבר על "בית של גויים", ו"בהמות" ו"עמלקים".

אורי אורבך: אתה אומר לפעמים: הרי אנשים הם תלמידיו של הרב עובדיה, זכר צדיק לברכה.

אורי אורבך: מילא היו יורשים גם את הספרים וגם את הדברים הלא-נעימים שלפעמים נהג לומר על הזולת.

אורי אורבך: אבל כשרבנים שנחשבים לגדולים ירשו במקום את הספרים רק את הגידופים, אנה אנו באים?

אורי אורבך: אתה אומר: אלו אנשים שלמדו תורה ומלמדים תורה.

אורי אורבך: אם ככה הם מדברים, אז בעד מה הם למדו תורה כל כך הרבה שנים, אם זו כל החבילה?

יוני שטבון: השר אורבך, משפטים אחרונים, כי הזמן הסתיים.

אורי אורבך: אבל גידופים באים במקום טיעונים.

אורי אורבך: הרי אנחנו יודעים שח"כ אטיאס רצה שהחוק הזה לא יהיה כהוראת שעה, כפי שהוצע, אלא יהיה חוק קבוע.

אורי אורבך: פתאום החוק טוב.

אורי אורבך: כן, יאללה, שיימשך.

אורי אורבך: כי גם הוא יודע כמה שהחוק הזה מיטיב עם החרדים, לשיטתם.

אורי אורבך: ולכן יש פה כפל לשון וכפל מבצעים, בעצם.

אורי אורבך: אני רוצה לומר לסיום גם לצד אחר פה בבית הזה.

אורי אורבך: שמענו את חברת הכנסת סתיו שפיר סונטת בישיבות ההסדר, וגם אתה, ידידי חבר הכנסת שטרן, המשכת את מפעל חייך בלעקוץ את ישיבות ההסדר.

אורי אורבך: זה יפה, זה 35 שנה, וזה בהחלט רגע של שיא, גם פה בכנסת.

אורי אורבך: אני מאוד מתחבר למשהו שאתה בעצמך אמרת על אלו שמחרפים את נפשם.

אורי אורבך: אז יש את הוויכוח אם זה 17 חודשים או 20, ומה היה צריך לעשות, ואני מניח שבחלק מהדברים אנחנו יכולים להסכים ובחלק לא – על טקטיקות ועל מהות.

אורי אורבך: אבל בסוף, וגם בהתחלה, אותם הסדרניקים, שכל הבית הזה – החרדים שלא משרתים, והחילונים שכן משרתים – כולם יורדים עליהם יומם ולילה, הם מהמחנה המצטמצם והולך שמחרפים את נפשם.

אורי אורבך: עליהם אתם שופכים את כל מְרֵרָתכם?

אורי אורבך: מישהי שמשרתת 32 או 36 חודשים ב"במחנה" לא יכולה לרדת על מישהו שמשרת רק 17 חודשים במחנה אמיתי; מי שמשרת בכתיבה לא יכול לרדת על מישהו שמשרת חצי מהזמן במקום שבו הוא מסכן את חייו.

אורי אורבך: בסוף, בשעת המבחן – חלילה, אם תהיה – בשעת המלחמה ובשעות האימונים והמילואים, אלה של 17 החודשים, שנתפסים פתאום כמו הבעיה הגדולה של עם ישראל – אז תחסוך 200 הסדרניקים, חבר הכנסת שטרן, אז יהיו עוד 300.

אורי אורבך: על זה קם ונופל כל הקומפלקס הזה של השוויון בנטל?

אלעזר שטרן: היית עסוק בלכתוב פיליטונים?

אורי אורבך: הייתי עסוק, לצערי, בלהקשיב לך.

אלעזר שטרן: לא נראה לי שהקשבת.

אורי אורבך: זה דבר שאני מרבה לעשות בזמן האחרון.

אלעזר שטרן: לא נראה לי שהקשבת.

אלעזר שטרן: היית עסוק בלכתוב פיליטונים.

אורי אורבך: אלו השותפים של השוויון בנטל.

אלעזר שטרן: למה באותן שנים שאתה כתבת פיליטונים, אני – – –

אורי אורבך: חבר הכנסת שטרן, להגיד שכתבתי פיליטון – אני מבין שככה אתה אומר שהדברים לא רציניים.

אורי אורבך: אני מבין שזה סוג של טקסט.

אורי אורבך: אבל זה טקסט מ"הסבנטיז", להגיד את זה.

אלעזר שטרן: לא אכפת לי שתפרש ככה.

אלעזר שטרן: לא אכפת לי שתפרש ככה.

אורי אורבך: אני מפרש איך שאני מבין.

יוני שטבון: חבר הכנסת שטרן, ניתן לכל אחד לדבר בזמנו.

יוני שטבון: בבקשה.

אלעזר שטרן: אבל אני יכול – – –

אורי אורבך: וכל העניין הזה, כל היום – ישיבות ההסדר, מצאנו את המשתמטים הגדולים, את הטנקיסטים והחי"רניקים בישיבות ההסדר.

אורי אורבך: הם הבעיה, כשיש בעיה קשה של אנשים שמשתמטים.

אורי אורבך: ויש בעיה אחרת, שאני מוכן לפתור גם אותה, במחנה החילוני: בואו נקים ישיבות הסדר לחילונים.

אורי אורבך: אני מסיים בהצעה הזאת.

אלעזר שטרן: אתם לא נותנים.

אורי אורבך: ישיבות הסדר לציבור חילוני.

אורי אורבך: אני מוכן לנסח את הצעת החוק.

אלעזר שטרן: אתם לא נותנים לציבור החילוני להקים ישיבות הסדר.

אורי אורבך: אין "אתם", אין לי תולעים.

אורי אורבך: מה זה "אתם"?

אורי אורבך: דבר בלשון יחיד.

אורי אורבך: ישיבות הסדר לחילונים.

אורי אורבך: ילמדו מה שהם רוצים: ציונות, מנהיגות ואזרחות.

אורי אורבך: ישרתו 17 – – –

שולי מועלם-רפאלי: ויהדות.

אורי אורבך: ויהדות.

אורי אורבך: אני אומר, הם יקבעו את תוכנית הלימודים, ישרתו 17 חודשים, כמו הסדרניק, באופן אקטיבי.

אורי אורבך: ההורים שלהם ישלמו 1,000 שקל לחודש, כמו ההורים – לא מקבלים בישיבות ההסדר, מי שלא נשוי; לא מקבלים, בניגוד לשקרים שכל הזמן חזרו עליהם.

אורי אורבך: ההורים שלהם ישלמו 1,000 שקל בחודש, כל ארבע וחצי, חמש השנים.

אורי אורבך: שפינוזה – מה שאתה רוצה ילמדו, וילכו לשירות קרבי.

אורי אורבך: תאמינו לי שהצבא ירוויח חיילים קרביים משכילים, מסורים, טובים.

אורי אורבך: גם החבר'ה האלה, שעושים היום שלוש שנים, הם משכילים ומסורים, אבל החבר'ה האלה – חלק גדול מהם, בגלל שהם לא במסגרת של הסדר, הם מוצאים לעצמם סידורים, איכשהו, שלא כולם יהיו קרביים.

אורי אורבך: נרוויח הרבה חיילים קרביים.

יוני שטבון: נא לסיים.

אורי אורבך: ואני מציע, את האש לכוון לאלו שלא משרתים, שלא מחרפים את נפשם, ולא לחפש מטרות קלות מכל מיני סיבות אחרות.

אורי אורבך: אנחנו צריכים להיות המחנה של המסורים ושל המחרפים נפשם, ולהמשיך להתווכח כמה לשרת ואיך לשרת, אבל לא לתת פתחון פה ולתת עדיפות לאלו שלא רוצים לשרת ויש להם טענות על כל אלו שמשרתים למה הם לא משרתים מספיק.

אורי אורבך: לא נהיה כמו אלו שגם נוסעים חינם באוטובוס וגם מתלוננים למה רק הם לא מקבלים את העודף.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת השר אורי אורבך.

יוני שטבון: חבר הכנסת דוד צור ממפלגת התנועה, בבקשה.

יוני שטבון: חמש דקות.

יוני שטבון: אחריו – חבר הכנסת יואל רזבוזוב.

יוני שטבון: חמש דקות.

יוני שטבון: חמש זה הזמן של החלוקה הפנים-מפלגתית.

יוני שטבון: 13 דקות, בגלל שחבר הכנסת עמרם מצנע לא מדבר.

דוד צור: מבטיח לא לנצל את כולן.

יוני שטבון: בבקשה.

דוד צור: קודם כול, מכובדי השרים, ובעיקר השר יעקב פרי, יושב-ראש הוועדה, אני כן חושב שזה יום היסטורי.

דוד צור: אני לא מתכוון להתמודד, ולא יכול להתמודד, עם הרטוריקה ועם הסטנד-אפ של השר אורבך שהיה פה לפני.

דוד צור: אני מודה שאין לי הכישורים האלה.

דוד צור: אולי מהסיפה של הדברים שלך – יצא לי לשבת חצי שעה, בכל זאת, עם חברינו מהאופוזיציה, גם מגעגועים אבל גם מרצון קצת להקשיב ולשמוע מה מדברים שם.

דוד צור: זה באמת נשמע לי מוזר כששמעתי שם שתוקפים את העניין של ישיבות ההסדר, שהן חורים בתוך הגבינה של החוק הזה.

דוד צור: זה באמת לא הגיוני – לתקוף דווקא את אלה שלא נושאים בנטל, וגם נושאים את זה על דגל, שזו בעצם אלטרנטיבה לשירות, ותוקפים את אלה שכן נושאים בנטל, גם אם זה 17 חודש.

דוד צור: ואני יכול לומר לך, ברישה של הדברים, שאני חושב שזו טעות, בסופו של דבר, בחוק הזה.

דוד צור: לא מזה רציתי להתחיל דווקא, אבל אתה סיימת, אז אני חייב לומר שיש לי הערכה גדולה למה שעושים לוחמי ישיבות ההסדר.

דוד צור: לדעתי, הדיון הזה דווקא עושה להם עוול, מהסיבה שאותם 80%, לדעתי, שכן משרתים את השירות המלא דווקא, גם ביחידות הקרביות, שלא לדבר על הדרגות והרמות שהם מגיעים אליהן ממילא, ואחרי זה המילואים – בסופו של דבר הם אוכלוסייה שהיום תורמת מאוד.

דוד צור: אבל דווקא בגלל זה אני חושב שהיה מקום, גם במסגרת החוק הזה, לצמצם את החור הזה בגבינה.

דוד צור: הייתי בחלק מהדיונים וראיתי את המאמצים שעושה יושבת-ראש הוועדה איילת שקד.

דוד צור: היא עשתה שם עבודה סיזיפית לתמרן בין כולם.

דוד צור: זה היה לא פשוט.

דוד צור: בסופו של דבר אני ודאי תומך בחוק הזה.

דוד צור: אני חושב שיש בו הרבה יותר ממה שאין בו.

דוד צור: מה אין בו, בכל זאת?

דוד צור: אין בו שוויון, כי מלכתחילה אנחנו יודעים שאנחנו לא חיים בעולם של שוויון.

דוד צור: גם היום בטח אין שוויון בין כל אלה שמשרתים, ומן הסתם גם לא יהיה מחר שוויון בין אלה שייכנסו למעגל השירות, אותם חרדים, כפי שאנחנו יודעים שיש כאלה שמשרתים בעורף, יש כאלה שמשרתים בחזית בכל אחת מהיחידות.

דוד צור: ולכן, אין בו שוויון אבל יש בו – ואני בהחלט מאמץ את מה שאמרה פה חברת הכנסת שקד – יש בו צמצום של האי-שוויון כפי שהוא היה עד היום.

דוד צור: אין בו גם רדיפה והשמד; כל דברי ההסתה, על גבול ההסתה האישית, וגם תחושת הנרדפות הזאת, שקושרת ליושב-ראש מפלגת יש עתיד את הרדיפה לכאורה של החרדים.

דוד צור: אין בו גם אמירה או איסור של עיסוק בתורה.

דוד צור: העיסוק בתורה, העיסוק בלימוד התורה, יכול וצריך להימשך, וככזה גם החוק הזה לא אמור להגביל את זה.

דוד צור: והחוק מאפשר בדיוק את אותו זמן הסתגלות, ואחרי זה, בזמן הקבע, גם את 1,800 העילויים בתורה שיוכלו להמשיך ולעסוק בלימוד.

דוד צור: אין בו גם הארכת שירות לבנות, כפי שצה"ל ומשרד הביטחון ביקשו, ואני חושב שבצדק.

דוד צור: זאת אומרת, בסוף, המחשבה שכדי לעשות פה איזה שוויון לכאורה בין המינים, או לחלופין, בגלל צורכי הצבא ללכת ולכסות את הפער שייווצר מקיצור השירות של הבנים – אז להעמיס דווקא על אלה שכן משרתות ולחפש את השוויון שם, זה עוול כפול.

דוד צור: זה פשוט לא הגיוני.

דוד צור: אכן, אם היה שיח וויכוח לגבי ההיגיון שבשירות של הבנות החרדיות – לא הגענו לשם, אבל גם שירות אזרחי, או גיוס שלהן – אז אפשר היה לדבר על שוויון בעניין הזה.

דוד צור: אבל בטח לא נכון יהיה לעשות את זה דווקא בהארכת השירות של הבנות.

דוד צור: וטוב שגם התאפשרה החלופה הזאת, או הפתח, כפי שהוגדר בסוף – בחוק מוגדר שעד 2017 יכול שר הביטחון לבוא לוועדה, אם זיכרוני אינו מטעני.

דוד צור: וגם אין בו, לצערי, אמרתי, הסדרה של ישיבות ההסדר, אבל עוד פעם – במינון הנכון כי בסופו של דבר אמרתי כבר את הדברים בהתחלה.

דוד צור: מה כן יש בו?

דוד צור: יש בו הסדרה היסטורית של חוק שלא היה עד היום.

דוד צור: חוק טל, כפי שהיה בעשר שנים הקודמות, בסופו של דבר גם יצר אי-שוויון אמיתי וגם הנציח מצב, וגם בית-המשפט העליון, הבג"ץ, אמר לנו בסופו של דבר שחובתנו לעשות את זה.

דוד צור: ולכן, גם קולות האופוזיציה הדוממים – אבל הנשמעים שם – בסופו של דבר הם כמעט טענות הקוזק הנגזל, גם על סתימת הפיות לכאורה וגם על התהליך so called הלא-דמוקרטי שיש פה.

דוד צור: אני לא מצליח להבין איך בעצם הגיעו לאמירות האלה.

דוד צור: בסופו של דבר היו אין-ספור דיוני ועדות, אין-ספור דיונים, גם בחוק הקודם ובטח בחוק הנוכחי בוועדת שקד.

דוד צור: ואגב, הם גם נטלו חלק בכל הדיונים, עד כמה שאני זוכר לפחות.

דוד צור: עמר בר-לב היה שותף מלא, ואני חושב שגם ציינת את זה בדברים שלך, חברת הכנסת שקד.

דוד צור: ואני אומר לכם שהייתי שם בדיונים שלהם.

דוד צור: אומרת חברת הכנסת שלי יחימוביץ שאם היא הייתה פה באולם היא הייתה מצביעה בעד החוק הזה, כי בסופו של דבר יש הבנה ברורה שהחוק הזה הוא חוק – וזה יהיה לדיראון עולם שמפלגת העבודה לא נמצאת פה כדי להצביע עבור החוק הזה.

דוד צור: אז מרצ, נאמר, מתנגדת מסיבותיה-היא; הערבים ודאי; החרדים גם, מסיבות מובנות.

דוד צור: אני יכול לכבד את זה.

דוד צור: אני לא יכול להעריך את זה אבל אני מכבד כל אחד והסקטור שלו.

דוד צור: אבל מפלגת העבודה?

דוד צור: איך בסופו של יום נוצר מצב כזה?

דוד צור: אמר בוז'י הרצוג ששאלו אותו אתמול – הוא אמר: שואלים אותי ברחוב: מה, זה לא ילדותי, המעשה הזה?

דוד צור: והוא ענה: לא, זו מלחמה על הדמוקרטיה.

דוד צור: אז אני אומר, דווקא השאלה האינטואיטיבית הזאת שבאה מהציבור – כן, זה נראה לי סופר-ילדותי.

איילת שקד: זה אינפנטילי.

דוד צור: אמרת אינפנטילי.

דוד צור: בסופו של דבר זה מבזה את המקום שאנחנו נמצאים בו, וזה מבזה את הדמוקרטיה.

דוד צור: מגיע לפה ציבור של ילדים, הם מסתכלים פה על האולם הריק, וזה בעצם השיעור הבא שלהם בדמוקרטיה.

דוד צור: אז אני לא בטוח שבעניין הזה האינטואיציה של הציבור ששאל את יושב-ראש האופוזיציה האם זה ילדותי ונענה בתשובה ברורה חד-משמעית שלא – אז האינטואיציה הזאת כנראה נכונה.

דוד צור: כי ממתי משמעת קואליציונית היא בעצם הפרה של כללי הדמוקרטיה?

דוד צור: הרי על זה בסופו של דבר מסתמכת שיטת הממשל שלנו.

דוד צור: ולכן, עם כל זה – ראינו את הוויכוח שהתפתח פה, דווקא בתוך הקואליציה, בין חבר הכנסת שטרן לבין השר אורבך.

דוד צור: יש פה ויכוחים נוקבים, קשים, וגם השקפות עולם שלא בהכרח מתיישבות, לא נפגשות ביחד.

דוד צור: אבל רב המשותף על המפריד, ולכן אנחנו יכולים להתקדם ולהצביע על שני החוקים של אתמול והיום, ומן הסתם גם על החוק של מחר – שאני לא מאמין בו, אגב.

דוד צור: אני חושב שהוא לא טוב, אבל על זה נדבר מחר, על הנושא של משאל עם.

דוד צור: אני חושב שהוא בריחה מאחריות לקבלת החלטות.

דוד צור: נבחרנו כדי לקבל החלטות.

דוד צור: אבל בסופו של יום יש דברים שמתפשרים עליהם כדי להתקדם למטרה שהיא אולי היותר-חשובה לכל אחד מחברי הבית הזה.

דוד צור: לכן, היה מקום לשמוע פה את האמירות שאת חלקן שמעתי שם, ואני אומר לכם – אמירות חשובות, וחלקן אגב גם נשמעו בתוך הוועדה, ולזכות הוועדה ייאמר שגם נלקחו בחשבון והוכנסו.

דוד צור: החוק שהובא על-ידי הממשלה הוא לא בדיוק אחד לאחד החוק שיצא מהוועדה, וטוב שכך.

דוד צור: החוק הוא חוק שבסופו של דבר גם מאזן.

דוד צור: יש בו – אמרתי קודם מה אין בו, אבל אני אומר כרגע מה יש בו: הוא קודם כול מידתי, גם בזמן ההסתגלות שניתן לציבור הזה, שהוא בתחושת רדיפה לכאורה ובתחושה שהנה נפלו עליו; הוא נותן גם לצבא את זמן ההסתגלות הראוי כדי להתארגן לגיוס, כדי להתארגן לגיוסה של האוכלוסייה החרדית.

דוד צור: אבל בסופו של דבר הוא במיידי מתיר את הקשר הגורדי הזה שהיה לאורך שנים – וחוק טל לא התיר אותו – של חוסר היכולת שלהם בעצם לבחור בין האלטרנטיבות של או גיוס או ישיבה; והיום ניתנת להם אלטרנטיבה נוספת: לצאת לשוק העבודה.

דוד צור: ואם בעיני יש משהו בחוק הזה, כרגע זה הדבר הכי חשוב.

דוד צור: אז זה במיידי, וגם בראייה עתידית – וגם היסטורית, גם במבט אחורה כמובן, 65 שנה שהקשר הגורדי הזה לא הותר, ובמבט קדימה, שמ-2017 אפשר יהיה לראות יותר מתגייסים, ואני משוכנע אגב שזה יקרה.

דוד צור: אין פה כוונה לפגוע לא בעולם התורה ולא בעולם החרדי, וגם לא בהתנהלות של העולם החרדי.

דוד צור: בסופו של יום תהיה פה בחירה לאנשים, ולפחות הם יוכלו גם לשאת בנטל הציבורי – לאו דווקא הביטחוני אלא בנטל של להיכנס לשוק העבודה ולתרום את תרומתם, וגם לדעתי ברמה האישית של כל אחד ואחד.

דוד צור: האלטרנטיבות שנפתחו לשירות אזרחי – נמצאים פה קציני משטרה, אני מכיר אותם היטב – והאלטרנטיבה הזאת לפתוח גם גופי ביטחון נוספים וגם אזרחיים, כדי שיהיה אפשר – איך לומר?

דוד צור: לעכל את המעבר לתוך העולם הזה – זה דבר מבורך בהחלט.

דוד צור: גם הארגונים האלה זקוקים לזה.

דוד צור: מי כמוני מכיר ויודע את החוסר במשרתים – אגב, בכל מיני אלטרנטיבות, שמצאו אותן למשל בחוקי השירות הקודמים: שח"מים, שח"מיות, שממלאים לנו את ניידות הסיור.

דוד צור: 50%, אם לא יותר לפי הנתונים כיום, 50% מניידות הסיור הם שח"מיות, ובסופו של דבר הן ילדות בנות 18, 19, 20, שיוצאות לאירועים, ולא לזה הן נועדו בעצם כשהן הלכו להתגייס לצבא.

דוד צור: אז כיום יש חור בתוך הארגון שחייבים למלא אותו, ואם הוא יתמלא בדרך של גיוס בני ישיבות או לוחמים אחרים, זה יהיה מצוין.

דוד צור: בסופו של דבר הביטחון האישי שלנו פה בארץ יותר חשוב, וזה מאיים – כבר אמרתי את זה מזמן – גם יותר מהטילים האיראניים, שראינו אותם אתמול קבל עם ועולם.

דוד צור: לגבי המכסות שנקבעו, יש בחוק הזה בהחלט גם מידתיות ביכולת לאזן בין אלה שירצו לשמור את הזכות שלהם ואת עצמם כלומדי תורה.

דוד צור: בעניין הזה אני חושב שהחוק הוא מידתי.

דוד צור: ומכיוון שהבטחתי גם לעמוד בזמן, ואפילו לקצר קצת, אז אני בהחלט תומך, ואני אומר יישר כוח גם לוועדת פרי, שעשתה את העבודה הזאת, וגם לוועדת חברת הכנסת שקד על כלל חבריה.

דוד צור: תודה.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת דוד צור.

חמד עמאר: חבר הכנסת יואל רזבוזוב, בבקשה.

חמד עמאר: יש לך חמש דקות.

יואל רזבוזוב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השר הנכבד פרי, שיושב כאן לבד, רק לפני כמה שבועות עמדתי כאן על הבמה הזאת והזכרתי לכל חברי חברי הכנסת כמה חוק השוויון בנטל חיוני לחברה הישראלית.

יואל רזבוזוב: אז היו אלה ימים של הפגנות, ובאמת בנאומי ביקשתי מנציגי הציבור החרדי להשתמש במעמדם ולהעביר מסר אחר.

יואל רזבוזוב: המסר של שוויון בנטל הוא לא ניסיון להתנכל לערך קיום מצוות התורה, וכמו שהגדיר כאן השר אורבך לפני, הם התעסקו בהפקה, הפיקו – ואני יודע מה זה הפקות.

יואל רזבוזוב: להפיק באמת מחאות בסדר גודל כזה זה לא פשוט.

יואל רזבוזוב: באמת, אם הם היו מנצלים את הכישורים שלהם לטובת הדברים המהותיים, אנחנו באמת היינו יכולים לזכות בחברה טובה יותר ובריאה יותר.

יואל רזבוזוב: לצערי, ביומיים האחרונים המחאות עברו את גבול הטעם הטוב, וחברי חברי האופוזיציה בחרו להיעדר מהמליאה, ולכן אחזור על דברי בפנייתי אל כלל הציבור החרדי ואגיד פעם נוספת: איש אינו רוצה לפגוע באורח החיים שלכם.

יואל רזבוזוב: אנחנו כמדינה מחויבים בכל לבנו לעזור לכם לעבוד, להתפרנס, לפרנס את הילדים שלכם ולהיחלץ ממעגל העוני.

יואל רזבוזוב: רק אתמול הייתה ישיבת השדולה לתעסוקת חרדים שיזם חברי חבר הכנסת דב ליפמן, וזה היה בחדר הוועדה שאני עומד בראשותה, ועדת העלייה והקליטה.

יואל רזבוזוב: ובאמת כל השרים הכי בכירים של הממשלה היו שם.

יואל רזבוזוב: בדרך כלל בחדר הוועדה הזה אנחנו עוסקים בתעסוקת עולים.

יואל רזבוזוב: אני רואה שברגע שלמדינה, למשרד, יש רצון, אנחנו כן מצליחים להעסיק את אותם עולים.

יואל רזבוזוב: באותו חדר אתמול היו באמת השרים הכי בכירים של הממשלה, והם התחייבו לתת יד ולשלב כוחות ולמצוא תעסוקה, לעזור בהכשרות לאותם חבר'ה צעירים, שאני חושב שבסופו של דבר – אני מנסה, אני עדיין לא מצליח – אני שוכח שאני חבר כנסת, ואני חושב כאזרח – אני לא מצליח להבין באמת מה המהות:

יואל רזבוזוב: אנחנו נותנים פה לעשרות-אלפי חבר'ה צעירים לצאת לשוק העבודה ולפרנס את המשפחות שלהם בכבוד.

יואל רזבוזוב: היום הם כלואים במקומות שהרבה מהם לא רוצים לשבת בהם, ואני יודע את זה, כי אנחנו מדינה קטנה.

יואל רזבוזוב: אני מדבר עם אותם אנשים, אני פוגש אותם ברחובות, והם אומרים: הלוואי שהיו נותנים לי הזדמנות ואף אחד לא היה כופה עלי לשבת במקום שאני יושב.

יואל רזבוזוב: אנחנו נותנים להם את ההזדמנות הזאת, וכמו שאמרתי – הפחד הוא מהתעסוקה?

יואל רזבוזוב: אז גם בתעסוקה.

יואל רזבוזוב: אני בכלל מאמין שבמדינה שלנו מי שרוצה לעבוד, עובד.

יואל רזבוזוב: אני יכול להגיד, נתתי את הדוגמה הזאת מהמשפחה שלי: אבא שלי מהנדס, שני תארים אקדמיים, עובד כפועל בניין.

יואל רזבוזוב: אולי הוא לא הכי היה רוצה לעבוד בעבודה הזאת, אבל זו עבודה מכובדת, והוא נהנה ממה שהוא עושה.

יואל רזבוזוב: הוא עובד קשה.

יואל רזבוזוב: הוא מצא את העבודה הזאת ביום אחד; איך שעלינו לארץ – למחרת הוא יצא לעבוד.

יואל רזבוזוב: אז אני חושב שלהגיד שלא קולטים – אנחנו מבינים שיש קושי, אבל לכל דבר יש פתרון, והרבה זה עניין של רצון.

יואל רזבוזוב: אני חושב שהמהות של חוק שוויון בנטל – הוא אחד החוקים הנכונים והמוצדקים שהתקבלו כאן, בהיסטוריה של המדינה.

יואל רזבוזוב: הוא ישים סוף להבדלתם של זרמים ישראליים בחברה הישראלית, ואני חושב שזה העיקרון שאנחנו צריכים לחשוב עליו.

יואל רזבוזוב: כולם יתרמו למדינה על-פי יכולתם, במקום שבו הם יהיו נחוצים ביותר.

יואל רזבוזוב: רק לפני אמר חבר הכנסת צור שהוא מכיר – יש דרישה, יש דרישה בשטח לכל מיני מקצועות של שירות אזרחי, ואנחנו חושבים שהמדינה זקוקה לזה.

יואל רזבוזוב: ובאמת, על-ידי החוק הזה אנחנו נוכל לשלב את אותם חבר'ה.

יואל רזבוזוב: הם גם יתרמו למדינה וגם האינטגרציה תהיה טובה יותר.

יואל רזבוזוב: חברי עבדו קשה על החוק הזה.

יואל רזבוזוב: יש לנו כאן את השר פרי, את חבר הכנסת שלח, את חברת הכנסת איילת שקד, ואני יודע שהם בחנו אין-ספור פעמים לפני שניסחו כל סעיף וסעיף.

יואל רזבוזוב: הם נהגו ברגישות מתאימה לחוק טעון שכזה לאורך כל הדרך.

יואל רזבוזוב: הם שמו את הדברים על השולחן, כי כל ההליך היה הוגן ונכון.

יואל רזבוזוב: כבר לפני שנה היה ברור שמפלגת יש עתיד תקיים את ההבטחה שהיא הבטיחה במצע שלה.

יואל רזבוזוב: אני למדתי בשנה הזאת שכל דבר שלא תעשה, גם אם אתה עושה את הדבר הכי טוב, תמיד יהיו אנשים לא מרוצים.

יואל רזבוזוב: תמיד יהיו.

יואל רזבוזוב: לא הכול יכול לעבור חלק כמו שאנחנו רוצים.

יואל רזבוזוב: אז יגידו שהחוק הזה הוא גבינה עם חורים, איך שלא יקראו לחוק הזה; תמיד יהיו אנשים לא מרוצים.

יואל רזבוזוב: אני חושב שבסופו של דבר, אם אנחנו ניקח את המכלול של הדברים – ובאמת, הרגישות, כל הדיונים, כל הוועדות – אני חושב שעשינו פה את הטוב ביותר לטובת המדינה ולטובת העתיד של ילדינו, בסופו של דבר.

יואל רזבוזוב: הבטחנו לאותם מאות-אלפי אזרחי ישראל בני מעמד הביניים, שרצו אחת ולתמיד להפסיק להיות הפראיירים, שתהיה ממשלה בלי מפלגות חרדיות, וכך היה; הבטחנו שגם צעירים חרדים יתגייסו לשירות צבאי או אזרחי, וכך קורה – אני מקווה שממחר בבוקר; הבטחנו שהחרדים יכלכלו את עצמם ולא יחיו יותר על גבי משלם המסים, וכך יהיה בעתיד הקרוב.

חמד עמאר: צריך לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

יואל רזבוזוב: הרי כמה זמן עוד חשבו החרדים שהם יוכלו להמשיך לקיים את אורח החיים הנצלני הזה, להכביד על מעמד הביניים הנושא בנטל ולחיות על חשבון משלמי המסים?

יואל רזבוזוב: כדי להסביר טוב יותר את הרעיון העומד מאחורי השוויון בנטל הרשו לי לצטט משירו של חיים נחמן ביאליק, שיר העבודה והמלאכה: "מי יצילנו מרעב?

יואל רזבוזוב: / מי יאכילנו לחם רב?

יואל רזבוזוב: / ומי ישקנו כוס חלב?

יואל רזבוזוב: / למי תודה?

יואל רזבוזוב: למי ברכה?

יואל רזבוזוב: לעבודה ולמלאכה".

יעקב פרי: לא למפלגה.

יואל רזבוזוב: לעבודה, למפלגה – או אולי למפלגת העבודה, שבחרה בחרדים על פני המלאכה.

יואל רזבוזוב: כבר לפני 80 שנה ביאליק ידע את מה שהחרדים הצליחו לשכוח עם השנים – למי בעצם צריך להגיד תודה ואת מי צריך לברך; לא את הרבנים, לא את ראשי הישיבות, ובטח שלא מפלגות חרדיות שסידרו להם שנים של חיים מלאי הטבות, אלא לעבודה ולמלאכה.

יואל רזבוזוב: היום באה לסיומה אותה טעות היסטורית שהחריגה את הציבור החרדי מהחברה.

יואל רזבוזוב: היום נפתח בפניו הפתח להרוויח את הלחם שלו בכבוד.

יואל רזבוזוב: היום ערך השוויון במדינת ישראל מקבל את המשמעות הראויה לו.

יואל רזבוזוב: ולסיכום, חברי חברי הכנסת, עלינו להיות גאים ברגע החשוב הזה.

יואל רזבוזוב: לנו יש הזכות להחזיר את ערכי העבודה, הערבות ההדדית והצדק לעם ישראל ולהחיל אותם על החברה כולה.

יואל רזבוזוב: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אלי בן-דהן, סגן השר.

חמד עמאר: עד שיגיע חבר הכנסת – הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 14), התשע"ד–2014, שהחזירה ועדת הכספים.

נאזם בדר: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: הצעת חוק שירות לאומי-אזרחי, התשע"ד–2014

חמד עמאר: יש לך עשר דקות, בבקשה.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, השר פרי, חברי, לפני יומיים השתתפתי באזכרה למעפילי האונייה "סטרומה".

אלי בן-דהן: האונייה "סטרומה" הפליגה מרומניה לארץ-ישראל וצוללת סובייטית טיבעה אותה בדרכה לארץ.

אלי בן-דהן: 768 מעפילים נהרגו ונספו; רק אחד ניצל, חי עדיין באמריקה.

אלי בן-דהן: האזכרה הזאת המחישה לי פעם נוספת את האסון הגדול שקרה לעמנו בשואה, במלחמת העולם השנייה.

אלי בן-דהן: בסיומה של מלחמת העולם השנייה עולם התורה נחרב.

אלי בן-דהן: בסיומה של מלחמת העולם השנייה שמנה וסולתה של בני הישיבות, ראשי הישיבות, אלה שהחזיקו את התורה באירופה, אבדו לעם ישראל.

אלי בן-דהן: אני מזכיר: אז עדיין עולם התורה בארצות-הברית לא היה קיים בכלל, ובארץ-ישראל היה קיים במספרים מועטים מאוד.

אלי בן-דהן: אחרי למעלה מ-70 שנה אנחנו מסתכלים אחורה ואנחנו יכולים להיות גאים.

אלי בן-דהן: ברוך השם, עולם התורה שוקם.

אלי בן-דהן: לא היו בהיסטוריה היהודית, מעולם, כל כך הרבה ישיבות, כל כך הרבה תלמידי חכמים, כל כך הרבה ספרות תורנית שמתפרסמת יום-יום.

אלי בן-דהן: בכל יום ויום מודפסים כמה ספרים תורניים.

אלי בן-דהן: והכול, רבותי, בזכותה של מדינת ישראל.

אלי בן-דהן: כן, מדינת ישראל לקחה על עצמה את המשימה האדירה הזאת – אולי לא במכוון, באופן ישיר, אולי באופן עקיף, אבל בסופו של דבר מדינת היא ששיקמה את העולם התורני שנחרב באירופה.

אלי בן-דהן: חכמים תיקנו לנו שכשאדם קם בבוקר, הדבר הראשון שהוא אומר זה "מודה אני".

אלי בן-דהן: פעמים רבות חשבתי לעצמי: מה, זה הדבר שאני צריך להגיד?

אלי בן-דהן: אולי צריך להגיד דברים אחרים?

אלי בן-דהן: אולי לומר את עשרת הדיברות?

אלי בן-דהן: אולי לומר את "שמע ישראל", שזה היסוד של האמונה בקדוש-ברוך-הוא, קבלת עול מלכות שמים?

אלי בן-דהן: מה פתאום לומר פסוק כזה, שאין בו שם השם?

אלי בן-דהן: "מודה אני לפניך שהחזרת בי נשמתי" וכו'.

אלי בן-דהן: ואני חושב, רבותי, שחכמים תיקנו לנו את הפסוק הזה לומר כדי ללמד אותנו את היסוד הגדול של הכרת הטוב; לדעת שכשמישהו עושה לך טובה – תודה לו.

אלי בן-דהן: חברי, אני רוצה לומר עוד חידוד נוסף שעולה בדעתי כרגע.

אלי בן-דהן: אנחנו בתפילת שמונה-עשרה מתפללים תפילה בלחש – –

רות קלדרון: – – –

אלי בן-דהן: נכון, ד"ר רות.

אלי בן-דהן: – – ולאחר מכן אומרים חזרת הש"ץ.

אלי בן-דהן: תראו, באופן מפליא, כשחוזרים בחזרת הש"ץ, הרי החזן קורא את תפילת העמידה, והקהל – מה אומר?

אלי בן-דהן: אומר "אמן", זה הכול.

אלי בן-דהן: יש ברכה אחת שבה הקהל שותף.

אלי בן-דהן: אתם יודעים מהי?

אלי בן-דהן: כשאומרים: "מודים אנחנו לך".

אלי בן-דהן: כי להודות להשם – לא מספיק להגיד "אמן"; להודות להשם – צריך שאדם יודה בעצמו.

אלי בן-דהן: ולכן תיקנו לנו חכמים שאדם יאמר בעצמו "מודים אנחנו לך", כמו שתיקנו לנו שכשאדם קם בבוקר, יאמר: מודה אני לך.

אלי בן-דהן: רבותי, זאת חובתנו, כן, לדעת ולהכיר בטובתה של מדינת ישראל.

אלי בן-דהן: זאת לא בושה; לדעת שמדינת ישראל הצליחה לשקם את עולם התורה שנחרב באירופה.

אלי בן-דהן: ואנחנו כולנו, מחובתנו להכיר את הטובה הזאת ולהודות למדינה על כך.

אלי בן-דהן: ולכן, כל האמירות שנאמרו בימים האחרונים על רצונה של המדינה להחריב את עולם התורה או לפגוע בעולם התורה פגיעות אנושות, אין להן מקום.

אלי בן-דהן: אין להן מקום, הן לא נכונות, הן לא אמיתיות, הן נאמרות מן השפה ולחוץ.

אלי בן-דהן: מטרתו של החוק, כפי שמופיע בסעיפים הראשונים שלו: החוק בא להביע את הערך העליון והקדוש של לימוד התורה במדינת ישראל ובכלל, כי באמת ערך לימוד התורה, כמו שאמרו קודמי, הוא שהחזיק את עם ישראל.

אלי בן-דהן: ערך לימוד התורה הוא בעל חשיבות גדולה מאוד, ומדינת ישראל מכריזה על זה בפעם הראשונה בחוק.

אלי בן-דהן: כן, לימוד התורה הוא ערך עליון.

אלי בן-דהן: ולכן אנחנו מביאים את החוק הזה, כיוון שאנחנו מבטאים את הערך הגדול הזה של לימוד תורה.

אלי בן-דהן: החוק שאנחנו מביאים היום, החוק הזה לא יפגע בעולם התורה.

אלי בן-דהן: אני בטוח שהחוק הזה יחזק את עולם התורה.

אלי בן-דהן: בחודשים האחרונים היו לי מפגשים רבים עם ראשי הישיבות מהציבור החרדי, ובכל המפגשים הללו אמרתי להם: רבותי, אוקיי, אנחנו לא מביאים שום חוק.

אלי בן-דהן: תגידו לי אתם: מה אתם מציעים?

אלי בן-דהן: מה אתם הייתם רוצים?

אלי בן-דהן: לצערי, לא שמעתי מהם שום הצעה אמיתית.

אלי בן-דהן: יותר מזה, אמרתי: מדוע אותם תלמידי ישיבות שאתם יודעים שהם אינם לומדים, אתם יודעים שהם רשומים בישיבה ובאמת לא לומדים – למה אתם לא אומרים להם: רבותי, לכו תתגייסו לצבא, תהיו חלק מהשירות האזרחי?

אלי בן-דהן: יש כל כך הרבה דברים לתרום לעם ישראל.

אלי בן-דהן: זאת המשימה שהייתה צריכה להיות מוטלת בראש ובראשונה על ראשי הישיבות, ולצערי הרב, היא לא נעשתה.

אלי בן-דהן: לכן אני חוזר ואומר שבאמת, החוק הזה, אנחנו מביאים אותו כדי לחזק את עולם התורה וכדי לגרום לכך שירבו לומדי התורה בישראל.

אלי בן-דהן: ומי שאיננו לומד, יהיו לו מסלולים והוא יוכל למצוא את עצמו ולצאת אחר כך לשוק העבודה.

אלי בן-דהן: בימים האחרונים, רבותי, נאמרו אמירות קשות, ולא אחזור עליהן; אמירות שלא היו צריכות להיאמר כלפי רבנים, לצערי, במגזר הציבור הדתי-לאומי.

אלי בן-דהן: אני חושב שהאמירות הללו הן אמירות חמורות וקשות, אמירות שאסור היה לומר אותן, אמירות שיש בהן חילול השם גדול.

אלי בן-דהן: אני לא ראיתי בשום מקום שזה חלק מתפקידו של רב לומר אמירות חריפות כאלה כלפי רבנים אחרים, ואני מצפה מהציבור כולו, ומהרבנים בראש ובראשונה, להכיר בטעות הזאת ולא לחזור על אמירות מהסוג הזה.

אלי בן-דהן: מותר שיהיו לנו מחלוקות.

אלי בן-דהן: התלמוד כולו – בכל דף ודף בגמרא יש עשרות מחלוקות, ואני מבטיח לכם, כמו שאומרת הגמרא, שמעולם לא נמנעו בית הלל ובית שמאי מלהתחתן זה בזה, למרות שהם חלקו כל כך הרבה אחד על השני; אף-על-פי-כן הם לא נמנעו מלהינשא אחד עם השני, מכיוון שהם הבינו שהמחלוקת איננה אישית.

אלי בן-דהן: המחלוקת נעלה מעל הרמות הללו.

אלי בן-דהן: המחלוקת היא מחלוקת עקרונית, ואנחנו כולנו מצווים להתעלות מעל המחלוקות.

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר בצורה ברורה, למרות שחברי מהציבור החרדי לא נמצאים כאן:

אלי בן-דהן: הציבור החרדי הם אחים שלנו.

אלי בן-דהן: כן, הם אחים שלנו.

אלי בן-דהן: הם חלק נכבד וחשוב מעם ישראל, ואני אומר את זה בגאווה ובאמיתיות מעומק לבי.

אלי בן-דהן: הגמרא שאני לומד היא הגמרא שגם הם לומדים, והמצוות שהם מקיימים הן המצוות שאני מקיים.

אלי בן-דהן: לכן אני קורא להם: רבותי, אחי, אל נא תרעו.

אלי בן-דהן: תנמיכו את הלהבות.

אלי בן-דהן: אולי אתם חושבים שאתם תרוויחו משהו ברגע מסוים, אבל בדרך הזאת אתם יכולים לאבד חיים.

אלי בן-דהן: זו דרך שאיננה נכונה.

אלי בן-דהן: אני קורא לכולם, ובראש ובראשונה לרבנים מהציבור החרדי, למנהיגי הציבור: רבותי, אל נא תרעו.

אלי בן-דהן: תנמיכו את האמירות שלכם.

אלי בן-דהן: לא כך מדבר תלמיד חכם אל השני.

אלי בן-דהן: הגמרא בסנהדרין לימדה אותנו שתלמידי חכמים בארץ-ישראל נקראו נועם, בניגוד לתלמידי חכמים שבבבל, שנקראו מקל חובלים, כי תלמידי חכמים של בית ישראל מנעימים זה לזה בהלכה, כלשון הגמרא, וגם אם כן חלקו אחד על השני, הם הנעימו זה לזה.

אלי בן-דהן: ואני מצפה ומאמין, רבותי, אחי החרדים: תחזרו למסלול האחדות, למסלול הערבות ההדדית.

אלי בן-דהן: תזכרו שכולנו בני איש אחד נחנו.

אלי בן-דהן: אני מאמין ומצפה שעוד בקרוב בימינו נזכה שבישיבות גם יאמרו תפילה לשלומם של חיילי צה"ל.

אלי בן-דהן: כן, חיילי צה"ל נמצאים בגבול ומסכנים את חייהם עבור כולנו, גם כדי שאנחנו נוכל להמשיך ללמוד תורה הם נמצאים שם בגבול, וזו חובתנו להרגיש את הערבות ההדדית.

אלי בן-דהן: כשהם נלחמים שם ומגינים עלינו, אנחנו כאן נגביר את לימוד התורה ונתפלל שיחזרו בשלום לבסיסם.

אלי בן-דהן: אני מקווה ומאמין שבעזרת השם קריאת האחדות הזאת – שמתוך כך עם ישראל ילך ויתגבר ויתאחד, וביחד כולנו נצא לדרך חדשה, נשכח את המריבות האישיות, ומתוכן נביא את הגאולה השלמה במהרה בימינו, אמן.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת אלי בן-דהן.

חמד עמאר: חברת הכנסת רינה פרנקל.

חמד עמאר: יש לך שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

רינה פרנקל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני גאה שאני שייכת למפלגה שמקדמת את החוק ההיסטורי הזה – שוויון בנטל.

רינה פרנקל: אני חושבת שזה החוק הכי חשוב שאנחנו מקדמים היום בכנסת.

רינה פרנקל: החוק הזה, אני מאמינה שבעצם כל הקואליציה נרתמת ונרתמה לעבודה על החוק.

רינה פרנקל: החוק הזה, עבדנו עליו שנה, ואני רוצה מהבמה הזאת להגיד תודה לכל מי שעבד כל כך קשה על הצעת החוק: לשר יעקב פרי, ליושבת-ראש הוועדה איילת שקד, לחבר הכנסת אלעזר שטרן, לעפר שלח, לכל אלה שעבדו מאוד מאוד קשה כדי להביא את החוק הזה למליאה.

רינה פרנקל: אני שייכת לעליית שנת 1990.

רינה פרנקל: בשנת 1990 הגיעו יותר ממיליון עולים מברית-המועצות לארץ-ישראל.

רינה פרנקל: משפחות קטנות, אבל ילדינו משרתים בצבא.

רינה פרנקל: הילד שלי, הבן שלי, רן, ילד יחיד, שירת בשירות סדיר, שירת בקבע; אחיין שלי היום משרת כמ"פ בקבע; אחיינית שלי התגייסה לצבא.

רינה פרנקל: אלה הילדים שיש לנו, באמת משפחות קטנות, אבל אנחנו נותנים את השירות הזה.

רינה פרנקל: הילדים שלנו נותנים את השירות הזה למדינת ישראל.

רינה פרנקל: ואני חושבת שכל הילדים, גם אלה שלומדים תורה, חייבים לשרת, אם זה בשירות צבאי ואם זה בשירות אזרחי.

רינה פרנקל: אימהות שלא ישנות בלילות ושולחות את הילדים שלהן לצבא – גם האימהות האלה של ילדים שלומדים תורה, האימהות האלה גם כן צריכות לשלוח את הילדים לקחת חלק, וגם להיות אימהות גאות שהילדים שלהן נותנים למדינת ישראל.

רינה פרנקל: אני רוצה לומר שהצעת החוק תשנה את סדר העדיפויות בכל החברה במדינת ישראל.

רינה פרנקל: היא תשנה את הגישה לא רק לשירות צבאי אלא גם לתעסוקת חרדים, וגם זה דבר שהוא מאוד מאוד חשוב.

רינה פרנקל: חרדים צריכים לדעת שהם צריכים גם לעבוד ולקחת חלק.

רינה פרנקל: אני אחת מאלה שעסקו בתעסוקת חרדים בעבר, ואני יודעת שחרדים יכולים להשתלב בשוק העבודה, יכולים להיות חלק משוק העבודה.

רינה פרנקל: הם יכולים גם ללמוד מקצועות חדשים, לשלם מסים ולעבוד.

רינה פרנקל: ופה אני חושבת שאנחנו נעשה מהפך אם חרדים אחרי שירות צבאי גם ישתלבו וילכו לעבוד.

רינה פרנקל: אני יודעת שכל מי שמנסה למצוא עבודה – יש עבודה במדינת ישראל.

רינה פרנקל: במסגרת השדולה שהקמתי – אני יודעת שמעסיקים מחכים לאנשים שירצו לעבוד.

רינה פרנקל: מעסיקים מחכים לידיים עובדות, וידיים עובדות כן יכולות להגיע למעסיקים שכל כך זקוקים להם.

רינה פרנקל: כל הפוטנציאל של המגזר החרדי – הוא יכול להשתלב בשוק העבודה, להשתלב באופן טבעי.

רינה פרנקל: אני חושבת שאנחנו יכולים לדאוג לזה שהחברה תהיה שוויונית ושאנשים יוכלו לתת, כל אחד, חלק מכל מה שהחברה דורשת.

רינה פרנקל: אז אני מברכת את כל אלה שעבדו על החוק, אני מברכת על הצעת החוק, ואני מקווה מאוד שמחר אנחנו נצביע ונשנה את ההיסטוריה של מדינת ישראל, נשנה את סדר העדיפויות במדינת ישראל, וכולנו נהיה שווים – גם חילונים, גם חרדים, וכל החברה.

רינה פרנקל: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה, חברת הכנסת רינה פרנקל.

חמד עמאר: חברת הכנסת רות קלדרון.

חמד עמאר: יש לך עשר דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

רות קלדרון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברינו הסדרנים, הרשמים הפרלמנטריים ואורחים נכבדים, אני אתחיל בהכרת הטוב.

רות קלדרון: כל פעם כשאני עומדת כאן, בין התמונה של הרצל לדגל ישראל, אני נזכרת שאבא שלי, שהיה באופן כללי בדרך כלל אדם מאוד מצחיק – בהדלקת המשואות הוא היה דומע.

רות קלדרון: והייתי אומרת לו: אבא, למה אתה בוכה?

רות קלדרון: והוא אמר לי: רותק'לה, את יודעת, כשאני הייתי ילד קטן היו מרביצים לי הילדים ההונגרים בדרך מבית-הספר.

רות קלדרון: לנו לא היה דגל ולנו לא היה מלך ולהם היה הכול.

רות קלדרון: והנה, תראי עכשיו, יש לנו בית, יש לנו דגל, לא מלך – זה דווקא מזל, אבל למדתי לא לקחת את זה כמובן מאליו.

רות קלדרון: באמת מה שאמר חבר הכנסת אלעזר שטרן על הכרת הטוב – אני חושבת שזה נגע מאוד ללבי, ואני רוצה להכיר טובה באמת לאנשים שטרחו על החוק הזה: לשר פרי ולחבר הכנסת עפר שלח, משלנו, מיש עתיד, שדחפו את זה כל הזמן, והיה ברור שבמידה רבה זה היה החלום שלהם כשהם נכנסו; אבל לא פחות מזה – לחבר הכנסת אלעזר שטרן, שאני מאוד מעריכה את היושרה שלו; הוא הזכיר לי למה הייתי מעריצה כל כך גדולה של הציונות הדתית כשגדלתי.

רות קלדרון: גם באמת שירתי עם אנשי הסדר בשריון כמש"קית חינוך ולמדתי מהם הרבה, והוא הזכיר לי את זה היום.

רות קלדרון: ויותר מכולם אני רוצה לומר שחברת הכנסת איילת שקד, מול כל הגנרלים האלה, שיש בהם משהו נורא – גברים גדולים – נהגה בהם – אני לא רוצה להגיד "נער קטֹן נהג בם" כי היא בכלל לא כנער קטון, אלא גם באומץ בלתי רגיל, גם בתבונה, גם בנחישות וגם בחן.

רות קלדרון: אני חושבת – היא אישה צעירה עם ילדים קטנים בבית, וזה לא הולך ברגל לעשות מסע כל כך קשה, לחטוף כל כך הרבה איבה ולהישאר בהירה בשלה.

רות קלדרון: אני מאוד מברכת אותה.

רות קלדרון: דברים שרציתי לשאת על שוויון בנטל:

רות קלדרון: שוב ושוב מתייחסים אל סוגיית השוויון בנטל כאל חלוקה הוגנת יותר של העול הביטחוני.

רות קלדרון: דורשים שהמאמץ המתבקש מצעירים ישראלים – לתת שנתיים או שלוש ויותר משיא חייהם ובתוך כך לא פעם להסתכן – אותו מאמץ יתחלק באופן הוגן בין אזרחי המדינה.

רות קלדרון: אני מסכימה לכך.

רות קלדרון: עם זאת, השוויון החשוב יותר בעיני בנטל הוא הזכות לשאת בנטל האחריות התרבותית לאוצר התרבות היהודית.

רות קלדרון: חלוקת התפקידים שנעשתה בדור הראשון של המדינה חילקה אותנו, כמו בפוליטיקה של אפלטון, לפילוסופים וללוחמים: תפקיד הלוחמים אומץ על-ידי הרוב החילוני, ואת תפקיד מחזיקי הרוח, השומרים על המסורת, הותירו לציבור הדתי.

רות קלדרון: החלוקה המוטעית הזאת עשתה את שני הציבורים חזקים בתחום אחד ומוחלשים בתחום אחר.

רות קלדרון: השוויון בנטל שאני מבקשת הוא הזכות של כל אזרח, בין שהוא נולד בציבור החילוני ובין שהוא נולד בציבור הדתי או בעדה אחרת, לבחור את התחום שבו יתרום לכלל וייתן את חלקו במאמץ לקיים בבית הלאומי של העם היהודי חברת מופת, שתהיה אור לגויים – במובן המאיר פנים, הפתוח אל עמים אחרים, ולא במובן המתנשא.

רות קלדרון: כיום מתקיים מצב שבו מי שנולד בעולם החרדי עובר הסללה להיות תלמיד חכם, או אשת תלמיד חכם, ומי שנולד בעולם החילוני עובר הסללה דומה לקריירה צבאית, אקדמית או עסקית.

רות קלדרון: מדעי הרוח באוניברסיטאות נחלשים; בתי-הספר לאמנות, כמו גם בתי-המדרש והישיבות החילוניות, נחנקים מחוסר משאבים, ומנגד, בעולם הדתי חסרה בקיאות בתרבות כללית, וככל שהוא חרדי יותר הוא מצומצם יותר לד' אמות של הלכה.

רות קלדרון: בובר, מרטין בובר, ב"דרכו של האדם על-פי תורת החסידות", מצטט מאמר חסידי ואומר שכל אדם צריך לנסות להבין לשם מה ברא אותו הקדוש-ברוך-הוא והניח אותו בעולם, מה תפקידו ומה הוא יכול לתקן או לבנות.

רות קלדרון: החובה החסידית הזאת מחייבת אפשרויות בחירה.

רות קלדרון: כדי לקיים שוויון בנטל לא די במסלולי שירות בצבא לחרדים.

רות קלדרון: אני מבקשת מסלולי לימוד תורה לחילונים ולחילוניות.

רות קלדרון: גם לנו יש צורך בבתי-מדרש שנתמכים על-ידי המדינה, ולא רק על-ידי תרומות בחוץ-לארץ; גם לנו יש צורך במנהיגים רוחניים שמקבלים משכורת מן המדינה ויכולים להקדיש את מיטב זמנם להנהגה רוחנית; גם לנו יש צורך בקהילות שיש להן מקום כינוס, גם אם הן לא מתפללות: בתי-עם לצד בתי-כנסת, טקסי חג ואורחות חיים בחול ובשבת, טקסי חיים ומעגל השנה, שהם צורכי תרבות יהודית, וגם הם ראויים להיות ממומנים, כמו צורכי הדת, בעזרת כספי המסים שלנו.

רות קלדרון: שוו בדמיונכם שבת של תרבות עברית, שבת בבוקר יום יפה, אחרי הקפה, העיתון והבלון; משפחה יכולה להיכנס למוזיאון, לספרייה, למופע או לגן לאומי חינם אין כסף.

רות קלדרון: תהיינה הסעות בקהילות הזקוקות לכך שתאפשרנה לכל אדם להגיע אל בני משפחתו או אל מקום חפצו.

רות קלדרון: משפחות שומרות הלכה יברכו ב"שבת שלום" משפחות אחרות שבוחרות לבלות את היום שהוא אחד משישים גן-עדן בטבע או בהקשבה למוזיקה.

רות קלדרון: הנטל – האחריות להכיר ולשמור את המסורת ולמצוא את הדרך לשלב בינה לבין המציאות העכשווית, כלומר שאלת המה – חשוב לפחות כמו, אם לא יותר, משאלת האיך – האחריות לבנות את המדינה ולהגן על ביטחונה.

רות קלדרון: בכך אני מזדהה עם חברי חברי הכנסת החרדים, שלצערי אינם כאן אתנו היום.

רות קלדרון: אני מקווה שהחוק שבו נדון היום ושעליו נצביע מחר יהיה הצעד הראשון לקראת שוויון שלם בנטל.

רות קלדרון: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה לחברת הכנסת רות קלדרון.

חמד עמאר: חבר הכנסת זבולון קלפה.

זבולון כלפה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, העסוק שם בהמהום קל, האמת היא, לא כל כך נעים לדבר מול מליאה ריקה לגמרי, כמעט, מלבד כמה בודדים, אבל מצד שני, התחושה של שעה מורכבת, של שעה שמחייבת דברים, על אף שבמידה רבה גם יותר נוח – הרבה פעמים גם בשתיקה יש אמירה כלשהי, אבל אני חושב שבשעה הזאת אי-אפשר לשתוק.

זבולון כלפה: אני, ברשותכם, רוצה לחזור ליסודות – ליסודות שכולנו מבינים, כולנו מסכימים וכולנו יודעים, ולדעתי גם על הדברים האלה אין מחלוקת בכלל.

זבולון כלפה: סוד קיומה של התורה בעם ישראל זהו פלא עצום, על כל המרכיבים שבה: חוקים, הלכות, דברי החכמים, המסורות שעברו מדור לדור.

זבולון כלפה: זה דבר שמעורר השתאות והתפעלות בקרב כולם, בקרב יהודים ושאינם יהודים.

זבולון כלפה: לצד זה, סוד קיומו של עם ישראל הוא גם כן דבר שהוא פלא, פלא עולמי, שבאמת לא ניתן להסבר, ודיברו חלק מהדוברים שעמדו פה לפני על הקשר בין שני הדברים גם יחד.

זבולון כלפה: אבל יש דבר אחד שחשוב לציין: אני חושב שתפקידנו כחברי כנסת לדעת, בסופו של דבר, להתעלם מהקולות ומהרקעים ומכל הרעשים שקיימים ברקע ולהתעסק באמת במהות, בליבה עצמה פנימה.

זבולון כלפה: לאורך כל ההיסטוריה של עם ישראל הייתה חבורה גדולה מאוד של אנשים שישבו ולמדו תורה במשך יומם וליל, שעות על גבי שעות, והשקיעו בזה את כל חייהם.

זבולון כלפה: וכמו שאומרת הגמרא – בנדרים, כמדומני, גברת קלדרון: לא על מנת שיקראוני רבי, לא לשום דבר, לא לשום תואר, אלא לשם הלימוד עצמו.

זבולון כלפה: וכשאני מסתכל על התהליכים – לא שאני סוציולוג או מתיימר להיות סוציולוג – אני רוצה להבין מה קרה לנו בחברה הישראלית, מה עברנו; מה יכולנו, בשנות הקמתה של המדינה, שהיום אנחנו מרגישים שמשהו פה נסדק, משהו פה מתערער.

זבולון כלפה: בשנת הקמתה של המדינה, כשעוצבה מגילת העצמאות, הכרזנו על הקמתה של מדינה יהודית.

זבולון כלפה: זה היה פשוט ברור לכולם.

זבולון כלפה: אלא מה?

זבולון כלפה: שמאז, דווקא פה, אחרי שחזרנו אחרי אלפיים שנות גלות, לכאורה כשאנחנו מרגישים שאנחנו נמצאים במסגרת ההגנתית הטובה ביותר שלנו, אנחנו בעצם מתחילים להגדיר מחדש בכלל: מה זה יהודי?

זבולון כלפה: מי זה יהודי?

זבולון כלפה: מה הסטנדרט ליהודי?

זבולון כלפה: ואנחנו במידה מסוימת לוקחים חלק מהדברים מהמורשת של העבר – של כל אותן אלפי שנים, של כל הגלות וכל הבעיות שהיו – אבל מצד שני גם מרשים לעצמנו להכניס לא מעט דברים חדשים.

זבולון כלפה: אני רוצה לומר לכם, חברי מיש עתיד – ואמרתי את זה לאחד מחבריכם שהיה שותף בכיר בחוק פה, דיברנו על זה עכשיו במשך כמה דקות:

זבולון כלפה: אם יש משהו שממנו חברי ואני, ואני בטוח שגם אתם, חרדים מאוד, בסוף זה זהותה היהודית של המדינה.

זבולון כלפה: כי קל מאוד לדבר על הדברים, קל מאוד להפריח הרבה ססמאות ואמירות; קשה מאוד לקיים ויכוח נוקב, אמיתי, ולהישאר חברים אף שלא מסכימים הרבה פעמים.

זבולון כלפה: אני מאלה שסבורים שהפערים בינינו הם עדיין קטנים.

זבולון כלפה: אלא מה?

זבולון כלפה: אנחנו מעצימים אותם ומחפשים על מה אנחנו לא מסכימים.

זבולון כלפה: לכן נוח לי לדבר דווקא בקטע הזה כרגע מול אותם ח"כים חרדים שאינם נמצאים פה, כי אני חושב שהם עושים פה חטא בעניין.

זבולון כלפה: אני לא בטוח כמה מהם מייצגים באמת את הציבור ששלח אותם אל המקום הזה.

זבולון כלפה: באמירות שלהם בימים האחרונים, לדעתי הם גרמו לריחוק, לניתוק ולקושי, אפילו לאנשים כמוני, להיות שותפים אתם בהבנה, בתחושה, בהרגשה.

זבולון כלפה: אני מרגיש שמשהו פה נשבר.

זבולון כלפה: אני חושב שדווקא פה היום, בסיטואציה הזאת, חובה על כל אחד ואחד מאתנו כן לחשוב ולטכס ביחד עצה ומחשבה, אם זהותה היהודית של המדינה חשובה לנו – ואני בטוח שהיא חשובה – איך אנחנו פועלים ביחד, בכוחות משותפים; איך יכלו אז, בימי הקמתה של המדינה – דרך אגב, אתם יודעים מה היה החוק הראשון שחוקקו מייד אחרי מגילת העצמאות?

זבולון כלפה: חוק הגיוס.

זבולון כלפה: מתוך הבנה פשוטה שאם מקימים מדינה, מישהו צריך לקחת אחריות עכשיו איך פועלים.

זבולון כלפה: לכן, אני חושב שהלכנו היום, בימים האחרונים, בשבועות האחרונים ובחודשים האחרונים, בשיח ובהגברת הלהבות – מכל הצדדים, דרך אגב, כי, לצערי – נוח לי לדבר כרגע, אין פה אנשי תקשורת – – –

איילת שקד: אין דבר כזה.

זבולון כלפה: אין דבר כזה.

זבולון כלפה: זה חלק מהבעיה שלנו במציאות הזאת, כי מאז שיש את התקשורת בעצם השיח לא מוכוון אלינו פנימה, אחד אל השני, אלא השיח – איך אני אקבל איזושהי שורה, מה יאמרו שם.

זבולון כלפה: אני מציע לכולנו: בואו נחשוב באמת על הדברים האמיתיים, העמוקים, כי בהם אנחנו עסוקים כרגע; זו המהות, זו הליבה, בזה אנחנו נמצאים ושם אנחנו עסוקים.

זבולון כלפה: בכל אופן, לאורך כל השנים הייתה חבורה שנשאה בנטל, חבורה שמנתה עשרות-אלפי אנשים, שישבו ובעצם דאגו להעביר את אותה מורשת, את אותה מסורת, את אותה רוח יהודית, מדור לדור, מתוך אותה תחושת אחריות.

זבולון כלפה: אני רוצה לומר לכם: בסוף, הרי להחזיק מציאות של עם ערכי, כמו שהעם היהודי קיים פה, בארץ הזאת – ואני לא מתבייש לומר, עם כל הביקורת שמוטחת בנו על-ידי גורמים שונים בעולם, שטוענים שאנחנו, הצבא שלנו הוא לא הצבא הכי ערכי, ועוד כל מיני דיבורי סרק כאלה ואחרים – זה לא נכון.

זבולון כלפה: אבל היכולת שלנו להצליח להיות ערכיים נעוצה בגודל הרוח שממנה אנחנו יונקים.

זבולון כלפה: עולם החומר – ויתקן אותי השר לענייני גמלאים – עולם החומר נשען על הרוח, ולא הפוך; לא עולם הרוח נשען על החומר.

זבולון כלפה: לנו כעם יהודי, התורה היא לב-לבו של כל הדבר הזה, לב-לבו של כל אחד ואחד מאתנו פה, בלי יוצא מן הכלל, דתי ושאינו דתי.

זבולון כלפה: לכן חורה לי שבשבועות האחרונים אנחנו הסטנו את הוויכוח ואת הדיון למחוזות הלא-נכונים במקום לעסוק בדברים האמיתיים והמהותיים.

זבולון כלפה: אני חייב לומר פה כמה מילים אישיות, בסוף.

זבולון כלפה: עולה פה כל הזמן הסוגיה הזאת של ישיבות ההסדר.

זבולון כלפה: אני אומר לכם בכנות, זה ברמה שכבר די נמאס לי לשמוע את זה, כי התחושה היא – אם השתמשנו בזמנו בביקור של השגריר פה במשל על הכיתה, אז גם פה התחושה היא שבעצם מטיחים את הביקורת בתלמידים שהגיעו בזמן.

זבולון כלפה: לא נכון כך לומר, השר אורבך?

זבולון כלפה: הביקורת על ישיבות ההסדר היא מוגזמת, היא לא במקום.

זבולון כלפה: המוסד הזה הוא מפעל – לא "ראוי"; הלוואי שירבו כמותו בישראל.

זבולון כלפה: הוא הצמיח מתוכו הרבה כוחות.

זבולון כלפה: כשמדברים על המכינות ואומרים: תלמדו מהמכינות, אני מציע לכל אלה שמדברים על הדבר הזה ומשווים, שילמדו מאיפה המכינות יונקות את הכוח שלהן; מי הם אותם רבנים שנותנים את הכוחות למכינות – ושם גדלו אותם רבנים שמלמדים בכל אותן מכינות.

זבולון כלפה: לכן, במידה רבה התחושה היא של חוסר איזון שהתקיים פה בשבועות האחרונים.

זבולון כלפה: במקום באמת לעסוק בדברים האמיתיים, בדברים המהותיים, הרבינו לעסוק בדברים השוליים.

זבולון כלפה: אבל אני חייב, בסוף, לומר מילה אישית אחת לחברתי לספסל, שיושבת לימיני, תרתי משמע – לא תרתי משמע, אני לימינה, ובנושאים של ארץ-ישראל אני בטוח שאנחנו באותו צד לחלוטין, אבל איילת, שנכנסה פה לעול מאוד מאוד כבד ומורכב, חוק שאני בטוח שהיה יותר קל, מה שנקרא, להשתמט ולהתחמק ממנו ולהגיד: טוב, אחרים יעשו את העבודה, למה אני זו שצריכה לעמוד בפרונט של הדבר הזה?

זבולון כלפה: והיא עמדה במציאות הזאת, במשימה הזאת, עם כל המורכבות, ועם כל החברים, כמו שתיארה פה קודם חברת הכנסת קלדרון – כל הגנרלים מימין ומשמאל שמשכו את הספינה לכל מיני כיוונים – והיא דווקא בטוב טעם ובשום שכל השכילה לנווט את הספינה הזאת, הסוערת מאוד, בתוך כל הגלים.

זבולון כלפה: ואני יודע שבין הדברים שנאמרים על-ידי כל מיני חברי כנסת כרגע, בתקשורת, לבין הדברים שנאמרים בחדרי-חדרים יש שונות רבה מאוד, ואני מכוון את הדברים בעיקר לחברי הכנסת מהסקטור החרדי.

זבולון כלפה: אני יודע שבסוף, אחרי הכול, בוודאי מגיעה תודה גדולה לאיילת על כל הפעילות שלה בהתנהלות של החקיקה הזאת, ואני שמח להיות חבר בסיעה יחד אתה.

זבולון כלפה: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 7 – הוראת שעה), התשע"ד–2014, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט.

נאזם בדר: לוח תיקונים להצעת חוק שירות לאומי-אזרחי, התשע"ד–2014, וכן לוח תיקונים להצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 19), התשע"ד–2014.

נאזם בדר: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: הצעת חוק שירות לאומי-אזרחי, התשע"ד–2014

חמד עמאר: חברת הכנסת גילה גמליאל – אינה נוכחת.

חמד עמאר: חבר הכנסת בועז טופורובסקי, בבקשה.

בועז טופורובסקי: זה עשר דקות?

חמד עמאר: עד עשר דקות.

בועז טופורובסקי: אבל אם אני ארצה 11 דקות?

בועז טופורובסקי: אה, בהמשך לסיום שלך – תודה, איילת.

בועז טופורובסקי: תודה.

בועז טופורובסקי: חברים יקרים, אני רוצה להתחיל – גם דיברתי על זה אתמול.

בועז טופורובסקי: אני רוצה לוודא שהחרם הזה של האופוזיציה לא משלה אף אחד.

בועז טופורובסקי: מדובר בהתנהגות של פחדנים, בכיינים וצבועים.

בועז טופורובסקי: יושבים שם בחדר – ואני הסתכלתי בטלוויזיה – יושבים באולם חרדים קיצוניים שרוצים שתהיה כאן מדינת הלכה יחד עם ערבים קיצונים שרוצים שיהיו כאן

בועז טופורובסקי: קצת פחות יהודים, אנטי-ציונים יחד עם מרצ והעבודה, שאין להם שום דבר במשותף למעט דבר אחד: הם כולם יודעים לברוח מקבלת החלטות.

בועז טופורובסקי: הם כולם יודעים לבוא ולהגיד על כל דבר למה הוא לא בסדר ולמה צריך להיות משהו אחר, רק שהם לא יודעים מהו המשהו האחר.

בועז טופורובסקי: כל הצעה שמעלים – הם מלכים בלהגיד מה לא טוב בה ולמה היא לא בסדר.

בועז טופורובסקי: חלקם היו בשלטון.

בועז טופורובסקי: למי שלא יודע, העבודה הייתה בשלטון רוב חייה של מדינת ישראל, ובשנים האחרונות כל הזמן אתם רואים איך היא מבטיחה הבטחות לפני בחירות והיא מצליחה פעם אחר פעם שלא לקיים שום הבטחה שהיא הבטיחה.

בועז טופורובסקי: שום הבטחה.

בועז טופורובסקי: אז עכשיו הם יושבים ומתעצבנים וכועסים ורע להם שפתאום באה לכאן קואליציה שמשנה דברים במדינת ישראל, שעושה כל מה שהעבודה חלמה עליו.

בועז טופורובסקי: אני יודע, אני הייתי פעם חבר במפלגה הזאת.

בועז טופורובסקי: כל מה שהעבודה חלמה לעשות הקואליציה הזאת עושה, והעבודה היא לא חלק ממנה.

בועז טופורובסקי: כולם שם יושבים, ואני ראיתי את זה בטלוויזיה, ורבים.

בועז טופורובסקי: הם פשוט רבים אחד עם השני מי ידבר לפני מי – זה פשוט מבזה – מי משקר למי, מי עובד על מי, וזה מה שהם יודעים לעשות.

בועז טופורובסקי: הם יודעים לדבר וכל הזמן לחשוב מה האחר עושה שהם לא עושים.

בועז טופורובסקי: זה ההבדל בין הקואליציה הזאת לקואליציה שמורכבת מהאופוזיציה.

בועז טופורובסקי: הקואליציה שלנו עושה ומשנה.

בועז טופורובסקי: חוסר העשייה שלהם, של האופוזיציה, והחיבור הלא-טבעי, רק מחדדים את העשייה ואת ההיסטוריה שאנחנו עושים כאן, בקואליציה הנוכחית.

בועז טופורובסקי: חוסר העשייה שלהם רק מחדד את העובדה שאנחנו כאן משנים את פני המדינה, ועם החוקים שאנחנו מעבירים השבוע אנחנו יודעים שמדינת ישראל תהיה מקום טוב יותר לחיות בו מאשר היא הייתה לפני אותם חוקים.

בועז טופורובסקי: ולגבי השוויון בנטל – ועכשיו עליו אני מדבר – מדובר בחוק כל כך הכרחי, וכל כך הרבה שנים בצורות כאלה ואחרות הבטיחו לנו אותו, והנה, סוף-סוף אנחנו באים ומביאים חוק אמיתי, ערכי, ישים; חוק שישנה את מדינת ישראל; חוק שיציל כל כך הרבה אנשים מעתיד רע ויביא אותם אל עתיד טוב, אל שוויון אמיתי גם בזכויות וגם בחובות, ויעשה את המדינה הזאת מקום טוב יותר לחיות בו, מקום שיש לו עתיד טוב, מקום שיש עתיד בו.

בועז טופורובסקי: מיידית, עם חקיקת החוק, יצאו לחופשי עשרות אלפי חרדים.

בועז טופורובסקי: הם כלואים היום בישיבות ואנחנו מוציאים אותם לחופשי.

בועז טופורובסקי: הם יוכלו לצאת לעבוד.

בועז טופורובסקי: סוף-סוף הם יוכלו להיות תלויים בעצמם וגורלם יהיה בידיהם ולא במסים שאנחנו משלמים.

בועז טופורובסקי: היציאה לעבודה היא הכרטיס שלהם לחירות; היציאה לעבודה היא הכרטיס שלהם ליציאה מהעוני וליציאה מהתלות באחר ולהיות אדונים לגורלם.

בועז טופורובסקי: כיושב-ראש השדולה למען הסטודנטים וההשכלה הגבוהה הסתובבתי בכמה וכמה מוסדות שמכשירים חרדים ודיברתי עם החרדים שלומדים שם.

בועז טופורובסקי: נפקחו עיניהם מהרגע שהם נכנסו למוסדות האלה, מהרגע שהם התחילו את המכינות הקדם-אקדמיות, מהרגע שהם התחילו ללמוד משפטים ומדעים.

בועז טופורובסקי: החיים שלהם נעשו טובים יותר.

בועז טופורובסקי: באותו רגע הם הבינו שלאט-לאט הם רוכשים בעצמם את הכלים להיות אדונים לעצמם, לפרנס את משפחותיהם ולא לחכות שהפוליטיקאים והעסקנים שלהם יביאו להם עוד איזה 100, 200 או 500 שקל קצבה מהמדינה.

בועז טופורובסקי: הם הבינו את זה והם מבינים את זה, ולאט-לאט כולם מבינים את זה יותר ויותר.

בועז טופורובסקי: החוק הזה הוא חוק הדרגתי ונכון.

בועז טופורובסקי: עד 2017 יהיה תהליך הדרגתי, ובכל שנה אנחנו נעלה את מספר המתגייסים מהציבור החרדי עד שבסופו של דבר 70% מהציבור החרדי יתגייסו; 70% מהציבור החרדי, כמו שאר האוכלוסייה.

בועז טופורובסקי: זה שוויון, חברים יקרים, שוויון אמיתי.

בועז טופורובסקי: אותו חלק יתגייס כמו כל חלקי האוכלוסייה כדי שיהיה שוויון אמיתי.

בועז טופורובסקי: אם לא יעמדו ביעדים, חוק שירות ביטחון יחול על כולם, ועל כולם תהיה אותה חובה, בלי ההקלות ובלי העזרה.

בועז טופורובסקי: אבל בגלל שאנחנו מאמינים שיעמדו ביעדים, אנחנו יודעים שהגיוס יהיה בגיל 21.

בועז טופורובסקי: אנו קשובים לצורכי הקהילה החרדית.

בועז טופורובסקי: המתווה המרוכך מראה שהבאנו חוק שהוא ישים, חוק שאפשר לקבלו וחובה לקבלו, והוא חוק שהחברה החרדית משוועת לו ותעמוד בו.

בועז טופורובסקי: שוב אני חוזר: אי-עמידה ביעדים תביא לחובת גיוס כללית והתמריצים הכלכליים לישיבות יופסקו.

בועז טופורובסקי: כרגע יהיו תמריצים כלכליים לישיבות שיעודדו גיוס גם של חרדים בגילאי 18–21.

בועז טופורובסקי: אנחנו נאפשר ל-1,800 מצטיינים בלימוד התורה לוותר על הגיוס ולהמשיך בלימודים שלהם – אותם עילויים, כמו שאנחנו מצפים מעילויים בפיזיקה, בפילוסופיה ובספורט.

בועז טופורובסקי: הספין הזה של חלק מאותם עסקנים חרדים שנקרא "סנקציות פליליות" הוא ספין שגם אותו הציבור לא קונה.

בועז טופורובסקי: מה שמדובר בו זה החלת חוק שירות ביטחון על כולם.

בועז טופורובסקי: כמו שאני לא מתגייס, מן הראוי שאותו חוק יהיה עלי כמו על חרדי שלא מתגייס.

בועז טופורובסקי: לא הגיוני לטעון שאנחנו דורשים סנקציות כלכליות, זאת אומרת, שאותו חרדי יוכל לקנות ולפדות את הגיוס שלו ואת החיים שלו בכסף.

בועז טופורובסקי: זה משהו שהוא לא הגיוני ולא מתקבל על הדעת, ובגלל זה גם ועדת שקד וועדת פרי לא קיבלו את זה.

בועז טופורובסקי: החרדים, אנחנו מבקשים מכם, ובכלל מהציבור הישראלי: תתעוררו.

בועז טופורובסקי: מאסנו, מאסנו בקבוצות של אנשים שמקבלות זכויות יתר שלא מגיעות להם.

בועז טופורובסקי: אנחנו לא מבקשים זכויות יתר לקבוצות אחרות; אנחנו מבקשים שוויון, שוויון אמיתי בהזדמנויות, שוויון בנטל, שוויון בזכויות, וזה מה שאנחנו עובדים כל כך קשה להביא, וזה מה שהחוק הזה יביא.

בועז טופורובסקי: השירות האזרחי הוא כשלעצמו יעשה היסטוריה במדינת ישראל וישנה את פני החברה האזרחית.

בועז טופורובסקי: עשרות אלפי אנשים, גם מהחברה הערבית-ישראלית, ילכו וישרתו את המדינה – במשטרה, במד"א, במכבי האש, בבתי-החולים, בקופות-החולים, בשירותי הרווחה, בקהילה, בעזרה לניצולי שואה.

בועז טופורובסקי: זה כשלעצמו יעזור לחברה הישראלית בצורה בלתי רגילה.

בועז טופורובסקי: אותם ארגונים משוועים לכוח-אדם, ואותו שירות, שירות אזרחי, שהוא לא פחות מהשירות הצבאי, יציל את המדינה, את אותם שירותים, וייתן גם עשייה משמעותית לאותם אנשים שתורמים לקהילה.

בועז טופורובסקי: ותמצאו לי הוראה אחת בדת שמונעת או טוענת נגד עזרה לקהילה, עזרה לנזקקים, עזרה לניצולי שואה.

בועז טופורובסקי: 65 שנה ממשלות ישראל ברחו מהפתרון שאנו מציעים.

בועז טופורובסקי: 65 שנה הקרע וההבדלים רק גברו, הלכו וגברו, גברו והלכו.

בועז טופורובסקי: 65 שנה, עד עכשיו, שהקואליציה שהצליחה להביא פתרון שהוא פתרון מושכל, פתרון נכון, פתרון טוב יותר.

בועז טופורובסקי: שוויון בזכויות ובחובות של אזרחי המדינה הוא הכרחי, ועם החוק הזה אנחנו עושים צעד ענק, צעד משמעותי, לכיוון אותו יום שבו יהיה שוויון אמיתי בין כל חלקי האוכלוסייה – גם הערבים, גם היהודים, גם הדרוזים, גם הבדואים, גם הצ'רקסים.

בועז טופורובסקי: כולם, כולם.

בועז טופורובסקי: עדיין אנחנו לא הגענו לשם, אבל זה צעד כל כך חשוב, צעד אמון, צעד משמעותי לקראת אותו יום שבו יהיה שוויון אמיתי בזכויות ובחובות של כל חלקי האוכלוסייה.

בועז טופורובסקי: אני מציע לכולם להסתכל במצע של מפלגת יש עתיד ולראות מה הבטחנו לפני הבחירות.

בועז טופורובסקי: אתם תראו שמה שהבטחנו בנוגע לשוויון בנטל זה כמעט אחד לאחד עם החוקים שבהם אנחנו מבקשים מכם לתמוך היום.

בועז טופורובסקי: החוקים שהבאנו, ושוועדת שקד הביאה, ושוועדת פרי הביאה, דומים מאוד למה שהבטחנו לפני הבחירות.

בועז טופורובסקי: זו פוליטיקה חדשה, לא רק של יש עתיד – של כל מרכיבי הקואליציה; פוליטיקה שבה מה שאמרנו לפני הבחירות, אנחנו מקיימים ומביאים אחרי הבחירות.

בועז טופורובסקי: עברה כולה שנה, שנה מאז שהממשלה הזאת הוקמה, והנה, אנחנו באים אליכם עם פתרון אמיתי, פתרון שתואם את מה שהבטחנו.

בועז טופורובסקי: זו הפוליטיקה החדשה, ובתקווה אנחנו מתקרבים למדינת ישראל טובה יותר, שוויונית יותר, חזקה יותר.

בועז טופורובסקי: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת בועז טופורובסקי.

יוני שטבון: חבר הכנסת סגן השר אבי וורצמן.

יוני שטבון: אחריו – חברת הכנסת יפעת קריב.

יוני שטבון: עשר דקות, בבקשה.

אברהם וורצמן: צהריים טובים.

אברהם וורצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חבר הכנסת שטבון יוני, חברי השר אורי אורבך, חברת הכנסת איילת שקד, יושבת-ראש הוועדה, חברי חברי הכנסת, אנחנו בימים האלה חוזים בהצגה הגדולה שנעשית פה מסביבנו, רואים את ההצגה של כל האופוזיציה, תוך כדי ביזוי הבית הזה, פשוטו כמשמעו.

אברהם וורצמן: ביזוי הבית הזה, אין לי מילים אחרות.

אברהם וורצמן: אחרי שיושב-ראש הכנסת מציע לחברי אופוזיציה, ליושב-ראש האופוזיציה: אני מוכן להרחיב את הדיון, מוכן לשמוע אתכם, מוכן לתת הכול, הם, בהחלטה שאין לי בשבילה מילה אחרת חוץ מפופוליזם ורצון להיות נחמדים בעיני דעת הקהל, אני לא יודע בדיוק מה, מחליטים פשוט להחרים את הבית.

אברהם וורצמן: מי שמע על דבר כזה שכמעט מחצית מהבית מחרימים את הבית?

אברהם וורצמן: אני חושב שהם פוגעים בכנסת, פוגעים בדמוקרטיה ופוגעים בשליחות שלהם פה, בבית הזה.

אברהם וורצמן: בנוסף, לצערי הרב, אנחנו שומעים בתקופה האחרונה התבטאויות מזעזעות – אין לי מילה אחרת חוץ ממזעזעות – כלפי הציבור הציוני-דתי בכלל, אבל במיוחד – אני מוכן לפעמים שיפגעו בכבודי האישי, אבל אני לא מוכן שיפגעו בכבודם של תלמידי חכמים; לא מוכן שיפגעו בכבודם של אנשים שנותנים מעצמם כל כך הרבה למען כלל ישראל.

אברהם וורצמן: כשאני שומע רבנים, וכשאני שומע אנשי ציבור – ואלה, לצערי הרב, של מפלגות חרדיות – באים ומדברים בחילול השם ובביזוי תלמידי חכמים, אני מוחה ומוחה ומוחה.

אברהם וורצמן: במקום של חילול השם אין חולקין כבוד לרב – ככה למדנו וככה גם כל מי שיושב פה למד.

אברהם וורצמן: במקום של חילול השם לא חולקים כבוד לרב, ומה שרבנים השמיעו בימים האחרונים ובשנה האחרונה, אבל בימים האחרונים שוב ושוב ושוב – אנחנו מוחים כנגד חילול השם הזה.

אברהם וורצמן: אנחנו מוכנים לדיון נוקב, דיון קשה, דיון מכובד, זה בהחלט כן, אבל ביזוי, פגיעה והשמצות חסרות רסן – לא ולא.

אברהם וורצמן: אני חייב לומר שאני וחברי, וכל חברי לסיעה, הקפדנו ואנחנו ממשיכים להקפיד על תרבות הדיון, ונמשיך לעשות את זה גם הלאה, למרות הדיבורים המכוערים שאנחנו שומעים פה מסביבנו.

אברהם וורצמן: אני רואה קמפיין שקרי, שקרי, אין לי מילה אחרת, שחברת כנסת מהאופוזיציה סתיו שפיר מוציאה כנגד ציבור שלם שמשרת את המדינה, שבוגריו מובילים ביחידות הקרביות, בכל היחידות הקרביות בצבא.

אברהם וורצמן: אנחנו מובילים, וכולם יודעים את זה – אני מדבר גם על המכינות, גם על ישיבות ההסדר – ביציאה לקצונה; אנחנו מובילים בנושא, במספר ימי שירות המילואים ביחס לציבור, וכולם מבינים את זה, ואמר קודם חברי השר אורי אורבך בצורה מאוד יפה את שאר הדברים.

אברהם וורצמן: ופתאום זה הציבור שמשתמט, זה הציבור שעושה חצי תקופה, זה הציבור שלא עושה כלום.

אברהם וורצמן: והיא ממשיכה ואומרת בעזות מצח שהבנות הדתיות לא משרתות בצבא בכלל, לא משרתות את המדינה, כשכמעט 100% מהבנות הולכות או לשירות לאומי או לשירות צבאי.

אברהם וורצמן: כמעט 100% מהבנות.

אברהם וורצמן: אז איך אפשר להגיד שקרים כדי לקדם דברים שאינם נכונים, פשוט אינם נכונים?

אברהם וורצמן: באופן אישי, כמו רבים מחברי אני חושב שגם בשירות לאומי צריך לשרת שנתיים, ואני אומר את זה בכל מקום.

אברהם וורצמן: אבל מכאן ועד לומר שקרים כמו שאמרה חברת הכנסת שפיר?

אברהם וורצמן: אנחנו חייבים למחות כנגד הדבר הזה.

אברהם וורצמן: אם אתם רוצים לשפר דברים, אל תשקרו לציבור, אל תסמאו את עיני הציבור.

אברהם וורצמן: בשנת 1976 מצא הארכיאולוג שמריהו גוטמן בחפירות באזור גמלא מטבע קטן מברונזה שעליו הוטבע "לגאולת ירושלים הקדושה".

אברהם וורצמן: המטבע שנמצא היה שריד מתקופת מרד היהודים בגמלא בשנת 67 לספירה, שהיווה חלק מהמרד הגדול, המרד הגדול באימפריה הרומית ששלטה אז בארץ.

אברהם וורצמן: לאדם הרגיל מהיישוב זה נראה דבר תמוה: מדוע אנשים שגרים בגמלא, שנמצאים במרד ובמאבק על הבית שלהם, מציינים או מטביעים משפט כזה על המטבע במרד שלהם?

אברהם וורצמן: למה הם לא מזכירים את גמלא?

אברהם וורצמן: למה מזכירים את ירושלים?

אברהם וורצמן: אבל גוטמן, הארכיאולוג שגילה את זה, ראה במטבע הקטן הזה, שבשבוע שעבר קיבלתי כדוגמתו כשהייתי בסיור ברמת-הגולן, עדות לכך שהלחימה בגמלא ובכל מקום אחר בארץ הייתה למען ירושלים הקדושה.

אברהם וורצמן: למענה, למען ירושלים, הם היו מוכנים להקריב את חייהם בגמלא, שנמצאת בקצה הארץ.

אברהם וורצמן: ערבות הדדית, זה מה שראו לנגד עיניהם לוחמי גמלא כאשר בחרו למסור את נפשם.

אברהם וורצמן: הם הבינו כי רק אם יילחמו למען מטרה משותפת הם ינצחו; ערבות הדדית, זה מה שעמד לנגד עינינו כאשר באנו לחוקק את החוק החשוב הזה.

אברהם וורצמן: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולומר תודה רבה לאיילת שקד, יושבת-ראש הוועדה, חברת הכנסת איילת שקד, שבנחישות וברצינות הובילה את הדיונים, עם המון רגישות, כדי להגיע לתוצאות מכובדות, תוצאות מתחשבות, שמביאות את החוק החשוב הזה למדינת ישראל.

אברהם וורצמן: בשעות המורכבות הללו לעם ישראל ולכנסת ישראל עלינו לגלות אחריות גדולה, הנובעת מאחווה, ומתוך ערבות הדדית.

אברהם וורצמן: העם היהודי מורכב ממרקם ומפסיפס מאוד רחב: יש חרדים, יש חילונים, יש ימין ויש שמאל.

אברהם וורצמן: אנחנו לא חייבים להסכים על כל דבר, אבל אנחנו חייבים לצאת אל הדיון הזה מתוך הנחת יסוד של אחווה ושל ערבות הדדית.

אברהם וורצמן: אנחנו מרבים לדבר על הכבוד לשונה, על זכויות האחר.

אברהם וורצמן: החוכמה היא לא רק לדבר על זה אלא לחיות את זה; לדעת לכבד ולהכיל גם אלו שהם כל כך שונים מאתנו בדעות, באמונות, במראה חיצוני.

אברהם וורצמן: "ואהבת לרעך כמוך" זה לא בתנאי שרעך יהיה כמוך, אלא גם אם הוא לא יהיה כמוך הוא עדיין יישאר רעך.

אברהם וורצמן: זה המבחן של הרעות, האחווה והערבות ההדדית.

אברהם וורצמן: אני מצפה מכל חברי הבית לגלות אחריות ולהקשיב לרחשי לב הציבור כולו, שלדעתנו ולדעתי החוק הזה ייטיב אתו.

אברהם וורצמן: חודשים רבים, כמו שאמרנו, עברנו יחד, כל אנשי הבית הזה, כולל חברי הכנסת החרדים, ובראשם חברתי לסיעה איילת שקד, כדי ליצור חוק הוגן שיצמצם את הפערים הבלתי-אפשריים שנוצרו בחברה.

אברהם וורצמן: אני מאמין שהעובדה שכולם לקחו חלק בכתיבת הסעיפים הללו – ושוב, גם אני באופן אישי דיברתי עם חברי הכנסת החרדים ושמעתי מהם:

אברהם וורצמן: אנחנו נעמוד ביעדים; היעדים סבירים; החוק מתחשב.

אברהם וורצמן: אבל בסופו של דבר יש חוק שמוביל לשינוי מהותי במדינת ישראל.

אברהם וורצמן: אני מקווה שאחרי שישקע אבק ההפגנות וייחלשו הצעקות הרמות יישארו אנשים כמוני, כמוכם, שמבקשים לחיות בכבוד בארץ הזאת ולהגן עליה.

אברהם וורצמן: יש לנו מטרה משותפת להילחם עליה, ואני מאמין שנמצא את הדרך.

אברהם וורצמן: אין לנו אפשרות אחרת.

אברהם וורצמן: הרב סולובייצ'יק הוא שביקש להפוך את שותפות הגורל לשותפות ייעוד: לא רק גורל אחד לנו אלא ייעוד אחד משותף לנו, לכל האחים, איש על מחנהו ואיש על דגלו.

אברהם וורצמן: באוזני מהדהדת קריאתו של יוסף: "את אחי אנֹכי מבקש".

אברהם וורצמן: אם אין אחווה אין לנו מה לחפש פה.

אברהם וורצמן: את אחינו אוהבי ולומדי התורה אנחנו מבקשים; את אחינו אוהבי הארץ ומשרתי המדינה אנחנו מבקשים.

אברהם וורצמן: מתוך אהבת תורה, אדם וישראל, מתוך ביטחון בצור ישראל וגואלו, מתוך תחושה גדולה של אחריות לאומית וערבות הדדית, אנו, יחד, ניגש אל המשימות הגדולות המונחות לפתחנו.

אברהם וורצמן: נעשה זאת בעוז, בענווה, באמת ובאמונה.

אברהם וורצמן: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת, סגן השר, חברי אבי וורצמן.

יוני שטבון: חברת הכנסת יפעת קריב, ואחריה – חבר הכנסת מרדכי יוגב.

קריאה: – – –

יוני שטבון: מוטי יוגב.

יוני שטבון: חבר הכנסת מוטי יוגב.

יוני שטבון: רשומים לי פה השמות המלאים: מרדכי, אברהם.

יוני שטבון: צריך להתרגל.

יוני שטבון: חבר הכנסת שמעון אוחיון, כשנסיים אנחנו נראה.

יוני שטבון: תביאו את הרשימה המעודכנת.

יפעת קריב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, המליאה היום אפילו ריקה מאתמול.

יפעת קריב: ראשית, אני רוצה להתחיל בתודות ולהביע את הערכתי העמוקה לוועדת פרי, לוועדת שקד, על העבודה חסרת התקדים שנעשתה בנושא השוויון בנטל.

יפעת קריב: אני רוצה להביע את הערכתי העמוקה לחברי לסיעה, השר יעקב פרי וחבר הכנסת עפר שלח, על המחויבות האמיתית להובלת המהלך הזה.

יפעת קריב: אני יודעת, ואני חושבת שהציבור כולו יודע, כמה זה לא היה פשוט, אפילו כמה זה היה קשה לעתים קרובות.

יפעת קריב: אבל נראה שאין תהליכים פשוטים, אין קיצורי דרך, ואם רוצים לעשות תהליך עם עומק ותהליך משמעותי אז זה תהליך קשה, תהליך שלא פשוט להוביל.

יפעת קריב: אם רוצים לשנות סדרי עולם – זאת הדרך.

יפעת קריב: החוק הזה משפיע על אנשים, משפיע על המדינה.

יפעת קריב: זה לא מהלך פשוט, אבל המהלך הזה קורה, השינוי מגיע, והוא מגיע כאן ועכשיו.

יפעת קריב: אני רוצה להתייחס לנקודה שבה סיימתי אתמול ולדבר על שינויים, על שינויים בחיים.

יפעת קריב: כל מה שקורה בשלושת הימים האחרונים, בשלושת הימים הנוכחיים – אתמול, היום ומחר – זאת חקיקה שמשנה סדרי עולם, זו חקיקה שמובילה שינויים.

יפעת קריב: וברור לנו כמה קשה לעבור שינוי, גם ברמת המקרו – של חברה, של מדינה, וגם ברמת המיקרו – של אדם.

יפעת קריב: הלוא בסופו של דבר כל מה שכנסת ישראל מחוקקת וכל מהלך שאנחנו מעבירים פה ברמת המקרו ישפיע על אדם פרטי ועל השינוי שהוא צריך לעבור.

יפעת קריב: שינויים תמיד מלווים ברגשות מעורבים, בקשיים, במתח.

יפעת קריב: שינויים זה דבר מטלטל, זה דבר מלחיץ.

יפעת קריב: כשאנחנו מדברים על בעיה שנמשכת 65 שנים, שממשלות נפלו בגללה, קואליציות התפרקו, ברור לנו שזה נושא לא פשוט שלא קל לשנות אותו.

יפעת קריב: אבל – וזאת הנקודה הכי חשובה – זה שזה קשה, זה שזה לא פשוט, זה לא אומר שלא צריך לעשות את זה.

יפעת קריב: וזה לא עצר אותנו.

יפעת קריב: זה לא עצר את חברי הקואליציה ואת סיעת יש עתיד, ועמדנו נחושים ושמרנו על העקרונות שאתם באנו לפוליטיקה.

יפעת קריב: מבחינתנו, העקרונות האלה הם שכולם צריכים לשרת, שכולם צריכים לעבוד, שזאת מדינת בעלת זכויות ובעלת חובות.

יפעת קריב: זה שוויון בנטל.

יפעת קריב: אני רוצה לפנות כאן למגזר החרדי.

יפעת קריב: הרבה אמרו לפני והרבה בטח יאמרו את זה אחרי, אבל חשוב לי להדגיש: אין פה שום דבר נגד אחינו החרדים.

יפעת קריב: אין שום דבר.

יפעת קריב: להפך.

יפעת קריב: אנחנו רוצים שמה שחל ונדרש מצעיר חילוני או מדתי-לאומי במדינת ישראל יחול גם על צעיר חרדי, כי זו בדיוק המהות של צדק חברתי.

יפעת קריב: אני חייבת להגיד את זה: רבבות של אנשים יצאו לרחובות וצעקו לצדק חברתי.

יפעת קריב: הם דיברו גם על שוויון בנטל.

יפעת קריב: זה היה אחד מהנושאים המרכזיים.

יפעת קריב: אני, כשיצאתי לרחובות, ואני, כשאני נמצאת כאן היום, אומרת לכם:

יפעת קריב: לא יכולתי יותר לשאת על כתפי משפחה נוספת שבה בוחר האב המפרנס שלא לעבוד ולצאת ללמוד.

יפעת קריב: אני בכלל לא מצליחה להבין, כאדם פרטי, כמחוקקת, כאישה, איך גבר בגיל העבודה, בריא וחסון, יכול שלא לצאת לעבוד.

יפעת קריב: אני לא מצליחה להבין, ואני שואלת את אותם אנשים: איך אפשר רק ללמוד ולא לפרנס את הילדים שלך?

יפעת קריב: איך גבר יכול שלא לפרנס את הילדים שהביא לעולם?

יפעת קריב: גם אני יכולתי להיות במקום הזה ולומר שאני רוצה רק ללמוד, אבל בחרתי להביא ארבעה ילדים לעולם, ואני חייבת לצאת ולפרנס אותם כדי שנוכל לחיות בכבוד.

יפעת קריב: כשראיתי לפני שבוע את התמונות של הפגנת החרדים ראיתי את המספרים הענקיים; לא היה אפשר לספור את התמונות של מספר הגברים שבוחרים רק ללמוד, לא לשרת בצבא, לא לעבוד, לחיות על חשבונם של אחרים.

יפעת קריב: ואני חוזרת ושואלת את עצמי: איך בן-אדם בריא, בעל יכולת וכושר עבודה, לא עובד במשך שנים והופך את זה לתרבות, ועוד מצדיק את זה בתורה ובדברי חכמים?

יפעת קריב: מבחינתי זו תרבות מפחידה, זו תרבות מאיימת.

יפעת קריב: המדינה הזאת היא מדינה של כולנו, לא משנה מאיזה מגזר או חברה באנו.

יפעת קריב: אני אומרת כאן והיום: די.

יפעת קריב: מעמד הביניים לא יכול עוד לשאת על כתפיו את ההמונים, אנשים שמספרם רק הולך וגדל, המונים שבוחרים לא לעבוד, רק לצאת ללמוד.

יפעת קריב: אני לא מצליחה לקלוט את זה, אני לא מצליחה להבין את זה.

יפעת קריב: אני לא מצליחה להבין, אחי החרדים שלא נמצאים פה, איך הולכים למכולת, איך קונים קוטג', איך קונים גבינה לבנה.

יפעת קריב: מאיפה משלמים על הלחם כשלא יוצאים לעבוד?

יפעת קריב: מאיפה מגיע הכסף?

יפעת קריב: ממה קונים דברים בסיסיים הביתה?

יפעת קריב: ממה קונים תחפושות לילדים בפורים, או תופרים או משאילים?

יפעת קריב: איך מתפרנסים?

יפעת קריב: מה, מקצבאות?

יפעת קריב: מתרומות?

יפעת קריב: אז מבחינתי, המשמעות העמוקה ביותר של החוק הזה היא יציאה מתרבות של קצבאות לתרבות של עבודה.

יפעת קריב: זו המשמעות הכי חשובה: לשרת את המדינה, לשרת בצבא, לעבוד ולפרנס, כל אחד את משפחתו, כל אחד את ביתו.

יפעת קריב: זה שינוי תודעתי, והשינוי יחלחל לבסוף.

יפעת קריב: אין לזה אח ורע בעולם ואין לזה אח ורע בתרבות היהודית.

יפעת קריב: מבחינתי, זה בלתי נקלט.

יפעת קריב: גם הטענה שביצוע שירות צבאי או לאומי או אזרחי מתנגש עם לימוד תורה, עם הערך של לימוד תורה, היא טענה מעוותת.

יפעת קריב: האם שירות צבאי שבזכותו המדינה היהודית קיימת זה ביטול תורה?

יפעת קריב: האם שירות בכוחות ההצלה זה ביטול תורה?

יפעת קריב: האם שירות אזרחי שבו צעיר חרדי מגיע לבית של ניצול שואה זה ביטול תורה?

יפעת קריב: הבעיה הקשה והמרכזית ביותר של ניצולי שואה – וזה, ויושב כאן שר האוצר, למרות הפעילות חסרת התקדים בהיקפים רבים שאנחנו עושים לטיפול בניצולי שואה, למרות ההשקעות במשאבים העצומים שמופנים לטובת הטיפול והסיעוד, לסל השירותים ולטובת ניצולי השואה – עדיין אחת הבעיות המרכזיות זאת הבדידות, זה לשבת לבד, זה להיות לבד בלילה, להעביר ימים שלמים לבד.

יפעת קריב: ואני שואלת את עצמי: האם שירות אזרחי, שירות לאומי, לצד ניצול שואה, פשוט להיות אתו, לשבת אתו, לאכול אתו ארוחת ערב, לישון בביתו – האם זה ביטול תורה?

יפעת קריב: מבחינתי זה קיום תורה במובן הכי מזוקק והכי טהור של זה.

יפעת קריב: ניצולי שואה ורבים שישבתי ודיברתי אתם רואים בשוויון בנטל אחד הפתרונות הרבים לנושא הבדידות.

יפעת קריב: לסיכום, חברי, הבאנו לכאן חוק ערכי, צודק והדרגתי.

יפעת קריב: הוא הדרגתי כדי שיהיה לו סיכוי אמיתי להצליח בחברה הישראלית.

יפעת קריב: זה לא חוק מושלם, אבל זה חוק שיציל את המדינה, זה חוק שיציל את מעמד הביניים – וזה הכי חשוב; הבטחת בחירות מרכזית של יש עתיד.

יפעת קריב: יצאנו לבחירות על הנושא הזה, הציבור האמין שנבוא ונשנה, התחייבנו לשנות, וזה השינוי ההיסטורי.

יפעת קריב: ולגבי האופוזיציה – נו, טוב, כבר הכול נאמר.

יפעת קריב: אז, חברי, תודה רבה, ואני מברכת על המהלך הזה מכל לבי.

יפעת קריב: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת יפעת קריב.

יוני שטבון: חבר הכנסת השר יאיר לפיד, בבקשה.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, על מה אנחנו מצביעים מחר?

יאיר לפיד: לא רק על גיוס החרדים לשירות צבאי או אזרחי.

יאיר לפיד: אנחנו מצביעים מחר לא רק על יציאתם של עשרות אלפי חרדים לעבודה החל ממחר בבוקר, לא רק על קיצור השירות בארבעה חודשים לכלל חיילי צה"ל.

יאיר לפיד: אנחנו נצביע על כל זה, אבל לא רק על זה, כי לפני כל דבר אחר אנחנו נצביע מחר על השאלה: מי מחליט?

יאיר לפיד: אנחנו נצביע על תפיסת עולם שאומרת שלמדינה יש זכות וחובה לקבוע את עתידה, והיא לא צריכה לבקש רשות מאף אחד.

יאיר לפיד: אנחנו נצביע על העובדה שאנחנו עדיין יכולים ועדיין יודעים להיות מדינה אחת וחברה אחת ורעיון מכונן אחד שמכנס את כולנו תחת ריבונותו.

יאיר לפיד: כי זו הבחירה שעומדת בפנינו וזו הבחירה שאנחנו נעמוד בה היום ומחר: הבחירה בין קרקס רב-תרבותי שבו כל קבוצת לחץ, כל קבוצת אינטרסים, כל אחת מהקבוצות שמרכיבות את החברה הישראלית, יכולה לבוא ולומר לנו: אני לא משחקת, החוקים שלכם לא חלים עלי, העקרונות שלכם לא מחייבים אותי, ואנחנו מוכנים לקבל את הזכויות, אבל לא עולה בדעתנו להכיר בעובדה שהן באות יחד עם החובות.

יאיר לפיד: ומנגד, ההכרה שהציונות חזרה; הציונות במובנה הקלאסי, שאומרת שבאנו לבנות כאן מדינת חוק שיש לה אתוס מכונן, שלא מתביישת בתפקידה להיות כור היתוך ששווה לכל חלקיה, ושאומרת: כן, יש לי עקרונות, ואני לא מתביישת לעמוד עליהם, ואני מוכנה ויכולה להילחם עליהם אם צריך, והם מחייבים את כולם, כולל אלה שזה לא מוצא חן בעיניהם.

יאיר לפיד: כאן זה מתחיל, כאן זה נגמר.

יאיר לפיד: השוויון בנטל אינו התקפה על הדת.

יאיר לפיד: הוא אינו התקפה, חס וחלילה, על הקדוש-ברוך-הוא.

יאיר לפיד: הוא אינו התקפה על צורת החיים של איש חרדי או חילוני, גבר או אישה, דתי או מסורתי.

יאיר לפיד: אין לנו עניין ואין לנו רצון לפגוע באמונתו של איש או באורחות חייו.

יאיר לפיד: בחודשים ובשנים הקרובות תגלה החברה החרדית את המחויבות העמוקה שלנו לסייע להם: בלימודים, בהשמה לעבודה, במציאת עבודה, ביכולת להשתלב בחברה ובכלכלה הישראלית.

יאיר לפיד: אלא שבמקביל, הם וכל אזרח ישראלי אחר יצטרכו לשאול את עצמם מה עם המחויבות שלהם.

יאיר לפיד: האם זה מוגזם לצפות מאנשים שחיים כאן, שחייהם מוגנים יום אחרי יום בידי חיילי צה"ל, שמדינת ישראל מממנת ומתחזקת את הכבישים שבהם הם נוסעים, את הישיבות והאוניברסיטאות שבהן הם לומדים, את החשמל והמים והחינוך והביטחון – האם זה מוגזם לצפות מהם שיתרמו את חלקם?

יאיר לפיד: לא יותר, לא פחות, רק את חלקם, בדיוק כמו כל אזרח ישראלי אחר.

יאיר לפיד: כי זה, ולא שום דבר אחר, פירושו של השוויון בנטל.

יאיר לפיד: תודה רבה לכם.

יוני שטבון: תודה רבה לשר יאיר לפיד.

יוני שטבון: חבר הכנסת פייגלין, דילגנו עליך קודם.

יוני שטבון: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, בבקשה.

יוני שטבון: אחריה – חבר הכנסת שמעון אוחיון.

יפעת קריב: יש שם מישהו שיושב שם באופוזיציה.

פנינה תמנו: מה זה?

קריאות: – – –

דוד צור: – – – רק עשיתי לו בִּיוּם, שלא – – –

יוני שטבון: התכוונתן לחבר הכנסת דוד צור.

יוני שטבון: אולי חלק מהחברים רוצים לעבור לצד השני?

שולי מועלם-רפאלי: כן, לאזן את כנפי הפרפר בעולם.

שולי מועלם-רפאלי: כן.

יוני שטבון: בבקשה, חברת הכנסת שולי מועלם.

יוני שטבון: עשר דקות.

יוני שטבון: בבקשה.

פנינה תמנו: איזה פרפר, הם – – –?

שולי מועלם-רפאלי: אדוני, חברי יוני יושב-ראש המליאה, חברי השרים, חברותי וחברי, מדינת ישראל היא יסוד כיסא ה' בעולם, כך כתב הרב קוק, וזה מה שעומד בבסיס אמונתנו.

שולי מועלם-רפאלי: כשהקמנו את מדינת ישראל הוספנו קומה נוספת לעם היהודי, קומה של לאומיות, שחלק ממנה זו הזכות לשרת בצבא הגנה לישראל.

שולי מועלם-רפאלי: אני גאה להיות חברה בממשלה שחרתה על דגלה את הערך של לימוד התורה.

שולי מועלם-רפאלי: אני גאה להיות חלק ממפלגה שאחת מחברותיה – מחברותיה – הובילה את חקיקת החוק הזה; החוק הזה, שיביא לשירות צבאי, לשירות אזרחי, ליציאה לשוק העבודה, ובעיקר – להשתלבות בחברה הישראלית.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת באמצע דברי להקריא קטע ממאמר של אבי סגל, שהוא קורא לו: "חיים של אחרים": "העורך הראשי של השבועון החרדי 'משפחה', משה גרילק, פרסם ב'nrg מעריב' טור אורח אשר מבקש 'לקבל את האחר, גם אם הוא חרדי', כלשון הכותרת.

שולי מועלם-רפאלי: באמצעות קבלת האחר", כך לפי הכותב, "נוכל להבין את המהומה הגדולה בציבור החרדי בעקבות חוק הגיוס.

שולי מועלם-רפאלי: נשגבת ככל שתהיה בקשתו של העורך, יש בה חוסר משווע במודעות עצמית.

שולי מועלם-רפאלי: בקשה שכל כולה הרמה להנחתה.

שולי מועלם-רפאלי: כי אין בארץ ציבור יהודי שמכיל, מקבל, מכבד ואוהב את האחר פחות מאשר החרדים.

שולי מועלם-רפאלי: אין בציבוריות הישראלית שילוב מפותח יותר של בוז, פחד ועוינות מאשר ביחס של החרדים לכל מה שאינו הם.

שולי מועלם-רפאלי: – – – לקבל את האחר אתה אומר?

שולי מועלם-רפאלי: את השלטים בהפגנה, ביום ראשון שעבר, עם אזכורים על תקופת שמד ואמירות קשות ממגילת אסתר, שכחת?

שולי מועלם-רפאלי: "אבל הבקשה הזאת היא החטא הקטן ביותר" של הכותבים והמנהיגים בציבור החרדי.

שולי מועלם-רפאלי: "מה שחמור יותר, ולמעשה מונע כל דיון אמיתי, הוא הדיבור הלא-ישר – – – על עולם התורה.

שולי מועלם-רפאלי: כי בניגוד למה שמספרים לנו, לא ערך לימוד התורה מונע מהחרדים להתגייס.

שולי מועלם-רפאלי: זה טיעון נחמד – – – אבל החרדים לא היו רצים להתגייס בהמוניהם גם אם מאיזושהי סיבה לא היה אצלם אפילו למדן אחד.

שולי מועלם-רפאלי: כי אם ערך לימוד התורה היה הפקטור המכריע, החרדים", חברים, "מרצונם החופשי, כבר מזמן היו שולחים את הבטלנים" – שבתוך הישיבות – "לצבא, ובוודאי לא היו יוזמים את הכינוי המופלא חרד"ק.

שולי מועלם-רפאלי: "לא, הגורם העיקרי – – – אינו ערך לימוד התורה אלא ערך ההסתגרות.

שולי מועלם-רפאלי: יכול הכותב משה גרילק להתגעגע במאמרו לבן-גוריון ולדמגג" – לעשות דמגוגיה – "על הפיכת לימוד התורה למשהו שגורר אחריו סנקציות פליליות, אבל כל אלה הם טיעונים שאינם מצליחים להסתיר את המחלוקת האמיתית.

שולי מועלם-רפאלי: אתם מבקשים מאתנו להכיל את האחר, אבל הסיפור האמיתי הוא שאתם מסרבים להתגייס, כי אתם לא מקבלים את העולם שבחוץ.

שולי מועלם-רפאלי: אותו שילוב של בוז, פחד ועוינות מונע מההנהגה החרדית להצטרף אל מה שמצטייר בעיניהם ככור ההיתוך הצבאי.

שולי מועלם-רפאלי: " אז מה מפחיד, חברים, את הפוליטיקאים החרדים?

שולי מועלם-רפאלי: מה מפחיד מפתיחת השורות ומהשתלבות בחברה הישראלית – שזו בעצם מטרת החוק?

שולי מועלם-רפאלי: האם שנים של חינוך, חברי חברי הכנסת החרדים, חינוך בדרך של אמת, לא יוצרים אצל הצעירים והצעירות החרדים חוסן פנימי שמאפשר השתלבות אמיתית תוך שמירה על ערכים שבהם אתם מאמינים?

שולי מועלם-רפאלי: האם שנים של לימוד תורה הן הבסיס לביזוי תלמידי חכמים – הרב דרוקמן, הרב אבינר – שאליו אנחנו נחשפים בתקופה האחרונה?

שולי מועלם-רפאלי: האם שנים של לימוד תורה הן הבסיס להחלטה לנקום בבית היהודי?

שולי מועלם-רפאלי: לנקום בארץ-ישראל?

שולי מועלם-רפאלי: לנקום בהתיישבות היהודית בארץ-ישראל?

שולי מועלם-רפאלי: האם שנים של לימוד תורה הן הבסיס לאמירות ריקות, חלולות, פופוליסטיות להחריד?

שולי מועלם-רפאלי: קריאה בשם "בוגדת" לחברת הכנסת איילת שקד?

שולי מועלם-רפאלי: אני מציעה לרבנים, למנהיגי הציבור ולחברי הכנסת החרדים לחשוב על זה שהאחריות לקיומה של אחדות בעם ישראל היא גם שלכם.

שולי מועלם-רפאלי: אל תדמו בנפשכם להימלט מאחריות זו.

שולי מועלם-רפאלי: כי אם החרש תחרישו בעת הזאת, רווח והצלה יעמדו למדינת ישראל ולעולם היהודי ממקום אחר.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת, אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי, להוקיע גם פה שני קמפיינים מתוזמרים היטב בתקופה האחרונה.

שולי מועלם-רפאלי: הראשון – הקמפיין השקרי נגד ישיבות ההסדר, נגד בחורים ש-80% מהם מתגייסים לשירות קרבי.

שולי מועלם-רפאלי: האמירה השקרית הזאת שמדינת ישראל משלמת לבחורים בישיבות ההסדר במשך חמש שנים – שקר וכזב.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו, ההורים של חיילי ישיבות ההסדר, משלמים במשך חמש שנים.

שולי מועלם-רפאלי: האם ההדתה – אותו ביטוי איום ונורא – ההדתה של צה"ל, שקורית בעקבות השירות של החיילים המצוינים שצומחים בישיבות ההסדר, חברים וחברות, לא מפחידה את הציבור הישראלי, כשפתאום ישנו קמפיין מתוזמר היטב שמדבר על חשיבות גיוס הבנות מהציונות הדתית לצבא?

שולי מועלם-רפאלי: ההדתה עובדת רק כשמדברים על בנים דתיים-ציונים?

שולי מועלם-רפאלי: לא על בנות ציוניות-דתיות?

שולי מועלם-רפאלי: ופוגעים בקבוצת הבנות במדינת ישראל שמשרתת את השירות המשמעותי ביותר?

שולי מועלם-רפאלי: כי קרוב ל-100% מבנות הציונות הדתית בוחרות לעשות שירות משמעותי בצבא או בשירות לאומי.

שולי מועלם-רפאלי: כן, שאלת גיוס הבנות הציוניות-הדתיות לצבא היא לא רק שאלה הלכתית.

שולי מועלם-רפאלי: אל תנסו להוביל קמפיין נגד ישיבות ההסדר או נגד בנות הציונות הדתית שמשרתות את מדינת ישראל שירות משמעותי.

שולי מועלם-רפאלי: אני מציעה לכולם לשמוח בדברים הטובים שיש, ולבדוק איפה אנחנו צריכים לתקן.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא נמצא, חברים וחברות, לא בישיבות ההסדר ולא בבנות הציונות הדתית שבוחרות ללכת לשרת את מדינת ישראל בצבא ההגנה לישראל או בשירות משמעותי בשירות הלאומי.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יוני שטבון: חבר הכנסת שמעון אוחיון – שמונה דקות, בבקשה.

יוני שטבון: אחריו – חבר הכנסת צחי הנגבי.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, גם אני רוצה לומר משהו על הצביעות הגדולה באי-נוכחות של חברי הנֶגדה – האופוזיציה; במיוחד כלפי מפלגת העבודה, שרוממות השירות בצה"ל והשוויון בנטל היא בגרונם, אבל ידיהם ורגליהם מובילות אותם למקום אחר, מחוץ למשכן הכנסת, בשעה שהם היו צריכים להיות כאן ולהילחם למען השוויון בנטל.

שמעון אוחיון: דווקא הם, שהיו צריכים להיות דוגמה ומופת, מצאו תירוץ ואמתלה לא להתעמת עם החרדים ולומר להם בפנים: כן, אתם צריכים להיות שווים כמו כולם, אתם צריכים לתת את חלקכם.

שמעון אוחיון: לא שאנחנו נלחמים, חלילה, בעולם התורה, אבל כל אחד ואחד צריך לתת כאן את חלקו בחברה.

שמעון אוחיון: חבל.

שמעון אוחיון: מפלגת העבודה העדיפה אינטרסים אחרים, העדיפה שיקולים אחרים וחשבונות שהיא עושה לגבי העתיד הפוליטי שלה.

שמעון אוחיון: היא נמנעה מלבוא לכאן ולומר בקול גלוי וברור שבאמת גם החרדים צריכים להשתתף ולתת את חלקם בנטל החברתי והביטחוני של המדינה.

שמעון אוחיון: אנחנו קוראים בספר במדבר את הסיפור של שני השבטים וחצי, שאחרי 40 שנה שבני ישראל היו במדבר והם באים לקבל את נחלתם, מבקשים שלא להצטרף בשלב ראשון למלחמה.

שמעון אוחיון: אז כמובן משה רבנו מתנה להם תנאי ואומר להם: "אם תעשון את הדבר הזה, אם תחלצו לפני ה' – – – ועבר לכם כל חלוץ את הירדן לפני ה' עד הורישו את איביו מפניו, ונכבשה הארץ לפני ה', ואחר תשֻבו" – רק אחר כך תשובו לבתיכם.

שמעון אוחיון: וכאן אני בא אל התוספת המיוחדת שמשה רבנו טרח לומר: "והייתם נקִיִם מה' ומישראל".

שמעון אוחיון: הביטוי הזה חשוב מאוד; ההדגשה הזאת "והייתם נקִיִם מה' ומישראל" חשובה.

שמעון אוחיון: בורא עולם יודע מה אתה חושב, הכול גלוי לפניו.

שמעון אוחיון: אבל אתה צריך להתאמץ שגם אחרים – זה יהיה להם מבחינת נראה, שגם אתה שותף, גם אתה נוטל חלק במאמץ החברתי, הכלכלי והביטחוני של מדינת ישראל.

שמעון אוחיון: זה שאינך מראה זאת, וזה שהדבר איננו נראה, זה מביא לחילול השם.

שמעון אוחיון: אני לא רוצה להלאות בדברים נוספים בקטע הזה, רק אומר מה שהראב"ד מסביר.

שמעון אוחיון: מה זה העניין הזה "והייתם נקִיִם מה' ומישראל"?

שמעון אוחיון: זה לא מספיק שהאדם יתנהל כשורה ויתעלם מכל הסובבים אותו.

שמעון אוחיון: הוא לא יכול להתעלם ממה שקורה כאן בחברה ולהגיד: אני את נפשי הצלתי.

שמעון אוחיון: אני היחידי שדואג לעולם התורה.

שמעון אוחיון: אתם תשברו את הראש, תתמודדו עם בעיות אחרות.

שמעון אוחיון: הוא צריך מצד אחד למלא את חובותיו ומצד שני הוא חייב לדאוג שלא יצא מזה חילול השם.

שמעון אוחיון: כי מה אנשים חושבים?

שמעון אוחיון: החרדים פרזיטים, אוכלי חינם.

שמעון אוחיון: זהו חילול השם.

שמעון אוחיון: על זה מדברים גדולי תורה, על זה מדברים מנהיגים בעם ישראל – להימנע מאותו חילול השם, "והייתם נקִיִם מה' ומישראל".

שמעון אוחיון: זה לא מספיק כלפי בורא עולם, אלא כלפי החברה הסובבת אותך; היא צריכה להתרשם שאתה באמת עושה את חלקך ואתה שותף.

שמעון אוחיון: החברה שלנו, מה לעשות, היא מלאה שסעים חברתיים, היא מלאה קונפליקטים רבים – בין שמאל לימין, וכמובן גם בין דתיים לחילונים.

שמעון אוחיון: כל שסע מלווה בדעות קדומות ובדה-לגיטימציה של צד אחד כלפי הצד השני.

שמעון אוחיון: ככל שיש ניגודים וריחוק, ואתה מתרחק, ואתה זר, ויש ניכור, אז גם הדעות הקדומות פורחות, אז גם הדה-לגיטימציה גוברת.

שמעון אוחיון: פתאום אתה שומע ביטויים כמו "ימנים פנאטים", כי לא מכירים את כל הימנים ואת כל מעשיהם.

שמעון אוחיון: לא הכול נראה.

שמעון אוחיון: ואתה אומר: שמאלנים בוגדניים, ואתה אומר: חרדים פרזיטים, אוכלי חינם.

שמעון אוחיון: מדוע?

שמעון אוחיון: מדוע ליצור דבר כזה?

שמעון אוחיון: מדוע לתרום לאווירה כזאת?

שמעון אוחיון: "והייתם נקיים מישראל", זה להראות שאתה כן שותף, שתיתן את חלקך.

שמעון אוחיון: הלוא המטרה, אדוני היושב-ראש, היא לא לפגוע חלילה בעולם התורה.

שמעון אוחיון: מדובר פה במכסות, יעד, במספר אנשים מצומצם ביותר שיצטרף אל השירות הצבאי או אל השירות האזרחי.

שמעון אוחיון: מה רע בזה?

שמעון אוחיון: אדרבה, עולם התורה מבטיח את עצמו גם בחקיקה ובתמיכה.

שמעון אוחיון: והשותפות עם כלל ישראל – כבר אין לה ערך?

שמעון אוחיון: זה איננו חילול השם לעמוד בצד ולהגיד: אנחנו אין לנו חלק בזה, אין לנו חלק ונחלה בבן ישי?

שמעון אוחיון: והלוא החוק בא להיטיב גם עם ציבור החרדים, להכניס אותו גם אל מעגל התעסוקה, אל מעגל ההכשרה המקצועית, אל העבודה.

שמעון אוחיון: אנחנו בוודאי צריכים להעריך כל לימוד תורה, בוודאי ובוודאי, אבל חז"ל לימדו אותנו: "כל תורה שאין עמה מלאכה סופה בטלה", היא לא יכולה להתקיים.

שמעון אוחיון: ובאבות דרבי נתן אמרו: "מלמד שיהא אדם אוהב את המלאכה ואל יהי אדם שונא את המלאכה.

שמעון אוחיון: כשם שהתורה ניתנה בברית כך גם המלאכה ניתנה בברית, שנאמר: 'ששת ימים תעבֹד ועשית כל מלאכתך'".

שמעון אוחיון: וזה קשור גם בברית שקשורה בשבת; שני הדברים: גם התורה וגם המלאכה.

שמעון אוחיון: ומי לנו כרמב"ם, מורה הלכה גדול, הענק שבענקים, שאומר: "כל המשים על לבו שיעסוק בתורה ולא יעשה מלאכה ויתפרנס מן הצדקה, הרי זה חילל את השם, וביזה את התורה, וכיבה מאור הדת, וגרם רעה לעצמו, ונטל חייו מן העולם הבא, לפי שאסור ליהנות מדברי תורה בעולם הזה".

שמעון אוחיון: צריך שילוב.

שמעון אוחיון: נכון, גם ללמוד תורה, גם מלאכה, גם לרכוש מקצוע, גם לסייע, גם לקחת חלק בנטל החברתי, הכלכלי והביטחוני, להיות שותפים ליצירה.

שמעון אוחיון: ואנחנו, מי שמכיר אותנו – קודם גם דיברה חברתי שולי מועלם, ואחרים – אנחנו שותפים גם בעשייה למען המגזר החרדי, הכשרתו המקצועית, השתלבותו האקדמית, ובכל מקום ומקום אנחנו מנסים שגם המדינה תיתן את חלקה ותשלב את המגזר החרדי כדי שיתרום וייצור גם הוא.

שמעון אוחיון: אבל אני תמה על אותם מנהיגים פוליטיים שאינם אומרים את האמת, אינם דואגים למגזר החרדי כפי שבאמת צריך לדאוג לו.

שמעון אוחיון: אדרבה, שישתלב, שיתרום באמת לקידוש שם שמים ברבים בעניין הזה.

שמעון אוחיון: כשאני רואה חיילים חרדים משרתים ביחידות נבחרות כמו יחידה 8200, אני יודע כמה קידוש שם שמים יש בזה.

שמעון אוחיון: זו התרומה הגדולה.

שמעון אוחיון: ומדוע באמת שאחוז קטן – בסך הכול אנחנו מדברים על שותפות, על שותפות בנטל, גם כדי שכל העם יראה, כולם יראו, שכל אחד ואחד נותן, נותן משהו, נותן את חלקו.

שמעון אוחיון: הניכור, הזרות, הם רק מרבים את השנאה.

שמעון אוחיון: היא תרבה את הדה-לגיטימציה כלפי המגזר החרדי, וחס וחלילה, זה בוודאי יוביל אותנו למאבקים ולמלחמות שמי יודע מה אחריתם.

שמעון אוחיון: לכן, אני קורא גם למנהיגים הפוליטיים, כי אני בטוח שהמנהיגות הרוחנית של הקהילות החרדיות, לו הייתה יודעת את המציאות כפי שהיא – שאנחנו כן מעוניינים בשילובם, ואנחנו כן מעוניינים לדאוג לעולם התורה.

שמעון אוחיון: אלא שיש כאן שיקולים זרים ומשחקי פוליטיקה, לצערי, בעניין הזה, ולא דאגה להשתלבותו של המגזר החרדי.

שמעון אוחיון: ועל כן אנחנו מבקשים לתמוך בחוק הזה, שיבטא את השוויון ואת השתלבותו של המגזר החרדי, כדי שגם הוא יקדש שם שמים ברבים.

שמעון אוחיון: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת שמעון אוחיון.

יוני שטבון: חבר הכנסת צחי הנגבי – אינו נוכח.

יוני שטבון: חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, נכבדי השר, חברי חבר הכנסת שמעון סולומון, היחיד שנשאר במליאה – – –

שמעון אוחיון: אה, אה.

קארין אלהרר: סליחה, מהמקום הזה לא רואים, אבל שלום גם לחברי שמעון אוחיון.

קארין אלהרר: הניצולים.

קארין אלהרר: אז אנחנו נמצאים כאן היום והמליאה ריקה, וזו לא בדיוק חגיגה לדמוקרטיה, ואני חושבת שיש מקום לאופוזיציה להתנצל בפני עם ישראל, במיוחד ציבור הבוחרים שלהם, שקיווה שהם ייצגו את האינטרסים שלהם, שקיווה שהם יהיו כאן כדי לייצג אותם.

קארין אלהרר: אבל הם לא נמצאים כאן.

קארין אלהרר: הם מעדיפים להיות בחדר הצדדי, בחושך, לדבר בינם לבין עצמם, להיעלב.

קארין אלהרר: חבל.

קארין אלהרר: חבל מאוד.

קארין אלהרר: אני רוצה, במעמד הדיון הזה, להודות בראש ובראשונה לשר יעקב פרי על העבודה המאומצת בוועדה שהיה הראש שלה, ולחבר הכנסת עפר שלח, שהוביל באמת בגאון, בדם יזע ודמעות, את החוק, והביא אותו עד להצבעה לקריאה השנייה והשלישית.

קארין אלהרר: אני בכלל מברכת.

קארין אלהרר: אחרי שנים כל כך רבות של סטטוס-קוו, של מצב נתון, שכולם יודעים שהוא לא יכול להימשך אבל לאף אחד לא היה האומץ להרים את הכפפה ולעשות משהו, קמה לה פתאום, סוף-סוף, ממשלה עם אומץ, כזאת שלא הולכת על קצות האצבעות, שלא מפחדת מצעדים משמעותיים, שיכולה להגיע להסכמות שיאפשרו ביצוע של מהלכים אמיתיים, מהלכים משמעותיים, ארוכי טווח, גם אם זה לא מוצא חן בעיני כולם.

קארין אלהרר: לא תמיד צריך למצוא חן בעיני כולם; צריך לעשות את הדברים הצודקים, את הדברים הנכונים.

קארין אלהרר: הרבה דברים נאמרו על הממשלה הזאת: שהיא לא יציבה, שהיא שברירית, שמדובר בקואליציה מגמגמת.

קארין אלהרר: והנה, היום, כבר הצבענו הבוקר על הישג מרשים אחד, שהיה הבטחת בחירות של רוב המפלגות, כשחוק המשילות עבר.

קארין אלהרר: זאת הייתה הבטחת בחירות מאוד ברורה של מפלגת יש עתיד.

קארין אלהרר: עברנו קריאה שנייה ושלישית.

קארין אלהרר: ועכשיו אנחנו לפתחו של הישג נוסף, חשוב לא פחות, והוא תיקון לחוק שירות ביטחון שישים סוף-סוף סוף למצב הבלתי-אפשרי שנמשך שנים רבות מדי.

קארין אלהרר: כשבן-גוריון הגה לראשונה את ההסדר של תורתו-אומנותו מדובר היה ב-400 בחורי ישיבה – צעד שבאמת רצה לשקם את עולם הישיבות, שנפגע קשות בתקופת השואה.

קארין אלהרר: וגם היום, אחרי שהוא השתקם בהצלחה, חשוב לי לציין שאיש לא מטיל ספק בחשיבות של עולם התורה ובשימור שלו עבור האזרחים המאמינים ועבור הצביון היהודי של מדינת ישראל.

קארין אלהרר: אבל חשוב גם לומר שההסדר של בן-גוריון לא נועד ליצור שוני ובידול בחברה הישראלית.

קארין אלהרר: המטרה שלו לא הייתה ליצור הבדל והפרדה בין המגזרים, היא לא הייתה ליצור חוסר שוויון ותלות של מגזר אחד במשנהו.

קארין אלהרר: את זה עשו ההסדרים המאוחרים יותר.

קארין אלהרר: ככל שחלפו להן השנים, שינויים כאלה ואחרים הביאו לעלייה דרמטית במספר תלמידי הישיבות המשתתפים בהסדר, ובשנת 2010 הגענו לכ-63,000 פטורים מהגיוס.

קארין אלהרר: "כלא הישיבות", קוראים לזה, הכריח תלמידים ללמוד עד שנות ה-20 המאוחרות לחייהם כדי לקבל את הפטור הנכסף, וגם מנע את השתלבותם בשוק העבודה.

קארין אלהרר: התוצאה הייתה שהמגזר החרדי פשוט נעדר מהמכלול הזה, מהמרקם הזה, שנקרא חברה ישראלית: הוא לא משרת, הוא לא עובד, ולכן הוא גם לא מפרנס, והוא נתמך על-ידי מוסדות המדינה.

קארין אלהרר: במקום להיות חלק הוא פשוט הפך להיות השוליים.

קארין אלהרר: היום אנחנו בעצם מציעים חלופה, וחשוב מאוד להדגיש: החוק הזה הוא לא נגד.

קארין אלהרר: הוא לא נגד אף אחד.

קארין אלהרר: להפך, הוא מאוד בעד.

קארין אלהרר: המטרה שלו היא לא להטיח האשמות, היא לא לפגוע או להרחיק.

קארין אלהרר: זה חוק שאומר שגם החרדים הם חלק מהחברה הישראלית; גם הם שווי זכויות, אבל גם שווי חובות.

קארין אלהרר: החוק הזה מסיים את הכליאה שלהם בישיבות ומאפשר להם לצאת לפרנס את עצמם ואת בני ביתם, את ילדיהם.

קארין אלהרר: החוק מאפשר לחרדים שמגיעים בימים אלה לגיל הגיוס את אפשרות הבחירה, את תקופת החִברות וההסתגלות הנוחה והמתחשבת עבור אלה שמגיעים מהמגזר החרדי.

קארין אלהרר: הם יחויבו בשירות בדיוק כמו בני גילם, אבל תוך מתן התאמות, וכמובן – תוך עמידה ביעדים.

קארין אלהרר: החוק הזה מסביר בצורה מאוד ברורה שאין לנו רצון ואין לנו צורך לפגוע בצביון החיים החרדי, ולא לפגוע בערכים, ולא לפגוע באמונה.

קארין אלהרר: הוא מאוד מתחשב בהבדלים בין המגזרים, אבל מאידך גיסא, הוא שם סוף לבידול.

קארין אלהרר: ההשתלבות בשירות, מלבד היותה מטרה בפני עצמה, חשובה, היא גם צינור של השתלבות של המגזר החרדי ברבדים הנוספים.

קארין אלהרר: אנחנו חייבים לזכור: הצבא תמיד היה כור ההיתוך, וגם אם זה לא הצבא זה השירות הלאומי, השירות האזרחי, וכמובן בסופו, בסוף התהליך, יש לנו את שוק התעסוקה.

קארין אלהרר: תראו, זה מאוד לא טריוויאלי.

קארין אלהרר: שוק התעסוקה הוא הרבה מעבר למשכורת, הוא הרבה מעבר – בלי לפגוע כמובן בחשיבות של היכולת להתפרנס; הוא גם תהליך חברות, הוא הכרה של אדם את החבר שלו, את השכן שלו, את העמית שלו לעבודה, והוא בעצם הופך את השונה למוכר.

קארין אלהרר: וברגע שהשונה מוכר גם לא מפחדים ממנו.

קארין אלהרר: הוא הופך להיות החבר, החברה, חלק מהחיים.

קארין אלהרר: השירות הצבאי לא יכול להיות נפרד מכור ההיתוך הזה, והוא לא אחת גם קרש קפיצה לשוק התעסוקה.

קארין אלהרר: הוא מספק הכשרה וקשרים חברתיים ומקצועיים שמסייעים להשתלבות בשוק התעסוקה אחר כך.

קארין אלהרר: אני רוצה בהזדמנות הזאת לדבר על אנשים שמשוועים להיות חלק מהשירות, מהשירות הצבאי.

קארין אלהרר: לא ניתנה להם בעצם האפשרות, מפאת מוגבלותם, או היותם אוכלוסייה מודרת בחברה הישראלית, אבל אותם אנשים, נערים ונערות עם מוגבלות, נערים ונערות עולים, ילדים בסיכון – הצבא פוטר אותם מהשירות הצבאי, ובכל זאת הם מאוד מאוד רוצים להיות חלק מהחברה הישראלית וזה לא התאפשר להם.

קארין אלהרר: החלטת הממשלה מס' 638 משנת 2013 קבעה כי יש חשיבות רבה בהתנדבות לשירות לאומי של צעירים עם מוגבלות שקיבלו פטור מחובת השירות הצבאי.

קארין אלהרר: על סמך ההחלטה הוקצו 200 תקנים נוספים לשירות לאומי של צעירים עם מוגבלות, ולאחרונה, לשמחתי, הקצה שר האוצר 500 תקנים נוספים, שהם תוספת חשובה ומבורכת.

קארין אלהרר: אבל עם זאת, עדיין קיימים בני-נוער רבים שמבקשים לשרת, לתרום ולהשתלב ונענים בשלילה.

קארין אלהרר: זה אירוני שיש כאלה שרוצים להשתלב ולא יכולים ויש כאלה שמכריחים אותם להיות חלק מהחברה, לא להיות השונים.

קארין אלהרר: בדיוק בעניין הזה הגשתי הצעת חוק שתאפשר לכל צעיר וצעירה שקיבלו פטור משירות צבאי ומעוניינים לבצע שירות חלופי בהתנדבות לעשות את זה במסגרת השירות הלאומי.

קארין אלהרר: ההצעה תאפשר לא רק לצעירים עם מוגבלות אלא כמובן גם לצעירים בסיכון או אוכלוסיות מוחלשות נוספות בישראל להשתלב ולהיות חלק מהחברה הישראלית.

קארין אלהרר: אז אני קוראת מכאן למגזר החרדי, ובמיוחד למנהיגיו, שיושבים או אמורים לשבת אתנו כאן, בכנסת ישראל, לנהוג באחריות ולהודות על הזכות שנפלה בחלקם להיות חלק מהחברה.

קארין אלהרר: זה לא דבר טריוויאלי, ויעידו על כך אנשים עם מוגבלות, שכל כך כל כך רוצים להיות חלק מהדבר הזה.

קארין אלהרר: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יוני שטבון: חבר הכנסת שמעון – שמעון סולומון, בבקשה.

יוני שטבון: יש פה שני שמעונים.

שמעון סולומון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, היום, גם כשהמליאה ריקה, חשוב לדבר, כי ביום הזה, שעוברים – בימים האלה, שעוברים בהם חוקים חשובים מאוד, שהמדינה התלבטה בהם וכל פעם נדחו דברים בלי שהוכרעו, היום אנחנו, בימים האלה, שלושת הימים הם בעצם ימים היסטוריים, וחשוב שכל אחד מאתנו יאמר את דעתו, כי אחרי הכול אנחנו עושים דברים גדולים מאוד בימים האלה.

שמעון סולומון: החוק לשוויון בנטל הוא תיקון היסטורי של עיוות חוק שנמשך 65 שנה.

שמעון סולומון: כולם יהיו שווים בפני החוק, ובאמת.

שמעון סולומון: אי-התייצבות תגרור סנקציות פליליות על-פי חוק שירות ביטחון.

שמעון סולומון: מדובר בהחלת חוק שירות ביטחון על כולם.

שמעון סולומון: אין אנו דורשים במסגרת יישום החוק מהחרדים משהו שאיננו דורשים מצעיר חילוני.

שמעון סולומון: זה לא חוק מיוחד לחרדים, כמו שרבים חושבים וכמו שלפעמים מטעים את הציבור; חושבים שאנחנו מדברים או מחוקקים משהו מיוחד לחרדים כדי להקשות עליהם.

שמעון סולומון: יש כאן בהחלט נאה דורש נאה מקיים.

שמעון סולומון: אנחנו מבקשים מהחרדים להיות בדיוק כמו האחרים, כי הם לא יותר טובים ולא פחות טובים אלא כמו כולם, ואנחנו מבקשים לעשות סדר אחת ולתמיד.

שמעון סולומון: אנו דורשים שאם צעיר חרדי או צעיר חילוני לא התייצבו או לא יתייצבו לשירות צבאי, תופעל עליהם אותה ענישה פלילית הקיימת היום בחוק.

שמעון סולומון: כיום אחוז ההשתמטות בקרב צעירים חילונים עומד על 28%.

שמעון סולומון: כמעט כל שלישי משתמט בדרך כזאת או אחרת משירות צבאי.

שמעון סולומון: החוק בא לשים סוף גם לזה, כי אני חושב שיש איזושהי השפעה: כשיש קבוצה גדולה ומאוד מוגדרת שלא משרתת ומישהו שחושב שאין לזה השפעה, אני חושב שזה לא נכון, ולכן החוק הזה כמובן ישפיע על הכול בעקיפין.

שמעון סולומון: החוק החשוב הזה הוא לא נגד החרדים ולא נגד אף אחד.

שמעון סולומון: הוא רק בעד – בעד שוויון, בעד החברה הישראלית, בעד הדורות הבאים.

שמעון סולומון: אנו מכירים בערך לימוד התורה בעם ישראל, ולכן, לפי חוק זה יוגדרו בכל שנתון גיוס 1,800 עילויים בתורה.

שמעון סולומון: אותם תלמידים שבאמת יושבים מבוקר עד ערב ולומדים תורה, מדינת ישראל תכיר בהם ותיתן להם את האפשרות ללמוד.

שמעון סולומון: אין כאן עניין להתעמר ולהחליט החלטה גורפת של 100%.

שמעון סולומון: ישיבות אשר יעמדו ביעדי הגיוס שלהן יזכו להגדלת התקציבים.

שמעון סולומון: תהליך זה יעודד את ראשי הקהילה לקחת חלק פעיל בתהליך השילוב בשירות.

שמעון סולומון: רוב תלמידי הישיבות מחויבים להיות שם כיום אף-על-פי שהם אינם לומדים ימים ולילות; הם שם כי המדינה נותנת להם קצבאות ומחייבת אותם להיות שם, וזה ייגמר, כמובן.

שמעון סולומון: החוק החדש ישחרר את הבחורים החרדים הנמצאים בישיבות או מחוץ לישיבות או בשכונות ומעל גיל 22 באופן מיידי לשוק העבודה, ויוציא אותם מחיי העוני והתלות בקצבאות.

שמעון סולומון: אנו נעזור להם לצאת לשוק העבודה.

שמעון סולומון: כבר כיום נבנה מערך הכשרות, ובכלל זה חיוב לימודי ליבה, והשמות לשילוב אוכלוסיות בלתי מועסקות בשוק העבודה.

שמעון סולומון: כניסתם של הציבורים הבלתי-מועסקים לשוק העבודה תגדיל את הכנסות המדינה ממסים מחד גיסא ותקטין את היקף ההוצאה לתמיכה מאידך גיסא, ובכך תשאיר יותר כסף לטובת מעמד הביניים ותסייע לציבור החרדי לצאת ממעגל העוני.

שמעון סולומון: זהו תפקיד המדינה: לדאוג לציבור אזרחיה.

שמעון סולומון: אני שומע את הטענה שאומרת כי חוק זה מתיר השתמטות חוקית של 30% מהציבור החרדי, ועל זה אני אומר: מה האלטרנטיבה?

שמעון סולומון: הרי אין כאן כוונה באמת ללחוץ בלי שום היגיון על ציבור שלחלק ממנו יש אמונה.

שמעון סולומון: כאשר 5,200 צעירים חרדים יתגייסו בעוד שלוש שנים, כפי שאומר החוק, תהיה כאן כבר מגמה שרק תלך ותגדל, אני מאמין.

שמעון סולומון: כיום בכל שנתון יש כ-8,500 חרדים בני גיוס בפוטנציה – אם נוריד כ-10% בעלי מוגבלויות פיזיות ובריאותיות אשר אינם יכולים לשרת, זו הסטטיסטיקה כיום גם בחברה החילונית – ועוד 1,800 עילויים לומדי תורה.

שמעון סולומון: הרי רוב רובו, המכריע, של הציבור הזה, של הציבור החרדי בשנתון הגיוס, אכן יתגייס, ישרת וילמד.

שמעון סולומון: הסטטיסטיקה מלמדת אותנו כי למעלה מ-90% מהחרדים ששירתו בצבא השתלבו לאחר מכן בשוק העבודה.

שמעון סולומון: זה נתון מאוד מאוד מעודד, נתון מדהים, שרק ילך ויגדל ככל שיתקדם התהליך והחוק ייושם במלואו.

שמעון סולומון: באנו לכאן עם עקרונות מאוד ברורים, והם שמנחים אותנו.

שמעון סולומון: החוק הזה נולד לאחר מאמצים רבים של סיעת יש עתיד בראשותו של יאיר לפיד, של יעקב פרי, וכמובן של חבר הכנסת עפר שלח, שעשו ימים ולילות בעבודה על החוק הזה, וכמובן – חברת הכנסת איילת שקד כיו"ר הוועדה.

שמעון סולומון: בשנה האחרונה נעשו אין-ספור ניסיונות למסמס את החוק ולרוקנו מתוכן על-ידי גורמים אינטרסנטיים שונים, או שהתרגלו לטיפולים קוסמטיים, אך ללא הועיל.

שמעון סולומון: זה מה שהבטחנו, זה מה שאנחנו מקיימים, זה מה שאנחנו יודעים לעשות.

שמעון סולומון: קצת מקורות מהתורה.

שמעון סולומון: חבר הכנסת שמעון אוחיון ציין את ספר במדבר – שגם בתורה אנחנו מצווים לשרת ולהיות חלק מהעם, ולא שניתן לאחרים למות בשבילנו אלא כולנו ערבים זה לזה – אפילו מהתורה, במדבר א', ג'.

שמעון סולומון: גם פוסקי הדורות, פוסקים גדולים בתורה, כמו רבי משה בן נחמן, שחוזר על כך כל אימת שמוזכר בתורה המפקד של יוצאי הצבא בישראל, והוא אומר באופן ברור: התורה לא תסמוך בכל דרכיה על הנס.

שמעון סולומון: אז מי אנחנו שנסתור את זה?

שמעון סולומון: עדיין יש איומים, עדיין אנחנו מוקפים באויבים.

שמעון סולומון: האם עלינו לסמוך רק על נסים?

שמעון סולומון: אנחנו צריכים להיות חלק פעיל ולפעול כמו כולם.

שמעון סולומון: יתרה מכך, האיסור להשתמש בתורה קיים מכוח קל וחומר, כשההתחמקות ממילוי חובות ציבוריות גורמת דווקא לחילול השם.

שמעון סולומון: אז למה שלא נשת

שמעון סולומון: מש בתורה ובגדול פוסקי התורה כדי לשרת?

שמעון סולומון: ש"י זווין, מגדולי הרבנים בדור הקודם, שהיה חבר מועצת הרבנות הראשית ועורך "האנציקלופדיה התלמודית", כתב בעיצומם של ימי מלחמת השחרור – עכשיו, לא לפני 200 שנה, לא לפני 1,000 שנה – הוא כותב: "ריבונו של עולם, כלום מותר לסמוך על הנס במקום סכנה של נפשות ממש ולומר שאין רבנן צריכים שמירה?

שמעון סולומון: " הוא אמר את זה בהקשר של מאורעות תרפ"ט, מאורעות חברון, למי שביקר שם, כשנשחטו ילדים ומבוגרים, דתיים וחילונים.

שמעון סולומון: לא סמכו על הנס אז.

שמעון סולומון: הוא אמר שצריכים ללכת ולשרת.

שמעון סולומון: אפילו ניקח גם דברים דומים של הרב הרצוג, הרב הראשי לישראל במלחמת השחרור.

שמעון סולומון: בתזכיר ששלח לוועדת הישיבות בארץ-ישראל מחה הרב הרצוג על ניסיונם של בני ישיבה להיפטר מחובת השירות, ואלה דבריו: "איך יאמר האומר, שמעון יעמוד כנגד להילחם ולהציל את עצמו ואת ראובן וראובן ישב בחיבוק ידיים על חשבונו של שמעון".

שמעון סולומון: לכן אין ברירה, אלא על כולנו להתגייס.

שמעון סולומון: החוק הזה, אומנם קשה להעביר אותו, אומנם קצת, כמו שאנחנו רואים, מחרימים, אבל העיקר – אני חושב שהעיקר – שהחוק יעברו ובעזרת השם הוא גם ייושם, כי אני חושב שיש הבדל גדול בין המנהיגים לבין השטח, ואני מאמין שהשטח ילך.

שמעון סולומון: אני חייב לתת לכם דוגמה מהחיים הפרטיים שלי בצבא.

שמעון סולומון: באותו גדוד, באותה מחלקה, באותה פלוגה, חצי – אולי פחות מחצי – היו הסדרניקים, שגם אז, ב-1987, קצת לפני, בשנות ה-80, היו חששות כבדים: ההסדרניקים ילכו לצבא, הם יתבוללו והם ילכו ויעזבו את התורה וכו' וכו'.

שמעון סולומון: אני אומר לכם מסיפור אישי: היום החברים הכי טובים שלי הם בוגרי הסדר, ואני מתייעץ אתם – עורכי-דין, רואי-חשבון, חזקים.

שמעון סולומון: ובתוך הצבא, להפך, אלה שהיו חילונים – הפכו אותנו ליותר דתיים.

שמעון סולומון: כי המ"פ החילוני הסתכל עליהם ואמר: בואו נעשה קידוש.

שמעון סולומון: מתי יוצאת שבת?

שמעון סולומון: מתי נכנסת שבת?

שמעון סולומון: כך שלפעמים יש זלזול באינטליגנציה.

שמעון סולומון: הבחורים האלה, החכמים, הגאונים, הם לא בובות, הם לא טיפשים.

שמעון סולומון: הם יודעים לשמור על עצמם גם בתוך הצבא, והצבא ידאג להם, כמובן.

שמעון סולומון: לכן, אני לא דואג.

שמעון סולומון: כאשר החוק יחול וכאשר זו תהיה נורמה שכל אחד הולך לצבא ומתגייס, אני חושב שהשטח יהיה, היישום יהיה, הרבה יותר טוב ממה שקיים.

שמעון סולומון: מילה אחת על ההחרמה של הקואליציה.

שמעון סולומון: שימו לב – – –

חמד עמאר: של האופוזיציה.

שמעון סולומון: סליחה, של האופוזיציה.

שמעון סולומון: תראו, אני עשיתי חישוב פשוט: בקואליציה יש 32 חברי כנסת חדשים מתוך 68.

שמעון סולומון: באופוזיציה יש רק 17 חברי כנסת חדשים מתוך 52.

שמעון סולומון: אנחנו החדשים, 32 החדשים, שבאנו מהשטח, שלא התקלקלנו, שלא באנו מדיבורים ומסמוסים וכל מיני טיפולים קוסמטיים – היום הזה מדבר בעד עצמו.

שמעון סולומון: אני לא חושב שאפשר לבטל: יש עתיד, הבית היהודי, חברי כנסת אחרים, חדשים, שבאו ולא התפשרו – ויושב כאן חבר הכנסת עפר שלח, יו"ר יש עתיד – שלא התפשרו, שעמדו על רגליהם, ובזכותם ובזכות החדשים, שלא יודעים לעשות אחרת אלא לעמוד על הרגליים ולעמוד על העקרונות – אני חושב שזה מביא את התוצאות.

שמעון סולומון: אני לא חושש ואני לא – אפילו אין לי איזה חוסר נוחות שהם לא פה.

שמעון סולומון: הם לא פה מפני שהם רואים שאת מה שהם דיברו – וכמעט כולם ותיקים, חברי האופוזיציה – הם כל הזמן ידעו למסמס את הדברים ולהעביר את הדברים החשובים בדיבורים ובקוסמטיקה, והיום אנחנו רואים, גם במשילות, גם בגיוס, גם במשאל עם, בעזרת השם, נעביר את זה ונעשה היסטוריה.

שמעון סולומון: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת כנסת אורית סטרוק.

אורית סטרוק: טוב.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת ומכובדי השר – אתה מתחיל לספור לי?

חמד עמאר: בבקשה, יש לך עשר דקות.

אורית סטרוק: תודה.

אורית סטרוק: בשבוע שעבר הייתם עדים למיני-דרמה סביב חוק המשילות, כאשר חברתי שולי מועלם ואני השהינו את ההסכמה שלנו לתמוך בחוק הזה בדרישה להביא לשינויים אחרונים וחשובים מאוד, הן בחוק שאנחנו עומדים להצביע עליו והן בהחלטת הממשלה הצמודה לחוק – שינויים חשובים ביותר שאני רוצה לפרט אותם כאן בפתח דברי.

אורית סטרוק: אנחנו דרשנו שהחלטת הממשלה שעמדה לגזור יעדי גיוס פרטניים על הישיבות החרדיות באופן כזה שגם אם הציבור החרדי ככלל עמד ביעדי הגיוס, עדיין ידרשו מכל ישיבה וישיבה להפריש מספר בחורים בהתאם ליעדים פרטניים שייקבעו לגביה, ואם היא לא תשיג את אותו יעד היא תספוג עונשים כלכליים קשים ביותר – אנחנו עמדנו על כך שזה יבוטל, וכן עמדנו על כך שהעיקרון של ערך לימוד התורה ייכנס לתוך החוק כעיקרון מוביל ביחס לישיבות החרדיות, כפי שהיה כבר קודם לכן ביחס לישיבות הציוניות.

אורית סטרוק: הסיעה שלנו התגייסה כולה למטרה הזאת, והמטרה הזאת, ברוך השם, הושגה.

אורית סטרוק: בכך מנענו שימוש ציני ביעדי הגיוס לא כדי לגייס חיילים לצה"ל אלא כדי להכות בישיבות ולפגוע בהן פגיעה קשה ואנושה.

אורית סטרוק: אנחנו היינו שם כדי למנוע את הפגיעה הזאת.

אורית סטרוק: למה עשינו את זה?

אורית סטרוק: עשינו את זה מתוך אחריות ואכפתיות לכלל עולם התורה, לכל הישיבות כולן.

אורית סטרוק: בשביל זה צריך להסביר מהו ערך התורה עבורנו, מהו עולם התורה עבורנו:

אורית סטרוק: התורה היא החיים – "כי הם חיינו ואורך ימינו ובהם נהגה יומם ולילה".

אורית סטרוק: התורה היא ההצדקה לקיומו של העולם כולו ולקיומנו-שלנו כעם.

אורית סטרוק: לימוד התורה הוא לא כמו לימוד אקדמי כלשהו; הוא לימוד של עצמנו, של עצם קיומנו, של מהותנו.

אורית סטרוק: ושיקומו של עולם התורה, שנפגע אנושות בשואה, היה משימת חיים שיותר מכל גורם אחר הציונות הדתית היא שלקחה אותה על עצמה, ללא חשבונות פוליטיים אלא כמשימת קודש כפשוטו, לאורך שנים רבות.

אורית סטרוק: וגם כאן, בצומת האחרון הזה, היינו כאן כדי למנוע פגיעה אנושה בעולם התורה וכדי לוודא שהישיבות ימשיכו לשגשג ולפרוח, שערך לימוד התורה ייכנס כאחד הערכים המובילים של החוק הזה, וממילא גם של מדינת ישראל.

אורית סטרוק: כי הנשיאה בנטל, נטל לימוד התורה, נועם עול לימוד התורה, היא בעינינו לא פחות חשובה למדינה מאשר השירות בצבא.

אורית סטרוק: לא פחות חשובה.

אורית סטרוק: וזה אכן הנוסח הסופי של החוק.

אורית סטרוק: עכשיו, אנחנו עשינו את זה לא כדי לקבל תודות ותשבחות מחברי הכנסת החרדים.

אורית סטרוק: ידענו מראש שלא נקבל.

אורית סטרוק: עשינו את זה כי זו אמונתנו וזו דרכנו.

אורית סטרוק: וגם כשחטפנו קיתונות של עלבונות, לא השבנו.

אורית סטרוק: אנחנו מעדיפים להיות מהנעלבים ואינם עולבים.

אורית סטרוק: על ההסתה הנבזית שמתנהלת כלפינו, כלפי הציבור שלנו, אפשר למחול ולהבליג.

אורית סטרוק: זה לא נעים, זה מאוד לא נעים, זה לא צודק, אבל אנחנו הבלגנו.

אורית סטרוק: אבל אי-אפשר להבליג ולמחול על כבודו של צה"ל, אי-אפשר להבליג ולמחול על כבודה של תורת ישראל, ואי-אפשר למחול על כבודה של ארץ-ישראל.

אורית סטרוק: אי-אפשר למחול על כבודו של צה"ל כשחברי הכנסת החרדים מדברים על "גזירת הגיוס".

אורית סטרוק: מה זה גזירת הגיוס?

אורית סטרוק: מה זה, גיוס לצבא הצאר?

אורית סטרוק: סבא שלי, מרדכי כהן זיכרונו לברכה, עמד בפני גזירת גיוס בשנת 1908, גיוס לצבא הצאר, כן.

אורית סטרוק: וסבא שלי הפך את עצמו, בכוונת מכוון, לנכה, כדי להשתמט מהגיוס הזה.

אורית סטרוק: כי זה היה גיוס לצבא זר, זה היה גיוס לצבא שהוא ידע שאם הוא יהיה בו, הוא יום אחד עלול להרוג יהודי אחר שמשרת בצבא שממול.

אורית סטרוק: ולכן הוא העדיף להפוך את עצמו לנכה.

אורית סטרוק: אבל אותו סבא, שעלה אחר כך לארץ, כשהוא ראה את הבן שלו, את אבא שלי, מתגייס להגן על מדינת ישראל כשהוא בן 16 בלבד – מפסיק את הלימודים שלו בתיכון, מוותר על הבגרויות ומתגייס לצבא ההגנה לישראל – לא היה מאושר ממנו.

אורית סטרוק: כי הוא ראה בזה זכות עצומה, לשרת בצבא ההגנה לישראל.

אורית סטרוק: ושמעתי גם על הרב גורן, זכר צדיק לברכה, שכשהציעו לו במלחמת השחרור להיות אחראי לכשרות של המטבחים של הצבא בירושלים הוא סירב.

אורית סטרוק: הוא הסכים בסופו של דבר רק בתנאי שירשו לו להשתתף גם בהגנה בפועל על ירושלים כחייל, כלוחם.

אורית סטרוק: כי הוא ראה בזה זכות עצומה.

אורית סטרוק: אז איך אתם מעזים לדבר על גזירת גיוס?

אורית סטרוק: זו פשוט פגיעה איומה בכבודו של צה"ל, בכבודו של עם ישראל.

אורית סטרוק: וגם אי-אפשר למחול על כבודה של תורת ישראל, שאתם מנסים לצמצם אותה כל כך, לממדים של בית-המדרש ובית-הכנסת בלבד.

אורית סטרוק: התורה שלנו היא תורת חיים, היא תורה שחובקת את כל החיים כולם.

אורית סטרוק: היא תורה של עם, לא של פרטים ויחידים.

אורית סטרוק: היא תורה של ממלכה, של עם שחוזר לארצו ומקים כאן מחדש את ממלכתו.

אורית סטרוק: הרמב"ם ב"משנה תורה" ייחד לכך את כל הלכות מלכים כולן.

אורית סטרוק: ואני אקריא חלק ממה שכתב הרמב"ם בהלכות מלכים, כדי שנבין עד כמה הדברים מגיעים – עד כמה מדובר במצווה של גיוס לצבא ולא בגזרה חלילה.

אורית סטרוק: כותב הרמב"ם: "ומאחר שייכנס אדם בקשרי המלחמה, יישען על מקווה ישראל ומושיעו בעת צרה, וידע שעל ייחוד ה' הוא עושה מלחמה" – על ייחוד ה' הוא עושה מלחמה – "וישים נפשו בכפו, ולא יירא ולא יפחד, ולא יחשוב לא באשתו ולא בבניו, אלא ימחה זכרם מלבו וייפנה מכל דבר למלחמה.

אורית סטרוק: וכל המתחיל לחשוב ולהרהר במלחמה ומבהיל עצמו – עובר בלא תעשה".

אורית סטרוק: עוד פעם: עובר בלא תעשה, אומר הרמב"ם, "שנאמר 'אל ירך לבבכם אל תיראו ואל תחפזו ואל תערצו מפניהם'.

אורית סטרוק: ולא עוד", כותב הרמב"ם, "אלא שכל דמי ישראל תלויין בצווארו, ואם לא ניצח ולא עשה מלחמה בכל לבו ובכל נפשו, הרי זה כמי ששפך דמי הכול, שנאמר 'ולא ימס את לבב אחיו כלבבו'.

אורית סטרוק: והרי מפורש בקבלה 'ארור עשה מלאכת ה' רמיה, וארור מונע חרבו מדם'".

אורית סטרוק: הרמב"ם קורא ללחימה בצבא ההגנה לישראל "מלאכת ה'": "וכל הנלחם בכל לבו בלא פחד ותהיה כוונתו לקדש את השם בלבד, מובטח לו שלא ימצא נזק ולא תגיעהו רעה, ויבנה לו בית נכון בישראל, ויזכה לו ולבניו עד עולם, ויזכה לחיי העולם הבא, שנאמר 'כי עשה יעשה ה' לאדני בית נאמן, כי מלחמות ה' אדני נלחם'" – מלחמות ה'; זה נאמר על דוד המלך, שאמר בתהילים: "ברוך ה' צורי, המלמד ידי לקרב, אצבעותי למלחמה".

אורית סטרוק: החרדים אולי שכחו מי זה דוד המלך.

אורית סטרוק: ואומר דוד המלך: "ארדוף אויבי ואשמידם ולא אשוב עד כלותם".

אורית סטרוק: זאת התורה האמיתית של עם ישראל, ולא מה שאתם מנסים לעשות ממנה.

אורית סטרוק: היום שמעתי שלא רק מדוד המלך שכחו החרדים, אלא חלק מהם – לפחות אריה דרעי כנראה רוצה לוותר גם על אברהם, יצחק ויעקב.

אורית סטרוק: שמעתי אותו אומר בריאיון ברשת ב' שהציבור צריך לשפוט איזה נטל יותר כבד: הנטל של ישיבת "חברון" בגבעת-מרדכי או הנטל של היישוב היהודי בחברון.

אורית סטרוק: אז אני מבינה שבשביל אריה דרעי אברהם, יצחק ויעקב זה נטל; שרה, רבקה ולאה זה נטל; עירו של דוד המלך זה נטל.

אורית סטרוק: אם זאת התורה שאריה דרעי מייצג – אני לא מאמינה שרוב הציבור החרדי נמצא במקום הזה.

אורית סטרוק: אני אודה על האמת, גם לא נפלתי, לא מהכיסא ולא מהדוכן.

אורית סטרוק: כמי שמתגוררת מתחת לגבעת אבו-סנינה בחברון, שממנה ירו על הבן שלי, והוא נפצע, חטף קליע בחזה, אחרי שאריה דרעי וחבריו מסרו את הגבעה הזאת לרשות הפלסטינית בהסכם חברון, ועשו את הסכם בר-און–חברון הידוע לשמצה, שכולו נועד לטהר את אריה דרעי מהתיק הפלילי שלו ולמסור את ארץ-ישראל ולמסור את עם ישראל לסכנה איומה – אז אני לא מתפלאה כבר על שום דבר שיש לאריה דרעי להגיד על חברון.

אורית סטרוק: אבל אני מאמינה שהציבור החרדי – לא רק מאמינה, אני גם יודעת – שהציבור החרדי בכללו וברובו הגדול לא נמצא במקום הזה.

אורית סטרוק: וכמו שאנחנו, כל חברי לסיעה, פעלנו למען הישיבות, גם הישיבות החרדיות, כי אנחנו מעוניינים שהן ימשיכו לפרוח ולשגשג – לא מתוך שום עסקה פוליטית אלא פשוט כי זאת אמונתנו וזו דרכנו – כך אני מאמינה שגם הציבור החרדי לא ילך שולל אחרי ההסתה הנבזית הזאת וישמור אמונים גם לתורת ישראל וגם לארץ-ישראל.

אורית סטרוק: ואני קוראת באמת לכולם להוריד את גובה הלהבות המיותרות האלה.

אורית סטרוק: אנחנו, ברוך השם, במאמצים פוליטיים לא קטנים, וגם מול כאלה שניסו להפוך – כן, ניסו להפוך את החוק לחוק מאוד דורסני ומאוד כואב עבור עולם התורה – אנחנו מנענו את הדבר הזה.

אורית סטרוק: החוק הוא חוק טוב, הוא חוק מתחשב, הוא חוק מדורג, והוא חוק שמאפשר גם לחרדים שממילא לא לומדים תורה להתגייס לצבא, וגם לאלה שמעוניינים להמשיך ללמוד תורה ללמוד כמה שיותר.

אורית סטרוק: ועולם התורה ימשיך לפרוח ולשגשג, בעזרת השם.

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת אורית סטרוק.

חמד עמאר: חבר הכנסת משה זלמן פייגלין, יש לך שמונה דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – אני מתכוון לחברת הכנסת אורית סטרוק הנכבדה, שכרגע היא הכנסת; בעצם יש עוד כמה – כבוד כל הנוכחים, אולי בגלל שאין כאן אופוזיציה אני ארשה לעצמי, ברשותכם, להיות קצת אופוזיציה, לדבר קצת כאופוזיציה, שיהיה לנו קצת יותר מעניין, אבל הייתי אומר את אותם דברים גם אם האופוזיציה הייתה נמצאת כאן.

משה זלמן פייגלין: בואו נגיד את האמת:

משה זלמן פייגלין: החוק הזה נולד כדי לייצר איזה הישג למפלגה שקמה על ברכי המלחמה בציבור החרדי.

משה זלמן פייגלין: אני הולך לתמוך בחוק הזה, כי צודקת חברת הכנסת סטרוק וצודקים אחרים שיש בו אלמנטים חיוביים – ובעיקר, אגב, האלמנט החיובי ביותר הוא ההקלה על החרדים לצאת לשוק העבודה.

משה זלמן פייגלין: בכך אני רואה את ההישג המשמעותי, אולי היחיד, שיש בחוק הזה.

משה זלמן פייגלין: אבל בואו נודה על האמת: אם לא היו החרדים, יאיר לפיד היה צריך להמציא אותם.

משה זלמן פייגלין: כלומר, בזכות החרדים יש לו 19 מנדטים בכנסת.

משה זלמן פייגלין: הם, החרדים, צריכים לשאול את עצמם מה הם עשו רע שהמלחמה בהם מביאה 19 מנדטים.

משה זלמן פייגלין: אבל זאת עובדה.

משה זלמן פייגלין: אלמלא החרדים, יאיר לפיד היה צריך להמציא אותם.

משה זלמן פייגלין: אלמלא יאיר לפיד, החרדים היו צריכים להמציא אותו.

משה זלמן פייגלין: כי הרי הנוער החרדי, כבר יש לו טלפונים חכמים, כבר יש לו אינטרנט, הוא כבר רואה מה קורה מסביבו.

משה זלמן פייגלין: הוא רוצה לעבוד, הוא רוצה להתגייס, הוא רוצה להיות חלק מהחברה הישראלית.

משה זלמן פייגלין: אז איך נחזיק אותו בכל זאת עוד כמה דקות תחת כנפי השליטה של המנהיגות החרדית?

משה זלמן פייגלין: אה, יש לנו את טיטוס, המן הרשע, אנטיוכוס, יש איזה אחר, דמון נוראי, וכולם מתכנסים וזועקים מרה בשק ואפר ברחובה של עיר.

משה זלמן פייגלין: איזה מזל, יש לנו את מי לשנוא ומול מי להקים חומת מגן כזאת שתשמור את המונוליטיות של המבנה של החברה החרדית והנהגתה עוד כמה דקות.

משה זלמן פייגלין: אז כולם צריכים זה את זה, אבל בסופו של דבר אנחנו עומדים ערב פורים, וכולם באים לחגיגה עם מסכה גדולה: החרדים, כמו שאמרתי, באים לחגיגה עם מסכה של כאלה שלא רוצים את הצבא, לא רוצים את העבודה ולא רוצים את המדינה, למרות שהצעירים שלהם כבר מאוד מאוד רוצים, והתהליך שמתפתח שם הוא תהליך חיובי, והתהליך שמתפתח שם הוא תהליך שיקרה בכל מקרה, עם החוק הזה ובלעדיו; ייתכן שהחוק הזה רק מעכב אותו, משום שעכשיו בחור חרדי שכבר היה מסוגל לחזור הביתה לשכונה החרדית במדים, היום הוא כבר לא מסוגל.

משה זלמן פייגלין: אז בהקשר הזה, החוק הזה, או כל הדיאלוג הזה שנוצר, או המלחמה הזאת שנוצרה בשנה האחרונה על לא מאומה, הובילו לתוצאה רעה מאוד ועיכבו את מה שכביכול לפיד מנסה להשיג.

משה זלמן פייגלין: אז החרדים באים, אמרנו, עם מסכה אחת.

משה זלמן פייגלין: לפיד בא עם מסכה אחרת.

משה זלמן פייגלין: כי מה לפיד רוצה?

משה זלמן פייגלין: לפיד רוצה גיוס?

משה זלמן פייגלין: לפיד הוא האחרון שרוצה את החרדים בצבא.

משה זלמן פייגלין: וגם הצבא נאלץ לשים על פניו מסכה ולומר: רוצה אני, למרות שהדבר האחרון שהצבא רוצה זה את החרדים, עם כל בעיות הכשרות שצריך לפתור בשבילם ובעיות החיילות שצריך לפתור בשבילם.

משה זלמן פייגלין: חוץ מזה – וכאן אני מגיע לעיקר, אדוני היושב-ראש – הצבא לא צריך גיוס בכלל.

משה זלמן פייגלין: הכול כאן הפוך על הפוך.

משה זלמן פייגלין: הרי ב-1967, ערב ששת הימים, היינו כאן אוכלוסייה יהודית שמתגייסת לצבא, דרוזית כמובן, ומי שמתגייס כאן – 2.5 מיליון בני-אדם, והתגייסו לשנתיים וחצי.

משה זלמן פייגלין: זאת אומרת, מחזורי הגיוס היו הרבה הרבה יותר קטנים מאשר היום.

משה זלמן פייגלין: ומול מחזורי הגיוס הללו האתגר הצבאי היה כל צבאות ערב על ציודם וחימושם המודרניים, שעקרונות הלחימה שלהם היו עדיין דומים לאלה של מלחמת העולם השנייה פחות או יותר – חטיבות, גדודים, שריון, רגלים, כן, איום גדול, מאטריה צבאית שדורשת הרבה כוח-אדם, מול מחזורי גיוס קטנים.

משה זלמן פייגלין: אגב, הם התגייסו לשנתיים וחצי, כמו שאמרתי; ובנות לא התגייסו לשירות קרבי.

משה זלמן פייגלין: במלחמת יום כיפור כבר היינו משהו כמו 3.5 מיליון, ועדיין בנות לא התגייסו, וכבר היו שלוש שנות שירות.

משה זלמן פייגלין: עדיין המצב היה דומה.

משה זלמן פייגלין: היום המצב הפוך.

משה זלמן פייגלין: יש ברוך השם 6 מיליון יהודים פה שרלוונטיים, שאליהם אנחנו מתייחסים, ומתגייסים לשלוש שנים.

משה זלמן פייגלין: גם בנות משרתות שירות קרבי.

משה זלמן פייגלין: מול מחזורי הגיוס הללו, הגדולים פי כמה וכמה, נותר צבא אחד רלוונטי, הצבא המצרי, שנמצא מעבר להרי החושך, מעבר לסיני המפורזת.

משה זלמן פייגלין: אין יותר צבאות ערב.

משה זלמן פייגלין: המלחמה כולה היא בעיקר מלחמה טכנולוגית, נגד טילים ונגד טרור וכל מיני איומים שכאלה.

משה זלמן פייגלין: כלומר, היום צריך הרבה פחות כוח-אדם, אבל יש לך חוק גיוס חובה, אז אתה מגייס הרבה יותר.

משה זלמן פייגלין: עכשיו אתה רוצה לגייס גם את החרדים, אז יהיו עוד הרבה הרבה יותר.

משה זלמן פייגלין: מה שקורה הוא שהצבא נאלץ להתמודד עם גיבנת אדירה, אדירה, של יותר מ-50% – אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, בוודאות גמורה; אני גם אתן את הנתונים אם יישאר לי זמן – של אבטלה סמויה.

משה זלמן פייגלין: אתה יודע, לפני שבוע הלכתי לפגישה בקריה, והייתה ערמה גדולה של חבר'ה על הדשא, לובשי מדים, באמצע היום, והיו כמה וכמה חיילים ששטפו את האוטו של הקצין עם ספונג'ה.

משה זלמן פייגלין: כולנו יודעים איך נראים מחנות הצבא וכמה אבטלה סמויה יש באמת.

משה זלמן פייגלין: נו, אז באמת, אז הצבא לא צריך.

משה זלמן פייגלין: הרי הצבא לא צריך את זה, אז על מה כל המהומה?

משה זלמן פייגלין: על מה יוצרים את כל הוויכוח?

משה זלמן פייגלין: על מה יוצרים את השנאה הגדולה ומרימים את הלהבות האלה בין חרדים לחילונים?

משה זלמן פייגלין: טוב, נו, כן, כפי שאמרנו, צריך לקבל 19 מנדטים; צריך לייצר את הנבדלות החרדית הזאת, אז זה מצוין.

משה זלמן פייגלין: מי שמפסיד מזה זה צה"ל, מי שמפסיד מזה זה ביטחון ישראל, ומי שמפסיד מזה זו כלכלת ישראל.

משה זלמן פייגלין: בדקה ו-20 השניות שנותרו לי אני אומר מה הפתרון באמת, אדוני היושב-ראש.

משה זלמן פייגלין: הפתרון באמת הוא, א.

משה זלמן פייגלין: כולם מתגייסים.

משה זלמן פייגלין: כולם מתגייסים.

משה זלמן פייגלין: גברים, נשים, דתיים, חילונים, חרדים – לחודשיים.

משה זלמן פייגלין: כולם מתגייסים לחודשיים.

משה זלמן פייגלין: לחודשיים.

משה זלמן פייגלין: חרדים במחנות שלהם, בהכשר הבד"ץ, בבין-הזמנים, לא על חשבון לימוד תורה ולא שום דבר אחר.

משה זלמן פייגלין: כולם מתגייסים, עוברים גם את ההכשרה הבסיסית של רובאי 2, מתחיילים, מהווים חלק מהצבא שניתן לגייס בשעת-חירום לאימון מתקדם יותר, וגם חווים את החוויה הצבאית.

משה זלמן פייגלין: בכל זאת יש משמעות לשירות הצבאי כאיזו מדורת שבט של כולם.

משה זלמן פייגלין: הרי היום חצי ממילא לא מתגייסים.

משה זלמן פייגלין: היום רק 3% עושים שירות מילואים משמעותי.

משה זלמן פייגלין: אני אומר: כולם מתגייסים והולכים הביתה.

משה זלמן פייגלין: מתוך המשתחררים, אלו שרוצים להתגייס לצבא המקצועי – מה הכוונה מקצועי?

משה זלמן פייגלין: כמו טייס, כמו חובל, הירוקים יהיו גם כן מקצועיים – להתנדב ולהתגייס לצבא המקצועי.

משה זלמן פייגלין: שם הם יקבלו אימון מקצועי באמת, שם הם יקבלו משכורת מכובדת, שם הם יקבלו לימודים אקדמיים, ואולי החשוב מכול – הם גם יקבלו מעמד חברתי גבוה, ומדינת ישראל יודעת איך לייצר מעמד חברתי גבוה כשהיא רוצה.

משה זלמן פייגלין: ואז אין לי ספק שיהיו תורים ארוכים מאוד בבקו"ם להתגייס לצבא ההתנדבותי המקצועי הזה, וצה"ל יברור מתוך המתנדבים את מי שהוא באמת צריך.

משה זלמן פייגלין: התוצאה תהיה צבא הרבה יותר מקצועי, הווי אומר, הרבה יותר ביטחון, חיסכון גדול מאוד בכסף ועניין אחד פחות לריב עליו, אדוני היושב-ראש.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת משה זלמן פייגלין.

חמד עמאר: חבר הכנסת מרדכי יוגב.

חמד עמאר: עשר דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

מרדכי יוגב: כבוד היושב-ראש, חבר הכנסת חמד עמאר, כבוד השר סילבן שלום, כנסת נכבדה, אורחים יקרים, תכליתו של חוק השוויון בנטל הייתה להביא לגיוסם של חרדים לצה"ל ולשוק העבודה תוך הכרה בעולם התורה – תכלית חשובה וראויה שבאה לתקן עולם, באה לתקן משהו בעם ובמדינת ישראל.

מרדכי יוגב: בשם התכלית הזאת, אני באמת מבקש להודות ליושבת-ראש הוועדה חברת הכנסת איילת שקד – ולכל מי שעמל אתה – שפעלה ככל יכולתה להביא לתכלית הזאת.

מרדכי יוגב: בהקדמה לחוק נכתב, בשם השופט אהרן ברק, שהדרך להשגת היעדים הללו צריכה להיות דרך הדרגתית ובזהירות, על יסוד הסכמה רחבה וללא כפייה שאינה אפקטיבית לעצם גיוסם של החרדים.

מרדכי יוגב: כה אמר השופט אהרן ברק ונכתב בהקדמה לחוק.

מרדכי יוגב: נשאלתי על-ידי אנשים שונים השבוע, בעשרת הימים האחרונים, בוועדה ובציבור, מה אני מבקש, ולעתים בהערות של ביקורת.

מרדכי יוגב: השבתי שאני מבקש שיהיה כל אחד ואחד מישראל לומד תורה ושיהיה כל אחד ואחד מישראל מתגייס לשירות למען העם והמדינה.

מרדכי יוגב: הרב צבי יהודה קוק כתב ערב קום המדינה על בסיס מדרש שנמצא בדברי חז"ל: "ספרא וסייפא ירדו כרוכים מן השמים" – אנשי הספר, במשמעות אנשי התורה, אינם פטורים מהסיף, ואנשי הסיף אינם פטורים מהספר.

מרדכי יוגב: את שני הציוויים האלה קיבלנו יחד מאותו מקור קודש, וכך היו אבותינו – אברהם, משה רבנו, יהושע בן נון, דוד המלך ויתר מנהיגי ישראל – עוסקים בתורה ובהגנה גם יחד.

מרדכי יוגב: זו תפיסתי, זו תפיסת העולם הציונית-דתית, שרואה בערך לימוד התורה אבן יסוד, ועליה אמר הרב סעדיה גאון: "אין אומתנו אומה אלא בתורותיה", וגם רואה בשירות בצה"ל שליחות ומצווה.

מרדכי יוגב: יתרה מזו, השירות בצה"ל הוא אולי השליחות והמצווה היותר גדולה של דורנו: להגן על העם ומדינת ישראל.

מרדכי יוגב: החוק המכונה "השוויון בנטל", חוק שלטעמי היה צריך להיות מכונה "הזכות לשרת", תכליתו התמקדה בשילובם של כמה יותר חרדים בשירות הצבאי ובתעסוקה.

מרדכי יוגב: היו אומנם מי שבחרו להתרכז דווקא בלחבוט את משרתי ההסדר, המשרתים ברובם ביחידות צה"ל הקרביות, וחלקם משרתים גם שירות מלא ומעבר לכך; היו מי שבחרו לחפש שוויון בין נשים לגברים; היו שחיפשו את הנשים הדרוזיות – גם זה היה בוועדה.

מרדכי יוגב: אך כאמור עיקר תכליתו של החוק בציבור החרדי.

מרדכי יוגב: כמו שציינתי בפתיחת דברי, תכליתו של החוק הייתה ראויה, אך לצערי ההתעקשות של מנסחיו, עם כל כוונותיהם – שאיני בוחן כליות ולב כדי לומר אם היו טובות או לא, ומנסחיו בוודאי חושבים שהם צודקים – הניסוח הלא-מורכב והלא-פשוט עלול להביא לכך שהוא פשוט לא יתקיים.

מרדכי יוגב: למען האמת, הפטור הגורף משירות כלשהו לגילאי 22 ומעלה בציבור החרדי מייד עם חקיקת החוק, סביר להניח שהוא יוציא צעירים רבים מהישיבות לשוק העבודה, והביע את זה גם קודמי כאן, ויש בכך ברכה לפרנסת משפחותיהם ולמשק הישראלי בכלל.

מרדכי יוגב: יותר חרדים יצאו לשוק העבודה, אך יחסם הבסיסי למדינה ולצה"ל, יחס שהייתה בו בשנים האחרונות יותר התקרבות מנטלית, נמצא נפגם ולצערי מתרחק ומתנכר מכוח ניסיונות חקיקה כפייתיים.

מרדכי יוגב: ביותר מעשר השנים האחרונות נוצרו מסגרות לגילאי התיכון של נוער מהציבור החרדי שספסלי הישיבה לא תאמו את כישוריו, והם החלו ללמוד במסגרות שכונו "שוחר טוב", מסגרות שלימדו מקצוע, גם הכינו לצה"ל ותרמו לחיבורם של צעירים חרדים רבים לצה"ל ולשוק העבודה.

מרדכי יוגב: בצה"ל הוקם גדוד הנח"ל החרדי "נצח יהודה", גדוד שבשום שכל ותוך יצירת אמון גייס לשירותיו בני 18–21, מתוך אמון שניתן להתגייס כחרדים, לשרת כחרדים ולהשתחרר כחרדים ולתרום בכך לביטחונה של מדינת ישראל.

מרדכי יוגב: גדוד זה הפך לגדוד מבצעי, זכה בפרס הרמטכ"ל, ויש מבוגריו שגם זכו לסיים קורס קצינים בהצטיינות.

מרדכי יוגב: צה"ל השכיל ליצור מסגרות שירות לחרדים גילאי 21 ומעלה, מסגרות שנקראו שח"ר, במערכים השונים של צה"ל, והמתגייסים להן תורמים מכישוריהם למערכים השונים בצה"ל.

מרדכי יוגב: היקפי המתגייסים עלו משנה לשנה ככל שצה"ל פתח בפניהם אפשרויות של שירות תוך יצירת אמון לגבי אופי השירות, כפי עולמם החרדי.

מרדכי יוגב: למרבה הצער, מרגע שמנסחי החוק זנחו את אמירתו של השופט אהרן ברק בדבר השגת היעד באמצעים של הידברות, אמון והסכמה, ודרכם אצה לאמצעים רדיקליים יותר של כפייה חקיקתית – זו שלצערי לוותה בפגיעה קשה של קיצוץ של 50% בתקציב הישיבות, קיצוץ של 50% בקצבאות הילדים, יחד עם הדרתם של החרדים מהשתתפות בממשלה – בכך לצערי תרמו מנסחי החוק לא להשגת התכלית שלו – הגברת התגייסותם של החרדים לצה"ל – אלא לליבוי של לא מעט שנאה, הפגנות, תחושת ניכור, ולא של חיבור מנטלי של העולם החרדי לצה"ל ולמדינת ישראל.

מרדכי יוגב: הימים הקרובים והרחוקים יגידו אם החוק הזה יהפוך לאות מתה, שאינה מתממשת במציאות ופוגעת ברקמת החברה הישראלית ובצה"ל, או שיקודם.

מרדכי יוגב: זאת, משום ששכחנו אולי שאנחנו מדברים בבני-אדם – כן, גם החרדים הם בני-אדם – שיש להם אמונות ודעות מוצקות, שונות משלי, אבל מוצקות לפחות – או לא פחות – כמו אלה של מנסחי החוק.

מרדכי יוגב: אפשר לחוקק בכפייה על קנסות, נהלים שונים; אי-אפשר לחוקק בכפייה על אמונות ודעות עמוקות של בני-אדם.

מרדכי יוגב: בטרם אתייחס בכמה התייחסויות פרטניות לגופו של החוק הנוגעות לחרדים, אני מבקש לומר כי יש בחוק גם פגיעה בביטחון מדינת ישראל.

מרדכי יוגב: מצאתי את עצמי אולי כילד בודד שצועק "המלך הוא עירום" – השוויון הוא שאיפה אך אינו ערך בפני עצמו.

מרדכי יוגב: אין שוויון במציאות, לא בין איש לאישה, לא בין שני אנשים.

מרדכי יוגב: לכל אחד מאתנו פנים שונות, דעות וכישורים שונים, יתרונות וחסרונות; על חלקם ביכולתנו לגשר, חלקם הם מתנת הבורא.

מרדכי יוגב: גם אין שוויון בין חייל קרבי מחרף נפשו לבין רבבות חיילים שמשרתים בעורף, ב"גלי צה"ל" או בלהקות צבאיות, אבל כולם יחד, כל אחד בכישוריו, בתפקידיו, יוצרים את מערכת העם, את מערכת ההגנה.

מרדכי יוגב: העמדת השוויון לפני ערך ההגנה על ביטחון ישראל ואמירה בחוק – שאין לה אחיזה במציאות – של קיצור שירות הבנים בארבעה חודשים והארכת שירות הבנות, שהוכנסה גם היא לחוק זה – אני מבקש לקבוע כאן קטגורית: היא לא נבדקה לא מקצועית, לא מבצעית, לא כלכלית ולא חברתית.

סילבן שלום: – – –

מרדכי יוגב: זה קיים עדיין בסעיף 16, לשיקול דעתו של שר הביטחון.

מרדכי יוגב: בכמה ישיבות שקיימנו בעת האחרונה בוועדת משנה של ועדת החוץ והביטחון בראשות חבר הכנסת איתן כבל נמצא כי חקיקה זו יוצרת פערים משמעותיים במערך הלוחם ובמערכים נוספים החיוניים לצה"ל ולהגנת העם והמדינה.

מרדכי יוגב: ולמרות הביטחון העצמי של מי שרשם סעיפים אלו בחוק, אין לכך במציאות ביסוס, ונדמה לי שיהיה עלינו לתקנו.

מרדכי יוגב: בהתייחס לציבור החרדי, נשוא החוק, אומר רק שאיני רשאי למחול על דברי הנאצה שנשמעו מפי דוברים מסוימים במחנה החרדי, וצר לי על האמירות הקשות הללו.

מרדכי יוגב: אבל אני לא קובע את עמדתי לא לפי השתלחויותיהם של החרדים וגם לא לפי מי שחושב שהשירות בצה"ל הוא פראייריות.

מרדכי יוגב: החוק, אכן הייתה תכליתו ראויה, אך ההתעקשות של מנסחיו שלא להתגמש בסעיף זה או אחר כדי להביא לפחות מתח בקרב הציבור החרדי נשוא החוק, והמחשבה ש"אנחנו נחוקק להם, נראה להם, זה טוב להם, אנחנו יודעים מה יהיה טוב להם" – כל אלה יש בהם מן הפטרונות, אף היהירות, ולא חוכמה.

מרדכי יוגב: ההתעקשות האחרונה על כך שבמציאות התיאורטית של אי-עמידה ביעדים בעוד כשלוש שנים יפקע החוק ותחול חובת שירות כללית על כל הציבור החרדי מעל גיל 21 – המציאות הזאת היא תיאורטית, והפסקה הזאת בחוק, שכביכול תבטל את עולם הישיבות או תעמידו בפני מצב של עוברי חוק פליליים, היא תיאורטית.

מרדכי יוגב: זאת אות מתה בחוק ומציאות שלא תקרה, מיותרת ופוגעת במימושו של החוק ומנותקת מן המציאות, ועל מניעיה כבר שאלו רבים וטובים ממני.

מרדכי יוגב: נשאיר אותם בסימן שאלה.

מרדכי יוגב: רק טוב היה קורה לחוק ולמימושו לו היינו מוסיפים משפט שלפיו באופן תיאורטי, אם לא יעמדו החרדים בשנת 2017 ביעדים שנקבעו להם לגיוס, תתכנס הממשלה ותשקול את המשך מתווה הגיוס.

מרדכי יוגב: כך בכל ארגון מתוקן: לא קובעים לעוד שלוש וחצי שנים באופן חד-משמעי מה יהיה אם יהיה כשל, אלא מותירים גם חצי משפט של אופציה לשיקול דעת.

מרדכי יוגב: אי-השארת המקום לשיקול דעת – לא נראה שיש פה שיקול דעת.

מרדכי יוגב: בתהליך שיבת ציון חודש גם כוח המגן העברי, ואנו בציונות הדתית, כמו בכל התנועות הציוניות, ראינו בכוח זה יסוד חיוני לשמירת קיומו של עם ישראל בארצו.

מרדכי יוגב: אכן, זו שעה היסטורית, השעה הזאת של הניסיון לתקן מציאות שבה הציבור החרדי לא הבין את הצורך הזה להיות חלק מהמאמץ לשמירת קיומו ולהגנתו של עם ישראל.

מרדכי יוגב: למרות חילוקי הדעות הקשים שביטאתי, אני מבקש להעריך את כנות כל העוסקים במלאכה, ואני מניח שמנקודת ראותם אולי ביקשו להיטיב עִם עַם ישראל, אך גם לומר שיש בניסוחם המורכב גם חוסר הבנה של ציבור משמעותי, שיש לו אמונות ודעות משלו – שכאמור חלקן שונות משלי.

מרדכי יוגב: את ההישגים הללו לתיקונה של החברה הישראלית לגווניה לא נשיג בהליכי כפייה חקיקתיים איש על אמונות ודעות רעהו אלא בהרחבת ההכרה ההדדית, בהרבה הסברה מתוך אהבה, בהסכמות ובחיזוק האמונה ההדדית.

מרדכי יוגב: אני אדם אופטימי, ועל כן אני סבור שלמרות החוק וביקורתי עליו עם ישראל חי, ועוד נראה חרדים רבים המתגייסים לצה"ל וגם עולם תורה פורח.

מרדכי יוגב: והדברים אינם סותרים כי אם משלימים זה את זה בבניינו של עם ישראל בארצו, וכך גם בהשתלבותן של העדות האחרות בישראל, במערכת ההגנה ובכלל.

מרדכי יוגב: ואני מבקש לסיים בנימה שאולי נשמעת גם פורימית: אין לי ספק שיום יבוא ויהיה במדינת ישראל גם רמטכ"ל חרדי.

מרדכי יוגב: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

סילבן שלום: הלוואי, אמן כן יהי רצון.

חמד עמאר: חבר הכנסת יריב לוין.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אי-אפשר להתעלם מכך שיש היום בציבור הישראלי רבים שמתהלכים באיזו תחושה של שמחה, בתחושה – הייתי אומר, חס וחלילה, שמחה לאיד.

יריב לוין: הם אולי אומרים: הנה הגיע זמנו של הציבור החרדי לשלם מחיר, אולי למצוא את עצמו במקום אחר מהמקום שהוא היה בו עד היום.

יריב לוין: אני מוכרח לומר, אדוני היושב-ראש, שדווקא משום החלטתם הכל-כך לא נכונה ולא ראויה של נציגיו של הציבור החרדי בכנסת, שבדרך כלל דווקא משרתים, אני חושב, את הציבור שלהם באופן נאמן, אני אולי מוצא לנכון לומר כמה מילים על הציבור החרדי, אל הציבור החרדי.

יריב לוין: אולי גם המילים האלה תיפולנה על אוזניים קשובות אצל אלה שאולי אינם מכירים מספיק טוב את הציבור החרדי ולכן חשים את אותן תחושות שעליהן דיברתי בתחילת הדברים.

יריב לוין: רבותי, אני חושב שאין קיום לעם ישראל ללא לימוד התורה, ללא המסורת.

יריב לוין: אני אומר את זה בהיותי אדם שאיננו דתי, אבל אני חושב שאלה ערכים ואלה דברים שצרובים בתוך כל אחד מאתנו, והם גם שמרו על עם ישראל לאורך דורות רבים.

יריב לוין: אני מוכרח לשתף אתכם אולי בזיכרון אחד שיש לי מהמסע שערכנו לאושוויץ לאחרונה, כאשר ביחד עם יו"ר האופוזיציה עמדתי בראש משלחת הכנסת.

יריב לוין: אני זוכר תמונה אחת של ידידנו חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, שעמד שם במקום כאשר הוא באמת לבוש באותם הבגדים שלבשו לא מעט מבני עמנו שהובלו לשם אז.

יריב לוין: לא היה אפשר שלא לחשוב, כאשר הוא הזכיר את שמות קרובי משפחתו שנרצחו שם, על ההישג העצום הזה, הניצחון הגדול הזה, כאשר עולם התורה קם מתוך החורבות האלה וצמח והגיע להישגים האדירים שיש לו היום במדינת ישראל.

יריב לוין: אבל – וגם את זה צריך לומר: אי-אפשר שלא לחשוב כמה טוב יותר היה מצבם של אותם אנשים לו היה אז בכוחנו להגן עליהם כפי שאנחנו יכולים היום.

יריב לוין: אם התורה שומרת עלינו ותמשיך לשמור עלינו והיא צרובה בנו, הרי שמציאות החיים – בצד התורה נדרשים גם דברים אחרים, וגם הם חיוניים כדי להבטיח את הקיום: גם שירות צבאי, גם חברה יצרנית, גם תרומה בכל מישור והשתלבות בכל מישור שמאפשר לחיות חיים יהודיים אמיתיים במדינת ישראל.

יריב לוין: אז אם בעבר הציבור החרדי היה ציבור קטן, ציבור שאפשר היה לומר שנייעד לו איזה תפקיד ייחודי – נאמר שאנחנו מטילים על שכמו את המעמסה של הנחלת ולימוד התורה ושמירת המסורת הזאת, בעוד שאחרים, מוטל עליהם נטל אחר – יכול להיות שאפשר להבין את ההיגיון שעמד אז לנגד עיניהם של מי שגיבשו את ההסדר הזה.

יריב לוין: אבל אני חושב שהיום, כאשר הציבור החרדי הוא ציבור, ברוך השם, עצום וגדול, לא מדינת ישראל, ורבותי, גם לא הציבור החרדי עצמו – ואת זאת יודעים אלה שנמנים עם הציבור הזה – יכולים להרשות לעצמם להמשיך לקיים את אותה מדיניות שכאילו קפאה לה ועמדה כפי שהייתה מאז אותה תקופה.

יריב לוין: אני חושב שבמציאות של היום – ואת זה מוכיחים באופן היפה ביותר אנשי הציונות הדתית, שמשלבים לימוד והעמקה בתורת ישראל ובמורשת ישראל ביחד עם עשייה יצרנית וביחד עם גיוס וביחד עם יישוב הארץ – אין הדברים באים האחד על חשבון של השני.

יריב לוין: אני חושב שלהפך, הם משלימים אחד את השני לידי כל אותה יחידה גדולה של עם ישראל, של תקומת עם ישראל בארצו.

יריב לוין: אני בהחלט ער, ואני גם מבין את החשש.

יריב לוין: אני מוכרח לומר לכם, יש חשש אמיתי בציבור החרדי.

יריב לוין: החשש הזה הוא מפני תהליך של כפייה, החשש הזה הוא מפני פגיעה ביכולת לקיים באמת את עולם הישיבות ואת עולם לימוד התורה, מפני חדירה של כל מיני השפעות שעלולות לפגוע באמת במסורת הזאת, שכפי שאמרתי, ייצג אותה בצורה כל כך אמיתית ובאמת נוגעת ללב חבר הכנסת מוזס.

יריב לוין: אני ער לחששות האלה, אני מבין אותם, אני חושב שהם במקומם.

יריב לוין: אני אהיה כן ואני אומר שיש כאלה שרוצים לראות בחקיקת החוק של היום צעד ראשון בדרך להפיכתם של החששות האלה לעובדות, למציאות.

יריב לוין: אבל קיומם של החששות איננו יכול להוות בלם בפני יצירת שינויים וביצוע תהליכים שצריך לעשות.

יריב לוין: גם כאן, נודה על האמת, כאשר ישבנו בממשלות משותפות עם הסיעות החרדיות לא השכלנו לעשות מספיק בתחום הזה.

יריב לוין: לא השכלנו להוביל ולעשות צעדים שהיה צריך לעשות מזה זמן.

יריב לוין: מצאנו את עצמנו במקום שבו כאשר נדרש לבצע את הצעדים האלה – אולי לא את כולם אנחנו אוהבים, אולי לא כולם נעשים בדיוק בדרך שבה אני באופן אישי חושב שנכון היה לעשות אותם, אבל אי-אפשר להתעלם מכך שהאלטרנטיבה, של לא לעשות, לא קיימת.

יריב לוין: היא לא קיימת לא רק בגלל פסיקת בית-המשפט – היא לא קיימת בגלל המציאות.

יריב לוין: אני חושב שיש בכל זאת בחוק הזה זהירות רבה.

יריב לוין: יש בו גם איזון ושמירה על היכולת לקיים באמת את הלימוד בהיקפים גדולים, בוודאי תוך שמירת היכולת של אותם עילויים, של אותם מתמידים, לקיים את הלימוד כאשר הם אינם שותפים בנטל השירות והגיוס.

יריב לוין: אני אומר שוב, למרות שדווקא בעניין הזה יש לי תהיות, אני לא בטוח שזה הדבר הנכון, כי אני אומר שוב: אני לא חושב ששונה המצב שלהם ממצבם של בני ישיבה אחרים בציונות הדתית, שמשלבים את הדברים גם יחד ועושים את זה בהצלחה רבה.

יריב לוין: בכל אופן, מכיוון שאנחנו עוברים ממצב אחד למצב אחר, אני חושב שנכון וטוב שיש איזה מעבר מדורג וישנה נקיטה של משנה זהירות בעניין הזה.

יריב לוין: גם האמירות לגבי סנקציות פליליות.

יריב לוין: צריך, רבותי, לומר את האמת: היום חלות סנקציות פליליות, ומה שאנחנו בעצם עושים בחוק הזה – אנחנו דוחים את תחולתן של הסנקציות בהסדר מיוחד.

יריב לוין: אם תהיה עמידה במכסות, אנחנו למעשה מונעים את תחולתן של הסנקציות בכלל.

יריב לוין: זה סדר הדברים הנכון, מעבר לכל הדמגוגיה, שמנוצלת לכל מיני צרכים שבינם לבין הבעיות האמיתיות של הציבור החרדי אין, לצערי, שום קשר.

יריב לוין: אני אומר בצורה הברורה ביותר שאין לי שום ספק שפתיחת אפשרויות חדשות של תעסוקה, שמירה על מסגרת הלימוד – כל הדברים האלה חייבים לעמוד לנגד עינינו.

יריב לוין: בזה שאנחנו מחוקקים את החוק הזה אנחנו לא מסיימים אלא רק מתחילים ויוצאים לדרך, ואנחנו נצטרך כאן בכנסת לוודא שאכן היא תוביל אותנו למקום שאליו אנחנו צריכים להגיע.

יריב לוין: אני מוכרח לומר עוד דבר אחד בנימה יותר אישית.

יריב לוין: אני זכיתי באמת לזכות גדולה לייצג בכנסת את תנועת הליכוד.

יריב לוין: תנועת הליכוד היא תנועה ציבורית רחבה שמשלבת ציבורים רבים.

יריב לוין: יש בקרב חברי הליכוד ובקרב פעילי הליכוד, ואפילו בקרב נציגי הליכוד במוסדות שונים, לא מעטים מבין הציבור החרדי שמהווים חלק בלתי נפרד מהתנועה.

יריב לוין: הם שותפים אתנו.

יריב לוין: אני חושב שאם לרגע אחד הם היו מסירים את הכיפות והיו יושבים כולם יחד, אף אחד לא היה מבדיל מי כאן חילוני, מי מסורתי, מי ציוני-דתי ומי חרדי.

סילבן שלום: זאת התנועה היחידה בארץ שיש בה גם חילונים גמורים, יש בה גם מסורתיים, גם דתיים-לאומיים, גם נוצרים, גם דרוזים, יש בה גם עשירים וגם עניים.

סילבן שלום: אין תנועה אחרת כזאת.

יריב לוין: נכון.

יריב לוין: ואני אומר לך מה אין בה: אין בה אף פעם חילוקי דעות על הדברים האלה; אין בה אף פעם הבדל בין האנשים בדברים האלה; אין בה אף פעם מתח סביב הסוגיות האלה, כי אפשר לחיות ביחד.

יריב לוין: אנחנו רוצים לחיות ביחד.

יריב לוין: אנחנו רוצים לחיות ביחד ואנחנו צריכים לחיות ביחד.

יריב לוין: אנחנו גם מכבדים את השונות של כל אחד זה מזה ואנחנו יודעים למצוא את המכנה המשותף.

יריב לוין: לכן אני אומר – אני רוצה לומר לך, כבוד השר פרי: יש לי הערכה עצומה לעבודה שנעשתה על-ידך ועל-ידי הוועדה בראשותה של חברת הכנסת שקד וכל מי שהיה מעורב ושותף, למרות שכפי שאמרתי, יש אולי דברים שאני באופן אישי הייתי עושה אחרת.

יריב לוין: אבל אני אומר שוב: מה שמוטל עלינו הוא לא להצביע היום ולצפות בנעשה מן הצד, כאילו השיירה הזאת חולפת על פנינו.

יריב לוין: אני חושב שיש לנו אחריות גם כלפי המדינה, ולא פחות מזה – כלפי הציבור החרדי, שאני אומר כאן:

יריב לוין: אני גאה לייצג גם את אותו חלק ממנו שמצא את דרכו הפוליטית בתוך הליכוד.

יריב לוין: כדי לוודא שהחוק ישיג את מטרותיו הטובות ולא ישמש כחרב בידי אנשים שרוצים דברים אחרים, צריך יהיה לעשות לאורך הדרך את ההתאמות ואת השינויים במקום שהם יידרשו, כדי למנוע פגיעות שאולי יש בחוק הזה ולא היטבנו לצפות אותן מראש כרגע.

יריב לוין: אני אומר כאן באופן הברור ביותר: אני רואה את עצמי מחויב לנושא הזה, ואני בטוח שבסופו של דבר, אחרי שנעשה תיקונים כאלה ואחרים, אחרי שיהיו קשיים, אנחנו עולים בכל זאת על דרך שתאפשר לציבור החרדי להרבות תורה בישראל וגם להתקיים באופן מכובד ולהשתלב בחברה הישראלית ולחזק את מדינת ישראל.

יריב לוין: אם אנחנו נשכיל לנהוג בשיתוף הזה, אני חושב שתהיה בכך ברכה גדולה.

יריב לוין: תודה.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת יריב לוין.

חמד עמאר: חבר הכנסת רונן הופמן, יש לך עשר דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

רונן הופמן: תודה.

רונן הופמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברתי חברת הכנסת, בלבה ובנשמתה – בנשמת הווייתה הייתי אומר – של כל חברה אנושית מפעם אתוס ומפעמות אמונות חברתיות.

רונן הופמן: האמונות החברתיות מרכיבות את הזיכרון הקולקטיבי ואת האתוס החברתי הכולל.

רונן הופמן: אמונות חברתיות הן בעצם קוגניציות, הכרות משותפות לבני החברה, הכרות קולקטיביות שמתייחסות לנושאים ולתחומים שמעסיקים מאוד את החברה.

רונן הופמן: במידה רבה, האמונות החברתיות תורמות לתחושת ייחודיותה של החברה גם אל מול חברות אחרות.

רונן הופמן: האמונות החברתיות, אדוני היושב-ראש, מתייחסות לנושאים שונים בחיי היום-יום של החברה, ומועלות על סדר-היום הציבורי באופן קבוע.

רונן הופמן: האמונות החברתיות מאורגנות באשכולות של נושאים, וכל אשכול כזה כולל כמה אמונות חברתיות ספציפיות.

רונן הופמן: מוסדות החברה הם שמנחילים את האמונות לבני החברה ולבנות החברה ומעודדים את רכישתן.

רונן הופמן: האמונות החברתיות משתקפות בשפה, בדימויים, במיתוסים של החברה, ותורמות להבנה משותפת של המציאות בכל הנוגע לאותה חברה.

רונן הופמן: על סמך האמונות החברתיות צומחת האוריינטציה הרגשית הקולקטיבית של החברה.

רונן הופמן: האמונות החברתיות, הזיכרון הקולקטיבי והאתוס החברתי – כל אלה, אדוני היושב-ראש, יוצרים תשתית פסיכולוגית חברתית שלמה.

רונן הופמן: הם יוצרים למעשה את הנרטיב שרוב חברי הקבוצה חולקים.

רונן הופמן: חברי חברי הכנסת, האמונה החברתית בישראל בעניין הזכות והחובה לשרת בצה"ל כצבא העם, ההכרה המשותפת בדבר הצורך לקחת חלק בשירות הביטחון על מנת לשמור על ביטחון המדינה ועל ביטחון אזרחיה, האמונות החברתיות הללו הנוגעות לגיוס לצה"ל, הן אולי האמונות המרכזיות והמובהקות ביותר בליבת התשתית הפסיכולוגית-חברתית של מדינת ישראל ושל העם היושב בה.

רונן הופמן: האמונות הללו שקשורות לשירות הביטחון הן עד כדי כך מרכזיות, שהן-הן, האמונות הללו, מגדירות במידה רבה את זהותם ואת הווייתם של הישראלים והישראליות במובן העמוק ביותר.

רונן הופמן: ולתוך ההקשר הרחב, המורכב והמרתק הזה נכנס הדיון בחוק הזה, חוק שירות ביטחון.

רונן הופמן: יש עתיד מובילה כאן פתרון לבעיה ש-65 שנה לא הצליחו לטפל בה.

רונן הופמן: ממשלות וקואליציות התפרקו, כפי שתואר כאן בהרחבה בנאומיהם של קודמי.

רונן הופמן: אותן מפלגות שהיום יוצאות נגד החוק היו אלו שברחו מטיפול מהותי בבעיה הזאת.

רונן הופמן: החוק הזה הוא פתרון שיותר מכל דבר אחר נועד לקדם את החברה הישראלית לקראת מצב שבו כלל האזרחים שותפים למה שבאמת קורה בחיים היומיומיים כאן.

רונן הופמן: ולכן, גם אם לא ניתן לרפא מייד את הפגיעה בשוויון, את אותה פגיעה שיצרה המערכת הפוליטית עם השנים, עדיין ברור שללא התקדמות משמעותית לקראת שוויון, לקראת שוויון אמיתי בנטל השירות וגם בנטל הכלכלי, כלכלת ישראל לא תוכל לעמוד בזה, ומודל צבא העם יקרוס וגם הוא לא יוכל להתקיים עוד.

רונן הופמן: אנחנו מביאים כאן, אדוני היושב-ראש, חוק שאף אחד לא הצליח להעביר עד היום, חוק שבהחלט ניתן ליישמו ושיביא להגברת השוויון בנטל.

רונן הופמן: צה"ל, על-פי החוק הזה, מקבל את זכות הבחירה, וברגע שזכות הבחירה ניתנת בידי צה"ל, החרדים יתגייסו בגיל צעיר.

רונן הופמן: חובת שירות הביטחון תחול על כל צעיר, בין שהוא חילוני ובין שהוא חרדי.

רונן הופמן: זה המקום והזמן לשוב ולהדגיש: חוק שירות ביטחון יחול על כולם.

רונן הופמן: קבענו בחוק מנגנון אוטומטי שממשלות כאלה או אחרות לא תוכלנה להתערב בו.

רונן הופמן: המנגנון האוטומטי קובע את הדבר הפשוט הבא: אם עומדים ביעדים שנקבעו, ממשיכים במתווה שבו עולים יעדי הגיוס בכל שנה; אם לא עומדים ביעדים, חלה כאמור חובת שירות.

רונן הופמן: החוק מחייב עלייה ביעדים מדי שנה, ולכן לא ניתן יהיה להפחית את יעדי הגיוס בעתיד.

רונן הופמן: חברי הכנסת, לאמיתו של דבר, אין כאן פעולה מכוונת נגד הציבור החרדי.

רונן הופמן: אין כאן סתם ניסיון לצאת נגד הציבור החרדי.

רונן הופמן: ממש לא.

רונן הופמן: יש כאן עיקרון שאין צודק ממנו: מה שחל על כל צעיר חילוני יחול גם על הצעיר החרדי, וזאת במתווה מתחשב, הדרגתי וישים.

רונן הופמן: אנחנו מודעים לכך שההנהגה החרדית איננה רוצה שהציבור החרדי ייאלץ להתגייס לצבא – אגב, בדיוק כפי שהציבור שכבר היום משרת ומתגייס; ברור שאנחנו נעדיף כולנו שהבנים והבנות שלנו לא יסכנו את חייהם.

רונן הופמן: אבל מה לעשות, אין לנו ברירה, וזהו חלק מהחוזה הקיים בין הציבור הישראלי לבין מדינתו, מדינת ישראל.

רונן הופמן: על החוזה הזה בדיוק מושתת מודל צבא העם, והגיע הזמן שגם הציבור החרדי יישא בנטל.

רונן הופמן: החוק הזה מנוסח בצורה אחראית.

רונן הופמן: זהו חוק שיישומו הדרגתי.

רונן הופמן: זהו חוק רגיש, חוק מאוזן; חוק שנועד לקדש את ערך חובת השירות לצד ערך לימוד התורה.

רונן הופמן: יישום החוק יביא לעלייה משמעותית ובהחלט אפשרית במספר החרדים שמתגייסים ובמספר החרדים שנכנסים לשוק העבודה.

רונן הופמן: המודל הקבוע בחוק הוא כזה שישנה לא רק את השירות בצבא אלא ישלב את האוכלוסייה החרדית בקהילה – דבר לא פחות חשוב.

רונן הופמן: על כל נציגי הציבור החרדי לגלות אחריות, לעודד שיתוף פעולה ולהימנע מהצהרות שיובילו לקונפליקט ולקרע.

רונן הופמן: המודל שהגענו אליו בחוק הזה, אדוני היושב-ראש, הוא מודל ראוי, נכון, טוב וישים.

רונן הופמן: אני, כמו חברי שדיברו לפני, קורא לכל חברי הכנסת מן הקואליציה ומן האופוזיציה להגיע להצבעה מחר ולהצביע בעד החוק החשוב הזה.

רונן הופמן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת רונן הופמן.

סילבן שלום: קיצרת בארבע דקות.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב ליפמן, בבקשה.

חמד עמאר: יש לך עשר דקות.

דב ליפמן: תודה רבה.

דב ליפמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, אני עומד פה לקראת ההצבעה מחר בבוקר עם המון גאווה.

דב ליפמן: אני עומד פה כרב עם המון גאווה, כשומר תורה ומצוות עם המון גאווה, כחבר במפלגת יש עתיד עם המון גאווה, כי מחר אני אצביע בעד החוק שיביא שירות לכולם.

דב ליפמן: הגאווה מגיעה בגלל המקורות שלנו.

דב ליפמן: עכשיו אני אקרא כמה מקורות כדי שאנחנו נבין מאיפה מגיעה הגאווה.

דב ליפמן: במשנה, במסכת סוטה, פרק ח', משנה ז', כתוב: במלחמת מצווה הכול יוצאין.

דב ליפמן: הכול יוצאין.

דב ליפמן: אפילו חתן מחדרו וכלה מחופתה.

דב ליפמן: גברים ונשים, חתן וכלה, כולם יוצאים, ואין שום שורה פה במשנה שכתוב: חוץ מ-.

דב ליפמן: לא כתוב: חוץ מאלו ש-.

דב ליפמן: כולם יוצאים.

דב ליפמן: אז נשאלת השאלה: מה זו מלחמת מצווה?

דב ליפמן: האם אנחנו נמצאים עכשיו במלחמת מצווה?

דב ליפמן: אז אני פותח את הרמב"ם.

דב ליפמן: ב"משנה תורה", בהלכות מלכים, פרק חמישי, כתוב: ואיזו היא מלחמת מצווה?

דב ליפמן: טוב שהוא שאל את השאלות עבורנו.

דב ליפמן: מה זו מלחמת מצווה?

דב ליפמן: כתוב כמה דברים, והציטוט: "ועזרת ישראל מידי הצר שבא עליהם".

דב ליפמן: "עזרת ישראל מידי הצר שבא עליהם" – כולנו יכולים להסכים שאנחנו חיים בתקופה, במצב, שיש לנו אויבים; יש לנו אויבים מסביב שרוצים להשמיד אותנו, לזרוק אותנו מפה.

דב ליפמן: "מהצר שבא עליהם" – – –

סילבן שלום: תסביר שהצר זה אויב.

דב ליפמן: צר זה אויב, תודה רבה.

דב ליפמן: מאויב שבא עליהם – תודה רבה, כבוד השר – ובמלחמת מצווה כולם יוצאים, כתוב במשנה.

דב ליפמן: בכל התורה כתוב שוב ושוב "יוצאי צבא בישראל", "יוצאי צבא בישראל" – משרתים.

דב ליפמן: כאשר אני יושב עם חרדים, וגם בתקשורת החרדית, הם שואלים אותי: איך אתה יכול להגיד את זה?

דב ליפמן: איך אתה, רב, אתה שכחת שיש שבט לוי?

דב ליפמן: יש שבט לוי, ושבט לוי לא שירתו, ולכן אנחנו, הציבור החרדי עכשיו, אנחנו שבט לוי, ולכן אנחנו לא חייבים לשרת, אפילו אם זה מלחמת מצווה.

דב ליפמן: הבסיס לזה, גם ברמב"ם, בהלכות שמיטה ויובל, פרק י"ג.

דב ליפמן: הרמב"ם מסביר מה זה שבט לוי.

דב ליפמן: אגב, כתוב ששבט לוי שירתו את העם במשכן ובמקדש; הם כן שירתו את העם, הם כן היו חלק מהחברה.

דב ליפמן: אבל כתוב בהלכה י"ג: "ולא שבט לוי בלבד".

דב ליפמן: ואומרים "לא שבט לוי בלבד", ואומרים בתקשורת, וגם האחרים אומרים לי: כל אחד יכול להגדיר את עצמו שבט לוי, ואנחנו היום בציבור החרדי, אנחנו שבט לוי.

דב ליפמן: אבל תשמעו מה כתוב ברמב"ם: "לא שבט לוי בלבד אלא כל איש ואיש מכל באי העולם אשר נדבה רוחו אותו והבינו מדעו להיבדל לעמוד לפני ה' לשרתו ולעובדו" – האדם הזה, הוא יכול להיות כשבט לוי.

דב ליפמן: אני רוצה להדגיש שוב: לא שהוא מחונך מכיתה א' שהתפקיד שלו הוא רק ללמוד, לא, אלא בן-אדם שבעצמו הרגיש שהוא באמת מסוגל ללמוד יומם ולילה, יש את העניין של יחידי סגולה.

דב ליפמן: ואני רוצה להזכיר לכם את הגמרא במסכת ברכות, המחלוקת בין רבי שמעון בר יוחאי לרבי ישמעאל.

דב ליפמן: רבי שמעון בר יוחאי הסביר שהוא רוצה רק ללמוד, הוא רק לומד תורה ולא עושה שום דבר אחר.

דב ליפמן: רבי ישמעאל אמר: זה לא נכון; חייבים ללמוד תורה וגם לעשות דברים אחרים, כולל לפרנס את המשפחה.

דב ליפמן: וכתוב בתלמוד: "הרבה עשו כרבי ישמעאל", זאת אומרת שילוב של תורה עם דברים אחרים, "ועלתה בידן", הם הצליחו.

דב ליפמן: הם הצליחו.

דב ליפמן: "כרבי שמעון בר יוחאי" – הרבה ניסו להיות כמו רבי שמעון בר יוחאי – "ולא עלתה בידן"; כי אנחנו מדברים על יחידי סגולה.

דב ליפמן: בכל דור ודור יש יחידי סגולה, כמו שאנחנו מכירים בהם בחוק שאנחנו מצביעים בעדו מחר, שבאמת מסוגלים ללמוד יומם ולילה וזאת השאיפה היחידה שיש להם בחיים.

דב ליפמן: אבל אני, כבוגר ישיבות חרדיות, אני זוכר מה קרה בישיבה.

דב ליפמן: למדנו, למדנו המון שעות, אבל אלו שבאמת יומם ולילה לא עשו דבר אחר – מדברים על ייחודיים.

דב ליפמן: אז להגיד שיש ציבור, 50,000, שהם שבט לוי?

דב ליפמן: זה פשוט לא המצב, לפי כל המקורות.

דב ליפמן: ואני רוצה להגיד משהו אחר: תורתו אומנותו, תורתו אומנותו זה שהוא לומד כל היום.

דב ליפמן: יש מהראשונים שאומרים שהם פטורים מלהתפלל כי הם רק לומדים יומם ולילה, הם לא עושים דבר אחר.

דב ליפמן: האם אנחנו יכולים להגיד באמת שה-50,000 לא עושים דבר אחר?

דב ליפמן: לא יודע.

דב ליפמן: אני מסתובב, כל לילה כאשר אני יוצא מהכנסת, אני הולך לתחנת דלק ביציאה מהעיר, ויש "הלו תימן", וזה מלא, מלא בבחורי ישיבה – וזה בסדר, בסדר – –

קריאה: – – –

דב ליפמן: – – הם יכולים ללכת ולאכול וליהנות.

דב ליפמן: אבל להגיד תורתו-אומנותו?

דב ליפמן: שהשאיפה שלהם בחיים היא רק ללמוד תורה?

דב ליפמן: זה פשוט לא נכון.

דב ליפמן: ומדברים על עיוות, מדברים על עיוות, וזה חבל, כי לוקחים דבר, תורתו-אומנותו, האנשים שהם באמת נציגי העם, ואומרים שזה כולם, ופתאום אין כבוד תורה.

דב ליפמן: זאת אומרת, משתמשים במשהו ולדעתי מביאים לביזוי התורה במקום לכבוד התורה.

דב ליפמן: חשוב להדגיש שבחוק שלנו יש את עניין התעסוקה.

דב ליפמן: קרוב ל-30,000 יכולים לצאת ולעבוד, לפרנס את המשפחה בכבוד.

דב ליפמן: כתוב במשנה: "כל תורה שאין עמה מלאכה, סופה בטלה וגוררת עוון".

דב ליפמן: אני אחזור על זה: סופה בטלה.

דב ליפמן: התורה שחברי הכנסת החרדים כל הזמן מדברים: אנחנו צריכים ללחום עבור התורה – אם אין פרנסה, התורה בטלה לפי המשנה.

דב ליפמן: בטלה.

דב ליפמן: אתם – אני מדבר אל הכיסאות עכשיו – לוחמים עבור משהו שמביא לביטול התורה, ואנחנו לוחמים לשמור על התורה.

דב ליפמן: כתוב בגמרא: חייב האב ללמד את בנו אומנות.

דב ליפמן: צריכה להיות להם אומנות, ותחת החופה כולם מקבלים על עצמם לפרנס את המשפחה בכבוד.

דב ליפמן: וכתוב ב"שולחן ערוך" – כל הזמן פה עומדים חברי כנסת מהמפלגות החרדיות ואומרים: אנחנו הולכים אחרי ה"שולחן ערוך".

דב ליפמן: מה כתוב ב"אורח חיים", סימן קנ"ו, סעיף א'?

דב ליפמן: אחרי התפילה בבוקר ואחרי לימוד תורה, "אחר כך ילך לעסקיו".

דב ליפמן: "שולחן ערוך", שחור על גבי לבן: "אחר כך ילך לעסקיו".

דב ליפמן: אז אף אחד לא יגיד שאנחנו הורסים.

דב ליפמן: שום דבר.

דב ליפמן: אנחנו מחזקים את התורה, אנחנו מחזקים את המסורת שלנו, וזאת הסיבה לכך שאמרתי שיש לי גאווה לעמוד פה ולהגיד שאני מצביע עבור החוק.

דב ליפמן: יש לי גאווה להיות חלק ממפלגת יש עתיד.

דב ליפמן: תוך שנה, תוך שנה אנחנו מתקדמים עם הדגלים שלנו:

דב ליפמן: חוק המשילות שהצבענו עליו הבוקר, החוק לשירות מחר, המהפך בחינוך שמוביל שר החינוך.

דב ליפמן: תוך שנה.

דב ליפמן: "באנו לשנות" זה לא רק ססמה.

דב ליפמן: באמת ככה אנחנו עושים.

דב ליפמן: רב חרדי ישב בדירה שלי ואמר: דב, תתקדמו הלאה, אתם תצילו אותנו מעצמנו.

דב ליפמן: אתם תצילו אותנו מעצמנו, וזה מה שנעשה.

דב ליפמן: ישבתי עם בחורים בבני-ברק, הם אמרו לי: אנחנו רוצים לשרת; הם רוצים להשמיד אותנו מסביב, אנחנו רוצים לשרת.

דב ליפמן: ואנחנו ניתן להם את היכולת לשרת, ואני באמת מרגיש שאנחנו נשמור על היופי של המסורת שלנו, על היופי של התורה שלנו.

דב ליפמן: אני רוצה לסיים במשהו, וזה מה שאני מאמין שבאמת חסר – ולפני שאני מסיים, תודה לשר פרי על העבודה שאתה עשית, תודה לחבר הכנסת שלח על העבודה שאתה עשית.

דב ליפמן: אתם הגאווה שלנו, איך שהייתם מסורים למשימה לחוקק את החוק – חסר בישיבות החרדיות: אפילו כשלומדים תורה הם לא משתפים פעולה בתפילה.

דב ליפמן: כבחור באמריקה, בארצות-הברית, בבית-כנסת עם אנשים חרדים, כל שבת עמדנו ביחד והתפללנו.

דב ליפמן: אני קורא מפה: אפילו אם יש חילוקי דעות ולא מסכימים, יכולים להסכים שיש חרדים שהם עכשיו בשטח כדי להציל אותנו וכדי לתת לבחורים את היכולת ללמוד תורה.

דב ליפמן: אז בואו – חילונים, דתיים, מסורתיים, חרדים – נתפלל ביחד, פשוט כך, ואם אנחנו עושים את זה, אנחנו מראים שאנחנו באמת עם אחד.

דב ליפמן: "מי שבירך אבותינו אברהם יצחק ויעקב הוא יברך את חיילי צבא הגנה לישראל, העומדים על משמר ארצנו וערי אלוהינו, מגבול הלבנון ועד מדבר מצרים ומן הים הגדול עד לבוא הערבה, ביבשה, באוויר ובים.

דב ליפמן: ייתן ה' את אויבינו הקמים עלינו ניגפים לפניהם.

דב ליפמן: הקדוש-ברוך-הוא ישמור ויציל את חיילינו מכל צרה וצוקה ומכל נגע ומחלה וישלח ברכה והצלחה בכל מעשה ידיהם.

דב ליפמן: ידבר שונאינו תחתיהם ויעטרם בכתר ישועה ובעטרת ניצחון.

דב ליפמן: ויקוים בהם הכתוב 'כי ה' אלוהיכם ההולך עמכם להילחם לכם עם אויביכם להושיע אתכם'.

דב ליפמן: ונאמר" – כולנו ביחד, כל עם ישראל ביחד – "אמן".

דב ליפמן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת דב ליפמן.

חמד עמאר: חבר הכנסת יוני שטבון.

יוני שטבון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, "ואהבת לרעך כמוך", זה הבסיס והיסוד של השירות בצבא ההגנה לישראל, זה העומק של מצוות השירות.

יוני שטבון: כן, של המצווה.

יוני שטבון: בשם הצו הזה של "ואהבת לרעך כמוך" מסרו נפשם כל גיבורי הרוח של עמנו, החל מלוחמי המחתרות, לוחמי החירות, וכלה בכל מערכות ישראל.

יוני שטבון: כן, גם בועז פומרנץ מקריית-שמונה, חברי לסיירת אגוז, שמסר את נפשו בהיתקלות ב"חומת מגן".

יוני שטבון: כמוהו דוד סלומונוב, פקודי, שביום הכיפורים תשס"ג נפל מות קדושים במבצע במטולה.

יוני שטבון: כך גם מפקדי, חברי ופקודי רועי קליין, שקפץ על הרימון, עמיחי מרחביה, עידן כהן, אסף נמר, שמעון דהן, שמעון אדגה, אוהד קלאוזנר ואלכס שוורצמן, זיכרונם לברכה, שמסרו נפשם בקרב במלחמת לבנון השנייה, בשם, למען ומתוך מצוות "ואהבת לרעך כמוך".

יוני שטבון: אבל, חברים, "ואהבת לרעך כמוך" זה לא רק בצה"ל.

יוני שטבון: "ואהבת לרעך כמוך" זה אומר לאהוב באמת כל יהודי ויהודי ולהבין את העומק היותר-גדול שמחבר בין כולנו – הנשמה.

יוני שטבון: זה אומר ימין ושמאל, דתיים וחילונים, אשכנזים ומזרחיים, וכן – גם הציבור החרדי.

יוני שטבון: בחודשים האחרונים חשתי, בין השורות ומעל פניהן, אם זה בדיוני הוועדות ואם זה במליאת הכנסת, כיצד מדברים פה על הציבור החרדי, כאילו מדובר פה בשמורת טבע, זן נכחד.

יוני שטבון: לא יכולתי לשאת את הגישה, לא יכולתי להכיל את הסלידה, לא יכולתי להכיל את האובססיה "להכניס להם".

יוני שטבון: שיהיה ברור, חברים: כקצין ומפקד בצה"ל אני מאמין ובטוח שהציבור החרדי יהיה חייב לקבל יום אחד את ערך מצוות השירות הצבאי, וכאן המחלוקת הגדולה של תורת ארץ-ישראל, המכירה בערך הקמתה של מדינת ישראל, עם הציבור החרדי, שברגעים אלה עסקניו מסיתים.

יוני שטבון: אבל באותה מידה, כיהודי, אני מאמין ומקווה שהגיע הזמן שגם האליטה החילונית תכיר בערך לימוד התורה ובזהותה היהודית של מדינת ישראל; שתכיר ותקבל את מצוות "ואהבת לרעך כמוך".

יוני שטבון: חוק הגיוס הנוכחי הולדתו בחטא.

יוני שטבון: הוא חלק מגל חקיקה אנטי-דתית מבית היוצר של מפלגת יש עתיד ומפלגת התנועה, גל חקיקה שכל מטרתו, כל תכליתו היא לאתגר את אופייה היהודי של מדינת ישראל בדרך למדינת כל אזרחיה: אם זה ברית הזוגיות ונישואים אזרחיים; אם זה פגיעה וזלזול במוסד הרבנות והרבנים; חוק הפונדקאות, המבקש לחסל את מבנה המשפחה הישראלי; המתקפה חסרת התקדים על ישיבות ההסדר; הפגיעה האגרסיבית בתקציב הישיבות; הקיצוץ הברוטלי בקצבאות הילדים; סגירת המוכר שאינו רשמי; צמצום דרסטי בתקציב תלמודי-התורה, ועוד כהנה וכהנה.

יוני שטבון: חברים, זו מלחמת תרבות ישראלית, מערכה על פניה של המדינה – איזו מדינה אנחנו רוצים: יהודית או "כל אזרחיה".

יוני שטבון: אי-אפשר ולא נכון לראות רק את חוק הגיוס הנוכחי כשלעצמו.

יוני שטבון: אנחנו מוכרחים לראות ולהכיר את הקונטקסט הכולל שבו הוא מופיע.

יוני שטבון: החוק הזה לא עומד לבדו; הוא חלק אינטגרלי מאותה מתקפה על זהותה היהודית של המדינה.

יוני שטבון: רובנו מכירים את הפסוק "ואהבת לרעך כמוך" מדבריו של רבי עקיבא, אבל אסור לשכוח שיש גם סיפה לאמרתו של רבי עקיבא: "זה כלל גדול בתורה", אותה תורה שעם ישראל מסר נפשו עליה אלפי שנים, אבל יותר מששמרו ישראל על התורה, שמרה התורה על עם ישראל, וכמובן – צבא ההגנה לישראל.

רות קלדרון: – – –

יוני שטבון: אחי ואחיותי, בלי התורה אין לנו חלק בארץ הזאת; בלי התורה אין לנו תוחלת כעם; בלי התורה – למה לא אוגנדה?

יוני שטבון: שלא תטעו.

יוני שטבון: המנוע האמיתי של גל החקיקה – אני לא מסתכל רק על החוק לבד.

יוני שטבון: כל המגמה שקורית לאחרונה היא חלק והמשך לשיח שנאה והסתה ששורר בשנה האחרונה נגד התורה, נגד לומדיה, נגד מוסדותיה; ההפך הגמור מעקרון "ואהבת לרעך כמוך, זה כלל גדול בתורה".

יוני שטבון: אנחנו אנשי אמת, וצריך לומר את האמת.

יוני שטבון: הודות לחברי לבית היהודי, ובראשם חברתי איילת שקד, הוכנסו בחוק הגיוס העומד לפתחנו שינויים רבים, כל זאת במטרה לדאוג שאף חרדי מחברינו החרדים לא יגויס בכוח, בכפייה.

יוני שטבון: זו לא מטרתנו.

יוני שטבון: עשינו מאמצים ומסרנו את הנפש למען אחינו החרדים כדי לייצר חוק ישים, אפשרי ומכיל.

יוני שטבון: אבל, חברי, חברי בקואליציה, תפיסת עולמי הציבורית, היהודית והישראלית לא מאפשרת לי להיות חלק מהמגמה הכוללנית הזאת, אותה מגמה שתוצאותיה פילוג, פיצול בעם ישראל; שתוצאותיה פגיעה והטלת מכסות, הצהרה על הטלת סנקציות על עולם התורה ולומדי התורה.

יוני שטבון: אי-אפשר ואסור להתעלם מהמוטיבציה של החוק הזה, שנהגה בבית היוצר של יש עתיד – אותה חבורה של יש עתיד, שהם חברי, שהתעקשה על המושג "סנקציות פליליות" בידיעה ובהבנה ברורה של ההשלכות הציבוריות של הדברים.

יוני שטבון: לא, השר לפיד, אין פה חיבור, אין פה חיבוק, אין פה "ואהבת לרעך כמוך".

יוני שטבון: זה בסך הכול עוד קריצה לציבור בוחרים שמצפים "להכניס לחרדים".

יוני שטבון: אז אני לא אתמוך בחוק הזה ומחר אצביע נגדו.

יוני שטבון: לא כי החוק לא טוב.

יוני שטבון: לשמחתי, ברמה המעשית – –

שמעון סולומון: מה זה משנה – – –

יוני שטבון: – – החוק הוא לא כפי שקיווית, השר לפיד.

יוני שטבון: אתנגד לחוק כי לא אתן יד לגל החקיקה האנטי-יהודי ששוטף את הקואליציה; אתנגד לחוק כי אנחנו במלחמת תרבות על זהותה היהודית של מדינת ישראל; אתנגד לחוק כי אני רוצה מדינה יהודית, כי אני רוצה "ואהבת לרעך כמוך", אני רוצה חיבור.

שמעון סולומון: – – –

יוני שטבון: הברית הפוליטית שלנו, של הבית היהודי עם יש עתיד – נכון שאחד-אחד הם חברי הטובים, אחד-אחד הם חברי הטובים – הברית מבקשת לנתק את הדת מהמדינה.

יוני שטבון: היא אם כל חטאת, אמו והורתו של האתגר על זהותה היהודית של המדינה; אמו והורתו של גל החקיקה האנטי-יהודי; אמו והורתו של גל ההדרה וההסתה נגד אחינו החרדים; אמו והורתו של הניתוק מהפריפריה, מהשכבות החלשות, וכמובן – של האתגר של עמידתנו על ארץ-ישראל.

יוני שטבון: אז אני לא אתן יד לכך – לא להסתה, לא לאנטי-יהדות, לא לאתגר על זהותה של המדינה.

יוני שטבון: הקשבתי בקשב רב.

יוני שטבון: קודם ישבתי כאן בדוכן כיושב-ראש, והקשבתי בקשב רב לחברי מהקואליציה.

יוני שטבון: יוזמי החוק הצליחו.

יוני שטבון: הנתק מהציבור החרדי הושלם, והפך להיות עיקר ומהות החוק.

יוני שטבון: ולכן, חברים, אצביע נגד החוק.

יוני שטבון: כרב-סרן במילואים, כקצין ומפקד בכל חזיתות הלחימה, כמי שאיבד ונשא על כתפיו את חבריו ההרוגים במלחמת לבנון השנייה ובקרבות ביהודה ושומרון, בחרתי היום לעמוד על עקרונותי ולהתנגד למגמה האנטי-דתית.

יוני שטבון: אני אוהב את התורה, אני אוהב את המדינה שלנו ומאמין גדול בעם הנפלא שלנו.

יוני שטבון: "ואהבת לרעך כמוך".

יוני שטבון: תודה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת יוני שטבון.

חמד עמאר: חבר הכנסת עפר שלח – אחרון הדוברים להיום.

עפר שלח: מכיוון שאת מה שיש לי להגיד על החוק אמרתי באריכות בפתיחת הדיון, תהיתי על מה אני אדבר עכשיו.

עפר שלח: רציתי לפרוס – ואפרוס, ברשותכם, תכף – את החזון, לאן בעיני החוק הזה מוביל קדימה.

עפר שלח: אבל הגיע לפני חבר הכנסת יוני שטבון ואמר כמה דברים שאי-אפשר להשאיר ללא תגובה.

עפר שלח: חבר הכנסת שטבון, צר לי.

עפר שלח: אני יודע שיש חברים בבית היהודי – אגב, אני לא רוצה לייחס את זה לכל סיעת הבית היהודי, ואיילת שקד חברתי, אני יכול להגיד, עשתה באמת מאמצים גדולים, ועבדנו יחד תשעה חודשים ארוכים; אבל יש בתוך סיעת הבית היהודי אנשים שסיפרו לעצמם סיפורים לכל אורך התהליך הזה וממשיכים לספר לעצמם סיפורים גם עכשיו.

עפר שלח: החוק – אני מזמין אותך לפרוס את הנוסח שגיבשה ועדת פרי ועבר בממשלה.

עפר שלח: אגב, כשחוק עובר בממשלה זה אומר שלממשלה ולקואליציה יש אחריות כלפיו – דבר שנדמה לי שחלקים בבית היהודי לא תמיד מבינים.

עפר שלח: החוק הזה זהה ב-90% לחוק שהוציאה מתחת ידיה ועדת שקד, וב-10% הנוספים, ברובם יש החמרה יחסית לנוסח של ועדת פרי.

עפר שלח: אז אתה יכול לספר באמצעי התקשורת שבהם חשוב לך לספר שחוררתם אותו, אתה יכול להגיד את זה מעל הדוכן.

עפר שלח: מה לעשות, יש לך ויכוח עם האמת, ואתה אמרת: אנשי אמת אנחנו.

עפר שלח: אז אני אומר לך: נדמה לי שאין בבית הזה מישהו שמכיר את הנוסח של החוק הזה כמוני.

עפר שלח: נדמה לי.

עפר שלח: נדמה לי שאין אדם שעוסק בנוסח של החוק הזה עוד מהמשא-ומתן הקואליציוני דרך עבודתי כעזרה לשר פרי ולצוות שלו.

עפר שלח: אבל אני רוצה לדבר אתך לא רק על זה.

עפר שלח: אני רוצה לדבר אתך על אחריות ומה המשמעות שלה.

עפר שלח: אתה דיברת פה כקצין – ואני כמובן מעריך את זה – על מהותה של מנהיגות ומהותה של אחריות.

עפר שלח: אחריות אומרת שכאשר משהו מתקבל – ובוועדת פרי היה חבר מטעם הבית היהודי, ובממשלה יושב הבית היהודי – האחריות של סיעה שחברה בזה היא כמובן לנסות לשנות, לנסות לעשות את זה לטוב יותר, להשקפתה.

עפר שלח: אחריות איננה לחורר את החוק.

עפר שלח: אחריות איננה להגיש אולטימטומים ריקים, שאחד-אחד נפלו, כי לא היה בהם שום תוכן.

עפר שלח: ואגב, גם החלטת הממשלה לא השתנתה.

עפר שלח: גם הסיפור שאתם מספרים לעצמכם כאילו הצלתם כל מיני סנקציות כלכליות – דבר מזה לא השתנה.

עפר שלח: אז אפשר לספר סיפורים מעכשיו עד מחר.

עפר שלח: אפשר – אני לא יודע מה אתה מצפה להרוויח מזה; אני לא יודע מה חברים אחרים מהבית היהודי מצפים להרוויח מזה.

עפר שלח: בסופו של דבר, גם בתהליך של החוק הזה האמת צפה למעלה.

עפר שלח: ואפשר להגיד עד מחר על השימוש הפושע במילים "סנקציות פליליות".

עפר שלח: אין בחוק הזה בשום מקום המילים "סנקציות פליליות".

עפר שלח: המילים "סנקציות פליליות" הן המצאה של הבית היהודי, ואתם עשיתם מאמצים אדירים להבאיש את ריחו של החוק הזה בעודכם הולכים אל הציבור החרדי ומבטיחים לו כל מיני הבטחות – שבאף אחת מהן לא עמדתם, אף אחת.

עפר שלח: לא בגלל הכוח של יש עתיד, אלא כי היא הייתה מנוגדת למה שהחליטו ועדת פרי, והממשלה, והקואליציה, וכל הגופים האלה שאתה מתנער עכשיו מהאחריות שלך כלפיהם.

עפר שלח: הביטוי "סנקציות פליליות" לא קיים בחוק.

עפר שלח: הניסוח של הסעיף המפורסם בחוק הוא הניסוח הכי טכני.

עפר שלח: תאמין לי, חבר הכנסת שטבון, אתה תקרא אותו 20 פעם, אני צריך שלושה יועצים משפטיים כדי להסביר לך את המשמעות שלו – לא כי אתה לא אדם אינטליגנטי אלא כי הניסוח שלו הוא הניסוח הכי יבש, הכי משפטי, הכי פשוט שאפשר להעלות על הדעת.

עפר שלח: "סנקציות פליליות" זה ביטוי שהמציא מי שרצה להבאיש את ריחו של החוק הזה.

עפר שלח: ויש גורמים בבית היהודי שבעוד החוק מתקיים – ואני רוצה להזכיר לך שראשיתו של החוק הזה, חלק גדול ממנו נקבע במשא-ומתן קואליציוני בין יש עתיד לבית היהודי.

עפר שלח: אתם חתומים על החוק הזה במשא-ומתן הקואליציוני, בוועדת פרי, בממשלה, בקריאה הראשונה, בוועדת שקד, ואתה עומד פה וטוען לגביו דברים שאינם נכונים.

עפר שלח: אני אומר לך, אתה מבאיש את ריחה של הסיעה שאתה חבר בה.

עפר שלח: כי איילת שקד גילתה אחריות אדירה בדבר הזה, וזה לא היה לה קל, מפני שהסיעה שלה – לא בגלל יש עתיד; בגלל שגורמים בתוך הסיעה שלה משכו לה ברגליים.

עפר שלח: אז ההצבעה מחר – אוקיי, אדרבה.

עפר שלח: תתכחש מחר, אתה ואני לא יודע מי עוד, גם לאחריות שנובעת מהיותכם חברים בקואליציה.

עפר שלח: זה לא חדש לנו.

עפר שלח: אבל את האמת צריך להגיד.

עפר שלח: עכשיו אני רוצה להגיד משהו על איך החוק הזה, בעיני, משתלב במגמות העתידיות של שירות הביטחון, כי גם על זה נאמרו דברים.

עפר שלח: עם חברי מוטי יוגב יש לי ויכוח.

עפר שלח: אנחנו ניהלנו אותו, לדעתי בכנות, מטעם שני הצדדים, גם בתוך הוועדה.

עפר שלח: תראו, השתנות משימותיו של צה"ל, השתנות פניה של תפיסת הביטחון במדינת ישראל, השתנות פניהם של האיומים שמדינת ישראל ניצבת בפניהם – שהיא קורית הרבה יותר מהר מיכולתה של נושאת המטוסים הגדולה הזאת שקרויה "מערכת הביטחון" לשנות כיוון.

עפר שלח: ואתם רק מסתכלים על מה שקורה במצרים או בסוריה או בכל אחת מהמדינות שמקיפות אותנו, הטלטלה הגדולה שאוחזת את העולם הערבי, אתם מסתכלים על עולם שבו האיומים הרלוונטיים על ישראל מגיעים ממרחקים אדירים, ובמידה רבה צבא העם הקלאסי, שנוסד למלחמות שקראנו להן "סימטריות" או "קונבנציונליות", מפסיק להיות מתאים להן, או יותר נכון לא להגיד "מפסיק", אבל יכולתו להתאים להן הולכת וקטנה.

עפר שלח: מוטי, אתה ואני חברים בוועדת החוץ והביטחון, אנחנו עוסקים בדברים האלה יום-יום, בשאלה איך מתאימים באמת את הספינה הגדולה הזאת, עתירת המשאבים והכבדה, למציאות שמשתנה כל כך מהר.

עפר שלח: וההתאמה – ואגב, עכשיו, ואתה יודע את זה, אני לא מצטט מעצמי ומרעיונות שאני אוחז בהם כבר הרבה שנים, שכתבתי אותם כבר לפני הרבה שנים; אני מצטט מתוך חזונו של הרמטכ"ל.

עפר שלח: לא במילים מדויקות, זאת לא חוברת שמצטטים ממנה, אבל מתוך חזונו של הרמטכ"ל בני גנץ לצה"ל בעוד עשר שנים.

עפר שלח: זה צבא שבסופו של דבר, מצד אחד בסיס הגיוס שלו חייב להיות יותר רחב, אבל השירות בו צריך להיות יותר קצר.

עפר שלח: המודלים של השירות בו צריכים להיות – צריך להיות בו בסיס רחב שמאפשר, 1.

עפר שלח: את קיומו של צבא העם, ודיברנו על זה הרבה לאורך כל היום, גם אני וגם אחרים; כי במציאות הדמוגרפית של עם ישראל, אם החרדים לא יתגייסו, יש סכנה לעצם קיומו של צבא העם, שהוא חיוני בראש ובראשונה כדי שמיטב הנוער של מדינת ישראל, יהיה ברור לו שהוא משרת, ומתוך זה גם יצמחו הקצינים של העתיד, כולל הקצינים הבכירים של העתיד.

עפר שלח: כי אנחנו יודעים איך נראים צבאות מקצועיים במדינות אחרות ומה הבעיות שיש להם.

עפר שלח: אבל בעוד הבסיס הזה גדל, השירות עצמו קצר, מפתחים מסלולים של שירות דיפרנציאלי, מתחילים לפתח מסלולים הרבה יותר מורכבים, הן של שירות והן של לחימה.

עפר שלח: הדבר השני, הוא צבא שכן יצטרך, בסופו של דבר – אנחנו רואים, בימים אלה סיכל צה"ל – תחת הרעש הגדול והמוצדק של פעולת השייטת נבלעה עוד התפתחות ביטחונית שהייתה בשבוע האחרון: היה סיכול של ניסיון של "חיזבאללה" לפגע בחזית הגולן.

עפר שלח: הוא היה סיכול שנבע, בין השאר, מההיערכות של צה"ל כצבא ביטחון שוטף, רחב, כבד, בחזית כמו חזית הגולן, שפעם הייתה חזית שראו אותה רק בראייה של מלחמה גדולה עתידית.

עפר שלח: לדבר הזה יצטרכו כוחות בט"ש גדולים, יצטרכו חיילים שההכשרה שלהם אולי לא מצריכה את כל מה שאנחנו מייחסים ליחידות כמו שייטת 13, אבל הם יצטרכו להיות שם במספרים גדולים, וכמו שגדוד "נצח יהודה" נמצא היום ועושה עבודה יוצאת מן הכלל ביהודה ושומרון – – –

סילבן שלום: יש כבר גדוד שני.

עפר שלח: נכון.

עפר שלח: הגדוד השני, אני מניח, יהיה ברמת-הגולן, ויעשה שם פעולה כזאת בדיוק מסוג הפעולות שסיכלו את מה ש"חיזבאללה" ניסה לעשות בשבוע שעבר.

עפר שלח: אנחנו נצטרך צבא שיהיה לו דגש טכנולוגי אדיר, אדיר.

עפר שלח: ושירות שח"ר כאופציה לשירות לוקח בחורי ישיבה – ובשח"ר, להבדיל מ"נצח יהודה", מדובר באנשים הרבה יותר קרובים לליבתו של העולם החרדי – לוקח אותם ונותן להם הכשרה טכנולוגית.

עפר שלח: זה לא רק משפיע, כמו שאמרנו, על מה שהם יעשו אחר כך בעולם התעסוקה; זה משפיע על השירות שלהם ועל היכולת של צה"ל לגייס מספיק חיילים למסלולים טכנולוגיים, שבסופו של דבר מביאים את המודיעין שמאפשר פעולות כמו הפעולה הזאת, ומאפשר את מיצוי הכוח של צה"ל באופן הרבה יותר טוב ממה שהוא היה בעבר.

עפר שלח: כאקט המשך, וגם זה עלה בדיוני ועדת שקד – אנחנו בסופו של דבר לא חוקקנו את זה אבל נעשה את זה בהמשך – אנחנו רואים חקיקה של חוק שירות אזרחי-ביטחוני, שייצור מצב שבו בסופו של דבר במדינת ישראל יהיו שני סוגי שירות בלבד: שירות צבאי ושירות שבמהותו הוא ביטחוני; ואולי בתפקידים אזרחיים כמו במשטרה, או שירות בתי-הסוהר, או גופי הצלה, או גופים אחרים, אבל בסופו של דבר שירות שמהותו ביטחונית, כי ההצדקה הערכית לקחת נער צעיר מביתו ולגייס אותו לשירות המדינה היא אך ורק על מנת להגן על המדינה, על גבולותיה, על האינטרסים שלה ועל ביטחון תושביה.

עפר שלח: ובמלחמה שבה יותר ויותר האיום של האויב איננו בגבולות אלא הוא על העורף, צריך להיות שירות אזרחי-ביטחוני, אבל הוא צריך להיות השירות האזרחי הרגיל.

עפר שלח: גם את החקיקה הזאת אנחנו נעשה, אני מקווה שבתוך ימיה של הכנסת הנוכחית.

עפר שלח: אנחנו כל הזמן רואים משק שיכול לפרנס את כל הדברים האלה.

עפר שלח: צבא יותר קטן הוא לא בהכרח צבא פחות יקר, וצבא טכנולוגי הוא צבא יקר, וצבא עם מסלולי שירות דיפרנציאליים הוא צבא יותר יקר, ודיברנו על זה היום באריכות.

עפר שלח: מנוע הצמיחה העיקרי של המשק הישראלי בשנים הבאות הוא כניסה של חרדים לשוק העבודה; הוא העברה של חרדים מ-40% פלוס שעובדים ל-90% פלוס, כמו שעובדים אלה שהיו בשירות.

עפר שלח: ואת מנוע הצמיחה הזה אנחנו מניעים.

עפר שלח: הדבר האחרון כמובן הוא אתוס משותף.

עפר שלח: חברה שצריכה להתגייס להגנתה, חברה שבתסריט כזה או אחר תצטרך חס וחלילה – ונקווה שהדבר הזה לא יתממש לעולם, אבל עמדנו בו לאורך 66 שנות קיומה של המדינה – תצטרך להתגייס להגנתה, צריכה להיות חברה עם אתוס משותף, עם ראייה משותפת, עם חובות משותפות, עם בסיס רחב ככל האפשר לדברים האלה.

עפר שלח: את כל הדברים האלה אני רואה קורים בשנים הבאות, בין השאר בגלל החוק שאנחנו מחוקקים היום.

עפר שלח: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת שלח.

חמד עמאר: אני מכריז על הפסקה בסדר-היום.

חמד עמאר: הישיבה תתחדש מחר, יום רביעי, י' באדר ב' התשע"ד, 12 במרס 2014, בשעה 10:00.

בשעה 18: מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: היום י' באדר ב' תשע"ד, 12 במרס 2014.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לחדש את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי בהתאם להוראות סעיף 89 לתקנון הכנסת, החליטה ועדת הפנים והגנת הסביבה לחדש את הדיונים בהצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 136), התשע"ד–2014.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק שירות לאומי-אזרחי, התשע"ד–2014

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, להזכיר לכולנו, התקיימו דיונים אתמול במליאה, דיון משולב בשני חוקים: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 19), התשע"ד–2014, לקראת ההצבעה בקריאה שנייה ושלישית, וגם הצעת חוק שירות לאומי-אזרחי, התשע"ד–2014, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: סיימנו את הדיון המשולב.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת איילת שקד, יושבת-ראש הוועדה המיוחדת להכנת החוקים האלה, לבוא ולסכם בקצרה את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נשמע את נציג הממשלה ונעבור להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי, אם נציג הממשלה ירצה לדבר, נשמע אותו, לא? הגיוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

איילת שקד: בוקר טוב.

איילת שקד: אני רוצה לפתוח בברכות למועמדים שזכו בבחירות בבית-שמש ובנצרת.

איילת שקד: משה אבוטבול זכה בבחירות דמוקרטיות, ואני מקווה מאוד שהוא יפעל לאחד את העיר המיוחדת הזאת, ואני מאחלת לו הצלחה רבה.

איילת שקד: גם לסלאם בנצרת.

איילת שקד: יושבת-ראש ועדת הפנים חברת הכנסת מירי רגב אמרה לי שהיא מצטרפת לברכותי.

איילת שקד: אני מקווה מאוד שהם יצעידו את הערים האלה לעתיד טוב.

איילת שקד: בעניין הצעת החוק שאנחנו עומדים להצביע עליה בעוד דקות, זו הצעת חוק היסטורית וחשובה.

איילת שקד: במשך 65 שנה היה מצב של פטור כמעט גורף מחובת שירות לבחורי ישיבות.

איילת שקד: אני חושבת שהתיקון שהקואליציה הגישה למצב הנוכחי הוא תיקון מידתי, תיקון הדרגתי ותיקון נכון.

איילת שקד: אני מאמינה בציבור החרדי, ואני מאמינה שהציבור החרדי יעמוד ביעדים שהממשלה הציבה.

איילת שקד: ולכן, אני חושבת שאם יהיה שיתוף פעולה של ההנהגה החרדית ושל האנשים שלא באמת לומדים, למעשה חובת הגיוס לא תוחל.

איילת שקד: אני רוצה להאריך קצת בנושא קיצור שירות הגברים ואי-הארכת שירות הנשים.

איילת שקד: הקואליציה עשתה כאן מעשה שלא נעשה כ-50 שנה.

איילת שקד: מעל 50 שנה לא קוצר שירות הקבע של החיילים בצבא הגנה לישראל.

איילת שקד: ואני חושבת שהמעשה הזה הוא חשוב.

איילת שקד: הוא חשוב למדינת ישראל; הוא חשוב למשק הישראלי; הוא חשוב גם מנקודת הראות של תגמול לוחמים.

איילת שקד: מ-2015, לוחמים שישרתו שלוש שנים יצאו מהצבא עם סכום כסף משמעותי אחרי ארבעה חודשי קבע, ואני חושבת שזו בשורה גדולה לציבור הישראלי ולציבור המשרת.

איילת שקד: בעניין אי-הארכת שירות נשים, חברי הוועדה – חבר הכנסת עפר שלח וחברי הכנסת בר-לב ושטרן ואני – נברנו בסוגיה הזאת בצורה מעמיקה ויסודית מאוד.

איילת שקד: לקחנו את תפקידנו ברצינות ועשינו עשרות ישיבות בנושא הזה.

איילת שקד: הצבא דרש להאריך את שירות הנשים משתי סיבות: סיבה אחת, סיבה של כוח-אדם, מכיוון שקיצור שירות הגברים ייצור מחסור מסוים בכוח-אדם, שחלקו משופה בכסף.

איילת שקד: כאמור, משרד האוצר התחייב להעביר למשרד הביטחון מעל חצי מיליארד שקל בכל שנה על מנת לשלם לחיילים קרביים, לוחמים, לוחמי סייבר, בקבע.

איילת שקד: אבל בנוסף לזה הצבא אמר שהוא צריך עוד כוח-אדם.

איילת שקד: מערכת הביטחון ראתה הזדמנות להשוות כמעט את שירות הגברים ושירות הנשים, ובכך ליצור שוויון בין המינים או לצמצם את האי-שוויון בין המינים בצבא.

איילת שקד: בעבודה רצינית ויסודית שעשינו, גם עם מערכת הביטחון וגם עם הצבא, נמצאו חלופות אחרות לשיפוי בכוח-אדם.

איילת שקד: אנחנו חשבנו – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, גם כשהאופוזיציה נמצאת כאן יש פחות רעש.

יולי יואל אדלשטיין: אולי נביא אותם שיעשו סדר במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת הופמן והשר אורבך.

יולי יואל אדלשטיין: שר האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי תמשיך.

איילת שקד: ואנחנו חשבנו שלהאריך את שירות הנשים ולהטיל עוד ארבעה חודשים על המשרתות – 58% מהנשים משרתות בצה"ל – רק על מנת שאולי זה יצמצם את האי-שוויון, זה דבר לא נכון.

איילת שקד: גם משרד האוצר התנגד, כי, כמובן, אם מאריכים את שירות הנשים בארבעה חודשים, יש לזה השלכות כלכליות על המשק; הן יוצאות מאוחר יותר לשוק העבודה ולאוניברסיטה.

איילת שקד: ולכן, ביחד עם משרד הביטחון החלטנו שלא להאריך את שירות הנשים.

איילת שקד: אני חושבת שזו הייתה החלטה לא קלה, אבל זו הייתה החלטה נכונה.

איילת שקד: בעניין היעדים שהציבה הממשלה.

איילת שקד: היעדים של שנת 2013 יימדדו ביולי 2014, כי, כאמור, שנת גיוס היא מיוני ליולי.

איילת שקד: היעדים של שנת 2013, שיימדדו בעוד כארבעה חודשים, הם 3,300: 2,000 לשירות הצבאי ו-1,300 לשירות האזרחי.

איילת שקד: כבר עכשיו, למרות האווירה הקשה ולמרות האנטגוניזם שבא לידי ביטוי בחלקים מההנהגה החרדית, כבר עכשיו התגייסו כ-1,600 בחורים.

איילת שקד: זאת אומרת שלציבור החרדי בסך הכול נשארו 400, שמתוכם כבר כ-200, אנחנו יודעים שהם מועמדים לגיוס.

איילת שקד: נשארו רק בין 200 ל-400 שיתגייסו בארבעת החודשים הקרובים על מנת שהם יעמדו ביעדי הגיוס.

איילת שקד: ולכן אני חוזרת ואומרת שהציבור החרדי יעמוד ביעדי הגיוס.

איילת שקד: אני מאמינה שיש בחורים רבים בציבור החרדי שלא לומדים, ומי שלא לומד – אני מבקשת שיהיה אמיץ ויהיה נחוש ויגיע ללשכת גיוס ויתגייס, גם על מנת לעזור לאחיו החילונים והדתיים שמתגייסים ומשרתים וגם על מנת לעזור לאחיו החרדים שלומדים באמת וברצינות ולאפשר להם ללמוד באמת וברצינות.

איילת שקד: היעדים של השירות האזרחי לשנה הם 1,300.

איילת שקד: מתוכם חסרים כרגע 600 לערך.

איילת שקד: מי שעומד בראש המינהלת של השירות האזרחי הוא שר-שלום ג'רבי, והוא אמר לי והבטיח לי שהם יעמלו במרץ על מנת כן לצרף חרדים רבים לשירות האזרחי.

איילת שקד: צריך להגיד כאן שהשירות האזרחי הוא מאוד מגוון, הוא מאוד מעניין: יש מסלול של שירות אזרחי-חברתי ויש מסלול של שירות אזרחי-ביטחוני, ובו הצעירים החרדים יכולים להשתלב במוסד, בשב"כ, בשב"ס, במשטרה, במד"א, בארגוני ההצלה – בזק"א, ב"איחוד הצלה".

איילת שקד: אני חושבת שזה שירות מאוד אטרקטיבי.

איילת שקד: זו פריבילגיה שניתנת רק לציבור החרדי, והוועדה החליטה לתת אותה כי אנחנו חושבים שזה נכון, כי אנחנו חושבים שהחרדים יכולים לתרום לא רק בצבא; גם תרומה אזרחית היא תרומה משמעותית, ואני מאוד מאוד מקווה שעד יולי 2014 יצטרפו כ-600 בחורים צעירים וחדשים לשורות השירות האזרחי.

איילת שקד: ופה אני רוצה לקרוא לציבור החרדי: תהיו עם ראש פתוח.

איילת שקד: כמו שאנחנו, כשעיצבנו עם החוק, היינו עם ראש פתוח ויצירתי, תבואו גם אתם עם ראש פתוח.

איילת שקד: מציעים תפקידים מאוד מעניינים, תפקידים שהם בליבת הביטחון של מדינת ישראל – גם במשרד הביטחון, דרך אגב, וגם במשרד לביטחון פנים.

איילת שקד: אני חושבת שהחרדים יכולים לתרום גם למשטרה, וגם למכבי אש, וגם למד"א, ובכך לתרום למדינת ישראל.

איילת שקד: עוד נקודה בעניין הפטור הגורף לכל מי שהוא מעל גיל 22.

איילת שקד: היום יחוקק החוק, ולכן בתקופה הקרובה כ-22,000 בחורים מעל גיל 22 יקבלו פטור משירות צבאי.

איילת שקד: המטרה של הפטור הזה היא באמת לעודד את הציבור החרדי להשתלב בשוק העבודה.

איילת שקד: עד שנות ה-70 – לפני שראש הממשלה מנחם בגין, זיכרונו לברכה, נתן את הפטור הגורף לציבור החרדי – כ-85% מהגברים החרדים עבדו.

איילת שקד: היום האחוז הוא בערך 50, כ-49%.

איילת שקד: אני חושבת ומאמינה שהציבור החרדי יכול לתרום לשוק העבודה בדיוק כמו שאר הציבורים.

איילת שקד: אני חושבת שגם על המעסיקים חלה היום חובה להתאמץ ולגייס צעירים חרדים.

איילת שקד: דיברתי עם אשת עסקים, אישה שיש לה חברות רבות במדינת ישראל, והיא סיפרה לי שלחרדים יש בעיה לעבור תהליך מיון רגיל, שהקריטריונים למיון – גם של חברות כוח-אדם וגם של חברות תעשייה והיי-טק – לפעמים לא מתאימים לציבור החרדי.

איילת שקד: ואני רוצה לדבר אל המעסיקים במדינת ישראל, אל התעשיינים, אל חברות ההיי-טק, אל חברות הסחר והשירותים: תתאימו את מבחני הקבלה שלכם כך שיתאימו גם לציבור החרדי.

איילת שקד: זה ציבור איכותי, ציבור מוכשר, ואני חושבת שבאמת הפטור הזה בגיל 22 נותן הזדמנות לצעירים רבים – שהם כבר בגיל כזה בעלי משפחות וצריכים לפרנס בכבוד את ילדיהם – להשתלב בשוק התעסוקה.

איילת שקד: במהלך תקופת ההסתגלות גיל הפטור יהיה גיל 24.

איילת שקד: וכאן אני מבקשת שוב, גם ממי שקיבל פטור בגיל 22 או בגיל 24, לתת כתף וכן לבקש להצטרף לשירות האזרחי או לשירות הצבאי.

איילת שקד: קיבלתי אתמול אימייל מבחור חרדי שראה את הנאום שלי אתמול ואמר שהוא רוצה להתגייס, ושהוא יעשה את זה בניגוד למה שהסביבה הקרובה שלו אומרת.

איילת שקד: הוא שאל אותי, אם הוא מעל גיל הפטור, אם הוא מעל גיל 22, האם הוא יכול להתגייס או ללכת לשירות האזרחי.

איילת שקד: והתשובה היא כן, בוודאי.

איילת שקד: גם מי שמקבל את הפטור יכול ללכת ולהצטרף לשירות האזרחי ולשירות הצבאי; זה אפילו רצוי.

איילת שקד: וכמו שאני תמיד אומרת, מי שמרגיש שהוא לא יכול ללמוד תורה מהבוקר עד הלילה, שייתן כתף ויצטרף לשירות האזרחי או לשירות הצבאי.

איילת שקד: זה גם יאפשר לחבריו שכן רוצים ללמוד להמשיך וללמוד.

איילת שקד: בתקופת הקבע – שוב, אם הציבור החרדי יעמוד ביעדים בתקופת הקבע לא תחול חובת הגיוס.

איילת שקד: זה לא סוד שאני חשבתי, לאור הדיאלוג שהיה לנו עם החברה החרדית, שלא נכון להחיל חובת גיוס ב-2017.

איילת שקד: אני חשבתי שהגישה של סנקציות כלכליות נכונה יותר.

איילת שקד: אבל אנחנו חיים בדמוקרטיה, והרוב בקואליציה החליט את מה שהחליט, ואני עומדת ומכבדת את ההחלטה הזאת, למרות שאני התנגדתי לה.

איילת שקד: אני חושבת בסך הכול שהחוק נכון.

איילת שקד: החוק הדרגתי.

איילת שקד: המתווה הזה נעשה מתוך התחשבות מרבית באורחות חייו של הציבור החרדי.

איילת שקד: צריך גם לומר שאפילו הכנסנו בחוק, כסעיף בחוק, סעיף שעל-פיו צה"ל מחויב לשמור על אורחות החיים של החיילים החרדים.

איילת שקד: הרמטכ"ל רב-אלוף בני גנץ, שהיה לנו הכבוד לארח אותו אצלנו בוועדה, אמר במפורש שהצבא רוצה ויעשה שחייל חרדי שנכנס לצבא יצא חרדי מהצבא.

איילת שקד: אין שום כוונה לצבא ההגנה לישראל לשנות את אורחות חייו של כל חייל שהוא – חילוני, דתי או חרדי.

איילת שקד: הצבא היום מותאם, ויש מסלולים מותאמים לשירות צבאי, בין שאתה דתי-לאומי, בין שאתה חרדי, ויעידו בוגרי השח"ר ובוגרי הנח"ל החרדי שהיה לנו העונג לפגוש אותם.

איילת שקד: הוועדה סיירה באחד מבסיסי חיל האוויר ופגשנו בוגרים – למעשה לא בוגרים אלא משרתים, חיילים שמשרתים היום ב"שח"ר כחול" וב"שח"ר ירוק"; חבר'ה חרדים שלקחו החלטה, הבינו שהם לא בנויים ללימוד תורה מהבוקר עד הלילה.

איילת שקד: גם אני, דרך אגב, הייתי באוניברסיטה, למדתי הנדסת חשמל ומדעי המחשב, ולא הייתי בנויה להמשיך במסלול האקדמי הזה.

איילת שקד: לא כל אחד בנוי ללמוד מהבוקר עד הלילה, בטח שלא תורה, שזה דבר לא פשוט.

איילת שקד: והם היו בצבא מאושרים, ממש ככה.

איילת שקד: הם הרגישו שהם ממצים את עצמם, הם למדו מקצועות חדשים.

איילת שקד: נפגשנו עם בודקי תוכנה שלמדו תוכנה בצבא, וחלקם סיפרו לנו שחבריהם שהשתחררו מהצבא מרוויחים משכורת של כ-15,000 שקל באזרחות ומכלכלים את משפחתם בכבוד.

איילת שקד: והם גם לומדים תורה, דרך אגב; הם סיפרו לנו שאחרי העבודה ואחרי שהם משכיבים את הילדים הם לומדים עוד שעתיים–שלוש תורה בלילה.

איילת שקד: הם אנשים מאוד מאוד חרוצים, שלומדים בבוקר, עובדים אחר כך במהלך היום, מטפלים במשפחה ועדיין מספיקים ללמוד תורה שעתיים–שלוש בלילה.

איילת שקד: היה לנו באמת מאוד מעניין לדבר אתם.

איילת שקד: דיברנו גם עם המפקדים, המפקדים של החבר'ה ב"שח"ר כחול" וב"שח"ר ירוק".

איילת שקד: דיברנו גם עם מפקד גדוד "נצח יהודה" שהפגיש אותנו עם הלוחמים.

איילת שקד: הם סיפרו לנו גם על שגרת האימונים שלהם.

איילת שקד: כידוע, הגדוד הזה הוא גדוד מצטיין שזכה בפרסים, שבחים ועיטורים.

איילת שקד: צה"ל פותח עכשיו גדוד נוסף, וכל גדוד כזה, כל גדוד חרדי שצה"ל פותח, חוסך אחר כך ימי מילואים רבים של מילואימניקים.

איילת שקד: וזה מה שנקרא השיתוף והשותפות בין כל קצוות עם ישראל, כי כל גדוד חרדי שנפתח למעשה חוסך ימי מילואים לאנשים מבוגרים יותר, שכבר שירתו ותרמו שנים רבות.

איילת שקד: מפקד הגדוד של "נצח יהודה" דיבר אתנו וסיפר לנו גם על האיכויות של חיילי הגדוד, האיכויות המבצעיות.

איילת שקד: הגדוד הזה פעיל ועושה פעולות מבצעיות רבות.

איילת שקד: רק לפני כשבוע פורסם שחייל מצטיין הרמטכ"ל, אם אני לא טועה – נכון?

איילת שקד: מצטיין הרמטכ"ל – הוא מגדוד "נצח יהודה", ואני חושבת שזה כבוד גדול גם לגדוד וגם לחברים של אותו בחור בגדוד.

איילת שקד: אני כולי תקווה שהגדוד החדש שהצבא פתח יגיע לפחות לרמתו של גדוד "נצח יהודה" ויגדל ויפרח ויצמח.

איילת שקד: אני אמרתי לכמה חבר'ה שדיברו אתי שם, שלי באופן אישי – אפילו לי – הצבא נתן יותר ממה שאני נתתי לצבא; וכחיילים בצבא ההגנה לישראל, שאתם עומדים להתגייס – אמרתי להם – תדעו: אתם נותנים למדינת ישראל, ומדינת ישראל נותנת גם לכם.

איילת שקד: עוד סעיף בחוק שראוי שנדבר עליו זה סעיף הפיקוח.

איילת שקד: היום משרד החינוך עורך ביקורות בישיבות על מנת לתקצב אותן.

איילת שקד: הישיבות מקבלות תקציבים ממשרד החינוך, ומשרד החינוך מעת לעת בודק שאכן מספר התלמידים שרשום אצלו ומתוקצב הוא המספר בפועל.

איילת שקד: עד היום לא היה מעבר מידע בין משרד החינוך למשרד הביטחון, ולכן לא הייתה למשרד הביטחון אינדיקציה כלשהי לדעת מי לומד ומי לא.

איילת שקד: הצעת החוק מעגנת את העברת המידע בין משרד החינוך למשרד הביטחון, וזה עוד דבר שיעזור למי שלומד באמת – להמשיך ללמוד, ולמי שלא לומד באמת – להתגייס.

איילת שקד: היו לנו גם ישיבות רבות עם משרד הכלכלה.

איילת שקד: משרד הכלכלה הציג בפנינו תוכנית הכשרה תעסוקתית לציבור החרדי.

איילת שקד: צריך לציין ש-22,000 בחורים שמקבלים פטור בשנה אחת זה מספר גדול מאוד, וזה אתגר גדול מאוד למשרד הכלכלה לדעת לשלב אותם בשוק העבודה.

איילת שקד: לשם כך המשרד פתח מרכזי הכשרה בערים שונות בארץ – בירושלים, בבני-ברק, באלעד, בחיפה, וייפתח מרכז כזה גם בנגב הצפוני – מרכזים שאליהם יוכלו להגיע חרדים גם לקבל הכשרה מקצועית בקורסים, גם לקבל שוברים לקורסים להכשרות מקצועיות וגם לקבל הכוונה תעסוקתית.

איילת שקד: אני יכולה לספר לכם סיפור אישי.

איילת שקד: לפני כשלושה שבועות, אם אני לא טועה, הייתי בחתונה.

איילת שקד: ניגש אלי בחור צעיר חרדי ואמר לי: את איילת שקד?

איילת שקד: אמרתי לו: כן.

איילת שקד: הוא אמר לי: תמסרי לנפתלי בנט שהוא הציל את חיי.

איילת שקד: שאלתי אותו: מה קרה?

איילת שקד: אז הוא אמר: אני בא ממשפחה חרדית ליטאית, ולא יכולתי להמשיך ללמוד.

איילת שקד: זה לא התאים לי.

איילת שקד: משרד הכלכלה שלח אותי לקורס חשמלאות, והיום אני עובד ומתפרנס בכבוד ואני אדם אחר.

איילת שקד: הייתי במקום שלא התאים לי והיום אני במקום שכן מתאים לי, וגם מתפרנס בכבוד, אז תמסרי לו תודה.

איילת שקד: אז הנה, אני מוסרת לך תודה.

איילת שקד: אני חושבת שההכשרה התעסוקתית והרצינות שמשרד הכלכלה ישקיע בבחורים האלה הם מהדברים הכי חשובים להצלחת החוק.

איילת שקד: כי אם הציבור החרדי ינסה להשתלב בשוק העבודה אבל שוק העבודה יהיה חסום, החוק הזה ייכשל.

איילת שקד: ולכן אני חושבת שהמדינה – ואני יודעת שמשרד האוצר ומשרד הכלכלה מחויבים לזה – צריכה לעשות מה שאפשר, אבל מה שאפשר, על מנת להשקיע בכל צעיר וצעירה חרדים שרוצים להשתלב בשוק התעסוקה, גם בהכשרות מקצועיות וגם בהכוונות מקצועיות וגם בשיחות עם מעסיקים, כי יש חרדים שאומרים שהם מנסים להתקבל לעבודה אבל הדלתות חסומות בפניהם.

איילת שקד: גם המגזר הציבורי – וכאן אני פונה לנציבות שירות המדינה: המגזר הציבורי צריך לפתוח את שעריו בפני הציבור החרדי.

איילת שקד: יש מכרזים רבים, היום כמעט כולם, שדורשים תואר ראשון, ויש בחורים צעירים חרדים מוכשרים מאוד שאין להם תואר ראשון.

איילת שקד: צריך למצוא פתרון לבעיה הזאת.

איילת שקד: אפילו כאן בכנסת התפנה מכרז של נציג פניות הציבור.

איילת שקד: ניגש אלי בחור חרדי ואמר לי: את מכירה אותי, את יודעת שאני מתאים, אבל הנה, למרות שיש לי ניסיון אני לא יכול לגשת למכרז הזה, כי אין לי תואר ראשון.

איילת שקד: ולכן פה אני פונה לנציב שירות המדינה – וגם אלינו, בעצם, כנבחרי ציבור; זה משהו שביכולתנו לשנות: ולנסות להתאים את המכרזים של המדינה, שיתאימו גם הם לציבור החרדי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שקד, אותו בחור חרדי שאת מדברת עליו ניגש לעוד 100 איש, והבהרתי לו שכבר לפני 15 שנה נציבות שירות המדינה טיפלה בעניין הזה – –

איילת שקד: נו?

יולי יואל אדלשטיין: – – וגם אם לא מפורט בגוף המכרז, לימודים בישיבה או לימודים מקבילים, בדיוק כמו לימודי הנדסאות או טכנאות, נחשבים לתואר ראשון.

יולי יואל אדלשטיין: כך שיסירו דאגה מלבם וייגשו למכרזים, לרבות בכנסת, ואם יעמדו בכל הדרישות, יתקבלו לעבודה.

יולי יואל אדלשטיין: כי לימודים בישיבה, ודאי וודאי סמיכה לרבנות, נחשבים כתואר על-ידי הנציבות כבר שנים רבות.

יולי יואל אדלשטיין: עוד כשר הקליטה, ב-1996–1997, קיבלתי לעבודה אנשים על סמך הקביעה הזאת של הנציבות.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, זו בשורה גדולה.

איילת שקד: אני מאוד מאוד שמחה לשמוע.

איילת שקד: זאת אומרת, לימודים בישיבה גבוהה נחשבים כתואר ראשון?

יולי יואל אדלשטיין: כן, במספר שנים מתאים ומבחנים מתאימים זה נחשב לתואר.

איילת שקד: יופי, אני מאוד מאוד שמחה לשמוע.

יולי יואל אדלשטיין: אני מדייק, סגן שר הדתות?

יולי יואל אדלשטיין: אני מדייק במה שאני אומר.

אלי בן-דהן: לא כל כך.

איילת שקד: למה לא?

אלי בן-דהן: אנחנו הולכים לפתור את זה.

איילת שקד: אתם הולכים לפתור את זה.

איילת שקד: יופי.

איילת שקד: הנה, אז כבר יצא משהו טוב מנאום הסיכום שלי.

איילת שקד: הובהר כאן לציבור החרדי שהמכרזים בשירות המדינה פתוחים בפני הציבור הזה גם לבחורים ובחורות שאין להם תואר ראשון.

איילת שקד: לימודים גבוהים בישיבה, כפי שאמר יושב-ראש הכנסת, לפי מספר שנים וקריטריונים מסוימים, יכולים להיות אקוויוולנטיים לתואר ראשון, ואני מאוד שמחה ומברכת על זה.

איילת שקד: מאוד משמח אותי לשמוע את זה.

איילת שקד: חשוב כאן להבין שאת היעדים, יעדי הגיוס, שמורכבים מיעדים לשירות סדיר ומיעדים לשירות אזרחי לאומי, קובעת הממשלה.

איילת שקד: הממשלה קבעה את היעדים עד שנת 2016, ושוב, היעדים של שנת 2016 נבחנים באמצע 2017.

איילת שקד: צריך להבין פה נקודה מסוימת: שנת גיוס היא שנת גיוס צבאי, במחזורים של הצבא, ושנת גיוס היא בין יוני ליולי, כפי שאמרתי קודם.

איילת שקד: ולכן, אנחנו ביקשנו מהצבא גם בינואר, זאת אומרת גם אחרי חצי שנה, לפרסם את מספר המתגייסים, כדי שגם הציבור בישראל, כל הציבור – הציבור הכללי, הציבור החרדי – ידעו מה קרה בחצי שנה שעברה ויוכלו להיערך לחצי השנה הבאה.

איילת שקד: כי יש קונסנזוס, והקונסנזוס הזה היה גם בין חברי הוועדה: המטרה שלנו היא שהציבור החרדי יעמוד ביעדים.

איילת שקד: אף אחד מחברי הוועדה לא רצה ולא רוצה להגיע למצב שלא יעמדו ביעדים.

איילת שקד: לכן, חבר כנסת שטרן, באחת מהצעותיו היצירתיות, אחת מני הצעותיו היצירתיות, הציע שכל בחור מתחת לגיל 20 שמתגייס לשירות קרבי מעל 1,000 – אני אסביר: כיום יש כ-800 לוחמים חרדים, שזה די הרבה, וההצעה שחבר הכנסת שטרן העלה וכולנו קיבלנו היא שמעל 1,000 לוחמים חרדים – כל בחור שיתגייס ייחשב כאחד וחצי ביעדים.

איילת שקד: זה גם כדי לעזור לציבור החרדי לעמוד ביעדים וגם לתמרץ גיוס קרבי ובגיל צעיר.

איילת שקד: דרך אגב, עוד הסתייגות יצירתית של חבר הכנסת שטרן שהתקבלה זו ההסתייגות ששירות אזרחי-לאומי ייחשב גם בחוץ-לארץ.

איילת שקד: יש כ-100 תקנים של הסברה יהודית בתפוצות שייחשבו ביעדים של השירות האזרחי.

איילת שקד: עוד דבר שהוספנו עכשיו בהצעת החוק הזאת זה שארגוני ההצלה – גם מגן-דוד-אדום וגם ארגוני הצלה שכבר קיימים במגזר החרדי – וכאן צריך לציין שהמגזר החרדי מוביל בעניין הזה במדינת ישראל.

איילת שקד: ארגוני ההצלה של המגזר החרדי הם חוד החנית, אם זה זק"א, אם זה "איחוד הצלה", אם זה "איחוד הצלה גוש-דן" – כל הארגונים האלה ייחשבו כמובן לחלק מהיעדים של השירות האזרחי-לאומי החברתי, וגם יש 200 תקנים בשירות האזרחי-ביטחוני.

איילת שקד: עכשיו צריך להסביר.

איילת שקד: יש שני מסלולים לשירות האזרחי: מסלול אחד של שירות אזרחי-חברתי, שהוא חשוב מאוד; מסלול אחד של שירות אזרחי-ביטחוני, שהוא חשוב מאוד.

איילת שקד: השירות האזרחי-ביטחוני גם הוא מאוד משמעותי, והוועדה החליטה שהממשלה צריכה להציג עד 2019 מתווה שיסיט את כובד המשקל לשירות האזרחי-הביטחוני; אם זה יקרה, השירות האזרחי-הביטחוני יימשך גם אחרי שנת 2020.

איילת שקד: כי צריך לדעת שחלק מהסעיפים של הצעת החוק הממשלתית היו סוג של הוראת שעה עד 2020, ואחרי 2020 הציבור החרדי היה אמור להתגייס מגיל 18 והשירות האזרחי היה אמור להיפסק.

איילת שקד: בוועדה היה רוב מוחלט וברור להשארתו של השירות האזרחי לנצח, מה שנקרא, וזה בתנאי שהשירות האזרחי-ביטחוני יהווה תחליף ראוי לשירות הצבאי.

איילת שקד: ולכן, הממשלה – ואני קוראת כאן באמת לשרי הממשלה ולראש הממשלה להיות אחראיים, ולמזכיר הממשלה, ולדעת שעד שנת 2019 הממשלה צריכה להציג מתווה של שירות אזרחי-ביטחוני שיהווה תחליף ראוי לשירות הצבאי, וזה מה שיאפשר בעצם את המשכו של השירות האזרחי.

איילת שקד: אני חושבת שכשהחוק הזה יגיע לפתחו של בית-המשפט העליון, של בג"ץ – ואני מתארת לעצמי שזה יקרה כבר מחר – אני חושבת שכששופטי בג"ץ יקראו את הפרוטוקולים של ישיבות הוועדה – ואני לא חושבת שהייתה עוד הצעת חוק שדנו בה מעל 50 ישיבות ודנו בה במשך שבעה חודשים בצורה כל כך יסודית – כשהם יקראו את הפרוטוקולים הם ישתכנעו שנעשתה כאן עבודה מאוד רצינית ומשמעותית.

איילת שקד: וגם אם החוק לא שוויוני, וגם אם החוק פוגע בערך השוויון, זה לתכלית ראויה.

איילת שקד: ולכן, אני כיושבת-ראש הוועדה מאמינה שהחוק הזה יעמוד בבג"ץ מכיוון – ואני חוזרת – מכיוון שהוא נעשה לתכלית ראויה.

איילת שקד: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת שקד.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הממשלה יסכם את הדיון שר החינוך חבר הכנסת שי פירון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: מייד לאחר מכן נעבור להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, אנחנו כבר גולשים מבחינת לוחות הזמנים.

יולי יואל אדלשטיין: בתכנון המקורי, בשעה 11:00 אנחנו אמורים לפתוח ישיבה מן המניין ושאילתות דחופות ושאר הדברים השוטפים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

שי פירון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בפתח הדברים אני מבקש, בשם הכנסת כולה, להשתתף באבלה של משפחת לוי, משפחתו של שופט בית-המשפט העליון אדמונד לוי.

שי פירון: אני חושב שהשופט לוי ביטא באישיותו את מהות נס שיבת ציון, את אותם ערכים עמוקים ביותר, את אותם ערכים עמוקים שאנחנו תמיד מדברים עליהם: על היכולת להגיע מאלפיים שנות גלות ממקומות שונים ובסופו של דבר ליצור בית-משפט שמבטא מכלול של קולות ומכלול של עמדות.

שי פירון: אני מבקש להשתתף בצערה של המשפחה.

שי פירון: את הנאום הזה אני מבקש לשאת לא רק כחבר כנסת מסיעת יש עתיד ולא רק כשר החינוך של מדינת ישראל אלא כרב, כמי שכיהן כראש ישיבה למעלה מ-17 שנה וכרב קהילה למעלה מ-20 שנה.

שי פירון: אני חושב שהדברים שאומר עכשיו באים דווקא מהמקום הזה, משום שאני מבקש לתבוע את עלבונה של ההלכה היהודית, של הרוח היהודית המסורתית.

שי פירון: השיח הציבורי שהובילו חברי לציבור החרדי מעמיד את ערך לימוד התורה אל מול הערך שבשירות הצבאי או האזרחי למען הכלל כאילו אין הם יכולים לדור בכפיפה אחת; כאילו הגיוס לצה"ל פוגע בעוצמה, בהיקף, במרכזיות ובחשיבות של לימוד התורה; כאילו העזרה לקשיש, לילד עם צרכים מיוחדים או במסגרת תחנת מד"א המקומית אינה חלק מאורחות חייו של ירא השם החפץ בקידוש שם שמים ברבים.

שי פירון: בשנת תש"ח, 1948, עם כינונה של מדינת ישראל, פרסם הרב שלמה יוסף זווין, זכר צדיק לברכה, אחד מחשובי הרבנים בדורו, חוברת ששמה "לשאלת הגיוס של בני הישיבות".

שי פירון: וכך כתב הרב: "ילמדונו רבותינו, זו מנין לכם?

שי פירון: מנין לכם שבני תורה ותלמידי חכמים פטורים מלהשתתף במלחמת מצווה של עזרת ישראל מיד הצר הצורר אותם והעומד עליהם לכלותם – – – זו מנין לכם, לפרסם בצורה של הלכה פסוקה ו'דעת תורה' שבני הישיבות אין להם לא להירשם ולא להיפקד ולא להתייצב ולא כלום?

שי פירון: וכי לא כך שנינו שבהצלת נפש – לא נפשות, אלא אפילו נפש אחת – – – 'אין עושין דברים הללו אלא על-ידי גדולי ישראל'".

שי פירון: לצערי, השיח הציבורי החרדי פוגע בתורה ובלומדיה.

שי פירון: השירות הצבאי והשירות הלאומי הם חובה מוסרית ולאומית, אבל לא פחות מכך הם חובה הלכתית.

שי פירון: ההשתמטות ממנה מפלה בין דם לדם, מנוגדת לדין, ואין בה אלא לפגוע בחובת הערבות ההדדית והאחריות המשותפת של כולנו.

שי פירון: הבה נבהיר: החוק החדש שחברתי חברת הכנסת איילת שקד הציגה לפניכם מכריז ששירות צבאי או אזרחי הוא חובה וגם זכות לאומית החלה על כל אזרח בישראל.

שי פירון: החוק החדש מבקש לבטל הסדרים גורפים, פטורים סיטונאיים, ומחזיר אותנו להנחות היסוד של חברה בריאה המחויבת להגן על עצמה מפני אויביה, אך גם מבקשת להגן על עצמה מעצמה.

שי פירון: עקרונית וערכית כולם משרתים.

שי פירון: חברים, אין כאן מלחמת דת.

שי פירון: לראשונה ייכתב בספר החוקים של מדינת ישראל, לאחר החלטת ממשלה והשלמת הליך החקיקה בכנסת ישראל, שמתמידים בלימוד התורה פטורים משירות צבאי.

שי פירון: יש מתמידים ההוגים בתורה יומם ולילה.

שי פירון: הביטוי תורתו-אומנותו שמור במסורת היהודית ליחידי סגולה; צר לי, צר לי על הזילות של השימוש במושג הקדוש הזה.

שי פירון: כך נקרא התנא רבי שמעון בר יוחאי, שהיה ידוע כמי שביקש לפרוש מדרך ארץ ולחיות חיים של קדושה המנותקים מחיי החול.

שי פירון: לכן התלמוד לא ראה בדרכו של בר יוחאי דרך המומלצת לכלל הציבור, וכך הוא אומר: הרבה עשו כרבי שמעון בר יוחאי ולא עלתה בידם.

שי פירון: לדעת חכמים ז"ל, על רוב בני-האדם לקבוע עתים ללימוד התורה ולתפילה, אך בה-בעת לדאוג לפרנסה, לרווחת בני משפחתם, להתגייס לשירות המולדת, להגן על הגבולות או על אלה הזקוקים לעזרה – בלי לפגוע כמלוא נימה בזהותך הדתית.

שי פירון: האתוס החרדי מבקש לצייר מצג שווא שלפיו התורה והחיים מנותקים זה מזה.

שי פירון: האומנם סבור הציבור החרדי שבשעת מלחמה, עת עומדים עלינו לכלותנו, עלינו לשבת בבתי-מדרשות?

שי פירון: מדוע לא נהג כך דוד המלך?

שי פירון: האם פרקי התנ"ך לא רוויים בתיאורי מלחמה בהנהגתם של יהושע, של אבנר שר הצבא ועוד?

שי פירון: מדוע הדגישה המשנה במסכת אבות: "בן עשרים לרדוף"?

שי פירון: זאת ועוד, מעולם מעולם לא פרחו ישיבות ובתי-מדרשות כפי שקרה מאז קמה מדינת ישראל; המדינה, כן, זו שיש מכם הנהנים להשמיץ, היא האחראית המרכזית לשיקום עולם הישיבות אחרי השואה הנוראית.

שי פירון: כשר החינוך אני יודע מהו היקף תקציב הישיבות.

שי פירון: מדובר בתקציב גדול, גדול מאוד, ולצדו שורה ארוכה של הטבות מגוונות.

שי פירון: לכל אלה תרומה אדירה לגידול העצום במספר לומדי התורה בישראל.

שי פירון: למען הסר ספק, כשלעצמי אני רואה ברכה גדולה בצמיחת עולם התורה בישראל.

שי פירון: אבל, אחי החרדים, היכן הכרת הטוב?

שי פירון: היכן הכרת הטוב?

שי פירון: האם את חוקי המדינה הזאת יש לכנות בשם "גזירות שמד"?

שי פירון: לא באנו להילחם, אבל באנו לשנות.

שי פירון: כולנו נפסיד אם לא ננהל את הוויכוח החשוב בצורה מושכלת.

שי פירון: אל לנו להתחמק ממנו, אבל עלינו לנהל אותו ללא עלבונות והשמצות, מתוך הקשבה עמוקה.

שי פירון: גיוסם של החרדים לצבא או לשירות לאומי-אזרחי הוא בשורה גדולה, משום שהוא מחדש את הברית המשותפת של כולנו לכינונה של מדינת ישראל.

שי פירון: כשהחרדים יתגייסו לצה"ל, מדינת ישראל תהיה יהודית יותר; כשהחרדים יתערו במקומות העבודה, יונמכו המחיצות, תהיה למידה הדדית, ונתוודע לעולם של חסד ונתינה, לעולם של צדקה ותמיכה.

שי פירון: מי שהביאו לחברה הישראלית מוסדות מפוארים כמו "יד שרה", "עזר מציון" ו"זיכרון מנחם" מוזמנים לנהל דיאלוג גם בתחומים אחרים הנוגעים לליבת הקיום המשותפת שלנו.

שי פירון: בחוק הזה, חברים יקרים, אין דחיקה לפינה; בחוק הזה אין דחייה; יש בו הזמנה לחידוש היחד המשותף של כולנו.

שי פירון: השירות הצבאי והשירות האזרחי הם סמל, אחד הסמלים של היחד, של הלאומיות, של הציונות.

שי פירון: בהשתמטות ובהתחמקות יש משום זריקת גט כריתות לציבוריות הישראלית.

שי פירון: צעירים רבים מדי מזהים, לצערי, יהדות אדוקה עם השתמטות מחובות ציבוריות משמעותיות, וכך הולכות ומתעצמות תופעות של ניכור וריחוק ממסורת ושורשים.

שי פירון: מונחת כאן הזמנה לשיח מעמיק על תורה ועבודה, על צבא וישיבה, על מדינה ואמונה.

שי פירון: חברים, אסור לנו להתבלבל.

שי פירון: לא השירות הצבאי עומד במוקד השיח.

שי פירון: זעקות השבר לא באות על רקע גיוסם של בחורי ישיבה, אלא בעיקר על רקע העובדה שמעתה לא יהיה אפשר להסתיר את הוויכוח האמיתי.

שי פירון: הוויכוח האמיתי הוא על מהותה של המדינה, על ערכה, על תפקידה, על הנשיאה בעול קיומה.

שי פירון: מעתה לא יהיה אפשר להשתמש במעטה של חובת לימוד התורה שמחייב פטור גורף ובריחה משותפות ומנשיאה בנטל של המדינה שלנו.

שי פירון: כאמור, המתמידים ילמדו, גדולי התורה ימשיכו להגות בה יומם וליל, יחדשו חידושי תורה, יכתבו דרשות ויקהילו קהילות.

שי פירון: אבל הישיבה לא תוכל להמשיך ולשמש מסווה לכלל הציבור החרדי.

שי פירון: עכשיו לעין כול מתברר שהוויכוח הוא אחר: מהי מדינת ישראל בשביל כולנו?

שי פירון: האם רואים אנו בה, במדינה, ערך, בשורה, תקווה?

שי פירון: האם יש בה התחלה של מימוש חזון נביאים?

שי פירון: האם תקווה בת שנות אלפיים מגיעה לפתחנו ועתה מוטלת עלינו האחריות לממשה, לקדם אותה?

שי פירון: לא סתם לכל אורך ההיסטוריה של הכנסת ביקשו ח"כים חרדים שלא לשבת מסביב לשולחן הממשלה.

שי פירון: הם סירבו להכיר במדינה כמימושו של חזון לאומי.

שי פירון: מבחינתם, המדינה היא ועד הבית שלנו ותו לא; אין לה ייעוד ואין בה תקווה.

שי פירון: וזהו שורש הוויכוח.

שי פירון: בבית-המדרש שבו למדתי הבהירו שהחידוש הגדול של היהדות הוא יצירה של חיים ציבוריים שלמים, מקיפים; בבית-המדרש שבו למדתי הבהירו שגדלות בתורה ושירות בצבא הם מצווה; בבית-המדרש שבו אני למדתי הבהירו שהערבות והאחריות למימוש חלום המדינה היהודית הדמוקרטית עומדות בבסיס השיח של כולנו.

שי פירון: בכל שבת, לפני תפילת מוסף, אני נרגש כשבבית-הכנסת שלי נושאים תפילה לשלום המדינה: "אבינו שבשמים, צור ישראל וגואלו, ברך את מדינת ישראל, ראשית צמיחת גאולתנו".

שי פירון: המילים הכל-כך מדויקות הללו נכתבו על-ידי הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, הרב הראשי הראשון של מדינת ישראל וסבו של יושב-ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק בוז'י הרצוג – שבחר להיעדר ולהחמיץ הזדמנות למימוש תפילתו של סבא.

דוד רותם: כי הוא נגד – – –

שי פירון: הרב הרצוג הבין את ערכה של המדינה, כמו גם את ערכו של השירות הצבאי כערך הלכתי.

שי פירון: על אף המחירים הכבדים ששילם הרב הרצוג אל מול מנהיגות רבנית חרדית שלא קיבלה את עמדותיו, הוא לא חבר לחרדים.

שי פירון: הוא הציב מולם עמדה ערכית; הוא הציב מולם עמדה רוחנית; הוא הציב מולם עמדה הלכתית אמיצה.

שי פירון: לכן, במרכזה של התפילה הוא כתב את אחד הקטעים המרגשים: "חזק את ידי מגיני ארץ קודשנו והנחילם ישועה ועטרת ניצחון תעטרם".

קריאה: "ונתת שלום בארץ".

שי פירון: "ונתת שלום בארץ".

שי פירון: לא רציתי להגיד כדי שלא תעיר, אולי תהיה לך בעיה עם שלום, אז דילגתי על זה.

שי פירון: חברים יקרים, החוק הזה אינו שלם, בעיקר מפני שיש בו גם הזמנה, קריאה לחידוש השותפות.

שי פירון: לא ביקשנו להשית על החרדים מה שלא מושת על ילדי שלי; לא ביקשנו לשנות את המציאות באבחת חרב.

שי פירון: אנו מבינים שמדובר בשינוי תרבותי עמוק; אנו מבינים שמדובר בתהליך.

שי פירון: בשני המחנות יש החשים שלא מיצינו והיה אפשר אחרת.

שי פירון: זה אומר שהחוק מאוזן, מאפשר, מזמין את כולם לצאת לדרך חדשה.

שי פירון: אזרחים רבים שאני פונה אליהם עתה חשבו שהחוק יהיה נוקשה יותר, שהשינוי יחול ממחר בבוקר.

שי פירון: אני יודע שהכמיהה, שהקריאה לשירות שוויוני לא באה ממקום קטנוני, מרוע או מווכחנות.

שי פירון: אני יודע שההד הציבורי הרחב המתלווה לדיונים על השוויון בנטל, על הזכות לשרת את המדינה, נובע מהרצון להבהיר שהמדינה המורכבת הזאת היא של כולנו.

שי פירון: כולנו אחראים לשגשוגה אך כולנו שותפים לאתגריה.

שי פירון: אני יודע שלחלק מכם הקלה בנטל השירות היא פגיעה בקדוש וביקר.

שי פירון: השינוי בוא יבוא – במתינות, באחריות ובזהירות, אבל הוא בוא יבוא.

שי פירון: אני יודע שרבים מכם, הצעירים החרדים – אני פונה אליכם – רוצים להתפרנס כהלכה ולשרת כדין, תוך שמירה על אורחות חייכם.

שי פירון: אני יודע שקַצְתם בעוני; שגם אתם יודעים שאפשר לשלב לימוד תורה ושירות צבאי.

שי פירון: אנו מתחייבים לאפשר לכם לממש את חרדיות

שי פירון: כם ונאמנות

שי פירון: כם למדינה ללא סתירה, כי אנשים אחים אנחנו.

שי פירון: לצד הקריאה לציבור החרדי עלינו לקרוא לחברה הישראלית להושיט יד מאמצת, יד מחבקת, שצריכה לבוא לידי ביטוי בצורת השיח שלנו על החרדים, בכבוד לאורח חייהם ובמתן הזדמנות ועדיפות מתקנת לצורכי תעסוקה.

שי פירון: בשם הדורות הבאים אסור לנו לוותר, כי אם לא נעשה זאת עכשיו, יעלו הילדים שלנו על שתי ספינות נפרדות.

שי פירון: במקרה הטוב תסבולנה הספינות מהתנגשות כואבת, אבל במקרה הרע הן תיסענה לכיוונים מנוגדים ולא תיפגשנה לעולם.

שי פירון: חברים, עתה נצביע על החוק, ולאחר מכן נקווה לחידושה של ברית עמוקה, שתוביל את כולנו לשרת את המדינה שכולנו אוהבים, שהרי אם לא עכשיו, אימתי?

שי פירון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לשר החינוך, חבר הכנסת שי פירון, שסיכם את הדיון בשם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: עצה ידידותית: ענייני רוב, מיעוט ותוצאות ההצבעה ממש לא מעניינים אותי כיושב-ראש הכנסת, אבל לוחות הזמנים – כן.

יולי יואל אדלשטיין: מה שכרגע קיים זה בקשת הממשלה לקיים את ההצבעה הראשונה כהצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: אם האנשים יישארו במקומותיהם לאחר שיצביעו שמית, תרשו לי להניח ולנחש שלא יתבקשו עוד הצבעות שמיות.

יולי יואל אדלשטיין: אם אנשים יתחילו לטייל, אני כבר יכול לראות את הסצנה של אחד משרי הממשלה או יושב-ראש הקואליציה רץ לכיווני ומבקש שגם הצבעה שנייה וגם שלישית וגם רביעית יהיו שמיות.

יולי יואל אדלשטיין: אז רק מבחינת לוחות הזמנים – – –

יריב לוין: כל ההצבעות אלקטרוניות.

יולי יואל אדלשטיין: אפילו כל ההצבעות אלקטרוניות.

יולי יואל אדלשטיין: אז הנה, הנאום חוצב הלבבות שלי עזר, ואנחנו עושים את כל ההצבעות כהצבעות אלקטרוניות.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי הרב, בעלי ההסתייגויות, אלה שהגישו הסתייגויות להצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 19), התשע"ד–2014, שעליה נצביע קודם כול, לא נמצאים כאן באולם, והקואליציה, אם היו לה הסתייגויות, ביקשה להסיר את כל ההסתייגויות באמצעות יושב-ראש הקואליציה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אנחנו נצביע על הצעת החוק בקריאה שנייה, כולל לוח התיקונים, כנוסח הוועדה, אלקטרונית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד סעיפים 1–18 – 66 נגד – 1 נמנעים – אין סעיפים 1–18 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 66 בעד, מתנגד אחד, אין נמנעים, נוכח אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 19), התשע"ד–2014, אושרה בקריאה שנייה, כולל לוח התיקונים, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: זה מאפשר לנו לעבור לקריאה השלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד החוק – 63 נגד – 1 נמנעים – אין חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 19), התשע"ד–2014, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: אני רואה שפעילות אופוזיציונית במליאה קיימת.

יולי יואל אדלשטיין: הם לא נמצאים, אבל מצליחים לעבוד.

יולי יואל אדלשטיין: 65 בעד, אני מוסיף את הקולות של שר האוצר יאיר לפיד והשרה ציפי לבני, שיושבים במקומותיהם ולא מצליחים להצביע אלקטרונית, אחד מתנגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בשלוש קריאות כנדרש, כולל לוח התיקונים.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: מה קורה פה?

יולי יואל אדלשטיין: אחרי קרב קשה במליאה מול האופוזיציה אתם מרשים לעצמכם למחוא כפיים?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור להצעת החוק השנייה, שבעצם נגזרת מהצעת החוק שזה עתה קיבלה מליאת הכנסת – הצעת חוק שירות לאומי-אזרחי, התשע"ד–2014.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, אנחנו נצביע על שם החוק עד סעיף 15, כולל, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: כל ההסתייגויות או אושרו על-ידי אנשי הקואליציה או לא יוצבעו מכיוון שהאופוזיציה נעדרת.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שנייה, חוק שירות לאומי-אזרחי, שם החוק וסעיפים 1–15 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד סעיפים 1–15 – 67 נגד – 1 נמנעים – אין סעיפים 1–15 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 67, מתנגד אחד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי שם החוק וסעיפים 1–15 אושרו כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, לסעיף 16 יש הסתייגות של שר האוצר שלא הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים כרגע על ההסתייגות לסעיף 16.

יולי יואל אדלשטיין: מי שבעד ההסתייגות יצביע בעד, ומי שנגד יצביע נגד.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס 4 בעד ההסתייגות – 68 נגד – אין נמנעים – אין ההסתייגות של שר האוצר לסעיף 16 נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 68 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי ההסתייגות התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב, אנחנו מצביעים על סעיף 16, כולל ההסתייגות שהתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: בקריאה שנייה, סעיף 16 כולל ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד סעיף 16, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה – 67 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 16, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 67 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 16 התקבל, כולל ההסתייגות, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מסעיף 17 עד סעיף 37, כולל, בקריאה שנייה, ללא הסתייגות, כנוסח הוועדה, כולל לוח התיקונים.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 17–37 – 67 נגד – 1 נמנעים – אין סעיפים 17–37 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שנייה, סעיפים 17–37, כולל לוח התיקונים – 67 בעד, מתנגד אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי אישרנו את החוק בקריאה השנייה, כולל התוספת לחוק, כפי שמופיעה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לאחר שאמרנו את כל אלה וקיבלנו את ההסתייגות, מכיוון שהתקבלה הסתייגות, חובתי לשאול את חברת הכנסת איילת שקד, יושבת-ראש הוועדה: האם מבחינתך אנחנו יכולים להמשיך לקריאה השלישית?

איילת שקד: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו יכולים להמשיך לקריאה השלישית.

יולי יואל אדלשטיין: קצת הבהלתי את חברת הכנסת שקד, לא התכוונתי.

יולי יואל אדלשטיין: זאת הפרוצדורה, אין מה לעשות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על הצעת חוק שירות לאומי-אזרחי, התשע"ד–2014, בקריאה שלישית, כולל ההסתייגות שהתקבלה, כולל לוח התיקונים, כולל התוספת לחוק.

יולי יואל אדלשטיין: הקריאה השלישית החלה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 67 נגד – 1 נמנעים – אין חוק שירות לאומי-אזרחי, התשע"ד–2014, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 67, מתנגד אחד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק שירות לאומי-אזרחי, התשע"ד–2014, נתקבלה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: ואני מתכבד להזמין את השר פרי לברך בשם כל אלה שעסקו במלאכה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יעקב פרי: אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני ראש הממשלה, שרי הממשלה, חברות וחברי הכנסת, אני מבקש לברך את כנסת ישראל על אישורו של החוק הזה, חוק שעורר את כולנו לשיח חשוב, משמעותי וערכי של שוויון ושל שותפות בנטל; חוק שבפעם הראשונה הסדיר באופן כולל סוגיה שעמדה זה שנים בלב הקונפליקט בחברה הישראלית, ושאכן, מהיום צפויה לשנות את פניה בצורה דרמטית.

יעקב פרי: לכן צורמת בעיני כל כך היעדרותה של מפלגת העבודה מהצבעה זו.

יעקב פרי: הייתה זו חובתה המוסרית כלפי ציבור המשרתים.

יעקב פרי: אין לי ספק כי יום זה הוא תחילתו של שינוי היסטורי, ואני מבקש בראש ובראשונה להודות לכל מי שלקח חלק בדרך לאישורם של החוקים היום על-ידי כנסת ישראל: לשר האוצר יאיר לפיד, אשר העלה נושא חשוב זה על נס עוד טרם הבחירות, ליווה וגיבה בנחישות את התהליך עד השלמתו; לוועדת השרים לשוויון בנטל על עבודתה היסודית, האינטנסיבית, בגיבוש מתווה הגיוס החדש; לחברת הכנסת איילת שקד ולחברי ועדת שקד, ועדת הכנסת המיוחדת לשוויון בנטל, על העבודה הקשה, על השיח הנרחב והעמוק בהכנת החוק לקריאה שנייה ושלישית; לחברי חבר הכנסת עפר שלח, מיוזמי מתווה הגיוס ומהאחראים המרכזיים להגעתנו למעמד אישורו של המתווה וכניסתו לספר החוקים; ובחום רב, לעו"ד עינת פישר, לראש המטה שלי תומר כהן ולניסן זאבי, שעמלו, טרחו, ניסחו במהלך השנה האחרונה, וללא מעורבותם העמוקה לא היינו מגיעים לאישורו של חוק זה.

יעקב פרי: השינוי הטמון בחוק זה מתחיל, גבירותי ורבותי, כבר מחר בבוקר.

יעקב פרי: מחר בבוקר יוצבו יעדים כמותיים וקשיחים לשירותם של חרדים בשירות צבאי ובשירות אזרחי; ממחר בבוקר אי-עמידה ביעדים תגרור קיצוץ בתקציבי הישיבות הרלוונטיות; ממחר בבוקר יצטרפו עשרות אלפי חרדים לשוק העבודה, יצאו ממעגל העוני וייקחו חלק פעיל בכלכלתה של מדינת ישראל; ממחר בבוקר האחריות החוקית לגיוס בני הישיבות תושת גם על ראשי הישיבות.

יעקב פרי: השינוי מתחיל מחר בבוקר, והוא בהחלט צפוי לשנות את פני החברה הישראלית ללא הכר.

יעקב פרי: אבל היום אני מבקש לדבר אתכם בעיקר על אחריות.

יעקב פרי: אחריות היא, בראייתי, אחד מן הבסיסים החשובים למנהיגות ואחד מן האדנים המרכזיים לשינוי.

יעקב פרי: כשר בממשלת ישראל מוטל עלי לנהוג באחריות בכל רגע, בכל צעד ושעל ובכל החלטה, וחובה זו קיבלה משנה תוקף כאשר פניתי לעסוק באחד הנושאים הרגישים והמשמעותיים ביותר בחברה הישראלית.

יעקב פרי: חוק אינו מאמר דעה, אינו ססמה ואינו כותרת, בוודאי לא כותרת בעיתוני סוף השבוע.

יעקב פרי: חוק, ובוודאי חוק היסטורי מסוג זה, הוא כלי דרמטי לשינוי חברתי ולהשפעה על חייהם של אזרחים רבים מכל חלקי החברה הישראלית.

יעקב פרי: החוק שאושר היום בכנסת הוא תוצר של עבודה אחראית, תוצר של שיקול דעת, של כובד ראש, של עבודת עומק להבנת כלל השיקולים והיקף ההשלכות ולבניית האיזונים הנדרשים.

יעקב פרי: זהו חוק שנולד מתוך שיח אמיתי, שיח ממושך בממשלה ובכנסת, ולא מתוך ראייה חד-צדדית; חוק שנועד לתת מענה לאי-שוויון ולציבור המשרתים, אבל בעיקר – מבקש לרתום את הציבור החרדי לשינוי, ולא להביא לקרע.

יעקב פרי: זהו חוק אחראי, שקול ומאוזן, כי זוהי הדרך הראויה היחידה לעשות היסטוריה.

יעקב פרי: אך האחריות איננה מסתיימת היום ואיננה מסתיימת באישורו הסופי של החוק על-ידי הכנסת; היא רק מתחילה את דרכה.

יעקב פרי: בכוונתי לכנס כבר בימים הקרובים את ועדת השרים אשר גיבשה את המתווה החוקי, המשמשת היום כוועדת מעקב, וביחד נפעל בהתמדה ובכל כוחנו להצלחתו של החוק ולהתממשותו של השינוי על כל רבדיו, לרבות בחינת רתימתן ושילובן של אוכלוסיות נוספות לשירות לטובת הציבור והמדינה.

יעקב פרי: נפעל כוועדת מעקב להבטיח את יישומם של החוקים בתחומי הגיוס, ההתנדבות לשירות האזרחי ושילובו של הציבור החרדי בכוח העבודה.

יעקב פרי: בכך כמובן לא די.

יעקב פרי: האחריות להצלחת החוק מוטלת על כולנו – על כלל השרים וחברי הכנסת, על מנהיגי הציבור ועל אזרחי המדינה כולם.

יעקב פרי: אני קורא לכולכם – מעסיקים, מובילי דעה בציבור הדתי ובציבור החילוני, ראשי מערכת הביטחון והאחראים לשירות האזרחי, ובעיקר לכל אחת ואחד מאזרחי המדינה – להניח בצד מחלוקות ישנות, לפתוח את הלב לעידן החדש שלפתחנו ולהירתם לשינוי.

יעקב פרי: ביחד, אין לי ספק שנוכל לגרום לזה לקרות.

יעקב פרי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר יעקב פרי, שסיכם את החוקים והודה לאלה שעסקו במלאכה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב להודעה הבאה: תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אני נועל את הישיבה שקיימנו עד עתה מאתמול בשעה 13:00.