ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 123, 2014-03-04 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ב' באדר ב' תשע"ד, 4 במרס 2014.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (הוראת שעה), התשע"ד–2014, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון מס' 7) (רב ראשי אחד לישראל), התשע"ד–2014; הצעת חוק לתיקון פקודת היערות (מס' 6), התשע"ד–2014; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 20) (ועדת בדיקה לרבני ערים), התשע"ד–2014.

ירדנה מלר-הורוביץ: דוח ביקורת ייצוג נשים בתפקידים הבכירים בשירות הציבורי – מבקר המדינה.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן אני מתכבדת להודיע לכנסת, בהתאם לסעיף 9(ב) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, כי הממשלה הודיעה ליושב-ראש הכנסת על קביעתה, בהתאם לסעיף 16(ג) לחוק-יסוד: הממשלה, כי השר משה יעלון יזמן את ישיבות הממשלה וינהלן בעת היעדרו של ראש הממשלה מהארץ, מיום ל' באדר א' התשע"ד, 2 במרס 2014, עד יום ה' באדר ב' התשע"ד, 7 במרס 2014.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יום שלישי, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה לצורך הרשמה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו יכולים לפתוח, ואנחנו נפתח עם חבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, בימים אלה הממשלה סוגרת שנה, ואני רוצה באמת להתייחס לפועלה של הממשלה בשנה הזאת.

איתן כבל: ברשותך, אדוני.

איתן כבל: שנה לממשלה, ואפשר לסכם זאת בארבע מילים: יש לנו ארץ נהדרת.

איתן כבל: יש לנו ארץ נהדרת כי יש לנו ממשלה שעמדה בכל הבטחותיה: צעירים מברלין מגיעים לגור באשדוד ובאשקלון כי הם לא יכולים להישאר אדישים למחיה הכל-כך זולה כאן.

איתן כבל: צה"ל לא עומד בפרץ של רבבות החיילים החרדים שצובאים על שערי הבקו"ם ופונה לראשי הקהילה החרדית כדי שיאטו קצת את הקצב.

איתן כבל: יש לנו ארץ נהדרת כי בגליל ובנגב נרשמה עלייה של 123% בהתחלות הבנייה.

איתן כבל: יונת השלום נחתה עם עלה של זית בפיה, ובתי-המלון ברמאללה נערכים לקראת שטף הישראלים שיגיעו בקיץ לדילים של "הכול כלול".

איתן כבל: באירופה מהללים את מודל שתי המדינות שבנינו כאן ומכריזים על עצמם כעל חובבי ציון.

איתן כבל: מזכיר המדינה ג'ון קרי משבח את שר הביטחון בוגי יעלון על פועלו למען השלום, ואומר: בכל מה שקשור לשלום, האיש הזה אובססיבי במובן הטוב של המילה.

איתן כבל: בטקס שבו מוענק לראש הממשלה נתניהו פרס נובל לשלום הנשיא אובמה מכנה אותו: המנהיג הכי אמיץ שהכרתי, צ'רצ'יל של המאה ה-21.

איתן כבל: ואם זה, אדוני היושב-ראש, מה שהממשלה הספיקה בשנה אחת – תתארו לכם כמה נהדר יהיה פה כשהיא תסיים את עבודתה.

איתן כבל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שהגיע הזמן, במלאות שנה לממשלה, שתעבור מ-vers libre לחרוזים.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שבאמת יש לך שנה להתאמן.

יולי יואל אדלשטיין: במלאות שנתיים נשמע חרוזים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת ליפמן; בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

דב ליפמן: כבוד היושב-ראש, היום אנחנו מציינים את יום האישה הבין-לאומי, ואני רוצה קודם כול להצדיע לחברת הכנסת עליזה לביא על היום הנפלא ועל כל מה שהיא עושה למען הנשים במדינת ישראל.

דב ליפמן: לפעמים אנשים חושבים שלפי התורה אולי יש איזה אי-שוויון, ונשים הן סוג ב' או משהו כזה, חושבים שזה ככה מהתורה, ואני רציתי להדגיש שבתחילת ספר בראשית כתוב: "זכר ונקבה ברא אֹתם".

דב ליפמן: הרב הירש מסביר שדווקא לפי חכמינו זיכרונם לברכה הבריאה הראשונה הייתה מעורבת בין זכר ונקבה, כדי להדגיש שיש שוויון, כדי שאף אחד לא יחשוב שיש סוג א' או סוג ב' בבריאת האדם.

דב ליפמן: את זה חשוב להזכיר, וכל הזמן לדעת שלפי התורה מדברים על שוויון בין גברים ובין נשים, והלוואי שאנחנו בכנסת נמשיך הלאה להגיע למצב של שוויון מלא במדינת ישראל בין המגדרים – זכרים–נקבות וגם גברים–נשים, וגם, הלוואי, גם בכנסת.

דב ליפמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב ליפמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת שמעון אוחיון.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם אני היום אנצל את ההזדמנות, ביום הבין-לאומי שמציינת הכנסת לאישה.

מסעוד גנאים: הכבוד שלנו וההערכה לאישה, אני חושב, צריכים להיות בלחימה באלימות נגד נשים וברצח נשים.

מסעוד גנאים: אני מתכוון בכל המדינה, אבל במיוחד בחברה הערבית, כי לצערי הרב עדיין יש כאלה שחושבים שהאישה היא חפץ – הוא יכול לעשות מה שהוא רוצה, יכול להתנהג באלימות, בפשיעה, בלי שיעשה חשבון לאף אחד.

מסעוד גנאים: אני חושב שכולנו צריכים לשלב ידיים כדי למנוע ולהפחית את התופעה הזאת, בעיקר אם זה קשור למשטרה, באכיפה ובענישה, אבל בעיקר בנושא המודעות.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמעון אוחיון, ואחריו – חבר הכנסת אברהים צרצור.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי היחדה, חברי הנגדה, היום יום חגם של העובדים הסוציאליים.

שמעון אוחיון: היום הכנסת הוקירה את הארגון המסור הזה.

שמעון אוחיון: ארגון העובדים הסוציאליים עומד מול אוכלוסיות חלשות, מול המצוקה, והוא נמצא תמיד בחזית ההתמודדות עם בעיות מגוונות של אוכלוסיות מיוחדות, אוכלוסיות במצוקה ואוכלוסיות המתמודדות עם גזירות החורצות גורל.

שמעון אוחיון: הוא עושה את מלאכתו במסירות רבה, מעבר לזמן, גם אם הוא איננו כונן רשמי, תמיד מוכן ונמצא בהיכון לקריאה לעזרה, אם מדובר בנער או נערה, ילד או ילדה במצוקה, או בחולה המתמודד עם גזירות גורל.

שמעון אוחיון: ציבור העובדים הוא גם הציבור התומך, הפליאטיבי, המקצועי, המסעד והמלווה במקומות רבים, גם כאשר התחומים המקצועיים המתמחים מרימים ידיים.

שמעון אוחיון: הוא תמיד שם כדי לסייע ולתת חיזוק ועידוד מקצועי.

שמעון אוחיון: רעייתי רג'ינה היא עובדת סוציאלית אונקולוגית.

שמעון אוחיון: היא מלווה חולים סופניים.

שמעון אוחיון: היא מציגה לי את הבעיות שניצבות בפניה מול החולים והמשפחות, והיא גם מחזירה אותי לפרופורציות הנכונות בהתייחסות לשאלות של יום-יום שאנחנו מתמודדים אתן.

שמעון אוחיון: אני שמח על כך שהמאבק, לפני שנתיים, של ציבור עובדים זה זכה לחדור לתודעת הציבור, וכולם מכירים בערכם המקצועי ובתרומתם החברתית הגדולה לאין ערוך.

שמעון אוחיון: עם זאת, כולנו זוכרים שמאבקם לא זכה להצלחה הראויה באשר לתנאי העסקתם, ואנו, כחברי הכנסת, מחויבים להשלים את המלאכה להצלחת מאבקם בצורה מלאה.

שמעון אוחיון: בברכת יישר כוח לכם, ציבור העובדים הסוציאליים.

שמעון אוחיון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמעון אוחיון.

יולי יואל אדלשטיין: אכן, בהמשך ישיבת המליאה נציין גם את יום העובד הסוציאלי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת אברהים צרצור, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, היום נערך שולחן עגול שדן בסוגיה של אמצעי התקשורת העבריים ויחסם לחברי הכנסת הערבים.

אברהים צרצור: קרן אברהם ערכה מחקר לרגל הכנס הזה, שהוכיח מעל לכל ספק שיש בעיה, ויש הדרה; יש ניסיון להדיר את רגליהם של חברי הכנסת הערבים מהתקשורת הישראלית.

אברהים צרצור: הכיסוי עדיין מאוד מאוד מאוד דל, ועל כן יש צורך בעשייה אמיצה, יש להגיד, כדי להכניס את חברי הכנסת הערבים, או בכלל את האוכלוסייה הערבית, לתוך התקשורת העברית הישראלית.

אברהים צרצור: נשאלה השאלה, כבוד היושב-ראש, האם הבעיה הזאת נובעת ממניע מוסרי?

אברהים צרצור: האם התופעה הזאת היא תופעה מוסרית, או טכנית?

אברהים צרצור: ואני חייב להגיד לך, כבוד היושב-ראש, שהניתוח האקדמי של התופעה הזאת, ושל התשובה על השאלה הזאת, הוכיח גם הוא שהנושא הוא מובנה.

אברהים צרצור: יש צורך בשינוי מנטליות.

אברהים צרצור: יש צורך בשינוי מדיניות כלפי המגזר הערבי.

אברהים צרצור: יש צורך למקם את חבר הכנסת הערבי במרכז ההתעניינות התקשורתית העברית.

אברהים צרצור: יש להתייחס לחבר הכנסת הערבי כאל חלק אינטגרלי מההוויה הישראלית, מהנוף הישראלי, כדי שקולם יישמע גם בקטע של הציבוריות הישראלית היהודית.

אברהים צרצור: משפט אחרון, כבוד היושב-ראש – ואני מזכיר זאת היות שהעלינו את הנושא הזה בפני כבודו – הנושא של ערוץ הכנסת.

אברהים צרצור: אתה יודע בצורה חד-משמעית שההחלטה להוריד את הערוץ הזה הביאה לכך ש-85% מהציבור הערבי לא רואים את חברי הכנסת בכלל, ולא רואים גם את חברי הכנסת הערבים.

אברהים צרצור: אתה הבטחת – ואני מאוד מקווה שההבטחה הזאת תמומש מהר עד כמה שאפשר, כדי שהערוץ הזה ייכנס לבתים של הערבים מהר עד כמה שאפשר.

אברהים צרצור: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אכן כך יהיה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת ישראל אייכלר; בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, משפט אחד בדברי לציון יום האישה הבין-לאומי.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה להרבות שיחה בעניין האישה, אבל אני רוצה לומר שהאלימות הקשה ביותר במדינת ישראל נגד נשים היא בחוק גיוס החובה לנשים.

ישראל אייכלר: אין מדינה בעולם, מלבד צפון-קוריאה, שיש בה גיוס חובה לנשים חילוניות – כי נשים דתיות פטורות, אין פה גם שוויון בנטל.

ישראל אייכלר: אני קורא לבטל את גיוס החובה לנשים, למען כבוד האישה ולמען מעמד האישה.

ישראל אייכלר: עכשיו לנושא אחר, שלמענו ביקשתי את רשות הדיבור, בבקשה.

ישראל אייכלר: אני נמצא פה בכנסת 33 שנים מאז הייתי עורך "המחנה החרדי", ועשר שנים מאז שנכנסתי לכנסת ב-2003, בהפסקות.

ישראל אייכלר: אני לא זוכר מעולם שמישהו ערער ועירב החלטות מינהליות של הכנסת ושל יושב-ראש הכנסת בעניינים של אישורי כניסה ודברים כאלה בפומבי, והתחיל בהשמצות.

ישראל אייכלר: זה חלק מהשיח האלים, הדיקטטורי, הדורסני, של ראשי יש עתיד, שמי שלא עושה כרצונם, משמיצים אותו, והפעם הם יצאו בהשמצות נגד יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת אדלשטיין, בעניין אישורי כניסה לעוזרות.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, כבוד יושב-ראש הכנסת אינו כבודו של יושב-ראש זה או אחר, ולכן לא הייתי נדרש לעניין, אבל יש לי רגישות מיוחדת לנימות אנטישמיות שמסתתרות מאחורי מילים בעברית, ולא רק בערבית ובאוקראינית.

ישראל אייכלר: להערכתי, אדוני היושב-ראש, לפיד לא היה מעז לצאת נגד יושב-ראש כנסת בלי כיפה שגר בצפון תל-אביב ולא בהתנחלות בגלל אישורי כניסה לעוזרת, ועל כך אני מוחה, אני מקווה, בשם כל חברי הכנסת שמזדהים אתי בעניין הזה.

ישראל אייכלר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חברת הכנסת עליזה לביא – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריה – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, חברותי, חברי, חברי הכנסת, חברות הכנסת, יום חג הוא לנו, היום אנחנו מציינים בכנסת ישראל את יום האישה הבין-לאומי, כמדי שנה.

עליזה לביא: הוא אומנם חל ב-8 במרס, אבל כאן הקדמנו כדי שיתאים ויהיה נכון על-פי לוח הזמן שלנו, הלוח היהודי.

עליזה לביא: יש הרבה ויכוחים מה מקור היום הזה, האם זו הייתה המחאה של עובדות הטקסטיל שהחלה ב-8 במרס ב-1857 בניו-יורק נגד תנאי העבודה הגרועים ושכרן המשפיל, מחאה שכזכור פוזרה באלימות קשה, או אולי אירוע היסטורי אחר.

עליזה לביא: יהיה אשר יהיה, 8 במרס – ואצלנו כאן בארץ השנה 4 במרס – מוקדש בארץ וברחבי העולם לחגוג ולהתבונן בהישגים שהשגנו – והשגנו הרבה, אבל גם כדי לעצור רגע ולהתבונן אחורה ולראות גם מה לא השגנו ומי אינה שותפה לחגיגה.

עליזה לביא: רבים שואלים אותנו על מה אנחנו מוחות ולמה היו כאן הפקקים בכניסה לכנסת.

עליזה לביא: נשים רבות הגיעו היום ליום העיון, לכנס – בחרנו לעסוק בנושא של העצמה כלכלית.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, הפערים בחברה הישראלית הולכים וגדלים.

עליזה לביא: פערי השכר – 30%.

עליזה לביא: אובדן של הון אנושי נשי, של השפעה על החלטות אישיות של זוג, של משפחה – מי יוצא לעבוד, לא כי הוא יכול יותר או טוב יותר, אלא כי הוא מתוגמל יותר, ולא יעלה על הדעת שהתנאים הללו – בטח בעולם העבודה – יימשכו.

עליזה לביא: הסוגיה של עבודת נשים – אם לא נטפל בהון האנושי הנשי כנכס חברתי, כיחד הישראלי, אנחנו לא נצליח במקומות אחרים.

עליזה לביא: אני קוראת לכולנו בבית הזה לשילוב נכון וראוי, גם בחקיקה, גם בשינוי המודעות וגם בנורמות ובערכים, של נשים בחברה בישראל.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חברת הכנסת רות קלדרון.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תחילה ברצוני לברך את התלמידים מחורה.

טלב אבו עראר: אהלן וסהלן בִכם ג'מיען (ברוכים הבאים כולכם).

טלב אבו עראר: בציון יום העובד הסוציאלי, שהוא מי שמטפל באלה העניים – שיעור האבטלה בקרב המגזר הבדואי בדרום הוא הגבוה ביותר בארץ.

טלב אבו עראר: לצערי הרב, ביישובים הבדואיים אין לשכות תעסוקה, מלבד ברהט.

טלב אבו עראר: הדבר גורם לעשרות אלפי בדואים לנסוע לערים הסמוכות, כגון באר-שבע, דימונה וערד, כדי להתייצב בלשכת התעסוקה, וזה מקשה עליהם מבחינה כלכלית.

טלב אבו עראר: את הוצאות הנסיעה הם נאלצים לשלם מהסכום המינימלי שהם מקבלים מהביטוח הלאומי.

טלב אבו עראר: חשוב לציין שמספר המובטלים שמגיעים – או כאלה שקשה להם להגיע – גדול ממספר המובטלים בעיר שבה הלשכה נמצאת.

טלב אבו עראר: לכן אני מבקש שייפתחו לשכות תעסוקה ביישובים הבדואיים בנגב, או לחלופין הייתי מציע שיהיו סניפים ניידים, כמו אלה של המוסד לביטוח לאומי, שעובדים במגזר הבדואי, עד שייפתחו סניפים קבועים.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רות קלדרון, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

רות קלדרון: אדוני היושב-ראש, אתה מתבלבל במין שלי.

רות קלדרון: פעמיים.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו ועדה לשוויון מגדרי.

רות קלדרון: לכבוד יום החג.

רות קלדרון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אורחים ואורחות יקרים, ראשית אני רוצה גם אני להצדיע לחברתי חברת הכנסת עליזה לביא, שעשתה כאן יום חג, היום, לכבוד הנשים בכלל, ולעבודה היומיומית שלה בתחום הזה, לחברי שמעון סולומון, שתומך בעובדים הסוציאליים ומקדם אותם, והם באמת עובדי עבודת קודש, ולחברתי יפעת קריב, שעובדת על הורות משמעותית ועל סמכות הורית.

רות קלדרון: באמת באנו לשנות בחיי היום-יום.

רות קלדרון: אבל רציתי היום לציין את יום האישה הבין-לאומי בכנסת בבחירת אשת השנה עבורי.

רות קלדרון: שאלו אותי מי היא אשת השנה עבורי, וחשבתי כך: במשך עבודתי בשנה האחרונה הייתה לי זכות גדולה להכיר נשים רבות מתחומים שונים.

רות קלדרון: כנציגה של הגולן מטעם מפלגתי, אני שבה ומבקרת שם רבות.

רות קלדרון: באחד הסיורים נחשפתי לעבודתה המדהימה של האישה הראשונה במגזר הדרוזי שהגיעה לתפקיד מנהלת בית-ספר.

רות קלדרון: שמה נג'אח אברהים.

רות קלדרון: היא מנהלת את בית-הספר התיכון בכפר הדרוזי מסעדה.

רות קלדרון: מדובר באישה פורצת דרך, שגדלה באותו בית-הספר, כילדה, והגיעה בסופו של דבר לניהולו.

רות קלדרון: היא מקדישה את כל חייה לחינוך, בתפקידים שונים, מתוך אמונה במקצוע ואהבה אליו.

רות קלדרון: באמונתה האמיתית בצדקת דרכה החינוכית וביכולותיה האישיות היא עמדה בכל האתגרים והמכשולים שעמדו בפניה, וזה לא פשוט להגיע, כילדה דרוזית, ללימודים אקדמיים ולהנהלת בית-ספר, הן בתוך המגזר שלה והן מחוץ לו.

רות קלדרון: נג'אח היא אישה מעוררת השראה, בעלת מעוף ואהבה אמיתית לחינוך.

רות קלדרון: היא מודל חיקוי עבור נשים דרוזיות, כמו עבור כל אזרחי ישראל, וכמובן עבורי.

רות קלדרון: בזכות פועלה של נג'אח, ילדה שגדלה ומתחנכת היום בבית-הספר נחשפת לתגבור משמעותי בלימודי מדעים, ובעקבות זאת עולם שלם חדש נפתח בפניה.

רות קלדרון: יצאתי נרגשת ואופטימית מהמפגש עמה.

רות קלדרון: היא נתנה לי באופן אישי הרבה כוח ורצון לעבוד קשה, לחלום בגדול.

רות קלדרון: נג'אח היקרה, יישר כוחך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רות קלדרון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חברת הכנסת יפעת קריב.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, תודה, אני רוצה להעלות בפניכם היום, חברי חברי הכנסת, בעיה כאובה: התנהגות אכזרית של חלק מהציבור החילוני נגד אנשים עם מוגבלות.

מנחם אליעזר מוזס: מדובר בסקר שראיתי היום – ב-20% מחברה זו, תוצאות החינוך הקלוקל המגדל לחוסר חמלה.

מנחם אליעזר מוזס: במה דברים אמורים?

מנחם אליעזר מוזס: אנשים עם מוגבלות המתגוררים במעונות, בהוסטלים, הממוקמים בשכונות חילוניות, סובלים מהתנכלויות, עוינות, פגיעות פיזיות ויחס מקומם מצד דיירי אותן שכונות.

מנחם אליעזר מוזס: מעון אקי"ם בנאות-צהלה עלה לכותרות לאחר שדייריו סבלו לאחרונה מסדרת התנכלויות ומעשי אלימות.

מנחם אליעזר מוזס: תושבי נאות-צהלה עושים הכול כדי לגרש מתוכם את אותם מוגבלים.

מנחם אליעזר מוזס: כך נוהגים גם תושבי המושב אבן-ספיר.

מנחם אליעזר מוזס: לעומת זאת, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הנכם מוזמנים להציץ בנעשה בשכונות החרדיות, שבהן הוסטלים של עמותות כמו "עלי שיח", "שיח סוד", "מגן הלב" ועל"ה ממוקמים בלב ריכוזי אוכלוסייה זו, ומתקבלים בלבביות, באהבה ובחמלה.

מנחם אליעזר מוזס: תציצו לשכונת רמות בירושלים, או ליישוב רכסים בצפון – הדיירים המוגבלים מוזמנים לארוחות שבת וחג אצל שכניהם, כי הציבור החרדי מנחיל ערכים של חמלה ותמיכה, של עזרה לחלש, של ההפך מהאלימות כלפי החברה בכלל וכלפי המוגבלים בפרט.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו חונכנו על אדני מאמר חז"ל: זה קלי ואנוהו: הווי דומה לו, מה הקדוש-ברוך-הוא חנון – אף אתה היה חנון, ומה הוא רחום – אף אתה היה רחום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יפעת קריב, ואחריה – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יפעת קריב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם אני רוצה להתייחס לימים המיוחדים שהיו פה בכנסת.

יפעת קריב: ממש הרגשתי אווירת חג היום.

יפעת קריב: אז קודם כול לחברת הכנסת עליזה לביא, שציינה פה את יום האישה הבין-לאומי, וחברי חבר הכנסת שמעון סולומון, שציין את יום העובדים הסוציאליים – אלה היו ימים מאוד מרגשים.

יפעת קריב: אני רוצה להתייחס למשהו שאמרתי בכנס בנושא של נשים בעולם הכלכלי, וה"אני מאמין" הכלכלי שלי, ומתחבר, גם וגם.

יפעת קריב: כשהתחלתי את לימודי העבודה הסוציאלית שלי באוניברסיטת בר-אילן באתי לבנק וביקשתי פריסת תשלומים של שכר הלימוד, ואז באה אלי הפקידה ואמרה לי: ממך לא נראה כסף.

יפעת קריב: היום אני מבינה שזה בא מהמקום שהתייחסו אלי גם כעובדת סוציאלית וגם כאישה, ואני רוצה מעל במה זו לדבר גם על פערי השכר בין גברים לנשים, שהם מעל 30% – ואנחנו צריכים לחזק את הנשים שירוויחו יותר ושיתפרנסו בכבוד – וגם לחזק את מעמדם הכלכלי של העובדים הסוציאליים, שעושים ימים כלילות בעבודה קשה למען אוכלוסיות בסיכון ומצוקה, וחשוב לחזק אותם כלכלית.

ראובן ריבלין: עושים לילות כימים.

יפעת קריב: לילות כימים.

יפעת קריב: אתה רואה?

יפעת קריב: שעושים לילות כימים למען אוכלוסיות באמת במצוקה, ואוכלוסיות קשות, וחשוב לנו לחזק אותם.

יפעת קריב: ודבר אחרון – חבר הכנסת אייכלר אמר שזה ביזיון לנשים שמשרתות בצבא, אז – אמרתי בעבר ואני אומרת פה שוב: עשיתי שירות צבאי משמעותי, ואני מצדיעה לכל הנשים שמשרתות בצבא.

יפעת קריב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יפעת קריב.

יולי יואל אדלשטיין: לא לא לא, אני מקווה שזאת הפעם האחרונה שזה קרה, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עפו אגבאריה – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, חג שמח לכל הנשים באולם, ביציע, ובכלל לכל נשות העולם, ביום שלכן.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר על מה שקורה עכשיו באוקראינה.

עפו אגבאריה: לפני כחודשיים נחשפו סטודנטים ערבים, אזרחי מדינת ישראל שלומדים באודסה, לגל טרור של קיצונים נציונליסטים אוקראינים.

עפו אגבאריה: טיפלנו בזה במישורים שונים, והיינו צריכים להתערב כדי שהם לא יעשו פוגרום בסטודנטים האלה.

עפו אגבאריה: היום אני רואה שכנראה האנטישמיות נגד הסטודנטים הערבים לא פסחה עליהם, והגיעה גם לאנשים אחרים.

עפו אגבאריה: קארינה מרסידי מהרצלייה, בת 24, היא סטודנטית באוניברסיטה הלאומית של סימפרופול – לא ידעתי שבסימפרופול יש גם פקולטה לרפואה – ושם היא לומדת.

עפו אגבאריה: אז מה היא כותבת?

עפו אגבאריה: אני לא רוצה לקרוא מה היא כותבת.

עפו אגבאריה: היא כותבת: "היום ביקרתי בבית-הכנסת.

עפו אגבאריה: זה נורא מה שעשו שם – ב-27 בפברואר ציירו אלמונים צלבי קרס וכתבו 'מוות ליהודים' על הכניסה.

עפו אגבאריה: אנחנו, היהודים, לא קשורים למלחמה הזאת, אבל תמיד מאשימים דווקא אותנו.

עפו אגבאריה: "יש המון שקרים בתקשורת.

עפו אגבאריה: בהתחלה הטלוויזיה מראה אנשים בקרים שאומרים שטוב שהרוסים באו.

עפו אגבאריה: למחרת הם כבר מראים אנשים שלא מרוצים מזה.

עפו אגבאריה: הפאשיסטים שהגיעו לשלטון בקייב זה דבר נורא.

עפו אגבאריה: קשה להאמין מה שאומרים האנשים האלה על מלחמת העולם השנייה.

עפו אגבאריה: הם הופכים לגיבורים רוצחים שנשפטו במשפטי נירנברג.

עפו אגבאריה: לכן אני בעד שהרוסים יישארו כאן ויגנו עלינו מפני האוקראינים הלאומנים.

עפו אגבאריה: " אני פשוט לא מבין מדוע ישראל הרשמית מצניעה את העניין ולא מבקרת את הפאשיסטים ואת הנאציסטים שעכשיו השתלטו על השלטון באוקראינה.

עפו אגבאריה: תזכרו מאיפה באו דמיאניוק וכל ה"בַּנדֵרוֹבְצֶה" שלו, מה שהם עשו, וישראל הרשמית כאילו מגנה את הצד השני, שמגן על הקו הנאור במדיניות העולמית, ומאשימים אותו כאילו הוא תומך באנשים כושלים או בשלטון כושל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עפו אגבאריה: נכון שהיה שלטון כושל, אבל אני הייתי מצפה מממשלת ישראל שתחשוב על מה שהיה ומה שיהיה באוקראינה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי – סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, שכחתי שכבר הכרזתי על חבר הכנסת שי.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה לך, חברי חברי הכנסת, שני הימים המיוחדים שהכנסת מציינת היום הם אומנם לכבודה של הכנסת, אבל לא פחות הם לכבודן של שתי הקבוצות הגדולות והחשובות האלה: הנשים הן 51% מהאוכלוסייה; עובדים סוציאליים, עובדות סוציאליות, הם רק 20,000.

נחמן שי: יש איזשהו חיבור בסוף, כי הלוא רוב העובדים הסוציאליים במדינת ישראל הם נשים, והן סובלות, הייתי אומר, מחוסר שוויון כפול: גם בכך שנשים אינן מקבלות עדיין את ההזדמנות הראויה והנכונה להן, וגם מפני שמשום מה הן נדחקו לתחתית הסולם החברתי במדינת ישראל, הסולם המקצועי והסולם הכלכלי, והן מוענשות על כך שהן בחרו במקצוע כל כך חשוב וכל כך מרכזי.

נחמן שי: מה שפרסם הערב מבקר המדינה הוא שגם כשמדינת ישראל כבר מעבירה חוקים, ומפעילה את הבית הזה כדי לסייע לנשים, עדיין תקרת הזכוכית, כפי שאפשר להסתכל פה, היא בלתי שבירה, והן לא מצליחות לשבור אותה, ואני חושב שמשימה גדולה מוטלת על הבית הזה.

נחמן שי: שמעתי מהעובדות הסוציאליות ומהעובדים ששוחחתי אתם היום דברים מאוד קשים, שאפשר וצריך לתקן אותם גם אם יש להם עלות כספית, ובמעגל היותר-רחב, נשים בישראל – אנחנו לא צריכים להגיד את זה – זה טבעי, זה מובן מאליו – אבל עצם העובדה שאנחנו נדרשים לנושא, אז – כן, הבית הזה צריך לתת להן את כל התנאים כדי שהן ימצו את היכולות והכישרונות הטמונים בהן.

נחמן שי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, ואחריה – חבר הכנסת באסל גטאס.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי, אני לא חושבת שאתם יודעים, אלא אם כן ישבתם בשבוע שעבר בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ש-66 שנה אין במדינת ישראל מערך שיקום לחולים בנגב.

שולי מועלם-רפאלי: ביום שלישי שעבר, בכנסת הזאת, התחלנו מהלך שבסופו מאות אלפי תושבי הנגב לא יצטרכו לנסוע – כשהבן ייפגע בתאונת דרכים, או לאבא שלהם יהיה דימום מוחי, או הבעל שלהם יצטרך שיקום, הם לא יצטרכו יותר לנסוע לפחות שעה וחצי לתל-השומר, לבית-חולים אלי"ן בירושלים או ל"בית לוינשטיין", כי לא יכול להיות יותר מצב שהתשובה על השאלה שלי את נציג האוצר: האם למשרד האוצר יש חזון להקמת מערך שיקום כוללני בנגב?

שולי מועלם-רפאלי: תהיה מילה אחת: לא.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שאנחנו התחלנו תהליך, שמחייב את כולנו להוביל את משרד הבריאות ואת משרד האוצר בעשייה ממשית לקידום מערך שיקום כוללני בנגב.

שולי מועלם-רפאלי: התבשרתי היום על-ידי מנכ"ל משרד הבריאות שהכסף הראשוני, המעט אבל המאוד-הרבה, להקמת מחלקת שיקום ראשונית בנגב, יועבר בשבועות הקרובים כדי להקים את התחלת מערך השיקום של מדינת ישראל בנגב.

שולי מועלם-רפאלי: הזכויות של תושבי הנגב זהות לזכויות של תושבי המרכז, וכולנו צריכים לפעול לקידום הדבר החשוב ביותר הזה, כדי שמשפחות שכבר התפרקו פעם אחת לא יצטרכו להתפרק בהחלטה מי נוסע, מי נשאר, והאם הילד שלנו יכול להתעורר משבועות או חודשים של חוסר הכרה ואף אחד מאתנו לא יהיה לידו.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת ראובן ריבלין.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום בבוקר קיימה ועדת הפנים דיון על האסון שהיה בעכו, על-פי הצעות לסדר-היום של כמה חברי כנסת.

באסל גטאס: אומנם הדיון התמקד בכל המצב – או טיפל בכל המצב – של עכו העתיקה, בכל המצב של הבנייה, והבניינים שממש בסכנה, אבל אני רוצה להעלות את התוצאות של האסון.

באסל גטאס: זה אסון כמו כל אסון טבע: שתי משפחות שלמות נגדעו, חמישה קורבנות, ועוד שבע משפחות הוגלו – ממש איבדו את הכול בתוך אותו בניין של שלוש קומות שנהרס; איבדו הכול, עד כדי שאין להן תעודות זהות, אין להן תעודת קופת-חולים, אין להן כסף למחיה באופן השוטף ביותר.

באסל גטאס: הודות לוועד הווקף – הוא השכיר דירות לשש משפחות, ויש משפחה אחת שעדיין בתמיכת העירייה גרה בהוסטל.

באסל גטאס: הבעיה, שאין מי שיטפל; בסוף, כאילו המדינה לא אחראית, העירייה לא אחראית.

באסל גטאס: זה אסון כמו כל אסון טבע, ואני חושב שאנחנו צריכים לדאוג שמדינת ישראל, בעצם ממשלת ישראל, במצב הזה תיכנס – זה בסך הכול כמה עשרות משפחות, שנפגעו פגיעה ישירה מאותו אסון – ולתת מזור לאותן משפחות.

באסל גטאס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ראובן ריבלין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חברת הכנסת גילה גמליאל.

ראובן ריבלין: כבוד מכובדי יושב-ראש הכנסת, זכית, שבזמנים שאתה מכהן כיושב-ראש הכנסת 27 חברות כנסת מכהנות בכנסת ישראל.

ראובן ריבלין: אני הייתי כאן כחבר כנסת כאשר היו תשע חברות כנסת, כאשר היו 11 חברות כנסת; לא הגענו מעולם ל-20, והנה, היום 27 חברות כנסת.

ראובן ריבלין: נכון, בדורות המייסדים ובדורות שבאו אחריהם היו חברות כנסת מאוד בולטות, שלא להזכיר את שרת החוץ וראש הממשלה, זיכרונה לברכה, גולדה מאיר; שרה דורון, חייקה גרוסמן, הלוחמת בנאצים, אשר הייתה לסמל; אסתר רזיאל-נאור; שולה אלוני, זיכרונה לברכה, ותיבדל לחיים ארוכים גאולה כהן, אשר בהחלט הרשימו וחתמו את חותמן כאן, בכנסת ישראל, בכל מעשיהן; ושתי חברות כנסת מופלאות ונפלאות כפרלמנטריות, שלא היו כדוגמתן, תיבדלנה לחיים ארוכים גם הן, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי וחברת הכנסת שהייתה פה רק קדנציה אחת, אבל כל כך הטביעה חותמה עליה, עמירה דותן.

ראובן ריבלין: זאת זכות גדולה, והכנסת מוכיחה מה שהעם מוכיח – שכשה

ראובן ריבלין: עם רוצה את הטובים, הוא יודע גם לבחור מהטובות ביותר.

ראובן ריבלין: אני בטוח שלא ירחק היום שמחצית מחברי הכנסת יהיו נשים, כי הן פשוט – לא שהן לא פחות טובות מהגברים, הן פשוט מצוינות, מעולות ומועילות.

ראובן ריבלין: אני רוצה רק, בשולי דוח מבקר המדינה אשר מתריע כל כך על קיפוח הנשים, להעלות על נס את יוזמתה של חברת הכנסת עליזה לביא, אשר היום הביאה בפנינו דבר שמבקר המדינה חייב להיכנס ולחקור מה פשרו – של בלניות, אשר כולן משרתות את הציבור, כי אם הן לא ישרתו את הציבור הן יראו פגיעה באידיאולוגיה שלהן, המאפשרת לטבול, והבלניות האלה עושות במלאכה כאשר למעשה הן משתכרות משכורת רעב, אם לא למטה מזה, והדבר הזה מחייב בדיקה.

ראובן ריבלין: הכנסת תעשה את שלה, ואני מברך אותך על יוזמתך, שכן אנחנו, רק היום התברר לנו שקיימת תופעה כזאת בישראל, שאסור שתהיה, וביום זה, יום האישה הבין-לאומי, אני חושב שחשוב מאוד שאנחנו נטפל בזה.

ראובן ריבלין: אני מברך כמובן את מזכירת הכנסת הראשונה, אשר הוכיחה שמזכירת הכנסת לא פחות טובה ממזכיר הכנסת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ראובן ריבלין, על כך שהזכרת רשימה ארוכה של חברות כנסת, ועוד רבות שלא הזכרת.

יולי יואל אדלשטיין: זה מה שנפלא ברשימה שלך; חשבתי על זה שכל אחד פה באולם חשב: וואי, הוא לא הזכיר את – זאת אומרת שיש עוד עשרות רבות של חברות כנסת שלא הזכרנו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת גילה גמליאל תהיה אחרונת הדוברים בנאומים בני דקה.

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, חברי, חברותי, אני חושבת שהיום בהחלט קיבלנו את דוח מבקר המדינה שמציג תמונה פחות סימפתית מאווירת החגיגה שקיימת ביום הזה.

גילה גמליאל: יום האישה הבין-לאומי, שאנחנו נציין אותו, עדיין נמצא בסיטואציה שבה ההתנהלות במגזר הציבורי מעוררת דאגה.

גילה גמליאל: כפי שהוצג בדוח, אחת בלבד מכהנת כמנכ"לית בחברות הממשלתיות של מדינת ישראל.

גילה גמליאל: התמונה עגומה גם בכל ההנהגה הבכירה באקדמיה, וגם בכל ענף הרפואה בישראל, מה שאומר שיש לנו כאן תפקיד מרכזי לקדם את הנשים בישראל.

גילה גמליאל: ונסתכל גם על הבית הזה, בואו נודה על האמת, בסך הכול 27 נשים.

גילה גמליאל: אומנם זה המספר הגדול ביותר שהיה אי-פעם, אבל עדיין מדובר באחוז מאוד נמוך ביחס ל-120.

גילה גמליאל: וגם כאן, בשולחן הממשלה, יש רק ארבע נשים שהן שרות, מתוך 22 שרים.

גילה גמליאל: אני חושבת שזו תעודת עניות לבית שלנו – שנסת

גילה גמליאל: כל קודם כול פנימה, נפנים את זה ונשמש דוגמה ומודל לשאר הגופים במדינת ישראל.

גילה גמליאל: אני בהחלט רוצה לברך אותך, ירדנה, מזכירת הכנסת הראשונה, אין ספק שאנחנו מרגישים בכך בפעילות שלך, גם בזה שאת רוצה בשיתוף היוזמה של "כנסת ירוקה" של יושב-ראש הכנסת, שזו יוזמה ממש ממש טובה ומוצלחת, שתוביל את מדינת ישראל, בפן של הקיימות, להיות כנסת ישראל המובילה בתחום בפרלמנטים בעולם.

גילה גמליאל: אני רוצה באותה הזדמנות לברך גם את היושב-ראש על היוזמה המבורכת הזאת, לברך את כל העובדים הסוציאליים, העובדות הסוציאליות, ולאחל שבשנה הבאה נראה תמונה ורודה יותר.

גילה גמליאל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת גילה גמליאל ולכל אלה שהשתתפו בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לציון יום האישה הבין-לאומי.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו הצעות חוק, יש לנו הצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אני אפתח, ברשותכם, בכמה מילים כדי להוסיף על הנתונים שכבר שמענו במהלך הנאומים בני הדקה.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא סוד שלפני יותר מ-100 שנה, כשהתחילו לציין את יום האישה הבין-לאומי, היה מדובר יותר בשוויון הזדמנויות בעבודה במובן הכי בסיסי, כשנשים ונערות הועסקו במה שהיה מכונה sweatshops, חנויות, או בתי-מלאכה, של עבודה מאוד מאוד קשה.

יולי יואל אדלשטיין: יום האישה זוהה אז עם המעמד העובד, אפילו עם המעמד הנמוך בחברה, ונתפס כחלק מהמאבק הכללי של העובדים לשיפור זכויותיהם הסוציאליות.

יולי יואל אדלשטיין: המאבק לזכויות נשים לא התמקד בשילוב ובשוויון, אלא יותר במתן אפשרות לתנאי עבודה סבירים ובסיסיים.

יולי יואל אדלשטיין: לפני יותר מ-100 שנה במרבית מדינות העולם נשים לא היו יכולות לבחור ולהיבחר, והיו להן קשיים אדירים בדרך לרכישת השכלה, ובוודאי ובוודאי השכלה גבוהה.

יולי יואל אדלשטיין: יכולתן של נשים לצאת מהמסגרות המגדריות שהותוו להן הייתה ממש מזערית.

יולי יואל אדלשטיין: אבל המאבק, ודאי כשאנחנו מסתכלים מסביבנו, השתלם והצליח מעבר לכל דמיון; מספיק להסתכל על הנושאים שהיו היום על סדר-היום של הדיונים אצלך, חברת הכנסת ד"ר עליזה לביא – ואנחנו גם מברכים אותך על כל היוזמות, גם במהלך היום הזה וגם בכלל, וגם בוועדות השונות של הכנסת – ואנחנו רואים שהמציאות אכן השתנתה בהרבה.

יולי יואל אדלשטיין: לא רק תנאי העבודה של נשים ונערות השתפרו; האופק נפתח עבורן.

יולי יואל אדלשטיין: כיום אנחנו מציינים וחוגגים את שילובן של נשים בעמדות בכירות בתעשיית הידע, מפעלי היי-טק, תקשורת, אקדמיה, כלכלה ועשייה ציבורית ופוליטית.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אליה וקוץ בה: שמענו גם את הנתונים שמסר לנו לא מזמן מבקר המדינה, והנתונים האלה מאוד מדאיגים.

יולי יואל אדלשטיין: הם ודאי מדאיגים על רקע העובדה שמדינת ישראל היא בין המובילות בתחום החקיקה בנושאים הקשורים למעמד האישה – ולכנסת ולחברות הכנסת יש ודאי השפעה מכרעת על הליך הקידום והשילוב של נשים בכל תחומי העשייה – אך עדיין, עדיין, כפי ששמענו מהמבקר, גם אם זאת לא אפליה גלויה, בפועל אנחנו רואים שבמקומות רבים במשרות ניהוליות אין מספר פרופורציונלי של נשים, ובכל מה שקשור לפערי שכר – פערי שכר באותה משרה ממש עדיין קיימים.

יולי יואל אדלשטיין: יחד עם זה, ובהתייחס לדוברים האחרים, גם לחברנו ראובן ריבלין וגם לחברת הכנסת גמליאל, שדיברו על חברות הכנסת – 27 חברות כנסת; יותר ממה שהיה, אבל עדיין לא מספיק, ודאי שכולנו מסכימים, אבל אני רוצה למסור את הנתונים שאדוני חבר הכנסת ריבלין מכיר היטב, כי זה לא משהו שקרה בחודשים האחרונים – ביקשתי לבדוק מה קורה בקרב עובדי ועובדות הכנסת, ולהלן הנתון: בכנסת יש 564 עובדים, מהם 308 נשים ו-256 גברים.

יולי יואל אדלשטיין: בין הנשים 56 מכהנות במשרות בכירות – לא רק חברתנו ירדנה מלר-הורוביץ, אלא 55 נשים במשרות בכירות, לעומת 40 גברים הנושאים במשרות בכירות.

יולי יואל אדלשטיין: אם כבר הזכרנו פה כבדרך אגב "כנסת ירוקה", כולנו זוכרים על מה דיברנו – שלא יכול להיות שאנחנו נאה דורשים, מפקחים על אחרים, מחוקקים, ולא מקיימים.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שלפחות בתחום הזה, של האדמיניסטרציה בכנסת, אין לנו מה להסמיק, אין לנו מה להתבייש, והנתונים מדברים בעד עצמם.

יולי יואל אדלשטיין: כפי ששמעתם, בעצם יותר ממחצית השדרה הניהולית הבכירה בכנסת היא של נשים – הישג מרשים לכל הדעות.

יולי יואל אדלשטיין: ואם נוסיף לכך שעל-פי רוב הדעות הכנסת מתנהלת, אדוני, לא רע, בכל מה שקשור לאדמיניסטרציה, זאת הוכחה ברורה שאפשר גם אחרת, ומי ייתן ובאמת משרדי ממשלה וחברות ממשלתיות, וגם חברות פרטיות, ייקחו דוגמה מהנתונים המעודדים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: אין ספק שיש לנו עדיין מה לעשות, ככנסת, כחברה, כמדינת ישראל, כדי לצמצם את הפערים ולגרום לעוד יותר שוויון ממה שאנחנו רואים כרגע.

יולי יואל אדלשטיין: ועם זאת, אנחנו יכולים גם לציין בסיפוק את ההישגים המרשימים, לצד מחויבותנו להמשך המאבק, לעשייה ולשיפור מעמדן של הנשים.

יולי יואל אדלשטיין: בסיום דברי ברצוני לשלוח את ברכותי ואיחולי לכל חברות הכנסת ולכלל עובדות הכנסת, וודאי לכל הנשים במדינת ישראל ומחוץ לה, לציון היום המיוחד הזה.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/1793/19; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: ומזה נעבור למה שהכנסת יודעת לעשות ואמורה לעשות, וזה מעשה החקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי-דין של גירושין) (תיקון – הארכת התקופה המרבית למאסר כפייה), התשע"ד–2013, של חברת הכנסת מיכל רוזין וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: נא להציג את החוק.

מיכל רוזין: יש לי עשר דקות.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות גברתי, למרות – למען הסר ספק, למיטב ידיעתי יש תמיכת הממשלה בהצעת החוק.

מיכל רוזין: נכון.

מיכל רוזין: זה כי זה במקום הצעה לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, שרים, הצעת חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי-דין של גירושין) (תיקון – הארכת התקופה המרבית למאסר כפייה), מאפשרת בעצם להאריך את האפשרות לתת מאסר בכפייה – מקסימלית – להאריך את התקופה מעשר שנים, כפי שיש כיום, ל-20 שנה.

מיכל רוזין: הצעת החוק הזאת הוגשה בכנסת השמונה-עשרה על-ידי חברת הכנסת ציפי חוטובלי, ובכנסת התשע-עשרה הייתה יוזמה של סגן שר הדתות חבר הכנסת אלי בן-דהן.

מיכל רוזין: אני אגיד בהערת סוגריים, ככה בנימה אישית – הוא לא נמצא כאן:

מיכל רוזין: אני את הרב בן-דהן מכירה מאז שהייתי עוזרת פרלמנטרית באמצע שנות ה-90 ועבדתי עם חברת הכנסת נעמי חזן, שהייתה בקבוצת פמיניסטיות שהגיעו לכנסת והפעילו מחדש את הוועדה לקידום מעמד האישה, ועמדה בראש ועדת המשנה לנושא דיני אישות.

מיכל רוזין: באותה תקופה אלי בן-דהן היה מנכ"ל בתי-הדין הרבניים, וקיימנו אתו הרבה מאוד קשרים ועשייה, והוא עזר מאוד בלהקל על עגונות ומסורבות גט.

מיכל רוזין: לצערי הרב – עברו כמעט 20 שנה – לא מאוד התקדמנו בנושא הזה.

מיכל רוזין: אתי יזמו את הצעת החוק שולי מועלם-רפאלי, זבולון קלפה, מרדכי יוגב, עליזה לביא, תמר זנדברג, זהבה גלאון ומירי רגב.

מיכל רוזין: אני רוצה לומר שסרבנות גט היא אחד הכלים היעילים, לצערי, שמשמשים גברים עיקשים ונקמנים כדי לפגוע בנשותיהם.

מיכל רוזין: בשל ההלכה היהודית – אולי אני אסביר את זה לקהל שיושב פה, וגם בבית – בשל ההלכה היהודית בעצם גם דיין בבית-דין רבני אינו יכול להתיר גט לאישה, אלא אם כן הבעל מסכים; הוא שצריך לתת את הגט.

מיכל רוזין: ומכיוון שכך, נוצר מצב שבו האישה מוכפפת בו בזמן על-ידי הגבר, על-ידי הממסד הרבני, ובעצם על-ידי המדינה, שמחייבת את כולנו להינשא להתגרש דרך הממסד הרבני.

מיכל רוזין: נישואים וגירושים הם רק דוגמה אחת מהרבה מאוד דוגמאות לדרכים שבהן הממסד – המדינה – פוגע בנשים ומפעיל כלפיהן אלימות.

מיכל רוזין: אולי זה יישמע לכם מוזר, אבל כן, הצעות חוק ותקנות וכללים של מדינה כופים על האזרחים בכלל, והרבה פעמים על נשים, חוקים ותקנות שבעצם נוהגים באלימות כלפיהם.

מיכל רוזין: כאשר הנשים ממוקמות באופן קבוע בעמדת נחיתות ביחס לגברים בחברה, לא מתקיימת פה חברה שוויונית, חברה הוגנת, והמדינה עצמה מהווה חלק מאותם חסמים שעומדים בפני נשים וחלק מאותם מכשולים גדולים בדרך להתקדמות הנשים בחברה, מה שאנחנו קוראים לו "תקרת הזכוכית".

מיכל רוזין: עד שנגיע לתקרת הזכוכית, אתם יודעים, יש הרבה מאוד דרך.

מיכל רוזין: אני רוצה גם לומר, בהזדמנות זו, שאנחנו, כנשים שנמצאות פה בכנסת, משמיעות את הקול של נשים, ואני שמחה על כך, ואנחנו פועלות יחד להשמיע את הקול הזה.

מיכל רוזין: חשוב לומר שיש פה הרבה נשים – קולות בחברה, קולות של נשים בחברה – שאנחנו לא שומעים כאן, מעל דוכן הכנסת.

מיכל רוזין: חשוב לומר את זה.

מיכל רוזין: חשוב לומר שלא רק נכון שיהיו כאן יותר נשים, בכנסת – אמר את זה חבר הכנסת רובי ריבלין, שיש לנו אולי שיא, אך לא מספיק, כמו שאמרה חברת הכנסת גמליאל; צריך שיהיו כאן יותר נשים – אבל צריך גם שיהיה יותר מגוון של נשים, מכל שכבות האוכלוסייה.

מיכל רוזין: אנחנו נוהגות גם לדבר בשמן, ומשתדלות לדבר עליהן ובשמן, אבל בסופו של דבר הקול שלהן הוא קול ייחודי, ואני מקווה שגם הן תגענה לכאן יותר ותייצגנה את עצמן.

מיכל רוזין: אז כשאנחנו מדברים באמת על נשים בישראל, אנחנו מדברים על מגוון חסמים ומכשולים שקיימים בפניהן.

מיכל רוזין: התחלתי ואמרתי: הנושא של דת ומדינה, הנושא של נישואים וגירושים, שבחוק הישראלי בעצם מוקנים אך ורק לבתי-הדין הרבניים, יש מירוץ סמכויות, אני לא אכנס לכל הנושא הזה, אבל זה לא המקום היחיד שבו נשים סובלות מחסמים וממכשולים, וכשאנחנו מסתכלים על מעמד האישה, הוא כולל את כל הדברים; כפי שהוא כולל את המעמד האישי שלהן בבואן להתחתן ולהתגרש, כך הוא כולל כמובן גם את מעמדן הכלכלי.

מיכל רוזין: והנושא הזה, באמת, של מעמדן הכלכלי של נשים, הוא נושא קשה ביותר.

מיכל רוזין: היום חברת הכנסת עליזה לביא הקדישה לו את היום כולו, וכמו שאני אומרת, צריך לדבר על נשים וכיצד הן מרוויחות רק 60%, ואף פחות מכך, משכר גברים; וצריך לדבר על איך נשים אינן חלק שווה בשוק העבודה, ונשים הן אומנם כמעט – באחוזים דומים; אני חושבת שיש הבדל של 3% בין נשים וגברים בשוק העבודה, והם משתלבים בשוק העבודה – אבל עדיין נשים הן אלה שעובדות בחצאי משרות, ובחלקיות משרות, ורבע משרה ושמינית משרה, והשכר שלהן אינו שכר הולם.

מיכל רוזין: לפי כל המחקרים, גם בשנת 2014 אנחנו רואים שנשים הן אלה שנושאות בעול הכבד של הטיפול במשק הבית ובילדים, ויתרה מכך, נשים מבוגרות גם נושאות בנטל של טיפול בהורים מתבגרים ובבני משפחה מתבגרים.

מיכל רוזין: זה עדיין, עדיין, חלקן של הנשים במדינת ישראל.

מיכל רוזין: נשים רבות בישראל נטולות זכויות כלכליות.

מיכל רוזין: פעמים רבות, כאשר לאישה יש חשבון בנק עם בן-זוגה, יכול הגבר לבוא, להוציא, למשוך את כל הסכום, ולא משנה גובה הסכום, והבנק לרגע לא יעצור וישאל: רגע, אשתך אישרה?

מיכל רוזין: אשתך חתמה?

מיכל רוזין: זה כאילו מובן מאליו.

מיכל רוזין: הוא יכול להוציא משכנתה בלי חתימת אשתו.

מיכל רוזין: לעומת זאת, כשתבוא אישה לבנק, היא תישאל אם בעלה יודע ואם הוא הסכים לכך.

מיכל רוזין: ולכן, כשאנחנו מדברים על כך שלא רק שנשים מופלות בשוק העבודה, אלא שהן סובלות מאלימות כלכלית, אנחנו מדברות גם על ממסדים כאלה, ממסדים של בנקים ושל המדינה.

מיכל רוזין: וכאשר אנחנו מדברים על מחקר שנעשה על-ידי הביטוח הלאומי, רק בנובמבר האחרון, שבוחן את מעמדן החברתי והכלכלי של נשים בישראל על פני 14 שנים – מדווח על פער של 17% בשכר לשעה, לעומת גברים בתפקיד דומה ובכישורים שווים.

מיכל רוזין: שיעור הנשים העניות גבוה ב-2% לעומת גברים.

מיכל רוזין: אנחנו חיות יותר, ולכן אנחנו גם חולות יותר ועניות יותר.

מיכל רוזין: המרכז לקידום נשים בזירה הציבורית במכון ון-ליר, מרכז "שוות", בהנהגתן של פרופסור נעמי חזן ופרופסור חנה הרצוג, בחן את האי-שוויון המגדרי בישראל לפי שמונה פרמטרים, וגילה כי בשנים האחרונות חלה עלייה של 3% באי-שוויון בין גברים לנשים.

מיכל רוזין: ואלה הן רק דוגמאות באמת ספורות, מעטות, מתוך המון המון.

מיכל רוזין: אני רוצה להזכיר שמשרד האוצר שוב חוזר – כן, סגן השר, אני שמה לב שאתה מקשיב לי – שוב חוזר על כוונתו לגזור גזירה שתפגע במיוחד בנשים בישראל, ואני מדברת על העלאת גיל הפרישה.

מיכל רוזין: הגזירה הזאת תוביל לעלייה חדה במספר העניים והעניות בישראל, ובמיוחד עניות.

מיכל רוזין: למה?

מיכל רוזין: כי קרוב למחצית מאוכלוסיית הנשים נפלטת משוק העבודה הרבה לפני גיל הפרישה, והן פורשות יותר מוקדם מגברים, ולכן כל מה שיעשו זה פשוט לדחות להן את קבלת קצבת הזיקנה.

מיכל רוזין: נשים, שגם ככה מופלות לרעה בשוק העבודה, מעצם היותן נשים, נאלצות לחפש עבודה חדשה, ולעתים רחוקות מוצאות, וממגוון סיבות: בעיקר אפליה גילאית; היעדר הכשרה תעסוקתית, שאנחנו כמדינה לא משקיעים בכך תקציב הולם; אין מדיניות תומכת מערכתית שמציעה פתרונות כגון קצבאות מעודכנות, מדיניות תעסוקתית, מאבק באפליה הגילאית, הכשרות מקצועיות, ועד שלא תהיה מדיניות כזאת אנחנו נדרוש שלא להעלות את גיל הפרישה.

מיכל רוזין: ומה במגזר הציבורי?

מיכל רוזין: הרי אמרה פה גם חברת הכנסת גמליאל, בצדק: צריך להסתכל פנימה, אלינו.

מיכל רוזין: וכשאנחנו מדברים על המגזר הציבורי, מתפרסם היום דוח מבקר המדינה על אפליה מגדרית קשה בשירות הציבורי.

מיכל רוזין: רק לסבר את האוזן: מנכ"לים בחברות ממשלתיות יש 68.

מיכל רוזין: כמה מנכ"ליות?

מיכל רוזין: מי יודע?

מיכל רוזין: חידון – אפס.

מיכל רוזין: אפס.

מיכל רוזין: ואני מצטטת את המבקר: "ממצאי הדוח מלמדים כי הלכה למעשה השירות הציבורי בישראל והעומדים בראשו, שרובם ככולם גברים, נכשלו ביישום עקרון השוויון המהותי בין המינים, ובמבחן התוצאה, שהוא החשוב, יש אפליה מגדרית בשירות הציבורי".

מיכל רוזין: אז אומנם היום יום חג, ואנחנו חוגגים, לכאורה, את יום האישה, אבל המצב לא מעודד לחגיגות, והמצב לצערי הוא בכי רע לנשים בישראל.

מיכל רוזין: הצעת החוק שנצביע עליה היום, אני מקווה, תקל על נשים שנמצאות בכלא.

מיכל רוזין: הן עצמן בכלא מכיוון שהן שבויות בידי בעליהן, והן מוצאות את עצמן בבדידות לכל החיים – לא יכולות להינשא, לא יכולות להקים משפחה ולהביא ילדים לעולם.

מיכל רוזין: אותן נשים, בשבילן הצעת החוק הזאת, כדי שבאמת נוכל להתיר אותן.

מיכל רוזין: ואנחנו נמשיך ונפעל למען נישואים וגירושים אזרחיים.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: יום האישה – שמח?

מיכל רוזין: תודה.

מירי רגב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: את תשובת הממשלה אנחנו נשמע מפי השר אורי אורבך, בשם שרת המשפטים, השוהה בשליחות בחו"ל.

עפו אגבאריה: יש הרבה אזרחיות ותיקות – – –

יולי יואל אדלשטיין: בין היתר.

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אכן, יש יותר אזרחיות ותיקות מאזרחים ותיקים, משתי סיבות פשוטות: אחת, תוחלת החיים הארוכה יותר, בממוצע; וכמובן היציאה לפנסיה היא בגיל מוקדם יותר, בגיל 62, ולא בגיל 67.

אורי אורבך: הסוגיה של העלאת גיל הפרישה לנשים היא בכל זאת יותר מורכבת ממה שציינת, גברתי, משום – – –

מיכל רוזין: – – – יש כנס עוד שבועיים – – –

אורי אורבך: העבודה – אני כולי דרוך כבר לקראת הכנס.

אורי אורבך: אני ישן עם נעליים כדי שאם זה יוקדם אני אגיע ראשון.

עיסאווי פריג': – – – בכוונת האוצר להגדיל לך – להרחיב את הנשים והגברים.

מיכל רוזין: לא, לצמצם – – –

עיסאווי פריג': למה?

אורי אורבך: לא, העלאת גיל – – –

מיכל רוזין: – – –

עיסאווי פריג': – – –

אורי אורבך: היתרון המסוים שיש בהעלאת גיל הפרישה לנשים הוא היכולת של נשים עובדות לצבור יותר זכויות פנסיוניות, מכיוון שהן מקופחות, בגלל שוק העבודה, ביכולת שלהן לצבור רצף זכויות פנסיוניות.

אורי אורבך: אני חושב שחלק מהדיון צריך להיות אם לקשור בכלל בין קצבאות לבין פנסיה.

אורי אורבך: ייתכן שזה לא חייב להיות באותו יום, באותו תאריך ובאותו גיל.

אורי אורבך: עוד הערה שאני רוצה – לפני שאני ניגש לחוק: 27 ח"כיות.

אורי אורבך: זה לא מספיק, אבל זה יותר ממה שנראה במבט ראשון, בהתחשב בכך שיש פה מפלגות שבעיקרון – וזאת בעיה נפרדת – אישה לא יכולה להיות נציגת ציבור, כך שזה – אלו 27 נשים מתוך 102 נציגים.

אורי אורבך: יש 18 חברי כנסת חרדים, ששם אישה לא יכולה להיות – – –

מיכל רוזין: זה עדיין בערך 25% – – –

אורי אורבך: בסדר, 25%, ואנחנו בתהליך.

אורי אורבך: את רואה שבמפלגות שבעבר לא הייתה להן נציגות נשית במשך שנים, היום יש נציגות.

אורי אורבך: המצב הנורמלי יהיה שלא נצטרך את יום האישה.

אורי אורבך: כמו שחודש אב זה לא החודש של האבות, אני חושב שהמצב הנורמלי הוא שלא נזדקק לציין את יום האישה, אלא כל יום יהיה יום של כל אזרח ואזרחית, ולשם בהחלט צריך לשאוף.

אורי אורבך: אבל בהחלט, בינתיים, עד שנגיע לימות המשיח או לימות המשיחה, אנחנו רוצים לרכז תשומת לב בנושא של שוויון האישה, ובאמת, דוח מבקר המדינה מצביע על כך שהדרך עוד ארוכה היא ורבה, רבה.

אורי אורבך: לגבי הצעת חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי-דין של גירושין) – שילוב מעניין של המציעה ממרצ; את רואה שלפעמים טוב שיש קשר בין דת ומדינה?

אורי אורבך: אז יפה שאת מצטרפת למאמץ לחזק את הקשר הזה.

מיכל רוזין: זה שאתה אומר משיחה, אני כבר – – –

אורי אורבך: ימות המשיח הגיעו.

מיכל רוזין: – – –

קריאה: – – –

מיכל רוזין: ימות – – –

עפו אגבאריה: זה נכון אם זה ממך.

אורי אורבך: חכי, כשאני אגיע לאתונו של משיח בכלל אני חושב שזה יהיה השיא.

אורי אורבך: חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי-דין של גירושין), התשנ"ה–1995, מאפשר לבתי-הדין הרבניים להטיל על בעל או אישה המסרבים לקיים פסק-דין לגירושין צווי הגבלה המגלמים סנקציות חברתיות וכלכליות שונות, במטרה לדחוק בהם לקיים את פסק-הדין ולתת או לקבל את הגט המיוחל.

אורי אורבך: בין השאר, יש לבתי-הדין הרבניים סמכות להטיל על סרבן גט עונש מאסר של עשר שנים.

אורי אורבך: הצעת החוק מבקשת להאריך את תקופת המאסר האפשרית ל-20 שנה.

אורי אורבך: לפי דברי ההסבר, מטרת הצעה זו היא לסייע לבתי-הדין הרבניים ליישם את חוק קיום פסקי-דין ולצמצם את מקרי סרבנות הגט.

אורי אורבך: תופעת סרבנות הגט היא תופעה קשה וחמורה, ואין ספק שיש לפעול נגדה בכל האמצעים האפשריים.

אורי אורבך: משכך, הממשלה סבורה כי יש להאריך את תקופת המאסר, ותומכת בהצעת החוק, ואני מקווה שגם לאחר שהצעת החוק הזאת תעבור לא יהיה בה צורך, כיוון שאנשים ייתנו את הגט המיוחל יותר מהר, ולא יהיה צורך לא ב-20 שנה ולא בעשר שנים, אלא עצם האיום הזה כבר יעשה את שלו.

אורי אורבך: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לשר אורי אורבך.

גילה גמליאל: אנחנו עוברות ועוברים להצבעה.

גילה גמליאל: ההצבעה היא להעביר – לדון בהצעת החוק בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: מי בעד ומי נגד?

גילה גמליאל: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 16 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי-דין של גירושין) (תיקון – הארכת התקופה המרבית למאסר כפייה), התשע"ד–2013, לדיון מוקדם בוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

מיקי לוי: הוועדה למעמד האישה.

עליזה לביא: לוועדה לקידום מעמד האישה.

גילה גמליאל: 16 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה, ומכיוון שיש כאן בקשה שזה יעבור לוועדה לקידום מעמד האישה, זה יעבור לוועדת הכנסת להחלטה.

גילה גמליאל: ציון יום האישה הבין-לאומי

גילה גמליאל: אנחנו עוברות ועוברים לנושא הבא, הצעות לסדר-היום לציון יום האישה הבין-לאומי, מס' 1189, 2810, 2824, 2865, 2866, 2875, 2887 ו-2891.

גילה גמליאל: ראשית, אני רוצה לברך את שר הפנים גדעון סער, שנמצא אתנו כאן היום – ומצאת את הזמן גם להשיב בשם הממשלה בנושא החשוב הזה, כמי שכיהן כיושב-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, ואף חוקקת חוקים נפלאים, אז אתה תעלה להשיב בסוף הדברים.

גילה גמליאל: ראשונת הדוברים – יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, חברת הכנסת עליזה לביא.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך חמש דקות.

גילה גמליאל: בבקשה.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

עליזה לביא: אני שמחה שאת עכשיו, ככה, מנהלת את הדיון.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני נרגשת, שמחה לראות את ההתייחסות וההכרה הרחבה ביום המיוחד הזה, שאנחנו מציינים כאן, בכנסת ישראל, יום האישה הבין-לאומי; כאן בכנסת, בחברה הישראלית ובעולם כולו.

עליזה לביא: גם ראש הממשלה בנימין נתניהו בירך אותנו היום כאן, בפתח הכנס, ובאמת כולנו התרגשנו מההכרה של בכירי הממשל, וראש הממשלה, שמבין את הסוגיה ואת המצוקה והתחייב לתקן אותה.

עליזה לביא: מאז שקיבלתי לידי את הזכות ואת השליחות לעמוד בראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי – כן, שינינו את שם הוועדה, אדוני שר הפנים, זה היה בערך לפני חודש, דווקא מתוך כוונה, באמת, שיעמוד בהלימה עם הסוגיות שעולות ומגיעות לשולחנה של הוועדה, ועוד צריכות להגיע.

עליזה לביא: יום האישה הבין-לאומי השנה הוא עבורי גם יום של סיכומים, לבטים וחשבון נפש אישי: מה השגנו, איפה נתקענו ובמה חשוב להמשיך לפעול, אבל גם להיאבק, בשנה הקרובה.

עליזה לביא: כן, גם ביום הזה, שבו מתפרסמים נתונים של מבקר המדינה שמצביעים שוב, מטיחים בפנינו את המציאות הקשה בחברה הישראלית, על הפערים, על המצוקה, ועל כך שבהמון מושגים אנחנו דורכים במקום – אגב, גם למרות העובדה שיש חקיקה.

עליזה לביא: בשני העשורים האחרונים שבהם הוועדה פועלת הגענו להישגים מרחיקי לכת; לדעתי המהפכה הגדולה ביותר הושגה בתחום היחס לנפגעות תקיפה מינית, אבל גם בתחומים אחרים אנו מאירות צדדים בחברה בישראל שלא זכו לפנס בוהק ומסנוור שיאיר את חלקי החברה האפלים.

עליזה לביא: הזווית המגדרית, שאמונה על ייצוג של יותר מ-50% מהאוכלוסייה, מקבלת היום מקום יותר בולט בשיח, ולאט-לאט מתקבלות החלטות, ומבינים שאי-אפשר, אבל אי-אפשר, לבחון את המציאות ללא חבישת משקפיים מגדריים.

עליזה לביא: אבל עם זה חשוב לדבר כאן, בכנסת שלנו, על הנתונים, הנתונים שמביישים אותנו, מביישים אותנו ומראים עד כמה התהליך עוד ארוך.

עליזה לביא: נשים מופלות – בכל חתך שבו נתבונן נשים מופלות, ועד שנגיע לשוויון מגדרי הדרך מאוד מאוד ארוכה.

עליזה לביא: נתבונן במדד העוני: שיעורי העוני בקרב נשים גדולים בהרבה כאשר משווים אותן לגברים.

עליזה לביא: לאחר תשלומי העברה ומסים אומנם הפערים מצטמצמים, ותחולת העוני בקרב נשים גדולה ב-1.5% בממוצע מזו שבקרב הגברים, אבל ההשפעה של ההעברה של התשלומים והמסים – הם מצמצמים את העוני, אבל לא מספיק, וזה לא מספיק, והצמצום לא פותר לנו בעיות רבות.

עליזה לביא: אצל בני 18–30 שיעור הנשים העניות גדול משיעור הגברים; בגילי העבודה העיקריים, בין גיל 30 לגיל 60, לאחר תשלומי ההעברה ומסים, הפער אומנם מצטמצם, אבל בקבוצת הגיל שמעל 60 הפער בתחולת העוני גדל, ונשים – כן, נשים מבוגרות עניות יותר בישראל.

עליזה לביא: אם נתבונן במדד התעסוקה: שיעורי ההשתתפות של נשים בכוח העבודה קטנים משיעורי ההשתתפות של גברים שנים רבות, ועומדים על כ-7%; הפערים מתבטאים בשעות העבודה של נשים לעומת אלו של גברים.

עליזה לביא: למשל בשנת 2012 שיעור הנשים המועסקות במשרה מלאה מכלל הנשים המועסקות היה 66.4%, לעומת – כן – לעומת 86.3% בקרב הגברים.

עליזה לביא: דיברתי והזכרתי קודם, וחברותי הזכירו, את פערי השכר.

עליזה לביא: לא ארחיב, אבל על הבמה הזאת, וגם בעזרת חקיקה שאנחנו מנסות להוביל, ונעביר גם בהמשך, בקריאה שנייה ושלישית, אני מקווה, תיקון חשוב לחוק שכר שווה לעובד ולעובדת גם בהיבט הזה, אבל, חברות וחברים, לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה על ההכנסות של שכירים בשנת 2012, 51.4% מהשכירים הם גברים ו-48.6% נשים; מספר שנות הלימוד הממוצע של גבר שכיר הוא 13.8, ושל אישה שכירה 14.2, ולמרות זאת ההכנסה הממוצעת ברוטו לחודש של גבר שכיר הייתה 10,953 ש"ח, אבל של אישה, חברי חברי הכנסת וחברותי חברות הכנסת, היא 7,244 שקלים, כלומר אישה שכירה הרוויחה 66.

עליזה לביא: 13% בממוצע משכרו של גבר שכיר.

עליזה לביא: הפערים גדולים אף יותר בין נשים יהודיות לנשים ערביות: הכנסתה של שכירה באוכלוסייה היהודית הייתה 7,509, ואילו של שכירה באוכלוסייה הערבית – 4,956; כן, פער של 34%.

עליזה לביא: גם בממד הפנסיוני: מבני 20 ומעלה ל-64% מהאוכלוסייה יש הסדר פנסיה – 60% מהנשים לעומת 69% מהגברים.

עליזה לביא: גם בקרב הבלתי-מועסקים שיעור הנשים שיש להן הסדר פנסיה קטן משיעור הגברים, כן, 23% לעומת 36%.

עליזה לביא: יש הבדלים ניכרים בפנסיות.

עליזה לביא: הפנסיות – אחד המקומות הכואבים כאן בחברה הישראלית – גם בעקבות הדפוסים שהאימהות והסבתות שלנו הורגלו אליהם, או שלא התאפשר להן לעבוד או כי לא הייתה להן ברירה והן נאלצו להישאר בבית.

עליזה לביא: מהסקר החברתי של הלמ"ס לשנת 2012 – הפערים מתבטאים בשיעור הנשים שמקבלות פנסיה גבוהה לעומת שיעור הגברים שמקבלים פנסיה כזאת.

עליזה לביא: המצב שלנו רחוק מלהיות טוב.

עליזה לביא: העבודה שמוטלת לפתחנו היא מאוד מאוד מאוד גדולה.

עליזה לביא: בוועדה לקידום מעמד האישה הנהגתי נוהג שבכל ישיבה אנחנו פותחים בדמות של אישה, וכל ישיבת ועדה נפתחת בדמות של אישה, ובאמת אנחנו בעוד כמה ימים נקרא את סיפור המגילה, את מגילת אסתר.

עליזה לביא: אגב, זאת המגילה היחידה שקרויה על שם אישה, והמסורת מספרת שהמגילה הזאת נכתבה בידי אסתר עצמה: "ותכתֹב אסתר המלכה בת-אביחיל, ומרדכי היהודי את כל תֹקף", וחז"ל מספרים לנו שאסתר המלכה ביקשה מחכמי אותו דור שיקבעו את פורים לדורות, ואף נאבקה בהם עד שהסכימו לכך.

עליזה לביא: כן, היא נאבקה בהם שיכניסו אותה, שיספרו את הסיפור שלה, וגם שיקראו בשמה את המגילה.

עליזה לביא: יש לנו כאן דוגמה מרתקת שבה דמות מרכזית של סיפור משמשת לפי המסורת גם בתפקיד של מי שדואגת לכתיבת הסיפור, לשינוי, להנצחה, להטמעה בזיכרון.

עליזה לביא: אסתר המלכה עוברת שינוי: ממלכת יופי היא הופכת להיות מנהיגה, ומעבר לכך שהיא הופכת להיות מנהיגה היא גם משנה את ההיסטוריה וקובעת את ההיסטוריה, ומספרת את הסיפור.

עליזה לביא: הכוחות קיימים, המציאות העכשווית צריכה ללמוד גם מההיסטוריה.

עליזה לביא: הדמויות קיימות, האפשרויות קיימות, המעשים קיימים.

עליזה לביא: אז כן, חברי וחברותי חברי הכנסת, יש לנו דרך ארוכה, ועבודה רבה לפנינו, אבל ההצלחה שלנו תושג רק אם כולנו, גברים ונשים, נשים וגברים, נבין כולנו ונפנים שהקידום של נשים מקדם את החברה כולה, שהאפשרויות הנפתחות לפני נשים מקדמות גם את הגברים שלצדן, שהפוטנציאל הטמון בכוח הנשי הוא המנוף הטוב ביותר להישגים של הכלל, של חברה, ושגם אילו כל זה לא היה נכון, עדיין זכותן של הנשים להיות שוות היא זכות יסוד המגיעה להן בדין.

עליזה לביא: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

עליזה לביא: תודה לכם.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא, יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

גילה גמליאל: הדוברת הבאה – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך חמש דקות.

גילה גמליאל: אני רוצה בהזדמנות הזאת, ביום האישה הבין-לאומי, לברך את מנהלות הסיעות בבית הזה, שעושות עבודת קודש כל השנה, לבטא את תודתנו העמוקה על עבודתכן.

גילה גמליאל: יום אישה בין-לאומי נפלא שיהיה לכן.

שולי מועלם-רפאלי: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברותי וחברי, כל האנשים במליאה, נשים ואנשים כאחד, בימים ראשון ושני ציינו, חגגנו, את ראש חודש אדר.

שולי מועלם-רפאלי: ראש חודש, שבתפיסה היהודית מציין תחילה של כל חודש, במשך כל שנות דור, מוגדר כחגן של נשים, ואנחנו נמצאות עכשיו, ונמצאים, בתקופה שסיימנו את ספר שמות ואנחנו הולכים לקראת פסח.

שולי מועלם-רפאלי: הזמן הזה, אמרו עליו חז"ל – בזכות נשים צדקניות נגאלו, ובזכותן עתידים להיגאל.

שולי מועלם-רפאלי: אז התפקיד של נשים בעולם בכלל ובהיסטוריה היהודית הוא ידוע.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה, ברשותך, גברתי, וברשותכם, חברי, להאיר בזרקור כמה קבוצות מוחלשות בחברה הישראלית.

שולי מועלם-רפאלי: גברתי היושבת-ראש, דיברת על המספר שיוצר פה אווירה חגיגית, 27 חברות כנסת, ועוד יש לנו לאן להתקדם, אבל יש קבוצות נוספות בחברה הישראלית, שאנחנו פחות ופחות שומעים אותן.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לדבר על כך שקידומן של נשים, כולן, ובטח ובטח נשים מוחלשות בחברה הישראלית, הוא מטרה של החברה הישראלית כולה.

שולי מועלם-רפאלי: אני מדברת על נשים שהן עולות חדשות.

שולי מועלם-רפאלי: עולות חדשות מוצאות את עצמן, במספרים הרבה יותר גדולים מישראליות ותיקות, מועסקות כעובדות קבלן.

שולי מועלם-רפאלי: הן מנוצלות בשכר, הן מנוצלות בתנאי עבודה, הן נאלצות להסכים לדברים שאנחנו, שזכינו להיוולד בארץ ולהיות מהוותיקים בארץ הזאת, בכלל לא מכירים בהתמודדות היומיומית שלנו.

שולי מועלם-רפאלי: אני מודעת לכך שפערי השכר בחברה הישראלית עדיין, לצערי – בין עובד לעובדת, על אותה משרה, על אותן שעות – יכולים להגיע – בין 15% ל-30%, אבל עולות חדשות, כקבוצה מוחלשת מובחנת, הן קבוצה שמוצאת את עצמה תקועה במקום של עובדות קבלן במספרים הרבה יותר גדולים.

שולי מועלם-רפאלי: יושב-ראש המפלגה שלי, שר הכלכלה, הגדיר כאחת המשימות שלו את קידום התעסוקה של נשים ערביות.

שולי מועלם-רפאלי: תעסוקה של נשים ערביות היא התפתחות של החברה כולה.

שולי מועלם-רפאלי: המטרה של זה היא לתת ביטוי וקול לנשים האלה, גם בתוך החברה הערבית, וביתר שאת בחברה הישראלית כולה.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא יעד – כוח כלכלי של נשים ערביות ושל נשים בכלל הוא לא יעד, הוא אמצעי להשגת שוויון, הוא אמצעי להעצמה של נשים, שבעצם מביא לזה ש – בכל המחקרים הוכח שנשים מחזירות פנימה את כל הכוח שניתן להן: הן משקיעות בחינוך, הן משקיעות בהתקדמות של המשפחה כולה, ומי שכמונו חשובים לו ערכים של משפחה, וחשוב לו קיומן של משפחות, צריך להשקיע ביתר שאת גם בנשים.

שולי מועלם-רפאלי: לחזק נשים ככוח כלכלי, חברי וחברותי, זה לחזק את כולנו.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להאיר נורה חזקה על מה שאני עוברת כחברה בתת-ועדה של סחר בנשים וזנות.

שולי מועלם-רפאלי: חברי וחברותי, אני לא יודעת אם אתם יודעים, במדינת ישראל יש חצר אחורית קשה ביותר, קשה ביותר, של זנות נשים, גברים וקטינים, של סחר בנשים, שבאופן מופלא – באופן מופלא, בשילוב כוחות רבים, של כל הממשלה, שהתוותה את זה כבר בממשלה הקודמת ובקודמת לזאת כמשימה לאומית, את הפסקת הסחר בנשים – ובאופן מופלא, כשאנחנו מתגייסים לעניין, כשכל הגופים שנוגעים בזה מתגייסים, אנחנו מצליחים להביא לירידה דרסטית.

שולי מועלם-רפאלי: רק שתדעו שבדירוג של האמריקנים עלינו מהמקום האחרון למקומות הראשונים במניעת סחר בנשים.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהתפקיד הבא שלנו זה להתגייס כולנו למשימה של מלחמה בלתי פוסקת ובלתי מתפשרת למניעת זנות.

שולי מועלם-רפאלי: זנות היא לא משהו שנוגע רק במי שזה שייך לו.

שולי מועלם-רפאלי: זה נוגע בפנים של החברה הישראלית, זה נוגע במחויבות שלנו זה לזה כחברה שהערבות ההדדית היא בבסיסה, זה נוגע בעיקר בדמות של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

שולי מועלם-רפאלי: כדי שנוכל להילחם בזנות של נשים, גברים וילדים, אנחנו צריכים לאגם את המשאבים; להביא את כל משרדי הממשלה; את משרד הרווחה, את משרד האוצר, את משרד הבריאות, את גופי האכיפה במשרד לביטחון פנים, ובעיקר-בעיקר להביא את מערכת החינוך, שתראה בנשים את החלק האמיתי, ששווה בכול לגברים בחברה הישראלית.

שולי מועלם-רפאלי: אי-אפשר יותר לאפשר פה זנות וקיום של זנות במדינת ישראל, ולהגיד: ידינו לא היו במעל הזה.

שולי מועלם-רפאלי: יש הרבה מאוד חלקים בחברה הישראלית שאפשר לגייס אותם, חברי וחברותי, למלחמה בלתי מתפשרת, להביא להפחתה בזנות עד להפסקה שלה.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו יכולים לעשות את זה בדרך של חקיקה, אנחנו כמובן חייבים לעשות את זה בדרך של חינוך, אבל לשים לנו כמטרה: כמו שהצלחנו להפסיק כמעט לחלוטין את הסחר בנשים במדינת ישראל, עלינו להתגייס ולהביא להפסקה של התופעה הקשה הזאת, של זנות, במדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לסיים במילים טובות.

שולי מועלם-רפאלי: אני מרגישה שיש לנו זכות, כחברי וחברות הכנסת, שיושב פה שר הפנים, שהיה בעבר היושב-ראש של הוועדה לקידום מעמד האישה.

שולי מועלם-רפאלי: הזכות הזאת, של כולנו, להגיד: קידום נשים הוא לא רק עניין של נשים.

שולי מועלם-רפאלי: קידום נשים הוא עניין של נשים וגברים כאחד, לטובת החברה הישראלית כולה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת מועלם.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מירי רגב, יו"ר ועדת הפנים, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יחיאל חיליק בר: זה יום האישה, אנחנו נותנים קדימות לנשים.

יחיאל חיליק בר: מצטער, עפו, עד שלא ישתנה הסטטוס שלך – – –

עפו אגבאריה: אני מסכים – – –

מירי רגב: אני ממילא נשארת לחקיקה, אז אין בעיה, אבל תודה בכל מקרה, עפו.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חמש דקות.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, תודה רבה לך, שר הרווחה ידידי, שר הפנים, שהיה אף יושב-ראש ועדת מעמד האישה – באיזו כנסת זה היה, גדעון?

גדעון סער: השבע-עשרה.

מירי רגב: בכנסת השבע-עשרה.

מירי רגב: נראה לי שהתאהבת בתפקיד, ולכן שמחת לבוא לפה, להגיב על הסוגיה הזאת.

מירי רגב: חברי הכנסת, עליזה איננה כאן, ידידתי יושבת-ראש ועדת מעמד האישה, אבל אני רוצה להודות לה ולברך אותה על היום החשוב הזה שהיא ארגנה, ואני גם יודעת שהוא היה מאוד מוצלח.

מירי רגב: חשבתי, ככה, במה להתחיל לדבר, אף-על-פי שמראש אמרתי לעליזה שאני הולכת לדבר על סוגיית השכר ופערי השכר בין נשים לגברים באותם תפקידים.

מירי רגב: זה נושא שאני חושבת שאם נלך גם לכנסות שעברו, וגם יולי היה, רובי עוד היה היושב-ראש – כל שנה אני מדברת על אותו נושא, כדי לראות אולי בכל זאת משהו התקדם.

מירי רגב: אז תכף נראה מה התקדם בשנים האלה בנושא שכר נשים וגברים באותם תפקידים.

מירי רגב: אבל לא יכולתי שלא לפתוח את הדיון באיזשהו סרט מדהים שראיתי במקרה בטלוויזיה בשבת.

מירי רגב: אני לא יודעת אם מישהו צפה בסרט הזה – – –

אילן גילאון: "המתנחל", "המתנחל".

מירי רגב: לא.

מירי רגב: "המתנחל" לא, דווקא לא.

אילן גילאון: למה?

מירי רגב: לא.

מירי רגב: זה נקרא "מים ואהבה".

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, זה יום מיוחד, בואו נייחד אותו.

מירי רגב: "מים ואהבה".

מירי רגב: סרט – התחלתי לשמוע את השפה הערבית, ואמרתי: מה זה הסרט הזה שרק נשים מדברות כאן מסביב לבאר מים?

מירי רגב: אמרתי – זה ריתק אותי, הדמויות של הנשים, העוצמה של הנשים ריתקה אותי.

מירי רגב: ישבתי וראיתי את הסרט עד הסוף – זה "מים ואהבה".

מירי רגב: זה סרט פשוט, שמדבר על כך שנשים החליטו שנמאס להן לשאוב מים מהבאר כשהגברים יושבים, משחקים להם שש-בש ושותים את העראק שלהם, והן עולות עם הדליים, והן מטפסות הרים, נפצעות, הגב שלהן נשבר, והן צריכות להביא את המים עד לבית.

מירי רגב: והן החליטו לעשות את הדבר הפשוט ביותר, אבל כנראה המוצלח ביותר – אני לא יודעת אם להמליץ לנשים לעשות את זה או לא – לעשות שביתת אהבה.

מירי רגב: ומרגע שהן עשו שביתת אהבה – ידידתי עליזה, בירכתי אותך קודם, כשלא היית, על היום המוצלח הזה שאת מובילה – – –

עליזה לביא: תודה רבה.

מירי רגב: הנשים בסרט החליטו לעשות שביתת אהבה, והן אמרו – – –

עליזה לביא: את יודעת שבמצרים – – –

ראובן ריבלין: ליזיסטרטה, הנשים היווניות – – –

מירי רגב: אבל אני לא ראיתי את זה אז, אני ראיתי את הסרט האחרון.

ראובן ריבלין: זה קלאסיקה.

עליזה לביא: בתקופה שהרמב"ם היה במצרים נשים יהודיות עושות שביתה – – –

מירי רגב: נו, הבנת?

מירי רגב: אז יכול להיות שאנחנו צריכות לאמץ את זה, כדי שאותם גברים מקבלי החלטות יבינו שלנשים יש עדיין כוח בחברה, ובוודאי היום.

מירי רגב: דרך אגב, זה סרט מקסים, נוגע ללב, מרגש, עוצמתי, כדאי לראות כיצד קבוצת נשים הצליחה להוביל שינוי אמיתי במרוקו כולה, מאיזשהו כפר נידח באחד ההרים במרוקו.

מירי רגב: מזה התחלתי, כי אמרתי שאפשר, בסופו של דבר, לעשות שינויים, זה רק לוקח זמן.

מירי רגב: זה לוקח זמן, ולצערי זה לוקח יותר מדי זמן בחלק מהדברים.

מירי רגב: החלטתי לדבר על שכר נשים וגברים באותם תפקידים, והפערים, כדי להראות לכם שחמש שנים לא הספיקו לממשלה להביא לכך שבמגזר הציבורי יהיה צמצום פערי שכר בין נשים לגברים באותם תפקידים; אם זה הכנסות של מורות – אם זה מורים מול מורות, אם זה מנהלי חשבונות, אם זה בבנקאות ופיננסים, אם זה במקצועות הטיפול בילדים, הסיעודיים, פקידות, ואפילו ניקיון, אם זה בהנדסה ואדריכלות, בקיצור, רק תחליטו איזה נושא ואיזה ענף, שימו אישה וגבר, באותו תפקיד, עם אותן יכולות, עם אותן הכשרות, והאישה מקבלת כמעט פחות 3,000 שקל מהגבר בחודש.

מירי רגב: זה המון כסף.

מירי רגב: זה פער נוראי, וזה פער שאסור שיהיה, כי זה מראה שהחברה שלנו היא עדיין חברה לא שוויונית.

מירי רגב: היא עדיין לא רואה בנשים ובכוח הנשי – כי הנשים שותפות גם למעגל העבודה וגם למעגל מקבלי ההחלטות – אלא מקצוע משני, של נשים כאלה שכנראה הספיק להן מהבישולים בבית אז הן יוצאות לעבוד, או יוצאות לעבוד כדי שיהיה להן כסף כיס לקניות שלהן.

מירי רגב: אז לא, נשים יוצאות לעבוד כי הן רוצות לבטא את עצמן, כי הן רוצות להביא את היכולות שלהן לא יותר אבל גם לא פחות מגברים, כי הן רוצות להשפיע וכי הן יכולות להשפיע.

מירי רגב: ושכר זה מדד שבא ואומר לבן-אדם מה הוא שווה.

מירי רגב: ואם גבר ואישה באותו תפקיד, וגבר מקבל יותר, זה אומר שהאישה שווה פחות, והמסר של אישה שווה פחות היום הוא מסר רע, הוא מסר מבייש, הוא מסר שלא יכול לתת לנו לשבת בשקט, בוודאי לא כאן, בכנסת ישראל, שמבינה את המשמעות שנשים וגברים הם שווים.

מירי רגב: ולכן אני שמחה ששר הפנים כאן, כאחד שגם הוביל בוועדת שרים לחקיקה הרבה מאוד נושאים, ואני בטוחה שהוא ייקח את הנושא הזה.

מירי רגב: ואם הצעת החוק הזאת באמת תעבור היום או במהלך השבוע הקרוב בכנסת, אני בטוחה שאתה תדע לעשות את מה שצריך גם מול האוצר, סגן שר האוצר מיקי, כדי לבוא ולהגיד: לא מספיק לדבר על שוויון, צריך לעשות שוויון.

יחיאל חיליק בר: תודה.

מירי רגב: לא מספיק לבוא ולהגיד: אני מעריך את האישה כאישה עובדת; כדי להראות לה את זה צריך לשלם לה כמו לאחת שאתה מעריך אותה.

מירי רגב: וזאת לא רק החובה שלנו, זו גם הזכות שלנו, להעביר את המסר הזה לילדים – ולילדות שלנו, שידעו שהן לא פחות שוות מהגברים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

מירי רגב: ולכן, הגיע הזמן לשנות את המציאות העגומה הזאת, בחקיקה ובפיקוח.

מירי רגב: אחת הנואמות שאלה קודם: האם זה יום שמח?

מירי רגב: זה יום שמח, כי כל יום הוא יום שמח, ואוי לנו אם הוא לא יהיה שמח, כי כל יום אנחנו צריכים להגיד תודה לאל על מה שיש לנו.

מירי רגב: לגבי יום האישה הבין-לאומי, שמציין קידום נשים, הוא לא כל כך שמח.

מירי רגב: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת רגב.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עפו אגבאריה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת חנין זועבי, ואחריה – אם תהיה פה, חברת הכנסת סתיו שפיר.

יחיאל חיליק בר: אחרון הדוברים לפני תגובת השר – חבר הכנסת אברהים צרצור.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: עד חמש דקות לרשותך.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יום האישה הבין-לאומי, אנחנו מציינים אותו היום, אבל יש להזכיר שהיום הזה התחיל בהפגנה של נשים ב-1857 בניו-יורק, כאשר נשים רצו לעבוד וביקשו להיות שוות ערך בחברה, ונתקלו במטר של אש חיה, שהרגה כ-50 מהן.

עפו אגבאריה: וזה היה בארצות-הברית של אמריקה.

עפו אגבאריה: האירוניה היא ש-1 במאי, שהוא יום מאבק פועלים, גם כן התחיל בשיקגו, גם כן במאבק של עובדים למען זכותם לעבודה הוגנת, וגם שם נהרגו אנשים.

עפו אגבאריה: וזה היה במרס, אבל רק 50 שנה אחרי זה, בקופנהגן, בוועידת נשים, אימצו את 8 במרס כיום הזדהות בין-לאומי עם מעמד האישה, בזכותה של לוחמת, רוזה לוקסמבורג, וחברותיה, שעשו את המעשה הזה, ומאז האנושות חוגגת את יום או מעמד האישה הבין-לאומי.

עפו אגבאריה: לצערי הרב, במדינת ישראל לא חגגו את החג הזה המון שנים.

עפו אגבאריה: את 1 במאי בהתחלה חגגו, אחר כך הפסיקו.

עפו אגבאריה: את יום האישה הבין-לאומי, 8 במרס, גם לא, וזה התחיל רק אחרי קריסת ברית-המועצות, משום מה, שמדינת ישראל עשתה את זה יחד, מובן פוליטי לזה.

עפו אגבאריה: אבל יש גם עוד חג שבמדינת ישראל לא ציינו, שזה יום הניצחון על הפאשיזם והנאציזם, 9 במאי.

עפו אגבאריה: את 9 במאי לא ציינו ממשלות ישראל אף פעם, ואת כל החגים האלה ציינו המפלגה הקומוניסטית וחד"ש, שאני אחד מחבריה, עוד לפני קום המדינה.

עפו אגבאריה: בזה אנחנו מתגאים.

עפו אגבאריה: המסורת הזאת נמשכה, והעירייה היחידה שהיום נותנת יום לנשים זאת עיריית נצרת, בזכותו של חברנו ראש עיריית נצרת, שבשנת 1977 נהיה ראש עיר, חבר הכנסת לשעבר המנוח תופיק זיאד, זיכרונו לברכה, שהוא הנציח את היום הזה, ונתן לעובדות עיריית נצרת יום חופשה כיום חג שלהן.

עפו אגבאריה: אני מקווה שזה יימשך, ושזה גם יהיה פתגם, או דוגמה, לשאר העיריות במדינת ישראל, והמועצות המקומיות, לתת אפשרות לנשים, כדי שירגישו שבאמת זה יום שלהן.

עפו אגבאריה: אם אנחנו מדברים על מעמד האישה, אדוני היושב-ראש, במדינת ישראל יש כל הפערים שדיברו עליהם, שדיברו עליהם חברות הכנסת לפני, את זה אנחנו יודעים, אבל אנחנו יודעים גם על אפליה נוספת, של סוג מסוים, או אוכלוסייה מסוימת, של נשים – נשים ערביות, שהן מופלות מעצם העובדה שהן נשים, מה שדיברו עליו כולן, ומעצם העובדה שהן ערביות.

עפו אגבאריה: ואנחנו יודעים מה הפער בין הפריפריה למרכז, ומי גר בפריפריה, שזה האוכלוסייה הערבית, שהיא אוכלוסייה חלשה, אוכלוסייה ענייה, ואם האוכלוסייה היא ענייה, אז בהכרח הנשים הן הצד היותר-חלש באוכלוסייה הזאת.

עפו אגבאריה: לכן, כשאנחנו מדברים גם על שוויון הזכויות במגזר הערבי, אנחנו מתכוונים לזה, לשוויון הזכויות של הנשים במגזר הערבי.

עפו אגבאריה: וחלק הארי בעניין הזה נופל על הממשלה, כי רבות מאוד הנשים הערביות שרוצות לעבוד, אבל לצערי הרב אין להן איפה לעבוד.

עפו אגבאריה: מבחינת בתי-הספר אנחנו יודעים שהרוב, אולי, יותר מ-50% מהתלמידים שמסיימים כיתה י"ב הם בנות.

עפו אגבאריה: באוניברסיטאות הרוב, מעל 50%, הם בנות, בין הסטודנטים הערבים.

עפו אגבאריה: אבל כאשר אנחנו מדברים על מקומות עבודה, אז אין לנשים האלה איפה לעבוד.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום בבקשה.

עפו אגבאריה: נשארות עם התעודה בבית.

עפו אגבאריה: לכן, כאשר למדינה תהיה מחשבה באמת להשוות את זכויות האוכלוסייה שלה – שכל האוכלוסייה תהיה שוות זכויות, יש מקום ראשון לטפל בעניין האוכלוסייה הערבית, ובמיוחד הנשים הערביות, שאין להן מקצועות שהן יכולות לעבוד בהם חוץ ממורות ואחיות.

עפו אגבאריה: רק לסבר את האוזן, להגיד – –

יחיאל חיליק בר: ממש בקצרה, כי הסתיים הזמן.

עפו אגבאריה: – – שהתחום היחיד שבו האוכלוסייה הערבית מיוצגת לפי האחוז שלה באוכלוסייה זה בין האחיות; כ-20% מהאחיות בבתי-החולים הן ערביות.

עפו אגבאריה: אבל מה עם שאר המקצועות?

עפו אגבאריה: על הממשלה לפתור את הבעיה הזאת ולחשוב טוב על העניין הזה.

עפו אגבאריה: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חברת הכנסת סתיו שפיר.

יחיאל חיליק בר: אחרון הדוברים – אברהים צרצור.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן נעבור לתשובתו של השר גדעון סער, שר הפנים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חמש דקות.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, יש שתי כניסות לעניין של השוויון בין נשים לבין גברים: יש כניסה מתוך תחושה של לחפש את המקום העצמי שלי בתור אישה – התפקיד שלי בחברה, ההשפעה שלי על החברה, במציאות שאני חיה בה, המקום של האגו, איפה אני; וזו כניסה לגיטימית.

חנין זועבי: אבל יש כניסה אחרת, שהיא הרגישות לעוול.

חנין זועבי: אלה שתי לוגיקות, או: יש מוסר אחר, שמבדיל בין המסלול של אנחנו הנשים, המקום שלנו, או: אנחנו הנשים, כאשר אנחנו גם מפצחות ומנתחות את מנגנון ההגמוניה ואת מנגנון השליטה בחברה, שהוא לא שולט רק בנשים, אבל הוא שולט גם בנשים.

חנין זועבי: הגישה השנייה היא גישה ערכית.

חנין זועבי: היא גישה נגד העוול.

חנין זועבי: איפה שאתה תמצא את העוול, אתה חייב להיות נגדו – בתור אישה, בתור מוחלש, בתור עני, בתור פלסטיני.

חנין זועבי: זו תפיסה ערכית.

חנין זועבי: ויש מי שמאשים את הקורבן, כמו תמיד – מאשימים את הנשים, או מטילים על הנשים את האחריות לצאת מהמקום השולי שלהן, אחריות אינדיבידואלית: את, האישה, חייבת להיאבק ולצאת ממעגל השולי, מהמקום של השוליים.

חנין זועבי: גם זו גישה לא נכונה.

חנין זועבי: יש אחריות על המדינה כאשר אזרח מופלה לרעה; יש אחריות על הרוב כאשר המיעוט מופלה לרעה; יש אחריות על הסיסטם.

חנין זועבי: אנחנו צריכים לנתח את הסיסטם, ולא רק לדבר על אחריות אינדיבידואלית.

חנין זועבי: וזה לא רק המאבק של האישה; זה צריך להיות המאבק של הגבר.

חנין זועבי: אם אנחנו רוצים לדבר על חברה בריאה, אז זה גם מאבקו של הגבר.

חנין זועבי: נכון, אנחנו, בתור נשים, אנחנו נמצאות במוקד של הסבל, ואנחנו צריכות להיות גם במוקד של המאבק.

חנין זועבי: אבל אם זה מאבק ערכי, ואם אנחנו מאמינים שאין חברה בריאה בלי נשים שלוקחות את המעמד שלהן, אז גם הגבר הוא חלק מהמאבק הזה.

חנין זועבי: ואני לא מאמינה – דיברו על פער בשכר, על העצמה כלכלית – אני לא מאמינה בצדק כלכלי.

חנין זועבי: אני מאמינה בצדק.

חנין זועבי: נקודה.

חנין זועבי: כמו שאין שלום כלכלי; יש שלום, או שאין שלום.

חנין זועבי: אז גם כאשר אנחנו מנתחים את פערי השכר – ואצלנו, בחברה הערבית, אין פערי שכר בין נשים לבין גברים, כי אין שכר, כי כמעט אין שכר, אין עבודה; רק 22% מהנשים הפלסטיניות עובדות, אז זה לא כל כך בעיה קריטית, פער השכר.

חנין זועבי: הבעיה שלנו היא השכר – 22% הנשים הפלסטיניות שעובדות.

חנין זועבי: כמו בדרך כלל, מאשימים את הקורבן.

חנין זועבי: אז מה אומרים?

חנין זועבי: שהחברה מסורתית.

מיקי לוי: פלסטיניות ישראליות?

חנין זועבי: פלסטיניות אזרחיות, כן, אזרחיות.

חנין זועבי: כמו תמיד מאשימים את הקורבן.

חנין זועבי: לא נמאס לכם לתקן אותנו, איך מגדירים את עצמנו?

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, נא לתת לה לסיים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

חנין זועבי: לא נמאס לך, חבר הכנסת לוי?

חנין זועבי: לא נמאס לכם לתקן אותנו?

חנין זועבי: אתם מתקנים אותנו?

מיקי לוי: לא, שאלתי.

חנין זועבי: אז אוקיי, אז אתה חוזר על השאלה הזאת כל פעם.

חנין זועבי: כל פעם חוזרים על השאלה.

חנין זועבי: חלאס, תבינו, כן, פלסטינים.

חנין זועבי: עכשיו, הבעיה של תעסוקת הנשים היא לא רק בעיה של תעסוקה, היא גם בעיה פוליטית, מה לעשות, צריכים לקדם את היישובים הערביים, הכפרים והערים, בשביל לקדם תעסוקה לנשים.

חנין זועבי: והקשר – אני טוענת – הקשר בין פיתוח היישובים הערביים לבין תעסוקת נשים הוא קשר יותר הדוק מאשר בין פיתוח היישובים הערביים לבין תעסוקת גברים, כי הגברים הערבים יכולים לעזוב את היישוב שלהם וללכת למרכז; האישה הערבייה לא יכולה.

חנין זועבי: אתם חייבים לא לדבר על תחבורה ציבורית – אנחנו לא רוצים לנסוע מחוץ לבית, ואני חושבת שזה הרצון של כל אישה לעבוד, בגלל המשפחה, ליד הבית שלה, אז חייבים לפתח את היישובים הערביים.

חנין זועבי: ומה לעשות, אני מצטערת, אתכם הסליחה, עוד פעם אנחנו חייבים לדבר על אזורי תעשייה; אנחנו מוכרחים לדבר על הרחבת שטח השיפוט של היישובים הערביים, על אדמה.

חנין זועבי: אנחנו צריכים את האדמות שלנו, את הקרקעות, בשביל לפתח אזורי תעשייה ובשביל לפתח מקומות תעסוקה.

חנין זועבי: לכן, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הסוגיה של צדק כלכלי, של תעסוקת נשים – היא גם סוגיה שרלוונטית מאוד לתחום של כבוד שר הפנים גדעון סער.

חנין זועבי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת זועבי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – אחרון הדוברים לפני תשובת הממשלה, חבר הכנסת אברהים צרצור.

סתיו שפיר: כבוד היושב-ראש, תודה, כנסת נכבדה, לפני קצת יותר משנה אימץ הרמטכ"ל בני גנץ את מסקנות ועדת הבדיקה של ראש אכ"א, האלופה אורנה ברביבאי, וקבע: כל החיילים נדרשים להשתתף בטקסים רשמיים, גם אם מופיעות בהם זמרות.

סתיו שפיר: הרמטכ"ל הכריע בסוגיה הרגישה הזאת החלטה אמיצה, לא נכנעת, לא מתחנפת.

סתיו שפיר: החלטה כזאת, למרבה הצער, כנראה לא הייתה עוברת בעוד חמש שנים מעכשיו.

סתיו שפיר: למה?

סתיו שפיר: כי צה"ל הולך לשנות את פניו מן הקצה אל הקצה.

סתיו שפיר: כולם עסוקים בימים אלו ברמות השוויון שיביא אתו חוק השוויון בנטל.

סתיו שפיר: אבל כשהם אומרים "שוויון בנטל" הם מתכוונים לשוויון בנטל בין גברים, כי אף שיושבת-ראש הוועדה לשוויון בנטל היא אישה, בדיון עצמו הנשים הן שקופות, נעלמות.

סתיו שפיר: אנחנו הנשים הרי ממילא נישא בנטל בסוף, בדיוק כפי שאנחנו נושאות בנטל הפערים בשכר, בדיוק כפי שאנחנו נושאות בנטל המחסומים בשוק העבודה, בדיוק כפי שאנחנו נושאות בנטל מטלות הבית, בדיוק כפי שאנחנו נושאות בנטל ההפרדה המגדרית במדדים לזכאות לסיוע מהמדינה בעת הצורך.

סתיו שפיר: אנחנו הנושאות בנטל.

סתיו שפיר: ועכשיו נישא בעוד נטל.

סתיו שפיר: את אחד המאבקים העיקריים שלנו, על שבירת תקרות הזכוכית והגעה לעמדות כוח, אנחנו נמסמס כאילו לא היה.

סתיו שפיר: הדיונים על השוויון בנטל השמיטו שאלה קריטית: איך ייראה צה"ל, הצבא שלנו, ביום שאחרי?

סתיו שפיר: אחרי שנים שבהן נשים מופלאות ואמיצות דאגו לפרוץ למעננו את הדרך לתפקידים בכירים, למען כל חיילת שחפצה בהם, העבודה הזאת עלולה לרדת לטמיון.

סתיו שפיר: נקודת המוצא שממנה יצאה הוועדה לשוויון בנטל היא שהמחיר לשילוב חרדים הוא יצירת מסגרות נפרדות לגברים ולנשים, או במילים אחרות, הסתרת הנשים מטעמי צניעות.

סתיו שפיר: צה"ל מפנים את הנחת העבודה הזאת כבר היום ביחידות מיוחדות לחיילים חרדים, יחידות שאין בהן בכלל נשים – לא מפקדות, לא פקידות, לא מש"קיות ת"ש, לא מדריכות ספורט.

סתיו שפיר: במציאות הזאת לא צריך יותר מדי כדי להבין מהי המשמעות האמיתית של חוק השוויון בנטל: יותר יחידות לחרדים בלבד, יותר תפקידים שנסגרים בפני נשים.

סתיו שפיר: חייבים לדבר על זה עכשיו, לפני שנמצא את עצמנו במסע חזרה אל ימי הביניים בלי ששמנו לב.

סתיו שפיר: צריך למתוח איזשהם גבולות.

סתיו שפיר: ההשלכות של ההפרדה הזאת כמובן לא יסתיימו בצבא; אם אכן יתממשו ההבטחות של יש עתיד, והחיילים החרדים המתגייסים ישתלבו לאחר מכן באקדמיה, בשוק העבודה, מי מבטיח לנו שההפרדה וההדרה לא יחלחלו גם לשם?

סתיו שפיר: זה קורה כבר היום: במערכות ההשכלה הגבוהה הוקמו בשנת הלימודים האחרונה עשרה קמפוסים חרדיים בתוך מוסדות אקדמיים מוכרים: באוניברסיטה העברית, בטכניון, ב"בצלאל" ועוד.

סתיו שפיר: ההשתלבות של סטודנטים חרדים במערכת ההשכלה הגבוהה היא מבורכת, היא משמעותית מאין כמוה לחברה הישראלית, אבל צעד קדימה לא חייב תמיד לבוא במחיר של שלושה צעדים אחורה.

סתיו שפיר: מוכרחים להבין מה המשמעות האמיתית של ההחלטות האלה: העמקת חוסר השוויון בין גברים לנשים, וזה רק בגלל האופן שבו הן מתבצעות, לא בגלל ההחלטות עצמן.

סתיו שפיר: סטודנטים חרדים לא מוכנים ללמוד אצל נשים, כך שהן היום פשוט מודרות ממערכות שלמות.

סתיו שפיר: 5,000 סטודנטים חרדים לומדים היום במוסדות להשכלה גבוהה, בעוד שנתיים המספר שלהם צפוי לעלות ב-60%, אז בעצם יש לנו 8,000 סטודנטים חרדים, שלא מוכנים ללמוד אצל נשים.

סתיו שפיר: תבינו, במוסדות לנשים גברים כן יכולים ללמד; פשוט במוסדות לגברים נשים לא יכולות ללמד.

סתיו שפיר: זו פגיעה של ממש בסיכוי של נשים להתקבל לעבודה במקומות כאלה, כי יגיע מועמד גבר ותגיע מועמדת אישה – הוא יכול לעבוד בכל מקום, והיא – מה לעשות, מוגבלת.

סתיו שפיר: מי תיזרק בסוף ותלך הביתה?

סתיו שפיר: וזו רק ההתחלה.

סתיו שפיר: מוסדות שונים חייבו נשים לחתום על הצהרה בכניסה למוסד: סטודנטית יקרה, כתוב בטופס שקיבלתי מסטודנטיות בקריית-אונו, הקמפוס חרדי, ובהתאם לכך את מתבקשת לכבד כללים.

סתיו שפיר: בין הדרישות חותמת הסטודנטית על כך שתתלבש כיאה לבת ישראל: החצאית באורך שמכסה את הברכיים; אישה נשואה עם כיסוי ראש; נעליים עם פלטפורמות מגושמות, לא ראויות לשימוש, ועוד דרישות כאלה וכאלה.

סתיו שפיר: אישה שלא חותמת על הטופס – מורחקת; גבר – אין טופס.

סתיו שפיר: אוניברסיטת בר-אילן הקימה מתחם נפרד לחרדים בפאתי הקמפוס, עם כניסה ויציאה נפרדת.

סתיו שפיר: לא קשה לנחש שנשים לא ייכנסו למתחם הזה.

סתיו שפיר: גם בשוק העבודה כבר אפשר לראות את ניצני השינוי; הממשלה מקדמת ומטפחת מקומות עבודה נפרדים לגברים ולנשים.

סתיו שפיר: שוב, חשוב להדגיש, אנחנו כן נאבקים על התאמת מקומות העבודה לנשים, לבעלי מוגבלות, ועוד ועוד, זה חשוב, אבל למה שהממשלה תטפח – – –

גדעון סער: רק לא לחרדים.

סתיו שפיר: חלילה, חלילה, אבל אפשר גם וגם.

סתיו שפיר: תראה – –

גדעון סער: – – – ביום האישה הוא – – –

סתיו שפיר: – – כאן אנחנו מקום עבודה שיש בו נשים וגברים, חרדים וחילוניות – –

גדעון סער: – – –

סתיו שפיר: – – זה מקום עבודה שבו כולנו – – –

גדעון סער: – – – לשלב אותם לא בשוק העבודה, לא בצבא.

סתיו שפיר: כבוד שר הפנים, פה יש שילוב ראוי, מופתי, של ממש, בין יהודים לערבים, בין דתיים לחילונים, בין חרדים לחילונים, הכול בסדר; למה אי-אפשר במקומות אחרים?

גדעון סער: תלמדי לחיות עם שונות.

סתיו שפיר: למה להוציא את הנשים?

סתיו שפיר: למה?

גדעון סער: תלמדי לחיות עם שונות.

סתיו שפיר: להפך, זה לחיות עם שונות.

גדעון סער: התפיסה שלך פטרונית, ואת משסה אוכלוסייה חלשה באוכלוסייה חלשה אחרת.

סתיו שפיר: לא, הגישה שלי מגינה על זכויותיהן של נשים.

סתיו שפיר: למה לקחת אותנו אחורה?

סתיו שפיר: אתן לך דוגמה, כבוד השר.

סתיו שפיר: אין פה אפילו הליכה אחורה למעשה, כי בישראל, מדינה שהוקמה על-ידי נשים לא פחות משהוקמה על-ידי גברים, מעולם לא היה מצב כזה, של הפרדה.

סתיו שפיר: הוא לא היה, הוא מתחיל בשנים האחרונות, הוא דבר חדש.

סתיו שפיר: אנחנו מציבים את עצמנו ככה לא אחורנית, היסטורית, מבחינת מדינת ישראל – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

סתיו שפיר: – – להפך, לצד כל מיני מדינות עם משטרים חשוכים, שבהן יש הפרדה, שנגדן אנחנו נלחמים, אנחנו נאבקים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

סתיו שפיר: רק דקה בבקשה.

יחיאל חיליק בר: משפט אחרון.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

סתיו שפיר: יש פתרונות חלופיים, ואת זה אני רוצה להדגיש.

סתיו שפיר: יש קמפוסים שחייבו למשל ששנת הלימודים הראשונה תהיה מופרדת בהתניה בכך ששנות הלימודים הבאות יהיו משולבות, כדי לקבל את התואר.

סתיו שפיר: זו למשל הסכמה.

סתיו שפיר: אנחנו רואים גם בהרבה מאוד מקומות עבודה חרדיים עבודה משותפת, למשל באמצעי התקשורת החרדיים – עבודה משותפת של נשים וגברים.

סתיו שפיר: ובראש ובראשונה אנחנו רואים כאן נשים וגברים, ואין שום בעיה של צניעות, אנחנו מסתדרים נפלא.

סתיו שפיר: הפרדה כזאת היא הפרדה מסוכנת.

סתיו שפיר: היא לוקחת אותנו אחורה, והיא תשפיע על כולנו, גם חילונים וגם חרדים.

סתיו שפיר: זה מתחיל בקטנה, בחוק שאף אחד לא מבין מה ההשלכות הרחבות שלו לעתיד, זה ימשיך בזה שיוקמו בתי-קפה נפרדים באוניברסיטאות, ואז מקומות בילוי נפרדים, בתי-קולנוע נפרדים, והשם יודע מה.

סתיו שפיר: אנחנו לא עבדנו כל כך קשה כל השנים האלה כדי ליפול אחורה במעידה של חוסר תשומת לב.

סתיו שפיר: הממשלה חייבת לעצור עכשיו את המגמה המסוכנת הזאת, להתנגד באופן גורף לכל מסלול שמאפשר הפרדה בין גברים לנשים, ולמצוא את החלופות.

יחיאל חיליק בר: תודה.

סתיו שפיר: התפקיד שלנו כחברי – ובטח כחברות – הכנסת הוא לא לתת להפרדה הזאת יד.

סתיו שפיר: אפשר להתקדם גם בלי ללכת אחורה.

סתיו שפיר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת שפיר.

יחיאל חיליק בר: כבוד השר, רק בפעם הבאה, לא בעשר השניות האחרונות, אם אפשר.

יחיאל חיליק בר: קצת – – –

גדעון סער: תאמין לי, התאפקתי במשך כל הנאום.

גדעון סער: נאום רק אנטי-חרדי, מהמילה הראשונה ועד המילה האחרונה.

סתיו שפיר: אנטי-חרדי?

גדעון סער: לא שמעתי מילה על ארגון זכויות של נשים, רק התקפה – –

סתיו שפיר: – – – בעד נשים – – – אנטי-חרדים.

גדעון סער: – – נגד שילוב חרדים בצבא, בהשכלה הגבוהה ובשוק העבודה.

סתיו שפיר: בעד נשים – – – אנטי-חרדים.

גדעון סער: הם שונים.

גדעון סער: הם שונים.

סתיו שפיר: בעד נשים, וזה טוב – – –

גדעון סער: הם שונים.

גדעון סער: מספיק לשסות בכל דבר.

יחיאל חיליק בר: תודה.

נסים זאב: אולי תאפשרו לי לדבר, כדי שאסביר לכם – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת – –

גדעון סער: עדיף שאני אייצג, לא אתה.

יחיאל חיליק בר: – – אברהים צרצור – –

סתיו שפיר: מה עם חרדיות?

סתיו שפיר: חרדיות קיימות, או שרק חרדים?

יחיאל חיליק בר: – – ומייד השר יוכל גם לעלות להגיב פורמלית ולא פורמלית, מה שיבחר לומר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי השרים – –

גדעון סער: נכה בחרדים כדי – – – את ישראל.

אברהים צרצור: – – רבותי חברי הכנסת – – –

גדעון סער: זה דבר חדש.

סתיו שפיר: גדעון, חרדיות נחשבות?

ראובן ריבלין: זו אפוקליפסה – –

אברהים צרצור: אולי תפסיקו את הדיון הזה עכשיו?

אברהים צרצור: זהו, גמרנו.

יחיאל חיליק בר: בואו נכבד את היום הזה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

גדעון סער: כל דבר, כל נושא, לא משנה מה – – –

ראובן ריבלין: – – זו אפוקליפסה עכשיו.

אברהים צרצור: כבוד השר, אולי תשמע עכשיו משהו מעניין.

אברהים צרצור: אולי.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי השרים, רבותי חברי הכנסת, אני דווקא בחרתי לדון בסוגיה של הנשים מזווית הראייה של הדת, בפריזמה דתית, ומהסיבה הפשוטה ביותר: לצערי הרב, הדת בכלל נתפסת כגורם שלא תורם לביסוס מעמדה של האישה; ואני מדבר על כל הדתות בכלל, כולל האסלאם, אף שבדיקה וחקירה אקדמית של הסוגיה הזאת תביא אותנו למסקנה חד-משמעית שדווקא הדתות מילאו תפקיד קונסטרוקטיבי ביותר בביסוס מעמדה של האישה.

אברהים צרצור: ועל כן אני בא וטוען כאן שהקביעה כאילו המאבק לשוויון מגדרי החל במערב ב-50 השנים האחרונות היא קביעה מוטעית ומשוללת כל יסוד.

אברהים צרצור: אני טוען כנגד הטענה הזאת כי שליחותו של הנביא מוחמד, עליו השלום, ושליחותם של כל הנביאים שקדמו לו, היו נקודת מפנה.

אברהים צרצור: אפשר להתייחס לעשייתם בקטע של ביסוס מעמדן של הנשים כאל נקודת מפנה.

אברהים צרצור: הנביא מוחמד, עליו השלום, הביא לשינוי דרסטי ומעמיק במעמדה של האישה בחברה הערבית באותן שנים.

אברהים צרצור: וזה לא דבר מובן מאליו, דרך אגב, רבותי, היות שמדובר בתקופה שלפני 1,400 שנים, כשכל העולם חי בצל של אימפריות: רומא מצד אחד, פרס מצד שני, הודו מצד שלישי, וכולנו יודעים על מעמדה של האישה בכל התרבויות האלה; האישה נרמסה בכל התרבויות האלה, שנחשבו באותן שנים מודרניות.

אברהים צרצור: הנביא מוחמד, עליו השלום, שליחותו הייתה נקודת מפנה בקטע הזה; הוא הביא לשחרור האישה במובן המלא של שחרור; שחרור מלא של האישה מהאזיקים של החברה שנשלטת על-ידי גברים, חברה גברית, או אולי, בצורה מדויקת יותר, הנשלטת על-ידי חברה זכרית, מהמילה "זכר", היות שאני מבדיל בצורה מהותית, דרך אגב, בין זכר לגבר.

אברהים צרצור: יש בעולם כל כך הרבה זכרים, אבל אני בספק אם יש כל כך הרבה גברים בעולם הזה.

אברהים צרצור: אותו דבר תקף גם לגבי האישה.

ראובן ריבלין: המעמד של חדיג'ה, מה זה.

אברהים צרצור: יפה מאוד.

אברהים צרצור: עכשיו אביא דוגמאות, ואביא גם את הדוגמה הזאת.

אברהים צרצור: כמו כן, יש הבדל גדול ומהותי בין נקבה לבין אישה.

אברהים צרצור: השליחות של הנביאים, במיוחד הנביא מוחמד, עליו השלום, באה להעביר את האישה מהמעמד של נקבה – שכל החברה התייחסה אליה כאל נקבה, כאל רכוש שאפשר להשתמש בו ולזרוק אותו, ככה, ללא התחשבות – למעמד של האישה, שתפקידה הוא תפקיד מרכזי בבניינה ובמניינה של החברה.

אברהים צרצור: וזו המהות; זאת הפילוסופיה הטמונה עמוק בסוגיה הזאת, בשליחות של הנביאים, ושל הנביא מוחמד, עליו השלום, באופן מיוחד.

אברהים צרצור: עכשיו אנחנו עומדים בפני תיאוריות שונות.

אברהים צרצור: יש אסכולות שונות שמטפלות בסוגיה של מעמד באישה בחברה האנושית, ובחברה שלנו, של המזרח.

אברהים צרצור: יש אסכולה אחת שרוצה להקפיא את המצב, לא לתת לאישה להתפתח, לא לאפשר לאישה למלא תפקידים בכירים בחברה, לא לתת לה את האפשרות לתרום לקידום החברה בכל התחומים, אפילו בתחומים שהאישה כבר התמחתה בהם.

אברהים צרצור: ויש לנו זכות לדבר על מה שנקרא מסגרות התמחות.

אברהים צרצור: יש דבר כזה.

אברהים צרצור: כמו למשל כשאנחנו מדברים על המושג זמן – מה זה זמן?

אברהים צרצור: זמן שווה יום פלוס לילה.

אברהים צרצור: האם מאן דהוא בכנסת, במליאה או בכל מקום אחר, יכול לבוא ולהגיד שיום עדיף על לילה או לילה יותר טוב מיום?

אברהים צרצור: אין שום ספק: לכל מרכיב של זמן יש התפקיד שלו.

אברהים צרצור: מבחינתי, אם אנחנו רוצים לדבר על מה שנקרא המין האנושי – גם המין האנושי מורכב משני מרכיבים: מרכיב אחד שנקרא גבר, מרכיב שני שנקרא אישה.

אברהים צרצור: האם מאן דהוא יכול לבוא ולהגיד לי, על בסיס הדוגמה הקודמת של הזמן – האם מאן דהוא יכול לבוא ולהגיד לי שהאישה יותר טובה מהגבר או שהגבר יותר טוב מהאישה?

אברהים צרצור: בשום פנים ואופן לא.

אברהים צרצור: יש לכל אחד משני המרכיבים האלה תפקיד מרכזי.

אברהים צרצור: זמן לא יכול להיווצר בלי יום ולילה – המין האנושי אינו יכול להיווצר בלי גבר ואישה.

אברהים צרצור: המין האנושי גם לא יכול להיווצר מכך שלא נותנים לאישה למלא את תפקידה כפי שאלוהים רצה – –

יחיאל חיליק בר: נא לסכם.

אברהים צרצור: – – כמו כן, לא לתת לגבר למלא תפקיד.

אברהים צרצור: והאסכולה השנייה, מהצד השני, רוצה להפוך – ובזאת אני מסיים, כבוד היושב-ראש – רוצה להפוך את המאבק הלגיטימי לשוויון מגדרי למלחמת גוג ומגוג.

אברהים צרצור: זה דבר גועלי, זה דבר שאי-אפשר להעלות על הדעת.

אברהים צרצור: יש לדחות את הסוגיה הזאת על הסף.

אברהים צרצור: יש להיאבק בצורה משותפת, נשים וגברים, למען שוויון מגדרי, במסגרת של התמחויות, כפי שהגדרתי, ואל לגורמים האלה להפוך את המאבק הלגיטימי הזה למלחמה שתביא בסופו של דבר לכך שהגבר מצד אחד והאישה מצד שני יאבדו את הזהויות שלהם, את הייחודיות שלהם, ובזאת יאבדו את מעמדו של המין האנושי.

אברהים צרצור: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת צרצור.

יחיאל חיליק בר: אדוני שר הפנים, חבר הכנסת גדעון סער, ישיב בשם הממשלה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

ראובן ריבלין: השאלה מי קובע, השאלה אם האישה יכולה לקבוע את זהותה.

ראובן ריבלין: יש לפעמים בהגדרה – –

אברהים צרצור: היא יכולה ועוד איך.

ראובן ריבלין: – – כל אחד מאתנו מגדיר את השני – – –

אברהים צרצור: יכולה ועוד איך.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני כיהנתי, כפי שכמה חברות העירו במהלך הדיון, בכנסת השבע-עשרה כיושב-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה – –

ראובן ריבלין: מישהו ייעץ לך.

גדעון סער: נכון, בחיים גם חשוב להקשיב לעצה טובה.

גדעון סער: – – ואני חושב שזאת הייתה תקופה שהתבצעו בה הרבה מאוד שינויים, גם בחשיבות של הוועדה עצמה בתוך הכנסת, במעמד שלה בתוך הכנסת, וגם בנושאים שהיא מופקדת עליהם, בדגש על הנושא שוק העבודה, אבל לא באתי לספר על התקופה הזאת במעמד הזה, אלא לומר שעשיתי את זה כחלק מתפיסה שהמאבק לקידום מעמד האישה – ובמובן החדש, שגם מגולם בשם החדש, שהוועדה תיקנה, של שוויון בין המינים – המאבק הזה צריך להיות, חייב להיות, מאבק משותף של נשים וגברים, שרוצים לחיות בחברה שוויונית, שרוצים לחיות בחברה מתקדמת.

גדעון סער: אני חייב לציין שבכנסת הנוכחית – אני מסתכל על זה היום מהזווית שלי, יש לי אפשרות לסייע בחקיקה שמוצעת בוועדת שרים לחקיקה, שאני חבר בה, ובאמת תמכנו גם השבוע בהצעת החוק שעברה כאן, של חברת הכנסת רוזין, והצעות חוק של חברות כנסת רבות שנמצאות כאן.

גדעון סער: קודם לכן, אבל, אני חייב לומר שיש כנסת – בנושא הזה של קידום מעמד האישה הכנסת הזאת היא כנסת טובה, היא כנסת עם כוחות נמרצים ודינמיים, ואני חושב שזאת תקופה מאוד טובה, הכנסת הזאת, הכנסת התשע-עשרה, לעשות כמה פסיעות חשובות קדימה.

גדעון סער: אני אף פעם לא נוטה לקבל את הפסימיות, שאומרים: מה התקדם?

גדעון סער: מה השתנה?

גדעון סער: כי העולם מאוד השתנה, והחברה שלנו מאוד השתנתה, והיא כן השתנתה בכיוון החיובי הזה, של שוויון בין המינים.

גדעון סער: הדרך היא דרך ארוכה, כי אנחנו מתמודדים עם – מי יודע למנות את שנות הציוויליזציה האנושית שדברים בה התנהלו בצורה שונה, אז כשאנחנו נמצאים על התשתית הזאת אנחנו צריכים להסתכל על הדרך שנעשתה.

גדעון סער: אני חושב שיש – וחבר הכנסת ריבלין נגע בכך – רואים את זה גם בייצוג הנשים בכנסת הנוכחית, וזה מייצג את המגמה, ואם יהיה מיצוי של מאמץ לשנות כמה דברים עקרוניים אנחנו נהיה במקום אחר, יותר טוב, בסוף הכנסת הזאת.

גדעון סער: רציתי לגעת בכמה נושאים שהם חשובים לפי דעתי.

גדעון סער: אחד הנושאים החשובים לדעתי, כדי לקדם את הנושא של שוויון מגדרי, הוא הנושא של ייצוג נשים במוסדות הנבחרים ובמוקדי קבלת החלטות בכלל.

גדעון סער: במובן הזה יש לנו הרבה עבודה.

גדעון סער: יש לנו הרבה עבודה גם במישור של השלטון המרכזי – הכנסת והממשלה, ועוד יותר עבודה במישור של השלטון המקומי, אבל יש גם התקדמות משמעותית.

גדעון סער: איפה אפשר לראות את זה?

גדעון סער: אז אני בכוונה נותן כמה ממדים, זה ודאי לא ממצה, של מקומות שבהם אפשר לראות שינוי.

גדעון סער: אני חושב שהיום יש המספר הרב ביותר של מנכ"ליות בשירות המדינה.

גדעון סער: יותר משליש ממשרדי הממשלה מנוהלים היום על-ידי מנכ"ליות.

גדעון סער: יכולתי להגיד שגם יש יותר שרות, אבל מספר השרות באופן פרופורציוני הוא עדיין נמוך מכדי שיהיה אפשר מאוד להתרשם מהטיעון הזה.

גדעון סער: אבל מספר המנכ"ליות הוא כבר מספר מאוד משמעותי, וזה בסופו של דבר התפקיד המינהלי הבכיר ביותר בכל משרד.

גדעון סער: משרד האוצר, יש לו מנכ"לית.

גדעון סער: גם החשבת הכללית היא מנכ"לית, דרך אגב.

גדעון סער: החינוך, המשפטים, התשתיות הלאומיות, התרבות והספורט, שיתוף פעולה אזורי, מדע וטכנולוגיה, נגב וגליל, אמרתי קודם – שלושה מהתפקידים הבכירים באוצר: המנכ"לית, החשבת הכללית והמפקחת על הביטוח ושוק ההון.

גדעון סער: אני חושב שזה נותן לנו תמונה שלא הייתה – – –

ראובן ריבלין: נגידת בנק ישראל.

גדעון סער: נגידת בנק ישראל, אבל אני אגיע לזה אחר כך, תחת צמתים אחרים של קבלת החלטות.

גדעון סער: כרגע דיברתי רק על מנכ"ליות במשרדי הממשלה, אחרי שדיברנו על מספר חברות הכנסת והשרות.

גדעון סער: פה אני רוצה רגע לעצור בהערת ביניים: אין שום ספק שיש השפעה למספר הנשים בעמדות מפתח על תוצרים של המדיניות, ואין לי שום ספק שהרבה מאוד מהנושאים שנאבקים עליהם הרבה מאוד שנים בבית הזה היו נפתרים הרבה קודם אם היו יותר נשים במוקדי קבלת ההחלטות.

גדעון סער: זה בחזקת המובן מאליו, אבל מובן מאליו שראוי שייאמר.

גדעון סער: אחר כך, צמתים אחרים של קבלת החלטות:

גדעון סער: אז הזכיר חבר הכנסת ריבלין את נגידת בנק ישראל, וגם היה דיון אם זה משנֶה או משנָה לנגיד – מה סוכם בעניין הזה?

ראובן ריבלין: משנָה.

גדעון סער: משנָה, נכון.

גדעון סער: אז אמרה הנגידה – אני הייתי משנֶה לנגיד, אבל עכשיו היא תהיה משנָה לנגידה.

גדעון סער: אז זה ודאי מוקד מאוד חשוב.

גדעון סער: אבל יש הרבה מקומות בארץ שאנחנו רואים נשים בתפקידים שלא היו בעבר: יש אישה ראשונה בתפקיד של מפקדת מרחב במשטרה; אישה ראשונה שממונה על מועצה דתית; ראש אכ"א; מינוי מג"דית קרבית ראשונה; קורס צוערים ראשון שיש בו שוויון מגדרי מלא – –

איתן כבל: למה לא הבאת את כל זה למבקר?

גדעון סער: – – מינוי נשים לגוף הבוחר את הרבנים הראשיים; החלטה של הרבנות הראשית שנשים תשמשנה משגיחות כשרות, ומינוי אישה ראשונה לתפקיד הזה.

גדעון סער: אני נותן כמה מקומות, שבעיני יש להם משמעויות מסוגים שונים.

גדעון סער: בדוח הפערים המגדריים של הפרלמנט האירופי בשיתוף הפורום הכלכלי העולמי, שפורסם לפני ארבעה חודשים, בנובמבר 2013, ישראל עלתה כמה מקומות.

גדעון סער: עדיין אנחנו רק במקום ה-53, עלינו שלושה מקומות, אני חושב שהיה ראוי לציין גם את זה.

גדעון סער: הכנסת, מבחינת הפעילות החקיקתית שלה לקידום מעמדן של נשים, אף-על-פי שזאת כנסת שנבחרה ומתפקדת בעצם קצת יותר משנה, אני חושב שהיא התקדמה בכמה נושאים: נושא החוק לייצוג הולם של נשים בוועדה לבחירת שופטים; נושא הצעת חוק לתמרוץ רשימות בבחירות מקומיות, אנחנו הבענו בזה תמיכה, כוועדת שרים לחקיקה, אני חושב שהחוק הזה חשוב; הצעת חוק שעברה בקריאה טרומית לא מזמן, שמאפשרת כהונת אישה כמנהלת בתי-דין רבניים; החוק בנושא איסוף ופרסום נתונים מגדריים, לקריאה שנייה ושלישית, אני חושב שזה חוק חשוב; החוק שמעצים את ההגנה מפני פיטורים המוענקת לנשים העוברות טיפולי פוריות, שהחקיקה שלו הושלמה בסוף החודש הקודם; חוק שעבר בקריאה טרומית לפני חודש ולפיו גמלת הבטחת הכנסה לנשים תוענק לחשבון בנק המשותף לבני-זוג, ולא כנהוג כיום, לחשבון הבנק של הבעל; יש הצעת חוק שהוחלט לתמוך בה – אינני יודע איפה זה עומד בשלבי החקיקה היום – שנטל ההוכחה במקרים של פיטורים בשל הגשת תלונה על הטרדה מינית יועבר למעסיק.

גדעון סער: בנושאים אחרים שנוגעים במעמד האישה ואינם בנושא החקיקה יש התקדמות, אני בוודאי לא אפרט כאן את כולם.

גדעון סער: אני חייב לומר שבבחירת הנושא המרכזי ליום העצמאות הקרוב, ביוזמת שרת התרבות והספורט, שממלאת גם את תפקיד יושבת-ראש ועדת השרים לקידום מעמד האישה – ועדת שרים שהייתה לי הזכות להקים אותה כמזכיר הממשלה לפני 13 שנים – ובתפקידה הנוסף, כיושבת-ראש ועדת השרים לטקסים וסמלים, אימצנו את ההחלטה שהנושא "זמן נשים" יהיה הנושא המרכזי ביום העצמאות הקרוב.

גדעון סער: הדבר הזה בוודאי יהיה גם בבחינת הוקרה והצדעה לנשים בעלות תרומה משמעותית למדינת ישראל ולחברה הישראלית בתחומי החיים השונים, אבל גם להגברת המודעות הציבורית לאתגרים שניצבים בפני החברה במאבק הזה.

גדעון סער: במקביל, הנושא הזה, בתיאום עם שר החינוך, יתואם בשנה הקרובה גם במערכת החינוך.

גדעון סער: תהיינה פעילויות סביב הנושא הזה.

גדעון סער: אני מבין שכל מדליקי המשואות בטקס יהיו נשים.

גדעון סער: אני חושב שזה מסר בעל חשיבות.

גדעון סער: לא באתי לכאן בוודאי למצות את כל הנושאים, לא שהממשלה עוסקת בהם ולא שהכנסת עוסקת בהם, אבל אני חושב שיש לנו הזדמנות מאוד גדולה לשנות דברים.

גדעון סער: אני מאוד מקווה שאנחנו נצליח גם בתחומים שאני מופקד עליהם – אומנם זה נתון לבחירה של הציבור, במסגרת הבחירות לרשויות המקומיות, אבל שגם בנושא ייצוג נשים בשלטון מקומי יהיה שינוי יותר עמוק מכפי שהיה בבחירות האחרונות.

גדעון סער: הייתה בהחלט יותר מודעות לנושא הזה, אני גם חושב שיש יותר נבחרות בסך הכול, אבל עדיין זה לא מתקרב לתמונה שהיינו רוצים לראות.

גדעון סער: כשאנחנו מאפשרים שוויון אמיתי, בכהונה ובשכר, כפי שהודגש כאן בצדק על-ידי דוברות ודוברים שונים בדיון, אנחנו לא עושים איזשהו דבר חסד; העובדה שברוב התפקידים נשים ממלאות את תפקידן בצורה – אני אומר עוד פעם בדרך הכללה, ואחר כך אני אגיד ממי אני שואב את זה, אני מניח שרובי ריבלין מכיר את זה – שבכל תפקיד הן מבצעות את התפקיד, בהכללה, בצורה יותר טובה ויותר מסורה, היא מן המפורסמות.

גדעון סער: ראש בית"ר כתב לפני 85 שנים את הדברים הבאים: "מחשיב אני את האישה על הגבר בכל שטח יסודי של חיי הציבור והבית.

גדעון סער: חוץ מיגיע כפיים גס ופראי שבו מכריע כוח השרירים אין תפקיד ומקצוע שלא הייתי מוסר לאישה בעדיף על הגבר".

גדעון סער: ב"רעיון בית"ר", עשר שנים לאחר מכן, הוא מפרט מדוע במהלך ההיסטוריה השליטות, המעטות מבחינה פרופורציונליות, שהיו – אם נשווה לגברים, נגלה שמבחינת המשקל הסגולי, יש אחוז הרבה יותר ניכר של מנהיגות חזקות משל מנהיגים חזקים.

גדעון סער: ואני מצטט: "האישה היא 'אורגניזטור' מלידה.

גדעון סער: מאז הימים הקדומים ביותר של ההיסטוריה מילאה תמיד את 'התפקיד המארגן' בכל משפחה.

גדעון סער: הגבר היה 'הרוכש', 'המשיג', הוא הלך 'לצוד ציד', תפקידו היה למצוא את ה'חומר' לשולחן ולתלבושת ולצורכי הבית.

גדעון סער: אולם להפוך אותו החומר למאכל ולבגדים, ל'מעון' נוח, לארגן את כל המשק, תמיד היה זה תפקידה של האישה.

גדעון סער: יש לה נטייה טבעית לסדר, לחזות מראש מה נחוץ לא רק להיום, אלא גם למחר.

גדעון סער: זוהי אולי הסיבה שבתולדות העמים יש אחוז גדול פי-כמה של מלכות ממדרגה ראשונה מאשר של מלכים ממדרגה ראשונה – – – וכולן הצטיינו בייחוד בארגון ובסידור המדינה, החברה והמשק".

גדעון סער: עד כאן מהדברים האלה, שמראים לנו שזה לא רעיון שהוא לגמרי חדש, אם כי חדש באופן יחסי.

גדעון סער: אני רוצה רק – אומנם זה לא בלב הנושא, אבל בכל זאת זה עלה בדיון וחשבתי שאני צריך להעיר: צריך להכיר ולהבין שונות תרבותית בין מגזרים.

גדעון סער: אמרה פה למשל חברת הכנסת זועבי: תיקחו לתשומת לבכם שנשים לא תצאנה לעבודה מהכפר, וצריך להביא את זה בחשבון כאשר נערכים ליצירת מקומות עבודה לנשים במגזר הערבי.

גדעון סער: אבל כפי שאנחנו מתייחסים לשונות תרבותית, כאשר אנחנו רוצים להשיג יעד מסוים – לצורך הזה, השתלבות של נשים, השתלבות רבה מהאחוז המאוד-לא-מספק שקיים היום, של נשים ערביות בשוק העבודה הישראלי – באותה מידה אנחנו חייבים להביא בחשבון את השונות התרבותית של המגזר החרדי.

גדעון סער: אי-אפשר לומר מצד אחד: אנחנו רוצים את ההשתלבות בצה"ל, אנחנו רוצים את ההשתלבות בהשכלה, אנחנו רוצים את ההשתלבות בשוק העבודה, ומצד שני לא להבין שמעבר לכל המכשולים שממילא קיימים, אנחנו לא נצליח להגיע לכך אם לא ניתן מענה לשונות מגזרית.

גדעון סער: וזה חשוב מאוד, הנקודה הזאת, כי פה עומדת השאלה אם אנחנו רוצים לשנות את דרכו של ציבור מסוים – – –

יפעת קריב: כבוד, השר, יום האישה הבין-לאומי.

יפעת קריב: בבקשה.

גדעון סער: אני עונה על הדברים שנאמרו פה, ואת תקשיבי להם בסבלנות גם אם הם לא תואמים את השקפת עולמך.

יפעת קריב: – – –

גדעון סער: אני מתקומם נגד זה, גם ביום האישה הבין-לאומי, שיש מגזר מסוים שבכל עניין הופך לשק חבטות.

גדעון סער: ובכך אני חותם את דברי.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: רק – מה אתה מציע, אדוני?

באסל גטאס: הנשים הערביות לא הולכות לעבודה לא כי – – –

יחיאל חיליק בר: שנייה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

גדעון סער: מה שמקובל על המציעים מקובל עלי.

יחיאל חיליק בר: מה שמקובל על המציעים.

יחיאל חיליק בר: מה המציעים מציעים?

יחיאל חיליק בר: להסתפק בתשובת השר.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

מיקי לוי: להסתפק בתשובת השר.

יחיאל חיליק בר: למרות זאת, מכיוון שזה יום חגיגי, יהיו לנו שתי עמדות קצרות מהצד, עד דקה, האחת של חבר הכנסת נסים זאב – שאני רואה שהוא כבר לא במליאה – והשנייה של חבר הכנסת איתן כבל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: ואז אנחנו נסכם את החלק הזה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, איתן.

איתן כבל: תודה, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: אדוני השר, אני מתנצל שאני מקלקל לך חלק מהנאום, אבל פשוט כנראה חבריך לא העבירו את כל מה שאתה יודע למבקר המדינה, כי המבקר הוציא היום דוח ביקורת על ייצוג נשים בתפקידים הבכירים בשירות הציבורי, והוא אומר – – וכדאי שתקשיב – – –

גדעון סער: אני מקשיב.

גדעון סער: אני למדתי, דרך אגב – – – זו לא תכונה שבני המגדר שלנו מצטיינים בה.

איתן כבל: אני יודע.

באסל גטאס: – – –

איתן כבל: היה דיון בשבוע שעבר, והסתבר שזה לא גנטי, אבל לא משנה, אני בכל זאת רוצה לחזור למבקר המדינה.

אילן גילאון: יש כאלה שלא יכולים לעשות אפילו פעולה אחת – – –

איתן כבל: חברים, בואו נחזור למבקר המדינה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, תגן עלי.

יחיאל חיליק בר: אני מתחיל לך את הדקה מעכשיו, אבל לא נחרוג מזה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: "מדוח ביקורת זה עולה כי בשירות הציבורי במדינת ישראל תקרת הזכוכית עדיין לא נופצה.

איתן כבל: לנוכח הנתונים והניתוחים המעמיקים המוצגים בדוח לגבי תת-הייצוג של נשים בתפקידים בכירים במשרדי הממשלה, בבתי-חולים, בחברות ממשלתיות, בתאגידים סטטוטוריים, באוניברסיטאות ועוד, מצטיירת תמונת מצב עגומה ביותר.

איתן כבל: ממצאי הדוח מלמדים כי הלכה למעשה השירות במדינת ישראל והעומדים בראשו, שרובם ככולם גברים, נכשלו ביישום עקרון השוויון המהותי בין המינים, ובמבחן התוצאה – שהוא החשוב – יש אפליה מגדרית בשירות הציבורי במדינת ישראל"; והוא מסיים: "על מנת להביא לשינוי משמעותי לא די בהצהרות חגיגיות ובמילים יפות.

איתן כבל: יש לעשות מעשים".

איתן כבל: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת כבל.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת נסים זאב – – –

נסים זאב: יש לי הצעת חוק – – –

יחיאל חיליק בר: אז אתה מוותר.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

ראובן ריבלין: גם זו אמירה.

ראובן ריבלין: היו שם המלצות – – –

יחיאל חיליק בר: אנחנו מדגישים שהמציעים מסתפקים בתשובת השר.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אגב, אנחנו עוד לא שם, אבל אנחנו מברכים את העובדות והעובדים הסוציאליים שנמצאים אתנו פה.

יחיאל חיליק בר: בהחלט מגיע לכם, גם אם אנחנו לא שומעים את מחיאות הכפיים.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נציין את יום העובדים הסוציאליים בהמשך הלו"ז, כולל נאום של יו"ר הכנסת שאני כמובן אקריא בשמו.

יחיאל חיליק בר: ברוכים וברוכות הבאים.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/541).]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 12) (עידוד ייצוג הולם לנשים) – גם כן רלוונטי, התשע"ד–2014, של חברת הכנסת חנין זועבי וקבוצת חברי הכנסת, לקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: תציג את ההצעה חברת הכנסת חנין זועבי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה יש כארבעה דוברים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: עד עשר דקות לרשותך.

חנין זועבי: אני חושבת שמדובר בחוק מהפכני, בלי להגזים, ואני רוצה בתחילת הדברים שלי גם להודות לחברת הכנסת יפעת ולחברת הכנסת יושבת-ראש הוועדה למעמד האישה, עליזה.

חנין זועבי: אנחנו מגישות את החוק הזה יחד.

חנין זועבי: אני רק רוצה להגיד עוד פעם ועוד פעם, שהאישה לא רק יכולה להיות חלק מכל דבר במרחב הציבורי, היא גם יכולה להנהיג, והחברה היא שמרוויחה מכניסת נשים לעמדות של קבלת החלטות.

חנין זועבי: ולא מדובר רק בכניסה כמותית; אנחנו מצטרפות עם המטען האישי שלנו, גם עם תפיסת עולם שונה, אני חושבת – אני כך גם רוצה – פחות אגרסיבית, יותר שיתופית, פחות עם המטען הזה של תחרות אלימה, פחות כוחנית.

חנין זועבי: בגלל זה אנחנו אומרות שהמרחב הציבורי והמרחב הפוליטי מרוויחים מכניסתן של נשים לפוליטיקה, ולא רק הנשים מרוויחות.

חנין זועבי: זה לא רווח, זו הזכות שלנו, ואני חושבת שזו גם החובה שלנו, בתור נשים, להנהיג.

חנין זועבי: אנחנו יודעות שהמבחן בחברה הוא לא מבחן של כישורים, כי אם המבחן היחיד היה מבחן של כישורים, כולנו יודעים ויודעות שהנשים לא פחות מוכשרות מהגברים.

חנין זועבי: אבל כל התחום הזה, של בחירות, גם לרשות המקומית, גם לכנסת, הוא תחום שמלא אינטרסים וקבוצות כוח, ונכנס לפה מי מייצג את החמולה ומי מייצג את העדה.

חנין זועבי: וכשמדברים על שוויון, אז – זכותה של האישה להיכשל, זכותה להיות בינונית.

חנין זועבי: יש המון גברים בינוניים; יש יותר גברים בינוניים מגברים מוכשרים, ויש יותר גברים לא מצליחים ונכשלים מגברים מצליחים.

חנין זועבי: אז מותר לנו להיות בינוניות, אפילו שאנחנו לא בינוניות.

מאיר כהן: את יכולה לתת לנו מספרים?

מאיר כהן: מאיפה את יודעת?

חנין זועבי: אני יודעת, אנחנו חיים את זה.

חנין זועבי: החוק הזה נותן קווטה של שליש לנשים שנכנסות בפועל לרשויות המקומיות.

חנין זועבי: במקור החוק לא דיבר על נשים שנכנסות בפועל לרשות המקומית, אלא שליש של נשים ברשימה – לפחות אחד מכל שלושה מקומות – לנשים.

חנין זועבי: החוק עבר תיקון; אחד התיקונים שלו נותן תגמול של 15% בונוס, אף-על-פי שהחוק בנוסח המקורי דיבר על עונש של 15%, כלומר מקטינים מהתקציב של הרשימות שאין בהן ייצוג לנשים 15%, אבל התיקון השני היה שנותנים בונוס.

חנין זועבי: אומרים שהחוק לא משנה תרבות, לא משנה תרבות פוליטית, לא משנה ערכים.

חנין זועבי: אומרים לנו, לנשים: זה לא כל כך יעיל להכניס תיקונים על-ידי חוקים, צריכים לשנות את התרבות, צריכים לשנות את הערכים.

חנין זועבי: זה לא נכון.

חנין זועבי: חוקים מחלחלים לאט-לאט לתוך החברה, והם גם יכולים לשנות תרבות.

חנין זועבי: לא תמיד השינוי בתרבות הוא שינוי הדרגתי והוא שינוי אטי, ולא תמיד השינוי של הערכים בא מתוך מערכת הערכים עצמם; אפשר לשנות ולהשפיע על ערכים מתוך מערכת החוקים.

חנין זועבי: לכן החוק הזה הוא לא רק יעיל; המון מדינות מתפתחות ראו שהן צריכות את החוק הזה.

חנין זועבי: אני חושבת שהוא יכניס יותר נשים לפוליטיקה, למרות טענה שנייה, שאומרת שהנשים עצמן לא רוצות להיכנס לפוליטיקה, שאין בפניהן מחסום של אי-שוויון או של מבחן לא כל כך הוגן.

חנין זועבי: אבל אני חושבת שגם כשהאישה מהססת אם להיכנס לתחום כל כך תחרותי, כל כך כוחני, כל כך אגרסיבי, צריכים לעודד אותה, כי זו הבניה חברתית, כלומר זה לא שמטבעה אישה לא רוצה להיכנס למקומות כאלה, אבל הבניה חברתית, אחת התוצאות שלה היא ההיסוס הזה של הנשים, והיא האגרסיביות הזאת של הגברים.

חנין זועבי: בעזרת החוק הזה מקווים שנגיע לחברה יותר שוויונית ויותר הוגנת.

חנין זועבי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: יש לנו חמישה מבקשי דיבור.

יחיאל חיליק בר: הראשון, מנחם אליעזר מוזס – אינו נמצא.

יחיאל חיליק בר: שנייה, חברת הכנסת עליזה לביא.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, יו"ר הוועדה למעמד האישה כמובן.

יחיאל חיליק בר: כן, אחרונת הדוברים תהיה יפעת קריב, אחרי חברת הכנסת לביא, אורי מקלב ונסים זאב.

יחיאל חיליק בר: לרשות הדוברים עד שלוש דקות כל אחד.

יחיאל חיליק בר: כן, רשימת הדוברים סגורה כמובן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, חברותי, חברי חברי – – –

יחיאל חיליק בר: האישה הכי רלוונטית ליום הזה.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

עליזה לביא: אני מתרגשת וגאה שהיום, יום האישה הבין-לאומי, אנו מצביעות ומצביעים על הצעת החוק החשובה הזאת: ייצוג הולם לנשים ברשימות לרשויות המקומיות.

עליזה לביא: חוזרים ושואלים אותי מדוע כשהדרכים לכאורה פתוחות בפני שני – נשים וגברים, ונשים וגברים – עדיין הן אינן נמצאות במספרים גדולים ברשימות המוניציפליות, הארציות, באגודות הסטודנטים, בארגוני עובדים ובשאר מוקדי הכוח וההשפעה הפוליטיים; ואני אזכיר גם כאן, מעל הבמה הזאת, שחלקן של הנשים באוכלוסייה במדינת ישראל הוא 51%, אבל אפילו ברמה הארצית, רק 22.5% הן חברות הכנסת, ורק 18% מחברי הממשלה הם נשים.

עליזה לביא: כן, הקונגלומרט – התלכיד הזה, קשה מאוד מאוד לפצח אותו.

עליזה לביא: תפיסות שמרניות, מסורתיות, מצב כלכלי נחות, חינוך למקצועות נשיים, הכוונה של אמצעי תקשורת, מודלים לחיקוי שמוצבים, מודלים לחיקוי שאינם מוצבים – כל אלה מדירים נשים מהספירה הפוליטית, מהמרחב הציבורי, וזאת מציאות חיינו.

עליזה לביא: נשלב בזה גם מפלגות וסקטורים במדינת ישראל שעדיין נשים מודרות בהם כליל, ולא נמצאות במוקדי קבלת ההחלטות, שם הן באמת יכולות רק לבחור, בלי להיבחר.

עליזה לביא: וכן, כך מגיעים למספרים, לסטטיסטיקה, לאחוזים עגומים, ופה אנחנו נמצאים כאן והיום.

עליזה לביא: אז כן, בכל מדינת ישראל, תודה לאל, נשים יכולות לבחור, אבל עדיין הן אינן יכולות באמת להיבחר.

עליזה לביא: אני נזכרת בלימודי, בלימודי המגדר, שזכיתי ללמוד וללמד, לימודי ארץ-ישראל, ואני נזכרת בלימודים על המאבק הסוער, הסוער מאוד, שהתנהל ביישוב בתחילת המאה ה-20, אם נשים יוכלו להיבחר להיות נציגות למוסדות היישוב, אם הן לא יוכלו, מה עמדת הרבנים, ומה אמרו כך, ומה אמרו אחרת.

עליזה לביא: ובאמת היו כוחות חזקים מאוד שקראו שלא לאפשר את זה, אבל ההתיישבות הציונית בארץ-ישראל לא ויתרה, לא הקריבה את הנשים, ואפשרה להן לבחור.

עליזה לביא: וגם בהתמודדויות ההלכתיות שהיו, תמיד היו רבנים שכן הצביעו וכן אפשרו.

עליזה לביא: ושוב, גם כאן, מעל הבמה הזאת, ראוי שנתבונן אחורה, לאורך ההיסטוריה היהודית: וכן, נשים היו מנהיגות; וכן, נשים הובילו.

עליזה לביא: מספיק שנזכיר את דבורה הנביאה, ובנאומי הקודם הזכרתי את אסתר המלכה.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום רק, בבקשה.

עליזה לביא: אני קוראת, אדוני היושב-ראש, לכולנו להילחם כעת גם על הזכות להיבחר.

עליזה לביא: חברי יפעת קריב, דב חנין וחנין זועבי ואני הגענו להבנה שבמציאות הישראלית לצערנו נדרש כרגע לאיים – לצערי – נדרש לאיים בסנקציה כלכלית כדי לקדם מעורבות של נשים בפוליטיקה ובהנהגה.

עליזה לביא: בוועדת שרים התבקשנו להפוך את הקנס לבונוס.

עליזה לביא: אומנם זה לא אידיאלי, אבל זאת הייתה הדרישה בוועדת השרים, וזה כנראה הכרחי.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, אני מבקשת את תמיכת הבית, חברי חברי הכנסת, בהצעת החוק החשובה הזאת.

עליזה לביא: תודה לך.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת לביא.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

יחיאל חיליק בר: דב חנין ידבר לאחר חבר הכנסת זאב, אחריו – חבר הכנסת זחאלקה, ותנעל את הדוברים חברת הכנסת קריב.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אני כבר מודיע מראש שאנחנו מתנגדים התנגדות נחרצת לחוק הזה, ולא רק מסיבות שאתם חושבים, אלא בעיקר מהסיבות שגם אתם צריכים להתנהג כך, גם כדי לשמור על כבוד האישה ומעמד האישה וגם בגלל הדבר הבסיסי שצריך להיות בבחירות – שצריך להיות שוויון בבחירות.

אורי מקלב: לא יכולה להיות העדפה, שסיעה אחת, מפלגה אחת, תקבל יותר, ולא משנה מה שיש בה, לעומת מפלגה אחרת, ששם אין נשים.

מיקי לוי: – – –

אורי מקלב: בבחירות, בדמוקרטיה, בשוויון, חייב להיות – גם בנושא, במיוחד בנושא בחירות – אין לי בעיה.

אורי מקלב: אני, אני לא ממש, לא שמעתי מהמציעים שהם בדקו וחקרו את הסיבה למה אין מספיק נשים ברשויות המקומיות, ומצאו שהסיבה היא שאין מספיק מימון מפלגות, מימון בחירות.

אורי מקלב: זאת הסיבה, והיא תתקן את המצב.

אורי מקלב: אני הייתי תומך – –

מיקי לוי: – – –

אורי מקלב: – – במצב – – –

שמעון סולומון: זו לא הסיבה.

אורי מקלב: – – – אם זאת הסיבה, או שאני הייתי אומר – –

מיקי לוי: – – – הסיבה – – –

אורי מקלב: – – אני הייתי מוכן לתת שכר לנשים.

מיקי לוי: איזה – – – להכניס למועצת העיר בני-ברק נשים?

מיקי לוי: איזה – – –

אורי מקלב: קודם כול, תנסה אתה.

אורי מקלב: גם לא כל הגברים רוצים להיות בעיריית בני-ברק, אבל גם שם יש דמוקרטיה.

אורי מקלב: זו כל התשובה שיש לך?

אורי מקלב: מי שרוצה – אני מונע מנשים להקים רשימה בבני-ברק ולהתמודד?

יפעת קריב: באלעד – – –

אורי מקלב: שיקימו, מי שרוצה.

אורי מקלב: באלעד הקימו?

יפעת קריב: – – –

אורי מקלב: מה הם קיבלו?

יפעת קריב: מנעו מהן להתמודד – – –

אורי מקלב: אף אחד לא מנע.

אורי מקלב: שקר וכזב.

יפעת קריב: – – –

אורי מקלב: שקר וכזב.

אורי מקלב: אף אחד לא מנע.

אורי מקלב: הן הלכו – תראי לי תלונה אחת שהפריעו להן.

אורי מקלב: תלונה אחת שהפריעו להן.

אורי מקלב: והן לא קיבלו.

אורי מקלב: אפילו הן עצמן לא הצביעו לעצמן, לפי תוצאות הבחירות.

אורי מקלב: אבל אני לא אגרר למה שאתם רוצים שאני אגרר.

אורי מקלב: אני אומר, מבחינה אמיתית: אם דמוקרטיה בפיכם, אם באמת שוויון בין אנשים – אני זוכר את המציעים עצמם, של החוק, חלק מהמציעים, שניסו להעדיף יוצאי צבא בלקבל דירות, לקבל הלוואה.

אורי מקלב: מה אתם אמרתם?

אורי מקלב: זה לא הדרך.

אורי מקלב: רוצים לתקן אפליה, לתת שוויון, אני רוצה להעדיף מישהו?

אורי מקלב: תיתנו שכר למי שנמצא בצבא, תנו לו בונוסים.

אורי מקלב: אתה לא יכול לקחת חוק שכולל את כולם, ולקדם מישהו רק כי הוא שירת בצבא או משהו, שירות אזרחי.

אורי מקלב: וכאן אתם רוצים לקדם – – – וגם תחילתו מוכיחה את סופו, במקרה הזה.

אורי מקלב: זה בדיוק מה שקרה.

אורי מקלב: בהתחלה דיברתם בכלל על קנסות, לקנוס מישהו שלא משלב.

אורי מקלב: ככה אתם רוצים לקדם?

אורי מקלב: כסף מקדם מעמד של נשים?

אורי מקלב: עוד דבר, מהותי יותר: תבדקו למה לא נותנים, למה נשים לא רוצות לכהן, מי מפריע.

אורי מקלב: תעשו יותר תעמולה, למה שנשים יהיו.

אורי מקלב: מי שתתמודד, כולם, תעמדו לימינה, לימינן של המפלגות האלה, שמשלבות.

אורי מקלב: ככה מקדמים מעמד.

אורי מקלב: למה בכנסת נשים כן משתלבות ולמה בעיריות לא?

קריאה: – – –

אורי מקלב: תבדקו את הדבר הזה.

אורי מקלב: אתם בכנסת גם הייתם – תציעו שגם בכנסת ייתנו – –

קריאה: – – –

אורי מקלב: – – מימון מפלגות יותר לאחרים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אורי מקלב: ככה לא מקדמים נשים.

אורי מקלב: הפוך, אני חושב שזה מבזה, דברים מעבר לפגיעה בשוויון והדמוקרטיה.

אורי מקלב: אפשר לתת למישהו לעשות תעמולה יותר מהשני?

אורי מקלב: כל אחד רשאי לעצמו לקבל מימון, שזה הדבר הבסיסי שיש לכל אחד, ועל-ידי זה אתם רוצים לעשות שוויון, או בזה לעשות שילוב, לתת את השילוב יותר.

אורי מקלב: אני בעד.

אורי מקלב: אנחנו בעד שילוב בעבודה – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

אורי מקלב: אני מייד מסיים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אורי מקלב: – – בעד שכר.

אורי מקלב: אבל לבוא ולהגיד שעל-ידי זה אנחנו נקדם את המעמד של נשים, את הרצון של הנשים?

אורי מקלב: לתת למפלגה יותר כסף?

אורי מקלב: או כפי ההצעה הראשונה שלכם, להוריד ממפלגות כסף?

אורי מקלב: זה הדבר שבמהותו הוא אפליה.

אורי מקלב: אין שוויון.

אורי מקלב: ואי-אפשר – אי-אפשר לקנות שוויון ולקנות מעמד באי-שוויון.

אורי מקלב: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מקלב.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת דב חנין וחבר הכנסת זחאלקה.

יחיאל חיליק בר: אחרונת הדוברים – חברת הכנסת קריב.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

נסים זאב: חבר הכנסת אורי מקלב, אל תיקח את הדברים כל כך ברצינות, עוד החיים לפנינו.

אורי מקלב: למה?

אורי מקלב: – – –

נסים זאב: תראה, אדוני היושב-ראש, אני, מכל החוק הזה – בסדר, אני יכול לחיות אתו, אבל שחברת הכנסת זועבי, בתור אישה ערבייה, תביא חוק כזה?

נסים זאב: אני פשוט בשוק, אומר לכם את האמת, על זה לא חלמתי.

נסים זאב: איפה המנהג של הנשים הערביות המוסלמיות, שצריכים באמת – –

יפעת קריב: אל תהיה גזען – – –

נסים זאב: – – לשמור על כבודה של האישה – –

קריאה: – – –

נסים זאב: – – ואת רוצה עכשיו לכפות עליהן לצאת לשוק העבודה, להיות נשות ציבור – –

מירי רגב: – – –

נסים זאב: – – שזה נוגד בעצם את השקפת העולם – –

אורי מקלב: – – –

נסים זאב: – – של התורה.

נסים זאב: אני יודע שאולי את לא כל כך דתייה, אבל עד כדי כך להיות כופרת?

נסים זאב: אני לא יודע מה, יש לך מזל שאת לא באיראן.

קריאות: – – –

נסים זאב: תודי לבורא עולם שאת בארץ-ישראל – –

יחיאל חיליק בר: – – –

נסים זאב: – – במדינה דמוקרטית, שאת יכולה אפילו להעלות הצעת חוק כזאת ועוד תקבלי שבחים רבים.

קריאה: – – –

נסים זאב: רק אני אומר לך, אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש – –

יחיאל חיליק בר: כן.

נסים זאב: – – אני לא אתפלא אם בעוד כמה שנים יהיו כאלה שירצו להפוך, לשנות את הברכה, שאחד יגיד, הגבר יגיד "ברוך שעשני כרצונו", והאישה עוד תגיד "ברוך שלא עשני גבר", מרוב הזכויות שכל שנה ושנה – –

יחיאל חיליק בר: אז נדע שהתקדמנו.

נסים זאב: לא, אני אומר, אני אומר, תראה כמה אנחנו מתקדמים.

נסים זאב: – – כל שנה, כל חוק, כמעט כל שבוע אני רואה משהו שמקדם את מעמדה של האישה, אבל אני רוצה לומר לכם שזה לא המצאה: את הכבוד לאישה הקדוש-ברוך-הוא קודם כול נתן, לאישה.

נסים זאב: כשהקדוש-ברוך-הוא נתן את התורה לעם ישראל, הוא פנה קודם כול לנשים, אמר: "כה תאמר לבית יעקב ותגיד לבני ישראל".

נסים זאב: למה לנשים?

נסים זאב: הוא ידע שאי-אפשר לתת את התורה לגברים בלי שהאישה תיתן את הסכמתה, בלי שתיתן את חוות דעתה.

נסים זאב: זאת אומרת, יש כבוד מיוחד לאישה, ותראו – – –

מירי רגב: אל תכבד אותה – –

נסים זאב: לא, מכבדים אותה מאוד.

מירי רגב: – – תן לה רק זכויות.

מירי רגב: לא, אל תכבד אותה, תן לה רק זכויות.

נסים זאב: תראי, עוד דבר אני רוצה לומר לך, שידוע, כשחוה פיתתה את האדם הראשון לאכול מעץ הדעת, אז – – –

מירי רגב: היא פיתתה אותו, רק היא לא הכריחה אותו לאכול.

נסים זאב: היא לא הכריחה אותו.

נסים זאב: לא, אבל תשמעי מה – – –

מירי רגב: היא לא הכריחה אותו לאכול.

נסים זאב: מא קד תסמע (היא לא שומעת).

נסים זאב: תשמעי.

מירי רגב: נו?

נסים זאב: אני רוצה לומר לך משהו מאוד חשוב.

נסים זאב: על מה נענש האדם הראשון?

נסים זאב: אמר לו: "ארורה האדמה בעבורך בעצבון תאכלנה".

נסים זאב: הקדוש-ברוך-הוא כעס על האדם הראשון, שאמר: האישה שנתת עמדי היא נתנה לי ואוכל, היא פיתתה אותי.

נסים זאב: והקדוש-ברוך-הוא אמר לו: אתה כופר בטובתו של הקדוש-ברוך-הוא?

נסים זאב: אני הבאתי לך את האישה, את המתנה הכי גדולה, ואתה אומר: האישה פיתתה אותי?

נסים זאב: אתה זורק את כל מה שיש לך – את כל הרפש שלך אתה זורק על האישה?

נסים זאב: את זה אסור לך לעשות.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

נסים זאב: אז תראו, אז תלמדו, אתם לא מגלים פה את – איך אומרים – את הגלובוס.

נסים זאב: כל זה נמצא בתורתנו הקדושה, שעליה נאמר: "נחמדים מזהב ומפז רב".

נסים זאב: אבל רק לגופו של החוק עוד משפט אחד אני רוצה לומר.

נסים זאב: אני רואה בזה זילות להרים את הסכום מ-100% ל-115% בלבד.

נסים זאב: הייתי מצפה – כל חברת מועצה צריכה לקבל לפחות פי-שניים.

נסים זאב: אם היית מביאה הצעת חוק כזו הייתי תומך, אבל רק 115% – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

דב חנין: תגיש את זה בהסתייגות, נסים.

דב חנין: תגיש את זה בהסתייגות.

נסים זאב: – – זה פשוט מעליב.

נסים זאב: אני לא יכול לחיות עם חוק כזה שאומר: אם יש 30% נשים בסיעה, אז אני מרים את התעריף ל-115%.

נסים זאב: לא, כל אישה שווה כל כך יקר, ואני חושב שצריכים להכפיל אפילו את הסכום.

נסים זאב: אם תביאי חוק כזה, אני אתמוך.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: הנה, חברת הכנסת זועבי, זה רעיון, בין הקריאה הראשונה לשנייה בוועדות אולי תעלו את זה, תקבלו את זה.

ג'מאל זחאלקה: – – –

דב חנין: אנחנו רוצים לייצר הסכמות רחבות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת חנין.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת זחאלקה.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, אני מברך על דבריו של חבר הכנסת זאב.

דב חנין: אנחנו את החוק הזה רוצים לקדם בהסכמה רחבה.

דב חנין: ההצעה שלך אולי להגדיל את התמרוץ לייצוגן של נשים – –

יחיאל חיליק בר: הוא אמר "להכפיל", לא להגדיל.

דב חנין: להכפיל אפילו.

דב חנין: – – מוכיחה שבכנסת אפשר להגיע להסכמות רחבות מקיר לקיר, וכך צריך לעשות בחוקים כאלה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני אהיה קצר, מכיוון שהדברים נומקו היטב על-ידי קודמי בדיון.

דב חנין: יש לנו בעיה קשה מאוד בייצוג נשים בשלטון המקומי.

דב חנין: בשלטון המקומי נשים מיוצגות הרבה פחות מאשר במערכות שלטון אחרות, וודאי שזה דבר שלא נובע מחוסר עניין של נשים בסוגיות שנדונות בשלטון המקומי, כי השלטון המקומי עוסק בהמון נושאים שקשורים באופן שוטף ישיר ויומיומי קודם כול לנשים.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, עדיף היה שלא היינו צריכים לתמרץ, אבל אין לנו ברירה אלא לתמרץ, כי אם לא נתמרץ זה לא יקרה, ואנחנו נגיע לכנסת הבאה ולכנסת שאחרי הבאה ללא שינוי.

דב חנין: אני פתחתי והקדמתי בנושא שיתוף הפעולה, ואני רוצה להביע מכאן הערכה לחברותי חברת הכנסת חנין, חברת הכנסת לביא, חברת הכנסת קריב, שאתן מובילות את המהלך הזה.

דב חנין: יש לי הזכות להיות יחד אתכן, גבר, אבל בחבורה של נשים מצוינות, ואני רוצה להודות לכן, במיוחד לך, חברת הכנסת לביא, על העבודה הנמרצת שלך כיושבת-ראש הוועדה למעמד האישה, והקידום הנמרץ של החוק הזה, וגם לצוות הוועדה ולצוות האישי שלך.

דב חנין: אני יודע כמה הרבה עבודה הושקעה בנושא הזה.

דב חנין: חברת הכנסת קריב, גם לך אני רוצה להביע תודה מיוחדת, אני יודע איזה קושי היה לשכנע בשלבים מסוימים בחיוניותו של המהלך הזה, ואת עשית פה עבודה חשובה וראויה.

דב חנין: ובדרך הזאת, כשאנחנו מייצרים שיתוף פעולה רחב – והנה, התבשרנו שגם חבר הכנסת זאב מצטרף אלינו היום, אם כי הוא דורש – – –

נסים זאב: אני מצביע נגד החוק הזה.

דב חנין: לא לא, אבל אתה רוצה פשוט יותר מזה, אנחנו לא הולכים מספיק רחוק לטעמך, אז אנחנו מברכים אותך על זה שאתה מאתגר אותנו ומציע לנו ללכת יותר רחוק.

דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חנין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: – – –

נסים זאב: זה ביזיון לאישה, מה זה, לא – – –

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת יפעת קריב.

קריאה: אל תצביע.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, גבירותי חברות הכנסת, מאז שאני בכנסת, כמנהגי בכל שנה ביום האישה הבין-לאומי אני עולה כאן לבמה לדבר.

ג'מאל זחאלקה: מספר רב של פעמים הייתי הגבר היחיד שדיבר.

ג'מאל זחאלקה: הפעם אני שמח שיש יותר גברים גם באולם, ויש יותר גברים שדיברו.

ג'מאל זחאלקה: חברתי חברת הכנסת חנין זועבי הציגה את החוק ואת הנימוקים לחוק כמו שצריך, כל מילה שאמרה אני מסכים לה, כמובן, אבל אני רוצה להוסיף הערה, שאת החוק הזה לא צריך לקחת כלשונו, כלומר לתחם אותו בגבולותיו, אלא לראות בו מין פריצת דרך קטנה שאנחנו רוצים ומעוניינים שתביא לשינוי גדול, אולי מין אפקט פרפר כזה.

ג'מאל זחאלקה: המקום הקשה ביותר – הקשה ביותר – לכניסת נשים לחיים הציבוריים, לפחות בחברה הערבית, וגם בחברות אחרות, זה השלטון המקומי.

ג'מאל זחאלקה: זה מבנה פטריארכלי, נוקשה, שבו משחקים מאוד כוחני, שמשחקים בו ערבוביה של אינטרסים, ושל חמולתיות, ושל עדתיות, וכל מיני דברים שהם בעומק של החברה, לא על פני השטח.

ג'מאל זחאלקה: ושם, שם בדיוק, צריך את השינוי, במקום שהשינוי קשה.

ג'מאל זחאלקה: יותר קל שיהיו חברות כנסת מאשר חברות מועצה מקומית – לא ראש מועצה, אפילו חברה.

ג'מאל זחאלקה: היום אישה שרוצה לבנות קריירה, אם היא מחליטה להיות חברת כנסת או חברת מועצת כפר, מועצה מקומית, אני אומר לכם, להיות חברת כנסת יותר קל לה.

ג'מאל זחאלקה: מאוד קשה לחדור למבנה הזה, ואת זה צריך לשבור.

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה, איך אומרים, יהיה צעד ראשון.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר להסתפק בו.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שיש מקום להרבה חוקים כמוהו, אני חושב שאפילו את החוק עצמו צריך לעשות יותר חזק, יותר, איך אומרים, לכפות על המערכת.

ג'מאל זחאלקה: וכל מי שדיבר בשם ערך השוויון, הוא דיבר בשם ערך השוויון המכני, האינסטרומנטלי, הטכני, ולא השוויון המהותי לפי תפיסה הגליאנית, ואפילו לפי תפיסה מרקסיסטית.

ג'מאל זחאלקה: לא, אתה אומר: לכולם מותר לרוץ – גם לנכים, וגם לאנשים עם מוגבלות, וגם לילד קטן, וגם זה – כולם יכולים לרוץ 100 מטר.

ג'מאל זחאלקה: מי שרץ יכול לעבור.

ג'מאל זחאלקה: זה לא שוויון.

ג'מאל זחאלקה: אם נשים וגברים לא יצאו מאותו מקום אז אין ערך לעשות שוויון – בקצה לשים את הסרט הזה, מי שעובר את הסרט אז – כי אחת צריכה לרוץ 1,000 מטר, ומישהו צריך לרוץ 100 מטר – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

ג'מאל זחאלקה: – – זה ההבדל.

ג'מאל זחאלקה: ואנחנו רוצים לקרב, ולעשות את זה דיפרנציאלי, להגיע לשוויון אמיתי.

ג'מאל זחאלקה: זו מטרת החוק וזו רוחו, ואני מקווה שאחריו יבואו חוקים רבים שיביאו למעורבות גדולה יותר של נשים בשלטון המקומי, שיש לו השפעה אדירה על חיי אזרחים ועל חיי נשים, אולי יותר מחיי גברים.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת זחאלקה.

יחיאל חיליק בר: אחרונת הדוברים – חברת הכנסת יפעת קריב, ולאחר מכן נעבור להצבעה על החוק.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד שלוש דקות.

יפעת קריב: תודה רבה.

יפעת קריב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לא סתם הצעת החוק הזאת עולה היום, ערב יום האישה הבין-לאומי.

יפעת קריב: בשנת 2008 – אני רוצה לספר לכם, כמו שכבר סיפרתי מעל במה זו כמה פעמים – החלטתי לעשות הקפצה בחיי הציבוריים, לעבור לזירה הפוליטית המקומית ולהיות חברת מועצת עיר.

יפעת קריב: פניתי לחברי מועצה מכהנים ולראש העירייה.

יפעת קריב: כולם כמובן מאוד התלהבו מעוד אישה שרוצה להיכנס לנוף, אבל הציעו מקומות חמש, שש ושבע.

יפעת קריב: מקומות אלה היו פנויים עבורי ברוב הרשימות.

יפעת קריב: מובן שברוב הרשימות המקומות האלה הם מקומות לא ריאליים.

יפעת קריב: ואז גם התברר לי שאני נאלצת להתפטר ממקום העבודה שלי, מחשש לניגוד עניינים.

יפעת קריב: רק בסוגריים אני אגיד שגם היום, כבר חמש-שש שנים אחרי, אני לא מצליחה להבין איזה ניגוד עניינים יש בין עבודתי כאשת חינוך ועובדת סוציאלית למען בני-נוער וצעירים ברחבי הארץ לבין התנדבות כחברת מועצה ליד הבית, למען הקהילה, למען בתי-הספר.

יפעת קריב: זה הרתיע אותי, זה הפחיד אותי, אבל זה לא עצר אותי, כמו שלמרבה הצער זה כן עוצר אנשי מקצוע צעירים, ובעיקר נשים, לאורך השנים.

יפעת קריב: תקשיבו למספרים שאמרתי מעל דוכן זה הרבה פעמים: רק חמש נשים הן ראשות עיר, מתוך 257 רשויות.

יפעת קריב: רק 11% מחברי המועצה בישראל הם נשים – מספרים נמוכים בכל קנה מידה לדמוקרטיה הישראלית.

יפעת קריב: והכי חשוב, בשליש מכלל הרשויות המקומיות במדינת ישראל נשים בכלל לא מכהנות ובכלל לא יכולות להגיש מועמדות ולהיבחר.

יפעת קריב: אנחנו נמצאים היום ערב יום האישה הבין-לאומי, והנתונים מראים שעדיין הייצוג של נשים במדינת ישראל בעמדות מפתח והשפעה לא השתפר.

יפעת קריב: את המצב הזה חייבים לשנות.

יפעת קריב: ייצוג הולם של נשים בזירה המוניציפלית הוא לא רק נכון מוסרית, הוא גם מביא לשיפור אדיר ברמת השירות לאזרח.

יפעת קריב: הזירה המוניציפלית היא זירה משפחתית, קהילתית, שעוסקת ברווחה, בילדים, בתרבות, בקהילה, בפנאי, בגינות הציבוריות ואפילו באיסוף הזבל.

יפעת קריב: דווקא במערכה הזאת, בזירה הזאת, שאמורה להיות כל כך משפחתית וכל כך קהילתית, רגליהן של נשים מודרות באופן עקבי בחברה הישראלית.

יפעת קריב: הצעת החוק הזאת, מטרתה להביא לשיפור ניכר במצב הקיים ברשויות המקומיות בישראל.

יפעת קריב: אני רוצה להודות לשר האוצר, לשרת המשפטים ולשר הפנים על שיתוף הפעולה הלא-ברור-מאליו בקידום הצעת חוק זו.

יפעת קריב: אני רוצה להודות מעל במה זו לחברת הכנסת עליזה לביא – בכלל להודות לך על כל היום המופלא שעשית כאן היום בכנסת, ועד כמה את מקדמת את הנשים מאז שנכנסת לתפקיד של יו"ר הוועדה למען קידום מעמד האישה, ולכל צוות הוועדה שלך, כי עשיתם עבודה מדהימה.

יפעת קריב: כבר כמה כנסות מנסים לקדם את הצעת החוק הזאת ללא הצלחה, ואני שמחה שההצעה הזאת עוברת בוועדה שאת מובילה.

דוד רותם: – – –

יפעת קריב: אני רוצה להודות לחברת הכנסת חנין זועבי ולחבר הכנסת דב חנין על שיתוף הפעולה האמיתי שעשינו כאן, יחד עם עוד קרוב ל-30 ארגונים שמייצגים את החברה הישראלית, יהודים וערבים, כי הנושא הזה חשוב לכולם.

יפעת קריב: זו משימה לא ברורה, ובעצם היום אני מבקשת מכם, חברי חברי הכנסת, להעביר בקריאה ראשונה את הצעת החוק המבקשת לתת דחיפה לנשים המנסות להגיע לעמדות השפעה בזירה המקומית.

יפעת קריב: ומילה אחרונה לחברי חברי הכנסת מהסיעות החרדיות.

יפעת קריב: אני ממש מקווה שמהר מאוד נצטרך לבטל את החוק הזה.

יפעת קריב: בכלל, אדוני היושב-ראש – משפט אחרון, אמן שנבטל את הצעת החוק הזאת, שנגיע לייצוג של 50% נשים ברשימות.

יפעת קריב: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת קריב.

יחיאל חיליק בר: אני רק רוצה להגיד שזה לא תלוי רק בחקיקה בכנסת.

יחיאל חיליק בר: גם אנחנו – המפלגות יכולות לדאוג מלכתחילה לא להגיש רשימות שאין בהן ייצוג הולם, ואני יכול להגיד שבתקופת כהונתה של חברת הכנסת שלי יחימוביץ כיו"ר המפלגה, יחד עם חברי הסיעה ואתי כמזכ"ל, אנחנו לא נתנו שיהיו רשימות מטעמנו שאין בהן מספיק נשים, ואפילו שריינו במוסדות המפלגה הרבה יותר מקום לנשים.

מירי רגב: – – – בליכוד זה קורה – – –

יחיאל חיליק בר: יכול להיות, אני אומר.

קריאה: גם אתה מגיע מהמקום הזה.

יחיאל חיליק בר: נכון, לכן אני אומר שאפשר שגם מפלגות, בלי קשר לחוק, לא יגישו רשימות אם אין בהן – – –

מירי רגב: אני מתארת לעצמי שימשיך להיות גם – – –

שלי יחימוביץ': 40% נשים במוסדות.

יחיאל חיליק בר: 40% נשים במוסדות.

יחיאל חיליק בר: אני לא בטוח שיש את זה במפלגה אחרת, וזה – – –

מירי רגב: – – – יש הסתייגויות – – –

יחיאל חיליק בר: לא לא לא, סליחה שהבעתי את דעתי, חברת הכנסת רגב, אני לא אעשה את זה יותר.

יחיאל חיליק בר: חברי, אנחנו נעבור להצבעה.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

מירי רגב: בעד, ואני מבקשת להעביר את זה לוועדת הפנים.

מירי רגב: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 22 נגד – 3 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 12) (עידוד ייצוג הולם לנשים), התשע"ד–2014, לוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: בעד – 22, נגד – 3, אין נמנעים.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת רגב, נאזם אומר לי שהתקנון קובע שזה חייב לחזור לוועדה, והוועדה המוסמכת לדון בהצעת החוק הזאת היא הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

יחיאל חיליק בר: מזל טוב למגישי החוק, חברות הכנסת זועבי וקריב, בבקשה, כל הכבוד.

יחיאל חיליק בר: [מס' כ/538; "דברי הכנסת", חוב' י"ח, עמ' 8530; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק שכר שווה לעובדת ולעובד (תיקון מס' 3), התשע"ד–2014, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: תציג את הצעת החוק יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, חברת הכנסת עליזה לביא.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת לביא, בבקשה, בואי להציג את החוק.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד עשר דקות, ולאחר מכן אנחנו נעבור להצבעה.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, אני באמת שמחה שביום הזה אנחנו מקדמים הצעות חוק שעוסקות בנושא של שוויון מגדרי, של קידום נשים, ומעבירים הלכה למעשה, באמת, לא רק בתיאוריה ובסיפור הסיפור, אלא גם בעשייה, בפרקטיקה, בקידום של החוק ובניסיונות לקדם את מעמדן של נשים בחברה בישראל.

יחיאל חיליק בר: אז כן, חוק שכר שווה לעובדת ולעובד – אדוני היושב-ראש, חברי, בשם הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי אני מתכבדת להביא בפניכם את הצעת חוק שכר שווה לעובדת ולעובד (תיקון מס' 3), 2014, תשע"ד.

יחיאל חיליק בר: הצעת החוק היא הצעת חוק פרטית, שיזמתי יחד עם חברות וחברי כנסת רבים נוספים.

יחיאל חיליק בר: חוק שכר שווה לעובדת ולעובד, 1996, תשנ"ו, הוא חלק ממארג החוקים שנועדו לקדם שוויון בין המינים במדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: סעיף 2 לחוק מורה כי נשים וגברים יקבלו שכר שווה אם הם מועסקים באותו מקום עבודה ומבצעים עבודה שווה בעיקרה, או עבודה שוות ערך.

יחיאל חיליק בר: החוק, החוק שלנו, במדינת ישראל, קובע כי עבודות שוות הן עבודות בעלות משקל שווה, בין היתר מבחינת הכישורים, המאמץ, המיומנות והאחריות הנדרשים לביצוען ומבחינת התנאים הסביבתיים שבהם הן מבוצעות.

יחיאל חיליק בר: עם זאת, החוק אינו מונע הפרשים בשכר המשולם אם ההפרשים נובעים מנסיבות מוצדקות, כמו למשל איכות העבודה, הכשרת העובד או ההשכלה של העובדת והעובד.

יחיאל חיליק בר: אז כפי שציינתי לא פעם ולא פעמיים מעל הבמה הזאת, למרות החוק הזה, וחוקי מגן נוספים שמדינת ישראל התברכה בהם – וכן, יש מקום לומר תודה לקודמינו וקודמותינו כאן, בכנסת ישראל, שחוקקו וקידמו ועשו בתחום של דיני עבודה, עדיין, חברותי וחברי, אדוני היושב-ראש, פערי השכר במדינת ישראל בין גברים לנשים הם מן הגדולים בעולם המערבי.

יחיאל חיליק בר: לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2013, הפער בין ההכנסה הממוצעת ברוטו לחודש לגבר שכיר לעומת אישה שכירה הוא כ-33%.

יחיאל חיליק בר: כן, אותה עבודה, אותו ניסיון, אותו ותק, אותה השכלה – 33%.

יחיאל חיליק בר: רק לשם השוואה, כדי שנבין איפה אנחנו עומדים ביחס למדינות אחרות, לראות את המבט הרוחבי, במדינות ה-OECD, שאנחנו אוהבים לצטט בהקשרים שונים ומשונים – אז כן, במדינות ה-OECD, נכון לשנת 2013, פער השכר בין עובד לעובדת הוא כ-16% בממוצע בלבד.

יחיאל חיליק בר: כן כן, 16%, ופער השכר במדינות האיחוד גם הוא 16% בממוצע.

יחיאל חיליק בר: כן, 16%, זה מחצית מהפער – מפער השכר – במדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: אז כן, נוכח הנתונים הללו, ובטח במבט ההשוואתי, וכדי לפעול לצמצום פערי השכר, מוצע לתקן את חוק שכר שווה לעובדת ולעובד ואת חוק שיווי זכויות האישה, התשי"א–1951, ולעודד הנגשה, עיבוד ופרסום של שכר בהתייחסות לפי מין.

יחיאל חיליק בר: מוצע להוסיף לחוק שכר שווה לעובדת ולעובד סעיף שלפיו מי שמוטלת עליו החובה לפרסם או לדווח על שכרם של עובדים ונושאי משרה יכלול בפרסום או בדיווח התייחסות למין העובד.

יחיאל חיליק בר: הפרסומים שלגביהם תחול החובה מפורטים בתוספת לחוק וכוללים את פרסום מקבלי השכר הגבוה בחברות הציבוריות, בעמותות, בתאגידי מים וביוב, וכן את הדוח השנתי שהממונה על השכר במשרד האוצר מפרסם לפי חוק יסודות התקציב.

יחיאל חיליק בר: מטרת התיקון, חברי וחברותי, היא להציף את פערי השכר במשק בין גברים לנשים.

יחיאל חיליק בר: כן, הדיווחים הקיימים על מקבלי השכר, אנחנו רוצים לדעת אותם, כי כשנדע אותם אנחנו נדע עם מה להתמודד ואיך.

יחיאל חיליק בר: יצוין כי שר הכלכלה יוכל, באישור הוועדה, לשנות, בצו, את החיקוקים המנויים בתוספת.

יחיאל חיליק בר: נוסף על כך מוצע לתקן את סעיף 6ג3 לחוק שיווי זכויות האישה, התשי"א–1951, המטיל על משרדי ממשלה, רשויות מקומיות ותאגידים סטטוטוריים את החובה לאסוף, לעבד ולפרסם מידע סטטיסטי לפי מין, ולהחיל חובה זו גם על חברות ציבוריות.

יחיאל חיליק בר: אני מבקשת לציין ולהדגיש כי בהצעת החוק בנוסח שהוגש לקריאה ראשונה נכלל תיקון נוסף לחוק שכר שווה לעובדת ולעובד, בדמות סעיף שמטיל חובה על מעביד המעסיק יותר מ-100 עובדים לאסוף נתונים על העובדות והעובדים המועסקים אצלו, בין היתר לפי שכר ומין, ולקיים אחת לשנה דיון בממצאי הנתונים.

יחיאל חיליק בר: בדיונים בוועדה התברר כי הסעיף האמור מעורר התנגדות עזה בקרב ארגוני המעסיקים, ולכן החליטה הכנסת, בהמלצת הוועדה, לפצל חלק זה מהצעת החוק, כדי לאפשר המשך קיום לגביו.

יחיאל חיליק בר: הצעת החוק הזאת הגיעה אל שולחני ביוזמת פרויקט "שוות ערך – לקידום שכר שווה" בישראל, והליך החקיקה נמשך בליווי מסור שלהן.

יחיאל חיליק בר: אני אציין את הארגונים השותפים: שדולת הנשים, שתי"ל, "מרכז אדוה" ונציבות שוויון הזדמנויות בעבודה.

יחיאל חיליק בר: בהזדמנות זאת אני מבקשת להודות לצוות הוועדה לקידום מעמד האישה, לדלית אזולאי מנהלת הוועדה, לאריאלה אהרון ואמל ביבאר, ולצוות המשפטי, על העבודה המעמיקה והרבה על הצעת החוק; לעורכת-הדין של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, עורכת-הדין ענת מימון, ולתום שניר, המתמחה המוכשר שלנו.

יחיאל חיליק בר: אני מבקשת להודות לצוות שלי, ולנצל את ההזדמנות הזאת – על היום הנפלא שהיה כאן, בכנסת, גם לעורכת-הדין עמליה שרייר, למיטל ממו ולשיר שרלו, הדוברת שלי.

יחיאל חיליק בר: להצעת החוק הזאת אין הסתייגויות, ולפיכך אני קוראת לכן ולכם לתמוך בה בנוסח שאושר על-ידי הוועדה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת עליזה לביא.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להצבעה על החוק.

נסים זאב: סליחה, רק שאלה להבהרה, אפשר?

יחיאל חיליק בר: כן.

נסים זאב: מה קורה אם הגבר מרוויח פחות?

נסים זאב: גם אז יעלו את השכר – – –

עליזה לביא: – – –

מירי רגב: העיקר שהם ישבו יחד אחד ליד השני באוטובוס.

יחיאל חיליק בר: חברים, נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: בעד הצעת החוק כהצעת הוועדה כמובן.

יחיאל חיליק בר: זאת הצבעה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–3 – 17 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

יחיאל חיליק בר: 17 בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 19 נגד – אין נמנעים – אין חוק שכר שווה לעובדת ולעובד (תיקון מס' 3), התשע"ד–2014, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 19 בעד, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק שכר שווה לעובדת ולעובד (תיקון מס' 3), התשע"ד–2014, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים.

יחיאל חיליק בר: [מס' כ/542; "דברי הכנסת", חוברת זו, עמ' 9313; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (הוראת שעה), התשע"ד–2014, קריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: קיבלה פטור מחובת הנחה, כפוף להנחה על שולחן הכנסת.

יחיאל חיליק בר: תציג את החוק יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חברת הכנסת מירי רגב.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אין הסתייגויות, כמובן, לחוק.

מירי רגב: כן, תודה רבה לך.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, שר הרווחה, ידידי, שנמצא פה, חברי הכנסת, ולכן הנשים שנמצאות במליאה, צר לי שלא תשמעו אותי נואמת על יום האישה, אבל עשיתי זאת במהלך היום.

מירי רגב: אנחנו פשוט עוברים להמשך סדר-היום, אז – ברוך בואכן.

מירי רגב: אני עוברת להצעת החוק בסוגיית הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (הוראת שעה), התשע"ד–2014, המובאת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מירי רגב: על-פי חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות), התשנ"ג–1993, תנאי לתשלום כספי מימון בחירות הוא שהרשימה, הסיעה או המועמד, לפי העניין, מסרו הודעה לשר הפנים עם פרטים מפורטים בחוק עד היום החמישי שלפני יום הבחירות.

מירי רגב: לשר הפנים יש סמכות להאריך את התקופה עד 21 ימים לאחר יום הבחירות, ובמקרה כזה, ככלל, הם יהיו זכאים לקבל 90% מהמימון שהיו זכאים לו אילו הגישו את הודעתם בזמן המקורי.

מירי רגב: על-פי הצעת החוק, שיזמתי יחד עם חברי זבולון קלפה, דוד אזולאי, משה גפני, איתן כבל וחמד עמאר, כיוון שחלק מהסיעות והרשימות שהתמודדו בבחירות האחרונות לא הספיקו להגיש את ההודעות כאמור, תוארך התקופה באופן חד-פעמי עד 30 ימים מתחילת החוק המוצע, כך שיתאפשר לאותם מועמדים, סיעות ורשימות לקבל מימון, כפוף לכך שיעמדו בהוראות חוק המימון.

מירי רגב: ההצעה תחול על הבחירות המוניציפליות הכלליות שהתקיימו מיום 22 באוקטובר 2013 עד יום תחילת החוק, כלומר היא תחול גם על סיעות, רשימות ומועמדים שהתמודדו בבחירות שהתקיימו למועצות אזוריות בחודש דצמבר האחרון.

מירי רגב: עם זאת, כדי שלא לעודד חריגות דומות בעתיד מן המועדים הקבועים בחוק, מוצע כי מי שיגיש הודעה כנדרש לפי חוק המימון בתקופה האמורה יהיה זכאי לקבל רק 85% מסכום המימון שהיה מגיע לו אילו הגיש את הודעתו כפוף לחוק.

מירי רגב: לחוק זה לא הוגשו הסתייגויות.

מירי רגב: לכן אבקש מהכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

מירי רגב: אני מבקשת להודות לשר הפנים, ליוסי, מנהל הבחירות של משרד הפנים, ליושב-ראש הקואליציה, למבקר המדינה, למשרד הפנים, למנהלת הוועדה יפה, לשוש, ליאת, לאה, רחלי ואיה, וליועץ המשפטי של הוועדה שעבד על הנושא הזה, גלעד קרן.

מירי רגב: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת מירי רגב, יו"ר הוועדה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה על החוק.

מירי רגב: רגע, רגע, תן לי להגיע.

יחיאל חיליק בר: כמובן, כמובן, נאפשר לך להגיע.

יחיאל חיליק בר: נאפשר, נאפשר, נאפשר.

יחיאל חיליק בר: הכול בסדר.

נסים זאב: יום האישה, אחרי זה אומרים: אין שוויוניות.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה על החוק בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: עליזה, ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 6 בעד סעיף 1 – 16 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יחיאל חיליק בר: בעד – 16, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: החוק עבר בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים מייד להצבעה על החוק בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 17 נגד – אין נמנעים – אין חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (הוראת שעה), התשע"ד–2014, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: בעד – 17, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (הוראת שעה), התשע"ד–2014, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים, אנחנו עוברים – – –

איתן כבל: אדוני הסגן – – – מחר בכל – – –

יחיאל חיליק בר: כן.

מירי רגב: בכל הסיעות של העבודה – – –

איתן כבל: לכל החברים שלנו המתמודדים.

מירי רגב: לכל המתמודדים – זה בעצם עוזר לכולם.

איתן כבל: השאלה היא – – –

יחיאל חיליק בר: אז אולי נכין משהו משותף כזה?

מירי רגב: יש לי גם את כל הרשימות והסיעות – 99.

יחיאל חיליק בר: נשמח.

מאיר כהן: מירי, תני לנו להמשיך.

מירי רגב: גם אתה, גם אתה.

מאיר כהן: לא, אין לנו, אנחנו.

מאיר כהן: ציון יום העובד הסוציאלי

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים, אנחנו עוברים לסעיף 7 בסדר-היום, והוא: ציון יום העובד הסוציאלי.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה לקוות שיש אתנו עובדות ועובדים סוציאליים – הנה הם, ישנם, מנופפים לנו.

יחיאל חיליק בר: ברוכים וברוכות הבאות.

יחיאל חיליק בר: אני אקריא את דבריו של יו"ר הכנסת ליום זה.

יחיאל חיליק בר: חברות וחברי הכנסת, אנו מציינים היום את יום העובד הסוציאלי מתוך הערכה עמוקה לעשייה המתמשכת של העובדות והעובדים הסוציאליים ותרומתם הממשית לשלומה ולרווחתה של החברה הישראלית ולמדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: העובדות והעובדים הסוציאליים מהווים רקמת תמיכה והגנה של החברה הישראלית בתמיכתם ובפעילותם למען השכבות החלשות ולמען הנזקקים לסיוע בכל תחום ותחום.

יחיאל חיליק בר: מגוון העשייה של העובדים הסוציאליים הוא אדיר: הם נותנים מענה לנוער נושר, נשים הסובלות מאלימות, משפחות אומנה, ילדים הזקוקים ליד תומכת, שיקום אסירים, קשישים המתקשים בחיי היום-יום, חולים ובני משפחותיהם, וזוהי רק רשימה חלקית.

יחיאל חיליק בר: בשנים האחרונות, ועם התגברות האתגרים של העורף הישראלי והתמודדותו עם התקפות ופיגועי טרור, נחשפה עמידתם האיתנה של העובדים והעובדות הסוציאליים ונכונותם לתת מענה נפשי וחברתי בשעות צרה ומצוקה.

יחיאל חיליק בר: בניגוד לתדמית, העובדים הסוציאליים אינם עוסקים במתן מענה רק לשולי החברה ולמגזרים חלשים ומוחלשים; במקרים רבים התמיכה שלהם ניתנת גם בטיפול ומציאת מענה הולם לקשייהם של אנשים ממעמד חברתי וכלכלי גבוה.

יחיאל חיליק בר: כחברי כנסת וכמחוקקים אנו יודעים ומכירים את עשייתם של העובדים הסוציאליים ואת התמודדותם עם קשיים תקציביים וחוסר בתקנים.

יחיאל חיליק בר: לשכות הרווחה בכל מקום ומקום מתמודדות עם עומס לא רגיל וקושי רב במתן מענה הולם ומקיף לצורכי הציבור.

יחיאל חיליק בר: אני מאמין שאסור לנו לסמוך על טוב לבם של העובדים והעובדות הסוציאליים ונכונותם לתת לנו את עצמם למען החברה ללא גמול הולם.

יחיאל חיליק בר: עבודה קשה דורשת תגמול הולם.

יחיאל חיליק בר: אני תקווה שכחברה נדע להעריך את העשייה של העובדים והעובדות הסוציאליים לא רק במילים, אלא גם במעשים.

יחיאל חיליק בר: אנחנו פה היום כדי להצדיע לכם על עשייתכם, שהרבה ממנה לא מקבלת מענה ותגמול הולם, ואנחנו, כבית, מחויבים לנסות ולשנות את זה.

יחיאל חיליק בר: [הצעת חוק פ/2030/19; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו, במסגרת היום הזה, להצעת חוק למניעת אלימות במוסדות למתן טיפול (תיקון – אלימות מילולית שלא בפני המטפל).

יחיאל חיליק בר: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת שמעון סולומון – נמצא פה – שהוא גם יו"ר שדולה שעשה היום כמה ישיבות בכנסת.

יחיאל חיליק בר: אני מזמין אותך להציע את הצעת החוק, שהיא גם בתמיכת הממשלה.

יחיאל חיליק בר: ישיב עליה שר הרווחה מר מאיר כהן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

שמעון סולומון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי כנסת, למרות השעה המאוחרת, היום הארוך, אני רוצה באמת לעשות את זה קצת – לסיים את מה שכתבתי.

שמעון סולומון: היום, בפעם הראשונה ב-65 שנות קיומה של המדינה, כנסת ישראל מציינת את יום העובד הסוציאלי הבין-לאומי.

שמעון סולומון: אגב, יושבים ביציע – מהבוקר הם נמצאים פה, חלקם נשארו עד עכשיו, ואני מעריך את זה.

שמעון סולומון: מאז ומתמיד שימשו העובדים והעובדות הסוציאליים הסיירת החברתית בחברה הישראלית, אך בניגוד להילה ולזוהר העוטפים את הסיירות המובחרות שאנו מכירים, לעובדים ולעובדות הסוציאליים אין פריבילגיה כזאת; שגרת היום-יום בעבודתם של העובדים והעובדות הסוציאליים קשה, שוחקת ורחוקה מלהיות מתגמלת כראוי.

שמעון סולומון: הם הכתובת הראשונה כשקורה אסון כלשהו, כשיש מצוקה אמיתית, אך האחרונים ליהנות מתנאים הולמים, משכר ראוי וממעמד חברתי התואם את תרומתם לחברה.

שמעון סולומון: העובדים הסוציאליים נמצאים בכל תחומי חיינו, וכל אחד מאתנו בשלב כזה או אחר בחייו יגיע לממשק עם עובד או עובדת סוציאלית.

שמעון סולומון: הם עושים מלאכת קודש בתנאים קשים, במערכת הבריאות, בכל בית-חולים בארץ ובכל מחלקה בקופות-החולים ובשירותי הבריאות המופרטים.

שמעון סולומון: הם נמצאים במערכת הביטחון, בעבודה עם נכי צה"ל ועם משפחות שכולות, בתעסוקה, בביטוח לאומי, וכמובן במערכת הרווחה, בעבודה עם נוער בסיכון, עם ילדים ומבוגרים בעלי מוגבלות, עם נוער בזנות, עם אסירים משוחררים ונפגעי טראומות, בין אם מדובר בפיגועים, נפילת טילים, או פשוט אזרחים שחוו טראומה בשל אובדן אישי, וזוהי רק רשימה חלקית.

שמעון סולומון: לנוכח הדברים הקשים והפוגעים ששמענו וראינו לאחרונה נגד העובדים הסוציאליים, כולל כאן, מעל דוכן זה, חשוב לי להגיד לכם מכאן, במסגרת יום ההוקרה של כנסת ישראל לכם, כי אני מצדיע לכם על פועלכם ומודה לכם על תרומתכם האדירה לחברה הישראלית.

שמעון סולומון: בעידן שבו כולם חושבים על הסטרט-אפ והאקזיט הבאים, בעולם שהולך ונהיה טכנולוגי והצלחה נמדדת בו רק בכסף, אתם בחרתם במקצוע מתוך ערכים, מתוך ידיעה כי עשירים זה לא יעשה אתכם, אבל השליחות החברתית, העזרה לזולת וסיפורי ההצלחה שכל אחד מכם חווה בעבודתו שווים את הכול.

שמעון סולומון: אני אומר זאת מתוך ידיעה מלאה, שכן אני עובד סוציאלי בעצמי, וזה בהחלט סיבה לגאווה היום, וגם בכל יום אחר בשנה.

שמעון סולומון: לפני כמה חודשים הקמתי בכנסת התשע-עשרה את השדולה לקידום העובדים הסוציאליים בישראל.

שמעון סולומון: המטרה הייתה ועודנה חיזוק מעמד העבודה הסוציאלית והעובדים הסוציאליים בישראל.

שמעון סולומון: המצב לא פשוט, בלשון המעטה, אך אנחנו עושים צעדים בכיוון הנכון.

שמעון סולומון: צוות העבודה שהקמנו בשיתוף איגוד העובדים הסוציאליים והמשרד עצמו עושה עבודתו בנחישות ובנאמנות במגוון נושאים, ואנו זוכים לגיבוי ותמיכה מלאים מהשר, שיושב כאן, ומכל הצוות במשרד הרווחה והשירותים החברתיים, ועל כך נתונה תודתי לכל המעורבים.

שמעון סולומון: לאחרונה התקדם בצורה משמעותית המשא-ומתן בין איגוד העובדים הסוציאליים למשרד האוצר על תוספת שכר למומחים בעבודה סוציאלית, שתקוע, כידוע, כבר כמה שנים.

שמעון סולומון: תקוותי שמשא-ומתן זה יסתיים בקרוב – –

מאיר כהן: זה יהיה תקוע עד שהחלום של צפרא – – –

שמעון סולומון: – – אני מקווה שזה יהיה בקרוב, ונוכל לתת את תוספת השכר למומחים, כפי שאנו מצפים.

שמעון סולומון: הערב אנו מעלים לקריאה טרומית את החוק שיזמתי יחד עם צוות העבודה ובתיאום עם משרד הרווחה, אשר מטרתו לתת מענה להפקרות המתחוללת באינטרנט נגד נותני טיפול בשירות הציבורי, כגון עובדי רווחה.

שמעון סולומון: אלימות, הסתה, פרסום קריקטורות מסיתות, הם רק חלק מההפקרות שציינתי, המתחוללת כיום באמצעות האינטרנט.

שמעון סולומון: תיקון החוק בא להחיל על האלימות האינטרנטית – אני אמתין עד שכבוד היושבת-ראש תהיה אתנו.

גילה גמליאל: תמיד אתך.

שמעון סולומון: יופי, תודה.

שמעון סולומון: תיקון החוק – לחזור, אגב, מההתחלה?

גילה גמליאל: לא, זה בסדר.

שמעון סולומון: כי חשבתי אולי.

גילה גמליאל: חוק חשוב מאוד.

שמעון סולומון: תיקון החוק בא להחיל על האלימות האינטרנטית המתקיימת את ההגדרה בחוק של אלימות מילולית.

שמעון סולומון: יש קשר ישיר בין ההסתה המתרחשת באינטרנט לסטטיסטיקה העגומה המלמדת אותנו כי בכל יומיים מתבצעת תקיפה של עובד סוציאלי באחת מלשכות הרווחה בישראל.

שמעון סולומון: מרגע כניסת חוק זה לספר החוקים ידע כל מסית וכל מגדף נגד נותן טיפול בשירות הציבורי: לכל מילותיו יש מחיר, והוא צפוי לסנקציות ולעונשים.

שמעון סולומון: זוהי הפעם הראשונה שכנסת ישראל מציינת את יום ההוקרה לעובדים הסוציאליים.

שמעון סולומון: אני מתחייב בפניכם בזאת כי כל עוד אכהן כחבר הכנסת, יום הוקרה זה יהפוך למסורת, כמו שהיה היום.

שמעון סולומון: כי אם למישהו מגיעה תודה בחברה שלנו, זה לכם כמובן – –

גילה גמליאל: אתה עובד סוציאלי?

שמעון סולומון: בוודאי ובוודאי.

גילה גמליאל: כן?

גילה גמליאל: נפלא.

שמעון סולומון: בטח.

שמעון סולומון: – – חוד החנית החברתית שלנו, העובדות והעובדים הסוציאליים.

שמעון סולומון: אני מודה לכם, ואני גם חייב לציין כי לחוק הזה מצורפים יואל רזבוזוב, עליזה לביא, רינה פרנקל, שמעון אוחיון, יעקב מרגי, חמד עמאר ואלעזר שטרן, וכמובן לעוזרים שלי, שעושים עבודה נפלאה – שהגענו למצב הנוכחי.

שמעון סולומון: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת שמעון סולומון.

גילה גמליאל: ישיב בשם הממשלה שר הרווחה והשירותים החברתיים מאיר כהן, בבקשה, ולאחר מכן נעבור להצבעה.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, "נאצית חוטפת ילדים" מכנה אחד האתרים עובדת סוציאלית בכירה ומציג תמונה שלה במדי אס-אס.

מאיר כהן: היא, אגב, נמצאת אתנו כאן.

מאיר כהן: זאת הזדמנות לבקש ממנה סליחה.

מאיר כהן: זאת רק דוגמה קלה מני רבות, קשות ומכוערות, של אלימות מילולית והסתה קשה נגד עובדים סוציאליים באינטרנט, ורובן, לצערי, אינן ראויות להצגה מעל בימת הכנסת.

מאיר כהן: לפני כשלושה חודשים נפגשתי, גברתי היושבת-ראש, עם מפכ"ל המשטרה רב-ניצב יוחנן דנינו.

מאיר כהן: מטרת הפגישה הייתה התמקדות המשטרה במניעה ובטיפול באלימות נגד עובדים סוציאליים באינטרנט.

מאיר כהן: בשנים האחרונות הפכה זירת האינטרנט למרחב פרוץ ומופקר של החברה הישראלית.

מאיר כהן: מחאות לגיטימיות יוצאות מכלל שליטה והופכות לקמפיינים של הסתה פרועה נגד משרתי ציבור בכלל, ובמקרה הזה נגד עובדים ועובדות סוציאליים.

מאיר כהן: כחבר בוועדת השרים לחקיקה וכשר הרווחה תמכתי ביום ראשון בהצעת החוק של חבר הכנסת שמעון סולומון, מתוך דאגה עמוקה לעובדים הסוציאליים המתמודדים יום-יום, שעה-שעה, עם מצבי הקיצון בחברה הישראלית.

מאיר כהן: לצערי, נוכחנו לדעת במקרים רבים שהסתה ופגיעה מילולית, ובוודאי הסתות פרועות ושלוחות רסן כפי שמתרחשות ומופנות כלפי העובדים הסוציאליים, מובילות באופן ישיר לפגיעה פיזית.

מאיר כהן: על כן אני פונה אליכם, חברי חברי הכנסת, ומבקש את תמיכתכם בחוק חשוב זה, ובהגנה על שלוחינו בחזית החברתית, העובדים הסוציאליים.

מאיר כהן: מחובתנו כמחוקקים לתת להם כלים ראויים להגנה.

מאיר כהן: אני מוצא חובה נעימה להודות לך, חבר הכנסת שמעון סולומון, גם על החוק, גם על התפקוד כיושב-ראש השדולה, וגם על היום הטוב הזה.

מאיר כהן: היו ברוכים, היה ברוך על הפעילות שלך.

מאיר כהן: אני מבקש לתמוך בחוק.

גילה גמליאל: אני מודה לשר הרווחה והשירותים החברתיים מאיר כהן.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצבעה.

גילה גמליאל: מי בעד?

גילה גמליאל: מי נגד?

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק למניעת אלימות במוסדות למתן טיפול (תיקון – אלימות מילולית שלא בפני המטפל), התשע"ד–2014, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

גילה גמליאל: 13 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת החוק עברה, ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

גילה גמליאל: ציון יום העובד הסוציאלי

גילה גמליאל: אנחנו עוברים לנושא הבא על סדר-היום.

גילה גמליאל: אנחנו כרגע נציין את יום העובד והעובדת הסוציאליים, הצעות לסדר-היום מס' 2890, 2896, 2904, 2905 ו-2909.

גילה גמליאל: אני רוצה להעלות את ראשון הדוברים, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך עד חמש דקות מרגע שתעלה.

גילה גמליאל: אני מקווה – חבר הכנסת סולומון, ראשית, לברך אותך על היוזמה, ושנית – שגם יהיו תוצרים משמעותיים לעובדים ולעובדות הסוציאליים.

גילה גמליאל: כן, זמנך מרגע זה.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, תחילה אני מברך את העובדים הסוציאליים שכיבדו אותנו בנוכחותם במליאה, ואני מודה לחבר הכנסת שמעון סולומון על היום הזה.

מסעוד גנאים: זאת הפעם הראשונה שהכנסת מציינת את יום העובד הסוציאלי, וזה מנהג – ורעיון – מצוין, משום שלפי דעתי יש הרבה תפקידים – נכון, הם פקידים, אבל חשוב יותר – זו השליחות שלהם, שהיא רחבה מאוד, והייתי אומר משימה קדושה, ומגיע להם שיציינו את עבודתם ופועלם.

מסעוד גנאים: היום אנחנו מציינים את יום העובד הסוציאלי.

מסעוד גנאים: ביום הזה אנחנו מעריכים, מעלים על נס, את פועלם ואת עבודתם של העובדים הסוציאליים.

מסעוד גנאים: וכחברה עלינו לגמול להם ולתת להם תמיכה, כי גם זה שעוזר לזקוקים זקוק לעזרה.

מסעוד גנאים: הוא זקוק לעזרה, לתמיכה, או לפחות לתודה.

מסעוד גנאים: העובדים הסוציאליים הם, כפי שנכתב, הסימן או המאפיין החשוב ביותר, או כפי שכתבו, השריד האחרון שנותר ממדינת הרווחה שהולכת ונעלמת, לאמיתו של דבר.

מסעוד גנאים: העובדים הסוציאליים צריכים לזכות בכבוד המגיע להם, כי הם אמונים על משימת הסיוע והתמיכה לאוכלוסיות החלשות ולקהילות שהן במשבר, ומשימה זו גדלה ומתרחבת והופכת לנחוצה יותר כאשר אחוז העוני עולה, ומדד האלימות והפשיעה עולה, והרבה משפחות מאוימות בהתפרקות.

מסעוד גנאים: העובד הסוציאלי נזעק לעזרתן, ותמיד, בכל המשברים ובכל המצבים, שואלים: איפה העובד הסוציאלי?

מסעוד גנאים: עצם השאלה הזאת אומרת הכול על חשיבותו ועל המרכזיות שלו בחיינו כחברה.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, למרות עבודת הקודש שהעובדים הסוציאליים ממלאים יום-יום, הם סובלים הרבה, והרבה פעמים הסבל הוא מאלה שנעזרים בהם, מאלה שהם מטפלים בהם.

מסעוד גנאים: הסבל הזה בא לידי ביטוי באלימות ובהתקפות.

מסעוד גנאים: ואם אני רוצה לדבר על החברה הערבית, רק לפני חודש חודשיים נשרף רכב של עובדת סוציאלית בכפר דבורייה, ואני יודע על הרבה התקפות של עובדים סוציאליים בחברה הערבית.

מסעוד גנאים: העובדים הסוציאליים, שחווים חוויות קשות על-ידי חלק מהאנשים, הם גם אלה שממהרים להאשים אותם, וגם כאשר הם רוצים לעזור, ובוחרים בפתרון או מחליטים החלטה שלא לרוחם של הורים, של אנשים, תמיד האשמה, מפילים אותה על העובד הסוציאלי, ומטיחים בו – אם זה האשמות, אם זה התקפות וקללות.

מסעוד גנאים: אני חושב שעלינו לא להפקיר אותם, אלא לתמוך בהם, כדי שימשיכו במשימתם ובעבודתם הקדושה.

מסעוד גנאים: אני חושב, בעניין העובדים הסוציאליים בכלל, שצריך לעשות הכול כדי שהמעמד שלהם יהיה חזק; השכר שלהם – נכון, היה מאבק לפני כשנתיים, או שלוש שנים, וחל שיפור בשכרם, אבל לפי דעתי זה לא מספיק.

מסעוד גנאים: בעניין העובדים הסוציאליים בחברה הערבית – משום ששאלתי והתעניינתי – הבעיה הגדולה היא בשני דברים: הראשון זה האלימות, באמת, כי הם זקוקים להגנה ולאבטחה כדי שהם יוכלו לעבוד.

מסעוד גנאים: השני זה העומס; הרבה תיקים מעמיסים על עובד סוציאלי אחד.

מסעוד גנאים: אני לא קראתי את הסטטיסטיקה, אבל עובד סוציאלי אחד מטפל בהרבה תיקים, וזה פוגע ביעילות של העבודה שלו ובתועלת שלו לאנשים שזקוקים לו.

מסעוד גנאים: בסוף, אני אומר, אנחנו מאוד מעריכים, מאוד מכבדים, מאוד מעלים על נס, את עבודתם של העובדים הסוציאליים, ואנחנו נגיד להם רק: אנחנו לצדכם ותומכים בכם.

מסעוד גנאים: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך חמש דקות.

אילן גילאון: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, אדוני השר, שלום, חברי חברי הכנסת, אני לא עובד סוציאלי; הקרבה הכי גדולה שיש לי לנושא זה שכל אחד מאתנו, ואני כמו כולם, כמעט מקרה סוציאלי.

אילן גילאון: אנחנו מתגלגלים אל המציאות הזאת בחיים, אבל אני היום נמנה עם מועדון המעריצים של העובדים הסוציאליים, ש-90% מהם הם עובדות סוציאליות.

אילן גילאון: אני עליתי לכאן משום שאני לא רק נמנה עם מועדון המעריצים של העובדות הסוציאליות, אלא אני מבקש להיות יושב-ראש מועדון המעריצים הזה; כי הן נראות לי כמו אותן הנשים מתוך השיר של אלתרמן שאומר: "כל רואיהם / אמרו עליהם – / איזה מין בני-אדם משונים" – באים ועושים.

אילן גילאון: והסיבה לעלותי כאן, גברתי, זה שאני מחפש אנשים לפרגן להם, ומצאתי את האנשים האמיתיים לפרגן להם.

אילן גילאון: ואני רוצה, באמצעות צפרא דוויק חברתי, להצדיע ל-15,000 העובדות והעובדים הסוציאליים ולהגיד להם: יש מישהו שחושב שיש משמעות למעמד שלכם, דווקא בעידן שהוא כל כך – כל כך ציני.

אילן גילאון: זקוקים תמיד למישהו שאתה שמח לחשוב שהוא נמצא שם באותו רגע, ואנשים שהולכים להיות עובדים סוציאליים הם לא אנשים ציניים, ומשום שהם לא אנשים ציניים הם גם אנשים שלוקחים כל חוויה – קצת מתוכה – אתם על כתפם, כי כל העולם על כתפיהם, והם עומדים בקו החזית, אדוני השר, לפעמים בלי חרב ורומח, בלי כלי מלחמה כדי באמת לתת מענה ותשובה לשורה הראשונה של המדינה, שהולכת ומתפרקת מן האחריויות שלה בכל התחומים העיקריים.

אילן גילאון: ולא פעם, אדוני השר, אנחנו גם מסתתרים מאחוריהן, משום שאנחנו יודעים שהבעיות המרכזיות נופלות לפתחן, וכאילו הן, על כתפיהן הקטנות, צריכות לתת את המענה של מערכות, של נשיאים ונגידים גדולים, שצריכים לקבוע בסופו של דבר מי מקבל כמה, ולמה, ומי משלם כמה, ולמה, כי זה כל תכלית המשחק שלנו במדינה הזאת.

אילן גילאון: אנחנו לאט-לאט, בחברה שהולכת להיות חברה במכרז בלבד, אנחנו מפריטים כל דבר, ואני אותך רוצה לשאול אם בכלל יש להעלות על הדעת שיש עובדים סוציאליים שהם עובדי קבלן, אדוני.

אילן גילאון: אסור בכלל שיהיו עובדי קבלן, אבל כל שכן עובדים סוציאליים.

אילן גילאון: ואם עובדת סוציאלית אחרי 20 שנות ותק מקבלת 6,500 שקל, זה אומר באיזה מקום ובאיזה סדר עדיפויות אנחנו מעמידים את הנושא.

אילן גילאון: זה לא רק הבעיה של השכר, זו הבעיה של האמון.

אילן גילאון: כן – אחרי 25 שנה, הנה, חשבתי שאחרי 20 שנה.

אילן גילאון: אז לכן אני רוצה להגיד שהעובדים הסוציאליים, העובדות הסוציאליות, הם הפרולטריון האחרון, למעשה, שנשאר, אולי החלוצים היחידים שיכולים להצעיד אותנו לאיזה תנועת תיקון, כי אחרת אני לא יכול לראות מאין זה יגיע.

אילן גילאון: אז בחברה כל כך מנוכרת, כשכל אדם מרגיש, גברתי, שהוא צריך בעצמו להילחם את מלחמתו שלו, זאת הנחמה היחידה אולי שיש, העובד הסוציאלי, או כמו שאצלנו קוראים "העובדת הסוציאליסטית", ככה קוראים לדבר הזה במקומותינו, אני לא פעם נתקלתי בזה.

אילן גילאון: ולכן, בכל משבר האמון הזה שאנחנו חיים בו, שמדינה לא מאמינה באזרחיה ואזרחים לא במדינתם, בסופו של דבר, כי כל אחד חושב שהשני בא רמייה עליו – זה הגורם היציב, שאנחנו סומכים עליו, ואני יודע שקשה, אבל כל זמן שאתם שם אפשר הכול לתקן.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך חמש דקות מרגע שתעלה.

באסל גטאס: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי חברי וחברות הכנסת, אורחים יקרים, אני מודה לחבר הכנסת סולומון על ההזדמנות שבציון היום הזה.

באסל גטאס: החלטתי לדבר, א.

באסל גטאס: בגלל המעמד עצמו, והצורך באמת להוקיר את ציבור העובדים הסוציאליים והעובדות הסוציאליות, סוציאליים, ולהגיד שאולי אין עוד סקטור, או מגזר, של עובדים שהפער בין התרומה שלו והמשימות המוטלות עליו לבין הדימוי והשכר שלו הוא כה גדול.

באסל גטאס: מדברים לרוב על ציבור המורים והמורות, אבל אין מה להשוות, בעצם, בפער, עוד פעם, כפי שאמרתי, בין המשימות, והעול, והאחריות המוטלת עליו, ובין מעמדו בחברה, והדימוי הנמוך, לצערי, שהוא זוכה לו.

באסל גטאס: אני רוצה להתחיל ולהגיד שיש לי נגיעה אישית – אחותי הבכורה היא עובדת סוציאלית.

באסל גטאס: הלכה ולמדה עבודה סוציאלית בשנות ה-70, כשעוד לא היו הרבה עובדים ועובדות סוציאליות בכפרים וביישובים הערביים.

באסל גטאס: כאימא לשני ילדים היא הייתה נוסעת ולומדת בחיפה את המקצוע שכה אהבה, והייתה לעובדת סוציאלית, ואחר כך למנהלת לשכת הרווחה ביישוב מע'אר, שסגן מזכירת הכנסת בא ממנו.

באסל גטאס: שנים הייתה מנהלת הלשכה, ואני אומר לכם – היא הפכה לפנסיונרית, יצאה לפנסיה מוקדמת לפני שנים, אבל היא ממשיכה להיות עובדת סוציאלית.

באסל גטאס: אין, המקצוע הזה לא עוזב; פעם – once – עובד סוציאלי, כל החיים עובד סוציאלי.

באסל גטאס: ובחרתי להגיד לה, דרכה – להצדיע לה, פאתנה שמה, פאתנה חנא, ודרכה לכל העובדים והעובדות הסוציאליים, שעובדים כה קשה ומרוויחים כה מעט.

באסל גטאס: בחרתי לקרוא מעל במה זו קטע מרשימה שכתב סייד קשוע ב"הארץ"; הוא הפנה אותה במכתבו לצפרא דוויק, אחרי שנבחרה – זו את – אני חושב שבדרך של אולי קצת סרקזם, אבל אין מילים שמצאתי שיכולות להביע את ההערכה לעובדים הסוציאליים יותר מאשר מה שנכתב ברשימה הזאת: "אני פונה אל הלב שלך, צפרא היקרה, אני מתחנן בפנייך, תצילי אותי, אני לא יכול לסבול עוד את סבלם של העובדים הסוציאליים" – אני מציע, בכל פעם שמדובר בשפת זכר להעביר את זה לשפת נקבה – "תביני, אשתי כבר מיליון שנה עובדת סוציאלית, תואר ראשון, תואר שני, ואחר כך לימודי פסיכותרפיה.

באסל גטאס: והיא עובדת סוציאלית מאוד גאה.

באסל גטאס: הניסיונות שלי לשדרג את תפקידה ובאותה הזדמנות לשדרג את מעמדי מבעלה של עובדת סוציאלית לבעלה של פסיכותרפיסטית נגמרים לרוב בנזיפה.

באסל גטאס: בפעם האחרונה כשנתפסתי מציג אותה כפסיכותרפיסטית קיבלתי בעיטה בתחת.

באסל גטאס: 'עובדת סוציאלית', היא התעקשה בגאווה.

באסל גטאס: היא מאוד פונדמנטליסטית כשזה מגיע לעבודה סוציאלית, ללא קשר להיותה ערבייה.

באסל גטאס: היא עובדת סוציאלית בכל רמ"ח איבריה; יש לה תיק מבד שחור, של עובדות סוציאליות, דיבור של עובדות סוציאליות, מבט, הבנה, עומק חברתי, הזדהות עם מדוכאים וערכים של עובדת סוציאלית.

באסל גטאס: יש לה אפילו מכונית קטנה עם מכות בפח, של עובדת סוציאלית.

באסל גטאס: צפרא, נשבע לך שבחדר הלידה, תחת השפעת אפידורל, היא אמרה שהיא רוצה לקרוא לבת שלנו מדינת רווחה".

באסל גטאס: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת באסל גטאס.

גילה גמליאל: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

גילה גמליאל: כן, בהחלט, יישר כוח, באסל.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך חמש דקות.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברות וחברי הכנסת, אני רוצה להקדיש את הדברים האלה לעובדים הסוציאליים במדינת ישראל.

נחמן שי: אני רוצה להקדיש אותם לבנות המשפחה שלי, כל השלוש, שבחרו לעסוק במקצוע העבודה הסוציאלית, מהאימא דרך שתי הבנות, והוויכוחים בינינו לא מסתיימים אפילו פעם אחת, אם הן עשו את הבחירה הנכונה, אבל לא אני מחליט, אלא הן מחליטות, והן הקדישו – – –

גילה גמליאל: האימא ושתי הבנות – הכוונה לאשתך ושתי בנותיך היקרות?

נחמן שי: ברור, האימא ושתי הבנות, בוודאי, זה מה שיש.

נחמן שי: יש עוד בן.

נחמן שי: כן, אשתי רבקה ושתי בנותי, נועה ודנה, בחרו לעסוק בתחום הזה – – –

שמעון סולומון: נכשלת או הצלחת בחינוך?

נחמן שי: אני חושב שהצלחתי בחינוך בכלל, ואולי הן הצליחו בבחירת האבא, אני לא יודע.

נחמן שי: נבדוק.

נחמן שי: מאחר שזה לא עניין אישי כל כך, אני חושב שברצון שלהן לעסוק במקצוע הזה הן בעצם מאפיינות קבוצה גדולה מאוד של אנשים יקרים, חלקם יושבים פה ביציע וחלקם היו פה בכנסת, ואחרים עומדים על משמרתם ועושים את עבודתם החשובה, החיונית והבלתי-ניתנת-להחלפה בחברה הישראלית.

נחמן שי: אז קודם כול, אחרי זאת, אני רוצה להודות לחבר הכנסת שמעון סולומון, שהעמיד את עצמו בראש המערכה הזאת פה, בכנסת, לשר מאיר כהן, ששמעתי אותו לפני כמה שבועות מתייצב בצורה שקשה לתאר את הלהט שבה להגנת העובדים הסוציאליים, וגם עכשיו חוזר על הדברים; לצפרא, שעומדת בראש הארגון, וכאמור – לכולם.

נחמן שי: תראו, אנחנו חייבים להבין שמדובר באחת החוליות החשובות ביותר בחברה הישראלית.

נחמן שי: מאחר שהחברה הישראלית נעשתה מאוד לא-שוויונית – היא לא נעשתה בכוח עליון, ממשלות הובילו אותה למקום הזה – מאוד לא-צודקת, ודחקה ציבורים או ציבור גדול מאוד למקום של מצוקה, למקום של עוני – שם נמצאים העובדים הסוציאליים.

נחמן שי: הם אלה שצריכים להושיט יד ולפתוח את הלב לעזרת האנשים האלה.

נחמן שי: היה עדיף שלא נזדקק להם.

נחמן שי: היה עדיף שייעשה המאמץ הממלכתי – אני מאחל לממשלה הזאת שתעשה את זה, יום אחד תעשה את זה ודאי – תשתדל לעשות את זה – ממשלה אחרת, שהמצוקה תצטמק, תצטמצם, ואז ממילא גם הצורך בעובדים הסוציאליים יפחת.

נחמן שי: אבל כרגע זה המצב, ולכל אורך הקשת שאפשר לתאר נמצאים העובדים הסוציאליים.

נחמן שי: אני לא רוצה לחזור על מטבעות הלשון האלה, של "הצבא שלך", או "החיילים שלך", או "הלוחמים", אבל אלו הם באמת העובדים הסוציאליים, בסוף.

נחמן שי: הבוקר דיברנו באחת הישיבות על מרכזי החוסן.

נחמן שי: דוגמה מצוינת, אתה מכיר מאזור הדרום, אבל היום כל ישראל היא מרכז חוסן.

נחמן שי: בכל ישראל – זה לא רק נפגעי הרקטות של עוטף-עזה – אין היום יישוב שלא צריך להיערך בצורה כזאת או אחרת לפגיעות בעורף ולמצוקה מן הסוג הזה, מצוקה חברתית או מצוקה אחרת.

נחמן שי: אנחנו חייבים לתת לעובדים הסוציאליים תנאים סבירים לעבודה.

נחמן שי: צריכים לתת להם שכר הוגן.

נחמן שי: הם לא יהיו מיליונרים איך שלא יהיה, אבל לפחות שיהיה להם שכר הוגן.

נחמן שי: אנחנו צריכים להגן עליהם באמצעות הפרקליטות, והמשטרה, ובתי-המשפט, כדי שידעו לעשות את העבודה שלהם בביטחון, כי עובד סוציאלי שמפחד לא ידע לקבל את ההחלטות הנכונות.

נחמן שי: עובדים שמאוימים, עובדים שהם חלשים, מבחינה כלכלית – אמרתי, מיליונרים הם לא יהיו – לא יכולים לתפקד.

נחמן שי: אנחנו חייבים לשמור על המשפחות שלהם, כי בסוף, בסוף היום, העובדת או העובד חוזרים הביתה וצריכים לקבל חיזוק מבני המשפחה שלהם.

נחמן שי: או ההפך, שיגידו להם: תעזבו את זה, בשביל מה צריך?

נחמן שי: גם המשפחות צריכות לקבל חיזוק.

נחמן שי: הסביבה, החל בסביבה המיידית, דרך הקהילה שלהם ועד הציבור הישראלי כולו.

נחמן שי: אלה, אם אפשר לומר, המטרות והמטלות שלך, אדוני השר.

נחמן שי: ואני יודע, זה לא פשוט, כי אין לך האמצעים הכספיים, ובסוף זה כסף.

נחמן שי: והיום דיברנו בפגישה אתם, שהייתה מאוד כנה ופתוחה, על הרבה הרבה בעיות שיש להם, אני בטוח שהן מונחות על שולחנך.

נחמן שי: ישראל ודאי צריכה עוד אלפי עובדים סוציאליים, זו התשובה.

נחמן שי: אם אתה רוצה תִקנון וקביעה מה זה מעמד סביר לעובד – –

גילה גמליאל: משפט סיום בבקשה.

נחמן שי: עוד משפט.

נחמן שי: – – בסוף זה יהיה כסף.

נחמן שי: אנחנו נעמוד מאחוריך.

נחמן שי: זה לא עניין פוליטי, זה עניין חברתי לאומי ממדרגה ראשונה.

נחמן שי: נסייע לך, אני מבטיח, כי כשאנחנו עוזרים לך ואנחנו עוזרים להם אנחנו עוזרים לעצמנו.

נחמן שי: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

גילה גמליאל: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – שר הרווחה והשירותים החברתיים מאיר כהן, שישיב בשם הממשלה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך חמש דקות מהרגע שתתמקם.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה.

דב חנין: אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אורחות ואורחים, עובדות ועובדים סוציאליים שנשארו אתנו עד סוף היום הארוך הזה, ידידי חבר הכנסת שמעון סולומון, ברכות לך על היום החשוב הזה.

דב חנין: באמת, הישג חשוב לך, אבל גם לכולנו.

דב חנין: נתת לנו זכות להשתתף ביום חשוב, גם לשמוע, גם להשמיע דברים, וגם להיפגש עם אורחים ואורחות בכנסת, עובדים ועובדות סוציאליים, שהייתה לנו הזדמנות לשמוע את דבריהם.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, לפני בערך שעתיים הייתה לי הזכות להשתתף, יחד עם כמה מעמיתי חברי הכנסת, באירוע שאתה יזמת, חבר הכנסת שמעון סולומון, אירוע מרגש במיוחד, שבו ניתנו אותות הוקרה והצטיינות לעובדים סוציאליים ועובדות סוציאליות ולקבוצות של עובדים סוציאליים מתחומים שונים, על הפעילות שלהם ועל העשייה שלהם.

דב חנין: זה היה אירוע מרגש ויפה, ואני רוצה, עמיתי חברי הכנסת, לשתף אתכם בכמה מילים שאמרתי גם לאורחות ולאורחים שלנו, העובדות והעובדים הסוציאליים, באירוע הזה.

דב חנין: אני אמרתי להם, ואני אומר גם לכם, עמיתי חברי הכנסת, שלעובדים הסוציאליים צריך לומר שתי מילים: המילה הראשונה שצריך לומר היא "סליחה".

דב חנין: צריך לבקש מהם סליחה.

דב חנין: צריך לבקש מאותן נשים, מאותם גברים, שאנחנו שולחים לקווי החזית של חברה שהפריטה את עצמה לדעת, שהמערכות החברתיות שלה עברו דיאטה רצחנית ונמצאות בקריסה או על סף קריסה – אנחנו שולחים את אותן נשים ואת אותם גברים לאזורי התפר הקשים האלה, למקומות הקשים ביותר של החברה הישראלית, להתמודד, בלי מספיק כלים, בלי מספיק סמכויות, לפעמים, בלי מספיק תנאים, אפילו בלי שכר מספיק ראוי, וכמו שאמרת, חבר הכנסת סולומון, לעתים גם בלי מספיק הגנה, ולכן, הדבר הראשון שצריך לומר לעובדות ולעובדים הסוציאליים האלה היום, ביום הזה, בשם השלטון בישראל – ואנחנו רשות שלטונית בישראל – אנחנו מבקשים מכן ומכם סליחה.

דב חנין: והמילה השנייה שצריך לומר לכם היא המילה "תודה".

דב חנין: תודה, קודם כול, על העמידה שלכם בקווים הקדמיים האלה, המסירות, ההשקעה, התבונה, היצירתיות, קודם כול המצפוניות.

דב חנין: תודה על העמידה שלכם בקווים האלה.

דב חנין: תודה על העמידה שלכם במקומות הקשים, לעתים הבלתי-אפשריים, שנוצרו בחברה הישראלית, ותודה גם על המבט שלכם, תודה על המבט שלכן, משם, מהמקומות האלה, על החברה, על הקשיים שלה, על המורכבות שלה, על החולשות שלה.

דב חנין: ו-כן, מהמבט הזה שלכם, מהמקום שבו אתן ואתם נמצאות ונמצאים, יש לכם ביקורת, וגם על הביקורת הזאת מגיעה לכם תודה, כי זו ביקורת חשובה, שמאירה את עינינו בשאלות הרגישות והכואבות ביותר.

דב חנין: אז תודה לכם גם על הביקורת.

דב חנין: ותודה אחרונה מגיעה לכם על המאבקים.

דב חנין: על המאבקים הרבים שאתם מנהלים ביום-יום, וגם, כן, על אותו מאבק היסטורי שלכם, העובדות והעובדים הסוציאליים והסוציאליות, אותו מאבק היסטורי שאתם ניהלתם והיה יסעור שקידם והקדים את המחאה החברתית הגדולה, והיה לא רק אחד הסמנים הראשונים שלה, אלא אחד המתווים של האנרגיה החברתית שהלכה והתגלגלה והובילה בסופו של דבר לצעקה הגדולה של העם, שדורש צדק חברתי.

דב חנין: ואני יודע, עמיתי חברי הכנסת, שגם אחרי המחאה הזאת הדרך לפנינו ארוכה וקשה, ואנחנו נמצאים במעלה ההר.

דב חנין: המעלה הזה הוא תלול, והוא קשה, והוא מסובך, והוא מורכב, ולפעמים אנחנו נופלים אחורה.

דב חנין: אבל יחד אתכן ויחד אתכם אני מתחייב, ויחד אתי חברים נוספים פה, בבית הזה, להמשיך לנסות לטפס.

גילה גמליאל: משפט סיום בבקשה.

דב חנין: בסופו של דבר, אם נמשיך ונטפס, אנחנו נגיע לפסגה של חברה צודקת יותר.

דב חנין: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: יעלה להשיב בשם הממשלה שר הרווחה והשירותים החברתיים מאיר כהן.

גילה גמליאל: בבקשה.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אני מקדם בברכה את העובדים הסוציאליים שמתארחים בכנסת.

מאיר כהן: היום הכנסת מציינת לראשונה את יום העובדים הסוציאליים הבין-לאומי.

מאיר כהן: זהו אירוע חשוב, ויום שבו הכנסת, על כל חבריה, מכל הסיעות, מכבדת את אלפי העובדות והעובדים הסוציאליים במדינת ישראל.

מאיר כהן: בשנים האחרונות אנו צופים בכאב גדול בתהליך של כרסום במעמדם של העובדים הסוציאליים, תהליך שעיקר ביטויו בשכר נמוך, בעומס עבודה כבד, ולעתים בחוסר בולט בארגזי כלים חברתיים, כלכליים ומקצועיים שיאפשרו התמודדות ראויה עם השאלות החברתיות הקשות.

מאיר כהן: בעיה קשה מאוד של תקנים מול משימות רבות.

מאיר כהן: חבר הכנסת דב חנין, אתה נמצא בכנסת 20 שנה – – –

דב חנין: לא, רק שבע.

מאיר כהן: רק שבע שנים.

גילה גמליאל: אבל הנוכחות שלך מראה – – –

מאיר כהן: תמיד היה נדמה לי שמאז שאני – – –

גילה גמליאל: הוא עובד כמו 20 שנה של חבר כנסת אחר.

מאיר כהן: היה נדמה לי שמאז שהייתי בכיתה ח' אתה חבר כנסת.

מאיר כהן: כנראה יש – אבל אני רוצה להגיד לך, אני לא רוצה לבקש מהם סליחה, אני רוצה לעזור להם בתקנים.

מאיר כהן: יותר מדי שנים ביקשו מהם סליחות ומחילות, וזה נגמר באיזה יום כזה, בברכה כזו או אחרת.

מאיר כהן: אני חושב שאנחנו חייבים להיות הרבה יותר פרגמטיים, ואני אעשה את זה כשר הרווחה.

מאיר כהן: בשקט בשקט, אבל אני אעשה את זה.

מאיר כהן: אני לא רוצה לבקש מאף אחד סליחה, זאת עבודתם, והם מוכנים לעשות את העבודה בשמחה גדולה אם רק ייתנו להם את הכלים ואת השכר ההולם.

מאיר כהן: חזינו איך מעל הדוכן הזה משתלחים בעובדים סוציאליים השתלחות שחצתה את כל הקווים האדומים, והזכיר את זה חבר הכנסת נחמן שי, וראוי שנזכיר לכולנו ביום זה שהתוצאה הישירה היא איומים ופגיעות פיזיות באותם עובדים סוציאליים, שאין לי ספק שעבודתם נעשית תוך הקרבה אישית של זמן, רגישות, חריצות, ובוודאי שכמו שאני אומר על אנשי רפואה ואנשי חינוך אני אומר על העובדים הסוציאליים – בוודאי גם נשמה יתרה וגדולה.

מאיר כהן: אני מבהיר בצורה נחרצת, אין רשות לאף אחד להשתלח בעובדים סוציאליים.

מאיר כהן: ההפך הוא הנכון.

מאיר כהן: כאחד שמכיר את עבודתם המורכבת והקשה, ולעתים את היותם האנשים שיוצרים יש מאין – מותר לבקר, אך אסור לנו בשום פנים ואופן לעלות לדוכן הזה ולחבוט בהם ללא הכר.

מאיר כהן: עד ללא הכר.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד לכם שעשרות פעמים מגיעות לחדרי ולשולחני בקשות של הורים כאלה ואחרים ושל עיתונאים כאלה ואחרים שאומרים לי: אוי אוי אוי, איך פגעתם במשפחה הזאת ובאיש הזה.

מאיר כהן: ואני אומר לעיתונאים: אם רק היה מותר לעבור על חוקי צנעת הפרט ולספר לכם למה הילדים האלה הוצאו מהבית, הייתם הולכים לחבק את אותם עובדים סוציאליים.

מאיר כהן: כמה שהמשוואה לא צודקת: כל אחד יכול ללכת לעיתון ולהשתלח בעובדים סוציאליים, ולצערי למצוא אוזן קשבת כאן, בכנסת, ועולים לכאן חברי כנסת שמכנים את העובדים הסוציאליים "חוטפי ילדים".

מאיר כהן: אילו רק ידעו חברי הכנסת האלה למה הוציאו את הילדים האלה, ובאיזה אומץ חסר תקדים, באמצע הלילה, הולכים אותם עובדים סוציאליים לבתים שהרבה מכם לא נכנסים אליהם, ולא היו נכנסים אליהם, ושולפים את הילדים האלה מסכנה מיידית שמרחפת מעליהם, וכמה עובדים סוציאליים רואים איך ויכוחי גירושין על ממון ועל רכוש – איך שם הילדים נשחקים בין הורים שהופכים אותם לכלי משחק, ואותם עובדים סוציאליים צריכים ללטף את הילדים ולהציל אותם מתוך התופת הזה.

מאיר כהן: ומי שלא ראה ילד שנגרר לבתי-משפט כי ההורים החליטו להפוך אותו לכלי משחק, לא מבין מהו צער.

מאיר כהן: היום אישרנו את הצעת החוק של חבר הכנסת סולומון – ושוב, אני מברך אותך על ההצעה הזאת – חוק שמטרתו להבהיר שתהיה אפס סובלנות לפגיעה ולאלימות מילולית, גם באינטרנט.

מאיר כהן: חברי, החזית החברתית בישראל 2014 היא מורכבת; נתוני העוני מחייבים אותנו, כממשלה, לשנות את סדרי העדיפות ולהבין שהדבר שלו אנו זקוקים כעת הוא תוכנית לאומית למיגור העוני.

מאיר כהן: לא נוכל לסבול את העובדה ש-21% מאזרחינו הם עניים.

מאיר כהן: ואכן, בעוד חודש ימים תציג ועדת אלאלוף את מסקנותיה בפני ממשלת ישראל, ואני אביא אותן לכנסת, כאן – מסקנות שישנו את סדר העדיפות במדינה ויבהירו לכולנו שהמאבק בעוני – והעובדים הסוציאליים הם חלק בלתי נפרד מהכלים שיש בידה של מדינה – הוא צו השעה.

מאיר כהן: כל משרדי הממשלה החברתיים והכלכליים יצטרכו לשתף פעולה, כי אין איום גדול יותר מדור של עניים שחש ניכור וכעסים על מדינה שלא ערה למצוקותיו ולא מאפשרת לו קיום בכבוד.

מאיר כהן: עובדות ועובדים סוציאליים, פגשתי אתכם, כשר הרווחה, ברגעים המשמעותיים של עבודתכם: הליווי של אותו מכור לסמים מרגע התפרצותו למשרדכם, דרך הגמילה שהוא עובר ועד לשיקומו; ראיתי את העובדת הסוציאלית שמושיטה את ידה לחבק, לעטוף ולהגן על ילדים שזה עתה חוו פגיעות קשות והזנחה במקום שהיה אמור להיות הבטוח עבורם, בבית שלהם; ראיתי את העובדים הסוציאליים שמלווים בכאב גדול משפחות שהמקרר בביתן ריק.

מאיר כהן: אני רואה אתכם, אלפי עובדים ועובדות סוציאליים, מתמודדים עם אוכלוסיות שחיות בקצה הרצף של המסוכנות בחברה הישראלית.

מאיר כהן: מי שמכיר את המציאות הזאת יודע כי העבודה שלכם לא מתחילה ב-08:00 ומסתיימת ב-16:00; זאת שליחות שמלווה אתכם הרבה מעבר לזה.

מאיר כהן: חברי הכנסת, תגידו לי עם יד על הלב, כמה מאתנו היו מוכנים לעסוק בעבודה כזאת?

מאיר כהן: כמה מאתנו היו מוכנים ללכת ולטפל בחצרות האחוריות של מדינת ישראל?

מאיר כהן: רק בשבוע שעבר עשיתי סיור במוקדי הזנות באחת מהערים הגדולות – אילן, חבר הכנסת אילן גילאון, אני יודע שאתה עושה את זה ואתה מכיר את הפינות האלה – והסתכלתי בהשתאות על עובדות סוציאליות צעירות, שבריריות, ואמרתי: ריבונו של עולם, איך הן יכולות יום-יום, בשעה 23:00, להגיע לרחובות הכי אלימים והכי בוערים של המדינה הזאת?

מאיר כהן: וכששאלתי אותה: צפרא, כמה את מרוויחה עם שעות הלילה?

מאיר כהן: היא אמרה לי: 6,500 שקלים.

מאיר כהן: במקום אחר היו נותנים לה על כל שעה שהיא נמצאת שם עוד 300% ו-400%.

מאיר כהן: אתמול פרסמנו את דוח ועדת סילמן.

מאיר כהן: נוסף על כל ההמלצות דוח זה עומד על הצורך הדחוף בטיפול יסודי במרחבי העבודה של העובדים הסוציאליים, והזכירו את זה חברי חברי הכנסת; כל עובד סוציאלי ראוי להיות מוגן, ואסור שאיום יסיט אותו ממטרתו המרכזית: שמירה על שלום הילדים.

מאיר כהן: אנחנו גם מתריסים ואומרים שלא יכול להיות שבתי-המשפט הופכים את פקידות הסעד לפוסקות, לשופטות, ואחרי זה גם אומרים להן: תלכו לטפל.

מאיר כהן: שיואילו בתי-המשפט לשפוט ולפסוק, ושהעובדים שלנו ייתנו את התסקירים שלהם, אבל לא יעלה על הדעת שפקידת הסעד, על כתפיה הצרות הכול מונח.

מאיר כהן: בסוף השנה ייפתח הסכם השכר של העובדים הסוציאליים, וכפי שאמרתי בהזדמנויות רבות – ואני שמח לשמוע את כל חברי הכנסת, ובאמת – אילן, שי ושאר חברי הכנסת, אני באמת מאמין לכם כשאתם אומרים שאתם תעמדו מאחורי.

נחמן שי: ברור.

מאיר כהן: ברור לי מעל לכל ספק.

מאיר כהן: אני רואה שלעתים השאלה הזאת – השאלות החברתיות – חוצות מפלגות וחוצות אג'נדות, ואין לי שום ספק שאני אעמוד בראש המאבק הזה – –

גילה גמליאל: מצוין.

מאיר כהן: – – ואני מאוד מקווה שתצטרפו אלי, כי אין דבר יותר חשוב מאשר לחבק את האנשים האלה, לתת להם את השכר, כי המשימות החברתיות רק הולכות וגדלות.

מאיר כהן: היו ברוכים על מה שאתם עושים, ואני שמח שאתם נמצאים כאן, וחבר הכנסת סולומון, שזה יהפוך למסורת – כל שנה, כי ראוי שנכבד אותם.

מאיר כהן: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לשר הרווחה והשירותים החברתיים מאיר כהן.

גילה גמליאל: אתה מציע שיסתפקו בדבריך?

מאיר כהן: נסתפק, כן, ודאי.

גילה גמליאל: חבר הכנסת סולומון, זה בסדר שתסתפק בדברי השר, בדבר השר?

שמעון סולומון: – – –

גילה גמליאל: כל המציעים גם כן?

גילה גמליאל: מעולה.

גילה גמליאל: אז אני רוצה להודות לשר הרווחה והשירותים החברתיים מאיר כהן, לנציגה העומדת בראש העובדות הסוציאליות, צפרא, ש – היה מאוד מרגש לשמוע את המכתב שהקריא כאן חבר הכנסת באסל גטאס, ובהחלט, זה רק מודל לחיקוי עבור העובדות הסוציאליות.

גילה גמליאל: אז תודה רבה לכל העובדים והעובדות הסוציאליים שהגיעו לכנסת היום, ובכלל לכל העובדים והעובדות הסוציאליים בארץ.

גילה גמליאל: הודעה לנאזם, סגן מזכירת הכנסת.

גילה גמליאל: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיב,ה הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון מס' 4), התשע"ד–2014, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט.

נאזם בדר: מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעת חברי הכנסת מיקי רוזנטל ועפו אגבאריה בנושא: טיולי חופשה בחו"ל לרופאים במעטה של כנסים רפואיים.

נאזם בדר: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לנאזם, סגן מזכירת הכנסת.

גילה גמליאל: החרם על ישראל בכלל ועל מוצרים ומפעלים מההתנחלויות בפרט

גילה גמליאל: נעבור לנושא האחרון שעל סדר-היום: החרם על ישראל בכלל ועל מוצרים ומפעלים מההתנחלויות בפרט, הצעות לסדר-היום מס' 2394, 2449 ו-2469, דיון בעקבות הצעות לסדר-היום של חברי הכנסת רונן הופמן, אחמד טיבי ואיתן כבל.

גילה גמליאל: אני חייבת לציין שהיום לא יתקיים סיכום הממשלה ולא תהיה הצבעה בסוף הדיון.

גילה גמליאל: נעבור לראשון הדוברים, חבר הכנסת איתן כבל.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: סליחה, מי שיפתח את הדיון זה חבר הכנסת רונן הופמן.

גילה גמליאל: וברגע זה נסגרה רשימת הדוברים.

איתן כבל: – – –

גילה גמליאל: כן.

קריאה: – – –

גילה גמליאל: לא, לא כולם, אל תגזים, אבל רובם.

קריאה: – – –

קריאה: – – – אבל יכול להיות פה – – –

גילה גמליאל: כן?

גילה גמליאל: טוב, סנג'רו אותך.

רונן הופמן: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, מדי כמה שבועות אנחנו נתקלים בגילוי נוסף במסגרת אותו סחף הולך וגובר של קריאות לחרם על מדינת ישראל.

רונן הופמן: בכל פעם אנחנו נתקלים בהתפשטותן של הקריאות לחרם לתחומים ולדיסציפלינות שונים ונוספים.

רונן הופמן: לכאורה גילויי החרמות הללו נובעים אך ורק ממדיניותה של ישראל בשטחים, ולכאורה גם ברגע שיושג הסדר מדיני ייעלמו הגילויים הללו.

רונן הופמן: אבל האמת היא, חברי חברי הכנסת, שעניין החרמות המתגלגל ומתעצם אינו כרוך רק בתהליך המדיני; גילויי החרמות הללו הם חלק מגל עכור הולך וגובר של גילויים אנטי-ישראליים ואף אנטישמיים, חלקם נגד עצם קיומה של מדינה יהודית ושל ישות ציונית, גילויים שמורגשים בעיקר מצד מדינות וגורמים באירופה, אבל לא רק.

רונן הופמן: לכן כחברי הכנסת, כפרלמנטרים, עלינו לעשות כל שביכולתנו בכלים שעומדים לרשותנו כדי לצמצם ולהקטין את הקריאות הללו לחרם ואת אווירת ה"עליהום" כלפינו.

רונן הופמן: מצד אחד עלינו אכן לתמוך בכל מאודנו במשא-ומתן המדיני, ולהבהיר לראש הממשלה שכאן, בבית הזה, כמו בקרב רוב הציבור במדינת ישראל, קיים באמת רוב מובהק, גדול ומוצק להסדר מדיני שיפריד בינינו לבין הפלסטינים.

רונן הופמן: בה בעת עלינו להבהיר למקבילינו, חברי פרלמנט ושרים במדינות אירופה ובמדינות נוספות בעולם, כי דווקא יצירת אווירה חיובית, ולא איומים ודחיקה לפינה, לא חרמות וסנקציות, דווקא יצירת אווירה חיובית היא שתוכל להשפיע יותר מכול ולעודד את הצדדים לקדם את התהליך המדיני.

רונן הופמן: דווקא שיח על מה צפוי לקרות כאן מבחינה מדינית וכלכלית כאשר ייכון הסדר מדיני; דווקא יצירת אווירה המדגישה את הטוב ואת הרווחים שאפשר להשיג בשיתוף פעולה בין-לאומי, שיקודם ככל שהתהליך המדיני יקודם – שיח כזה הוא שעשוי להועיל למנהיגים משני הצדדים לקבל את ההחלטות הנדרשות, שכן הלחץ השלילי מביא להתבצרות כל צד בעמדותיו, בתחושת מגננה שלא מאפשרת פתח ונכונות לחשיבה שונה.

רונן הופמן: קראתי ושמעתי שראש הממשלה בנאומו בוועידת איפא"ק אמר שהוא מוכן להסדר היסטורי עם הפלסטינים.

רונן הופמן: אנחנו כמפלגה, מפלגת יש עתיד, מתוך הממשלה, נמשיך ונתמוך ונעשה כל שביכולתנו, באופן אקטיבי, ובאמת, במלוא מובן המילה, כדי לעודד את ראש הממשלה ולהבטיח תמיכה בו לקראת הסדר של היפרדות מהפלסטינים.

רונן הופמן: ואת המחרימים למיניהם אנחנו מוכרחים לגנות, ובעצם את המחרימים להחרים, יחד עם שותפים רבים ככל שנוכל למצוא במדינות העולם.

רונן הופמן: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת רונן הופמן.

גילה גמליאל: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: כן, תרוויח את הכמה שניות שנותרו לו גם.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, ידידי, חברי, רשמים פרלמנטריים, היום, מהכנסת, ככה, לפני שלוש דקות, הפתיעו אותנו: השאירו אותנו עד שעה כזאת, דיונים וזה.

איתן כבל: לדעתי אין הרבה חברי כנסת, הם פשוט לא ידעו שיש היום דיונים רציניים.

איתן כבל: נאזם, אדוני סגן המזכירה, לא הודעתם היום שיש דיונים רציניים, שהח"כים יישארו?

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: אני רוצה להתחיל בעובדה שטרם הופנמה אצל רבות ורבים בבית הזה: האיומים בחרם על ישראל הם עובדה קיימת.

איתן כבל: אפשר להמשיך לטמון את הראש בחול, אפשר לצעוק שכולם אנטישמים, אפשר גם לחכות להתערבות אלוהית, אבל כל אלה לא ישנו את העובדה שהחרם הוא כבר חלק מהשיח הבין-לאומי, וזו כבר עובדה שפוגעת פגיעה תדמיתית עצומה במדינת ישראל.

איתן כבל: העובדה שהמילה חרם בכלל נכנסה לשיח הבין-לאומי בהקשר של ישראל מחייבת אותנו לבחון את עצמנו; זה לא כישלון הסברתי כמו שיש רבים שמנסים לטעון, חברי נחמן.

איתן כבל: הסברה היא לא תחליף למדיניות.

איתן כבל: זהו כישלון שהוא תוצאה של ממשלה שאולי מקיימת משא-ומתן, אבל לא באמת מתכוונת לעשות שלום.

איתן כבל: זה כישלון של ראש ממשלה שיכול ללכת למהלך מדיני אמיץ, אבל שבוי בידי קומץ הקיצונים במפלגתו שלו.

איתן כבל: זהו כישלון של מדינה שמאבדת את עצמה לדעת בשביל מאוויים משיחיים.

איתן כבל: וכשאין מדיניות, שום מערך הסברה לא יצליח לחלץ אותנו מזה.

איתן כבל: איך שאני רואה את זה, יש לנו שתי אפשרויות: האחת, להמשיך להתחפר בתוך עצמנו, להאשים את האירופים בזה שהם לא חובבי ציון, ולחכות לנס; השנייה, לעשות את מה שטוב למדינת ישראל: לחלק את הארץ, לקבוע גבולות ברורים, גם פיזיים וגם מוסריים, ולחתום על הסדר עם הפלסטינים.

איתן כבל: לא בגלל האיומים מאירופה, אפילו לא בגלל האמריקנים, אלא כי זה מה שישמור על מדינת ישראל יהודית ודמוקרטית לדורות הבאים.

איתן כבל: אני הייתי בוחר באופציה השנייה, אבל לצערי הממשלה הזאת בוחרת באופציית ה"עם לבדד ישכון".

איתן כבל: בבחירה בין משפחת העמים להתנחלויות ממשלת ישראל בוחרת באופן קבוע בהתנחלויות.

איתן כבל: דוגמה מצוינת לזה ראינו רק אתמול בדוח של הלמ"ס, שחשף שביהודה ושומרון חלה עלייה של 124% בהתחלות הבנייה.

איתן כבל: יש מדינה בתוך הקו הירוק, שנזנחה מזמן, ובה פערים חברתיים בלתי נתפסים, ויש מדינת ההתנחלויות, שם מתקיימת מדינת רווחה.

איתן כבל: אני לא מבקש, גברתי היושבת-ראש, להיות נביא זעם, אבל אי-אפשר להסתיר מהעולם את העובדות האלה.

איתן כבל: אם נמשיך כך, השיח על החרם יהפוך במהירות לחרם של ממש.

איתן כבל: מה אז נגיד לאזרחי ישראל, שישלמו על כך מחיר כבד?

איתן כבל: איך נסביר להם שהמדינה שלנו הפכה למדינה מצורעת?

איתן כבל: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

גילה גמליאל: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

גילה גמליאל: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת, שמעתי הערב את ראש הממשלה מדבר בוועידת איפא"ק בוושינגטון.

נחמן שי: כרגיל היה לו נאום מצוין, אני לא מסכים עם כל התכנים שבו, על זה עוד אדבר, אבל הוא סוף-סוף דיבר על ה-BDS, על החרם, על משיכת השקעות ועל עיצומים, סנקציות, כלפי ישראל.

רונן הופמן: הוא אמר שזה פארסה.

נחמן שי: מה?

רונן הופמן: הוא אמר שזה פארסה.

נחמן שי: הוא אמר שזה פארסה, הוא אמר שזה לא רציני, הוא אמר שזה – הוא נתן לזה פרשנות, והכי גרוע, הוא אמר שזה אנטישמיות.

נחמן שי: אני רוצה לעבור פה את המסלול, איך הנושא הזה לאט-לאט קיבל את המעמד שלו היום, ועדיין הממשלה עוצמת עיניים.

נחמן שי: כבר שנים המערכה הזאת מתנהלת נגד ישראל, אבל היא קיבלה תאוצה ותנופה בעת האחרונה, כשבעצם הערבים הבינו שאין דרך אחרת לפגוע בישראל, אלא בדה-לגיטימציה שלה.

נחמן שי: זה מין שיטה אחרת כדי להוציא את ישראל מתוך מעגל העמים.

נחמן שי: אז היה שלב שבו הממשלה אמרה: זה לא קיים בכלל, זה סתם, זה לא נכון, פארסה, כמו שאמרת, ידידי, זה לא קיים, זה לא יכול להיות.

נחמן שי: את השלב הזה אני כבר מבין שעברנו, אם ראש הממשלה במשך 15 דקות, נגיד, מהנאום שלו, 12 דקות, דיבר על כך.

נחמן שי: הפרופורציה קובעת.

נחמן שי: בשלב השני צריך להבין מה זה אומר, צריך לעכל את המשמעות של הפעילות הזאת.

נחמן שי: אני חושב שאנחנו נמצאים בתחילת הדרך להבין אותה.

נחמן שי: בשלב הבא צריך לבוא המאבק.

נחמן שי: ואני אומר גם לידידי הטוב איתן כבל, יש פה מאבק שמדינת ישראל צריכה לעשות, ואני אומר, כולנו צריכים להילחם בחרם הזה על ישראל, ובסנקציות.

נחמן שי: גם אם אנחנו לא מסכימים עם הממשלה, אני לא חושב שאנחנו יכולים להסכים לתופעה כזאת, שיוטל חרם על מוצרים ישראליים, שבנקים יימנעו מלעשות עסקים עם ישראל, שימשכו השקעות מישראל ושיחפשו דרך לפגוע בישראל בארגונים בין-לאומיים.

נחמן שי: גם אם יש לנו ויכוח בבית הזה, ויש לנו ויכוח, ויכוח מאוד קשה, ואני מאמין שננצח בוויכוח הזה, עדיין אני מתנגד בכל תוקף לכך שיוטלו סנקציות או עיצומים כאלה ואחרים על ישראל.

נחמן שי: וזה השלב שמדינת ישראל צריכה להתארגן ולפעול, והיא לא עושה את זה, היא לא עושה את זה.

נחמן שי: השר שטייניץ רצה ליזום משהו, לא נתנו לו, רצה זה – אי-אפשר, וצריך פה לפעול בצורה מאורגנת, ומכוונת, ומשותפת, כל מיני דברים שלצערי הרב לא נכונים לגבי הממשלה.

נחמן שי: לא שהיא לא רוצה, אני חושב שהיא לא יכולה לתאם את כל הזרועות שלה.

נחמן שי: והשלב האחרון יהיה שלב שבו אנחנו נבין את מה – כך אמרת, איתן כבל, ואני מקבל – נצטרך להבין שיש פה בעיה של מדיניות – של מדיניות, שככל שאנחנו ממשיכים את השליטה בחייו של עם אחר, ככל שאנחנו מעמיקים את האחיזה שלנו בשטחי יהודה ושומרון, ככל שאנחנו מתעלמים מהפתרון האחד והיחיד המקובל על כל הקהילה הבין-לאומית, של שתי מדינות לשני עמים, הפעולות האלה תימשכנה.

נחמן שי: נילחם בהן – –

גילה גמליאל: משפט סיום.

נחמן שי: – – כולנו, אני חושב, אבל אם לא נעשה את המהלך הנכון היחיד הזה, לא נוכל, בקצה הדרך, להדוף את הסנקציות ואת הפעילות הזאת נגד ישראל.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

גילה גמליאל: חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת עפו אגבאריה – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חברת הכנסת אורית סטרוק – אינה נוכחת.

גילה גמליאל: חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת זבולון קלפה – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת.

גילה גמליאל: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה; עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: אחריו – חבר הכנסת אברהים צרצור; בינתיים אינו נוכח.

באסל גטאס: אחרון הדוברים.

גילה גמליאל: כן.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות מרגע זה.

באסל גטאס: כבוד היושבת בראש, חברי, כבוד השר, למרות השעה המאוחרת, הדיון כשלעצמו והנושא הם חשובים ביותר.

באסל גטאס: אני זוכר שכשעמדתי כאן בפעם הראשונה, בנאום הבכורה שלי, אמרתי שאם המצב יימשך כפי שהוא, כנראה העולם יבין שהדבר היחידי שעשוי להביא את ישראל לשינוי מהותי במדיניותה זה חרם.

באסל גטאס: אני זוכר שציטטתי את "הגשש החיוור", שאמר פעם על הישראלים שהם לא יכולים לחיות בארץ אם אין חוץ-לארץ, והאמירה הזאת בעצם משקפת את הקשר של כל ישראלי, במיוחד בקהילת העסקים, ואפילו בחברה בכלל, לעולם החיצון.

באסל גטאס: וכנראה, ככה הניסיון גם של עמים אחרים.

באסל גטאס: בלי סנקציות בין-לאומיות, בלי חרם שהישראלים ירגישו בו וידעו שהדרך שהממשלה שלהם נוקטת היא דרך מוטעית מיסודה, לא יבוא שינוי.

באסל גטאס: שינוי במדיניות, לצערי הרב, בא או כתוצאה של המשך הסכסוך ומלחמות, שאף אחד לא רוצה אותם, או בדרך של כפייה בין-לאומית.

באסל גטאס: היום העולם עדיין מסתכל על העניין של הסנקציות מהזווית של ההתנחלויות.

באסל גטאס: לכן, חברי איתן היטיב לתאר שיש מדינה של ההתנחלויות, ויש מדינה שבה חוסר שוויון – אי-שוויון מדהים, שזו מדינת ישראל.

באסל גטאס: אבל לא אמרת שמדינת ההתנחלויות שולטת במדינת ישראל.

באסל גטאס: לאמיתו של דבר, זה מה שקורה.

באסל גטאס: המדינה – וזה גם מקרה יחיד בהיסטוריה – בצרפת כמעט היה – אבל שהקולוני שולטת במדינת המקור, זה רק בישראל.

באסל גטאס: בצרפת, כשהכוח של המתנחלים באלג'יריה היה חזק, ניסו, אבל לא הצליחו.

באסל גטאס: כאן יושבים בממשלה, יושבים בכל הצמתים החשובים ביותר בניהול המשאבים של המדינה, מתנחלים.

באסל גטאס: אז זה לא בדיוק מדינה מול מדינה, זה משהו יותר, סימביוזה שנמצאת בגוף האדם בצורה שאני לא רוצה להזכיר.

גילה גמליאל: נא לסיים.

גילה גמליאל: בבקשה.

באסל גטאס: אני חושב שעוד, באמת – אני מבקש, ככה, גם מחברי במפלגת העבודה, להכיר שמה שקורה בעניין הזה הוא לא לרעה.

באסל גטאס: אם זו הדרך, היא עדיפה בעיני על דרך של מלחמות ודרך של אלימות ודרך של סיבובים של עוד פעם טרור ודם והרוגים.

באסל גטאס: היא עדיפה בהחלט.

באסל גטאס: זו שיטה שנוסתה בכמה מקומות, כולל בדרום-אפריקה, ועבדה.

באסל גטאס: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת באסל גטאס.

גילה גמליאל: חבר כנסת אברהים צרצור – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח, וחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח.

גילה גמליאל: וכפי שאמרתי בהתחלה, אין סיכום מטעם הממשלה לדיון הזה ואין הצבעה כרגע, אז זה היה הנושא האחרון בסדר-היום.

גילה גמליאל: תם סדר-היום.

גילה גמליאל: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ג' באדר ב' תשע"ד – –

קריאה: אם ירצה השם.

גילה גמליאל: בעזרת השם.

גילה גמליאל: – – 5 במרס 2014, בשעה 11:00.

גילה גמליאל: ישיבה זו נעולה.