ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 119, 2014-02-24 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ד באדר א' תשע"ד, 24 בפברואר 2014.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 136) (מועד החלטה בדבר הטלת ארנונה כללית), התשע"ד–2014.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 40) (שעות ביקור במענו של צרכן), התשע"ד–2014, של חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 12) (עידוד ייצוג הולם לנשים), התשע"ד–2014, של חברי הכנסת חנין זועבי, ג'מאל זחאלקה ובאסל גטאס וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון מס' 39) (ביטול הגבלות על ציון הכהונה בידי חבר הכנסת לשעבר או שר לשעבר), התשע"ד–2014, של חבר הכנסת צחי הנגבי.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/2214/19 וכלה בהצעת חוק פ/2234/19 – הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – קביעת חובת יידוע ומועד להעברת כספי תמיכות), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת נחמן שי, דב חנין, שמעון אוחיון, מירי רגב, יחיאל חיליק בר, משה מזרחי, סתיו שפיר, איציק שמולי, מיכל בירן, מיקי רוזנטל ואורי מקלב; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – חובת דיווח של גופים בשירות הציבורי על העסקת עובדי קבלן שירות), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, יריב לוין, שולי מועלם-רפאלי, אורלי לוי אבקסיס, אלעזר שטרן, דוד אזולאי וניצן הורוביץ; הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון – מפעלים מוגנים ומשתקמים), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, עדי קול, פנינה תמנו-שטה, רות קלדרון, יריב לוין, מיקי רוזנטל, איציק שמולי, שולי מועלם-רפאלי, דב חנין, דוד צור, מיכל רוזין, נחמן שי, באסל גטאס ורונן הופמן; הצעת חוק המוזיאונים (תיקון – מוזיאונים להנצחה והנחלה של זכר השואה והגבורה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, אלעזר שטרן, יפעת קריב, זבולון קלפה, דב חנין ועמרם מצנע; הצעת חוק איסור נהיגה ברכב בחוף הים (תיקון – סמכות בית-המשפט לאסור שימוש ברכב ששימש לנסיעה בחוף), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת רונן הופמן, דוד צור, שמעון אוחיון, פנינה תמנו-שטה, דב ליפמן, איתן כבל, עליזה לביא, דב חנין ומשה מזרחי; הצעת חוק משק הגז הטבעי (תיקון – הגברת התחרות), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב ואיילת שקד; הצעת חוק סימון ערך קלורי בתפריטים של רשתות בתי-אוכל, התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת דב ליפמן, רונן הופמן, רות קלדרון, יפעת קריב, שמעון סולומון, רינה פרנקל, עליזה לביא, יריב לוין, מירי רגב, שולי מועלם-רפאלי, שמעון אוחיון, מאיר שטרית, שאול מופז, עמר בר-לב, אבישי ברוורמן, אלעזר שטרן ובועז טופורובסקי; הצעת חוק הפיקוח על שירותי תיירות רפואית, התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת יריב לוין, חיים כץ ואחמד טיבי; הצעת חוק ניירות ערך (תיקון – מימון חברתי לעסקים), התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת אבישי ברוורמן;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון – ביטול), מאת חבר הכנסת זבולון קלפה; הצעת חוק חופש המידע (תיקון – קרן קיימת לישראל), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת משה מזרחי, מרב מיכאלי, דב ליפמן ועמר בר-לב; הצעת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) (תיקון – הורים מיועדים), התשע"ד–2014, מאת חברת הכנסת עדי קול; הצעת חוק המוזיאונים (תיקון – ביקורי נוער), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת יפעת קריב, עפר שלח, רות קלדרון, דוד צור, מאיר שטרית, פנינה תמנו-שטה, רינה פרנקל, דב ליפמן, דב חנין, יואל רזבוזוב, רונן הופמן, מרדכי יוגב, זבולון קלפה, שולי מועלם-רפאלי, ניצן הורוביץ, בועז טופורובסקי, עדי קול, קארין אלהרר, משה מזרחי, חנין זועבי, ג'מאל זחאלקה, באסל גטאס, יוני שטבון, איילת שקד, איתן כבל, מיכל רוזין, יחיאל חיליק בר, גילה גמליאל, אבישי ברוורמן, שמעון אוחיון, חמד עמאר, יריב לוין, ראובן ריבלין, עמרם מצנע, מירי רגב, אורלי לוי אבקסיס, יעקב מרגי, דוד אזולאי, אמנון כהן, נסים זאב, אורי מקלב, יעקב אשר, בנימין בן-אליעזר, תמר זנדברג, עפו אגבאריה, מיקי רוזנטל, איציק שמולי, אראל מרגלית, מסעוד גנאים, מיכל בירן, עמר בר-לב, אחמד טיבי, שלי יחימוביץ, זהבה גלאון, שאול מופז, יצחק כהן, אריה דרעי, צחי הנגבי ורוברט אילטוב; הצעת חוק ועדת שמיטה ממלכתית (תיקון – קביעת פתרונות הלכתיים לחקלאים בשנת שמיטה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן ורות קלדרון; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגבלת שכר בייצוג בפני המוסד), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת מיקי רוזנטל, חיים כץ, קארין אלהרר ואילן גילאון; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – אובדן היריון), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שולי מועלם-רפאלי, שמעון אוחיון, קארין אלהרר, פנינה תמנו-שטה, דב חנין, זהבה גלאון, מיכל רוזין, מירי רגב, נחמן שי ויפעת קריב; הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון – ייעוד רווחי תאגידי המים והביוב שבשליטת רשות מקומית),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת איתן כבל, עליזה לביא, מרב מיכאלי, ניצן הורוביץ, יחיאל חיליק בר ואלעזר שטרן; הצעת חוק סיוע לקטינים נפגעי עבירות מין או אלימות (תיקון – טיפול נפשי לילדים נפגעי אלימות במשפחה), התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק סימון מוצרים ועמידה בתנאי ייצור, ייבוא ומכירה, התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב, דוד רותם, חמד עמאר, זבולון קלפה, אלעזר שטרן, שמעון אוחיון וגילה גמליאל; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (עיסוק בייעוץ בביטוח), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב, שמעון אוחיון, דוד רותם וחמד עמאר; הצעת חוק שמאי ביטוח, התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד הונחו על שולחן הכנסת – החלטת הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בדבר פיצול הצעת חוק שכר שווה לעובדת ולעובד (תיקון מס' 3) (איסוף, עיבוד ופרסום של נתונים מגדריים), התשע"ד–2014.

ירדנה מלר-הורוביץ: מכתבו של שר הרווחה והשירותים החברתיים מאיר כהן בהמשך למסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעת חברי הכנסת עפו אגבאריה, באסל גטאס, אורי מקלב ואחמד טיבי בנושא: הרוויזיה המתוכננת בספר הנכויות של אנשים עם מוגבלות.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעת חברות הכנסת גילה גמליאל ומיכל רוזין בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: סכנת הפגיעה בשוק היצירה המקומית הטלוויזיונית בעקבות עסקת המכירה של הזכיינית "רשת" לחברת "אנדמול".

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: יוקר המחיה שובר שיאים בממשלת נתניהו;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: תוכנית הממשלה לייהוד הגליל

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כמה הצעות אי-אמון בממשלה; הראשונה שבהן היא: יוקר המחיה שובר שיאים בממשלת נתניהו, מטעם סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: תנמק את ההצעה חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: מי שישיב מטעם הממשלה הוא שר הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת מאיר כהן.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השבוע התבשרנו שהציונות חזרה.

שלי יחימוביץ': הייתה הכרזה מאוד דרמטית, לא ידענו שהציונות נעלמה, לפתע היא חזרה בזכות איזה אקט שאנחנו לא יודעים אם בכלל יהיו לו תוצאות, ואנחנו יודעים בוודאות שגם אם יהיו לו, הן לא יהיו בממשלה הזאת.

שלי יחימוביץ': ואני מודה שעד הרגע הזה לא התייחסתי לתמונה שראיתי, אבל היא לא מצליחה לעזוב את ראשי.

שלי יחימוביץ': קראתי על מסיבת יום ההולדת של יעקב פרי, ואז הבנתי מה זאת אותה ציונות חדשה; בפנים – פוליטיקאים, וטייקונים, וטייקונים לשעבר, ולוביסטים, ויחצנים, וממונפים, וחייבים, וחשודים, ומורשעים ודירקטורים; ובחוץ – באקט סימבולי, שר האוצר של מדינת ישראל נותן נדבה, לעין המצלמות, לאיש עני.

שלי יחימוביץ': כמה סימבוליקה יכולה להיות יותר וולגרית מהתמונה הזאת?

שלי יחימוביץ': הציונות חזרה.

שלי יחימוביץ': הרי ההתחככויות הלא-כשרות בחצרו של הרב פינטו מתגמדות לעומת הערבוב הזה בין הון ושלטון, השחתת המידות, וגר שר אוצר עם טייקונים ושרת משפטים עם עבריינים.

שלי יחימוביץ': ולא, אני לא מקבלת את זה, ואני לא מקבלת את זה כמובן מאליו.

שלי יחימוביץ': זה לא צריך להיות ככה.

שלי יחימוביץ': ואזרח רגיל לא מוצא את עצמו במסיבה עם נוחי דנקנר ועם דני דנקנר ועם רני רהב.

שלי יחימוביץ': ואחר כך אני שואלת את עצמי, איך אפשר, מתוך המקום הזה, שבו מושיטים נדבה לעני לעין מצלמה, עם ביזוי של כל המהות של מתן בסתר – אני בכלל לא רוצה להיכנס לזה – מה לכם וליוקר המחיה?

שלי יחימוביץ': מה לכם וליוקר המחיה?

שלי יחימוביץ': איך אפשר לקבל החלטות באמת – באמת שנוגעות ביוקר המחיה, בחלוקת משאבים הוגנת?

שלי יחימוביץ': איך אפשר למנוע עכשיו, בעצם הימים האלה, את מונופול הגז שאתם נותנים במתנה בידיו של תשובה?

שלי יחימוביץ': פיקוח על המחירים אמרנו?

שלי יחימוביץ': שמענו על מסיבת עיתונאים שבה בישרו לנו ברוב חגיגיות על הטלת פיקוח על מחיר השמנת המתוקה 38%.

שלי יחימוביץ': איפה הפיקוח על מחירי הגז שמשפיעים ישירות על מחירי כל המוצרים – על החשמל, על המים?

שלי יחימוביץ': למה שם אתם לא מפקחים?

שלי יחימוביץ': יכול להיות שיש קשר בין הנגישות הזאת, הבלתי-מוסברת, הבוטה הזאת, בין הון ושלטון, שמביאה לאי-קבלת החלטה כל כך ברורה של פיקוח על מחירי הגז הטבעי, שישפיע ישירות על יוקר המחיה שלנו?

שלי יחימוביץ': יכול להיות שיש קשר בין הנגישות הזאת של ההון לשלטון?

שלי יחימוביץ': זה נשמע כמו קלישאה, אבל הנה, הקלישאה הזאת ממש מתגלמת לנגד עינינו, בתמונות נורא ברורות – כמה אפשר להיות יותר בוטים מהתמונות האלה?

שלי יחימוביץ': מה לכם וליוקר המחיה, באותן שתי מדינות לשני עמים, שבאחת יש הטבות, ושכר שערורייתי, ובונוס של 600,000 שקלים ככה על הדרך לילד היום-הולדת, ולבתים מפוארים, ופטורים ממסים, ונתינת מונופול על משאבי הטבע של המדינה במתנה, בשעה שבני-אדם – שתי מדינות לשני עמים; זאת מדינה אחת, ומדינה אחרת – אנשים נורמליים קמים בבוקר והולכים לעבודה?

שלי יחימוביץ': חצי מהאנשים העובדים מרוויחים פחות מ-6,000 שקלים, וגם אלה שמרוויחים 15,000 שקלים ו-18,000 שקלים, ושכר נורמלי של בני-אדם, נאלצים יום-יום לעשות בחירות אמיתיות, בחירות מכריעות – האם לתת שיעור פרטי לילד או לא – וזה כבר בחירות, באמת, של אנשים שיש להם מזל.

שלי יחימוביץ': מיליארד שקלים בשנה אנשים מוציאים מכיסם על שיעורים פרטיים.

שלי יחימוביץ': זה יוקר מחיה.

שלי יחימוביץ': 50%, זה השיעור שבו עלו מחירי הדירות בכהונת ראש הממשלה בנימין נתניהו, בשנה החולפת עוד 5% – לא קרו נסים בשנה הזאת.

שלי יחימוביץ': 148 משכורות חודשיות לרכישת דירה, וזה כשמחשבים על-פי הממוצע.

שלי יחימוביץ': כשהולכים על-פי החציון – זה כבר יותר מ-200 משכורות חציוניות.

שלי יחימוביץ': 76% ממוצרי המזון התייקרו, התחבורה הציבורית עלתה ב-5%, וכמה אנחנו יכולים לקנות תלוי גם בכמה אנחנו מרוויחים.

שלי יחימוביץ': והשכר הולך ונשחק.

שלי יחימוביץ': מה לכם וליוקר המחיה?

שלי יחימוביץ': ויוקר המחיה שלנו נגזר גם מהשכר שאנחנו משתכרים, גם מעלות המוצרים שאנחנו קונים, אבל גם מהשירותים שהמדינה מספקת לנו בתוקף היותנו בני-אדם בעלי זכויות.

שלי יחימוביץ': וכשמקצצים בתקציב של השנה הבאה ב-6 מיליארד שקלים כבר עכשיו, עוד לפני הקיצוצים flat, המשמעות היא קיצוץ בבריאות, קיצוץ במשטרה וקיצוץ בחינוך, והמשמעות היא שהביטוחים הפרטיים שאנחנו משלמים מכיסנו על בריאות שמגיעה לנו על-פי דין מתייקרים.

שלי יחימוביץ': זה יוקר מחיה, חברי באותה מסיבת יום הולדת.

שלי יחימוביץ': זה יוקר המחיה.

שלי יחימוביץ': איך אתם יכולים לקבל החלטות לגבי יוקר המחיה כשככה אתם חיים?

שלי יחימוביץ': כשבמקרה אתם מתחככים במסיבות באותם אנשים שאחר כך אתם מחלקים להם הטבות ותספורות ופטורים ומונופולים?

שלי יחימוביץ': זה לא יכול להיות וזה לא מחויב המציאות.

שלי יחימוביץ': אפשר שמנהיגים יחיו בתוך עמם, זה לא איזו אוטופיה.

שלי יחימוביץ': "הציונות חזרה".

שלי יחימוביץ': ציונות זה צדק ולא צדקה.

שלי יחימוביץ': ציונות זה שוויון מהבסיס, כשהיד הנותנת את הנדבה לא מצולמת, אלא המדינה כולה במלוא משמעותה, אחריותה, העומק ההיסטורי שלנו כמדינה, מחויבת לאזרחיה באמת, בבסיס, באופן מבני, במדיניות המקרו המוסרית, הכלכלית, הציונית.

שלי יחימוביץ': ציונות זה לא נדבה לעין המצלמות.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את שר הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת מאיר כהן להשיב בשם הממשלה.

אילן גילאון: מה, חזרה הציונות?

שלי יחימוביץ': כן, השבוע.

אילן גילאון: אז למה לא אומרים לנו כלום?

שלי יחימוביץ': אמרו לנו, במסיבת עיתונאים.

שלי יחימוביץ': הודיעו לנו שהציונות חזרה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, בדיוק.

מאיר כהן: אני מעביר, אדוני היושב-ראש – – –

שלי יחימוביץ': אדוני יושב-ראש הכנסת, אני בטוחה שלא ידעת שהציונות חזרה, כי לא ידעת שהיא נעלמה.

יולי יואל אדלשטיין: לא ידעתי שהיא הלכה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל הקופירייט הוא לא שלי, הוא של קולגה של השר מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: השר אורבך בזמנו אמר את זה, אבל לא על ציונות.

יולי יואל אדלשטיין: לא חשוב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, סליחה על ההפרעה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אני מעביר את תגובתו של סגן שר האוצר, שנאלץ בדקה התשעים ללכת מכאן.

מאיר כהן: אבל אני לא יכול להיות פטור בלא כלום, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

סתיו שפיר: מאיר, איפה נתקע היום משרד האוצר?

סתיו שפיר: הם גם לא הגיעו לוועדה.

מאיר כהן: זאת הפעם השנייה שאני שומע אותך קצת משתלחת בחבר הכנסת יעקב פרי, ושלא לשמה את אומרת את מה שאת רוצה להגיד.

מאיר כהן: אני חושב שמן הראוי שתהיי קצת יותר בררנית במילותייך כלפי חברי כנסת, ובמיוחד חבר הכנסת יעקב פרי, שהיה אחד מטובי מפקדי השב"כ.

מאיר כהן: ולא תמיד מותר לעלות לדוכן ולהגיד הכול.

מאיר כהן: את יכולה להעביר ביקורת, אבל זכותו הבלעדית לחגוג 70 שנה.

מאיר כהן: ואם יש לך ביקורת, אז ביקורת על האנשים שהיו שם מותר לך לבקר, אבל לא לכרוך ולצייר איזה תמונה שטנית, שישבו שם במסיבת יום ההולדת פוליטיקאים ואנשי הון ותכננו באיזה פרוטוקולים של זקני ציון.

מאיר כהן: זאת הפעם השנייה שאת חוטאת בלשונך, אני חושב שבהזדמנות הראשונה תפגשי את יעקב פרי ואולי תתנצלי בפניו, כי בכל זאת – – –

שלי יחימוביץ': אדוני השר, זה נראה לך תקין – –

מאיר כהן: לא.

שלי יחימוביץ': – – ששרים ומקבלי החלטות מסתופפים יחד במסיבה עם עבריינים מורשעים, עם חשודים – –

מאיר כהן: יש – – –

שלי יחימוביץ': – – עם יחצנים, עם לוביסטים?

שלי יחימוביץ': זה נראה לך?

מאיר כהן: יש מצבים שבהחלט נקלעים לסיטואציות – –

שלי יחימוביץ': באמת, אני מתפלאת עליך.

מאיר כהן: – – אבל בין להיות ביחד לבין לתאר תמונה כזאת זדונית שאת מתארת, המרחק הוא גדול.

שלי יחימוביץ': – – – את המציאות.

מאיר כהן: זכותו הבלעדית של השר יעקב פרי, שהוא אחד השרים הטובים ואחד מבעלי הזכויות על המדינה הזאת, ואיש שב"כ יוצא מן הכלל, ואוהב המדינה הזאת – זכותו לעשות מסיבת יום-הולדת.

מאיר כהן: את יכולה לפגוש אותו – – –

שלי יחימוביץ': ואיש לא חולק על זכותו.

מאיר כהן: סליחה, אבל את יכולה לפגוש אותו.

מאיר כהן: אני חושב שיש – – –

שלי יחימוביץ': אבל זכותנו כנציגי ציבור למתוח על כך ביקורת.

מאיר כהן: אני מאוד מקווה שלא אאבד את זה, אבל גם במוסד הזה יש קצת קולגיאליות, גם במוסד הזה אפשר להסתכל על חבר שיושב לידך ולחסוך במילים.

מאיר כהן: את יכולה לנגח את הממשלה לא דרך יעקב פרי.

שלי יחימוביץ': האם ראוי שאנשי המוסד הזה יסתופפו במסיבות עם בעלי הון?

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אני מבקש שהשר ישיב.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

מאיר כהן: – – הממשלה הנוכחית שמה לה למטרה להוריד את יוקר המחיה, ושר האוצר עסוק מעל לראשו בקידום מהלכים שיכניסו תחרות ויורידו מחירים בכל שוק וענף שזה אפשרי במשק.

מאיר כהן: מדובר במאבק מתמשך ורציף, ריצת מרתון להורדת כל שקל מיותר שפוגע בכיסו של הצרכן הישראלי, ואין לנו כוונה לוותר לאף גורם או להיכנע בשום זירה שבה ניתן להביא להוזלה ביוקר המחיה.

מאיר כהן: התחלנו את רפורמת "שמים פתוחים", שהביאה לכניסה של חברות תעופה זולות ולהורדה משמעותית של מחירי הטיסות.

מאיר כהן: המשכנו בהורדת מכסים על מגוון של מוצרי מזון, שתאפשר ייבוא מחו"ל ותפתח את השוק לתחרות אמיתית ולהורדת מחירים משמעותית.

מאיר כהן: והיד עוד נטויה.

מאיר כהן: בהקשר הזה אנחנו בוחנים הורדה של מכסים בשורה של מוצרים נוספים.

מאיר כהן: במקביל אנחנו מקדמים את ביטול הפטור מהסדר כובל על משווקי תוצרת חקלאית בישראל, שימנע תיאום מחירים והתארגנות בין חברות שונות במשק שפועלות כקרטל המעלה את מחירי המוצרים לצרכן הישראלי.

מאיר כהן: הדיונים בנושא נמשכים בוועדת הכלכלה, ואני מברך על כך את יושב-ראש ועדת הכלכלה.

מאיר כהן: לא ייתכן שהצרכן הישראלי ישלם מחירים מופקעים שנקבעים בחדרי-חדרים ללא תחרות, והכול תחת עינינו הפקוחה, בידיעתנו המלאה ובחסות כנסת ישראל.

מאיר כהן: זה חייב להיפסק.

מאיר כהן: ופטור בלא כלום הרי אי-אפשר.

מאיר כהן: כמובן, במשך השנה האחרונה קידמנו במרץ את חוק הריכוזיות, שעבר פה לפני כמה שבועות ברוב גדול, ויש לו משמעות רוחבית חשובה בפתיחת המשק לתחרות.

מאיר כהן: כולם היו סקפטיים, ובמשך שנים דיברו פה על פירוק הפירמידות וחברות הענק, ואנחנו אלו שעשינו את העבודה.

מאיר כהן: ומעבר לפעולות ארוכות הטווח ורפורמות מתבקשות, אנחנו לא נמנעים גם מלפעול בצורה מהירה ונקודתית כשיש צורך.

מאיר כהן: לפני חודשיים מזג האוויר הסוער שפקד אותנו פגע בגידולים רבים, הביא למחסור בירקות ופירות וכתוצאה מכך לעלייה משמעותית במחיריהם.

מאיר כהן: ללא ספק הצריך הדבר את התערבותנו, וכך עשינו.

מאיר כהן: שר האוצר הזדרז וסיכם עם שר החקלאות על ייבוא פטור ממכס של ירקות ופירות, והמחירים אכן ירדו.

מאיר כהן: חברי מהאופוזיציה, לא זכור לי רצף פעולות נמרץ שכזה של ממשלות עבר שאתם הייתם חברים בהן, ויש השלכות חיוביות והורדות מחירים כבר עכשיו כתוצאה מהמהלכים הללו.

מאיר כהן: רק בחודש שעבר כולנו התבשרנו על הורדת מחירים של "תנובה" בשורה של מוצרי חלב שאינם תחת פיקוח, כתוצאה מהיוזמה שלנו להכנסת הגבינה הלבנה והשמנת המתוקה ועוד מוצרים לפיקוח.

מאיר כהן: הדברים האלה קורים יום-יום, ואנחנו נמשיך ונילחם ביוקר המחיה בכל זירה ומול כל גורם, כי לנגד עינינו נמצא הצרכן הישראלי.

מאיר כהן: אבקש מהכנסת לדחות את הצעות האי-אמון בממשלה.

מאיר כהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר מאיר כהן, שמסר את תשובת הממשלה על הצעת האי-אמון מטעם סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת זהבה גלאון לנמק הצעת אי-אמון מטעם סיעות מרצ – יהדות התורה: אי-בהירות בתהליך המדיני.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: הוא שנאמר: מה שבטוח, בטוח.

זהבה גלאון: זה פעמי משיח – איך אתה קורא לזה?

זהבה גלאון: כן.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מנמקת בשם סיעת מרצ וסיעת יהדות התורה אי-אמון מדיני, בעצם, בנוגע לחוסר הוודאות או האי-התקדמות בתהליך המדיני.

זהבה גלאון: אני חייבת לומר שהתרגשתי מאוד היום כששמעתי את הדברים הנכוחים של ראש הממשלה; הוא אמר את הדבר הבא: אני מחויב לדאוג לאינטרסים הקיומיים של מדינת ישראל.

זהבה גלאון: אני מודה שזה מרגש אותי.

זהבה גלאון: מי לא רוצה שראש הממשלה שלו ידאג לאינטרסים הקיומיים של מדינת ישראל?

זהבה גלאון: אבל מה הם אותם אינטרסים קיומיים של מדינת ישראל, חברי חברי הכנסת?

זהבה גלאון: אני לא יודעת למי להאמין, לדוקטור נתניהו או למיסטר ביבי, כי חמש דקות קודם או יומיים קודם או שבוע קודם, כשהוא נפגש עם סיעת הליכוד בכנסת הוא הסביר להם בצורה מאוד מאוד ברורה שהוא הולך לתהליך מדיני, אבל חברון ובית-אל שלנו לנצח.

זהבה גלאון: זה נשמע לכם סביר?

זהבה גלאון: זה נשמע לכם הגיוני, שמי שמתכוון ללכת לתהליך מדיני, בעצם מבקש במו-פיו לדאוג לאינטרסים הקיומיים של מדינת ישראל באופן הזה שלא יהיה אפשר להקים מדינה פלסטינית עם רצף טריטוריאלי?

זהבה גלאון: בית-אל, השפיץ ההוא שם ליד רמאללה, ההתנחלות הזאת, זה האינטרס הקיומי של מדינת ישראל?

זהבה גלאון: אני מודה שאני לא יודעת למי להאמין, לדוקטור נתניהו או למיסטר ביבי, כי כשאני רואה אתמול את המודעה שהתפרסמה בעיתון "הארץ", ובה הדנונים והיריב לוינים והאופיר אקוניסים, שדולת ארץ-ישראל, חותמים – שרים, סגני שרים, חברי כנסת מהממשלה, חותמים על מכתב שמאיים על ראש הממשלה – חברי חברי הכנסת, קוראים לזה סחיטה באיומים.

זהבה גלאון: יש לנו ראש ממשלה סחיט, נלחץ, על-ידי חבורה של חברי כנסת ימנים קיצוניים.

זהבה גלאון: ומה עושה ראש הממשלה כשמאיימים עליו שאוי ואבוי לו אם הוא יפסיק את הבנייה בהתנחלויות, כשלכולם ברור שאין סיכוי להגיע להסדר אם הממשלה הזאת תמשיך בבנייה בהתנחלויות?

זהבה גלאון: גם לאירופים וגם לאמריקנים נמאס כבר מהמדיניות הישראלית של המשך תחזוק ההתנחלויות והכיבוש, והיום כל גורם בין-לאומי רואה בהמשך הבנייה בהתנחלויות, ראשית, הפרה של החוק הבין-לאומי, אבל יותר מזה – אני מוסיפה – כאילו הנחת מטעני צד בתהליך המדיני.

זהבה גלאון: מה עושה ראש הממשלה כשיש חבורה של שרים, חברי כנסת מהקואליציה שלו, שמשתתפים בשבוע שעבר בהפגנת אלפים או עשרות אלפים ב-E1, במעלה-אדומים, של חבורה של שרים, וסגני שרים, וחברי כנסת, שקוראים לבנייה ב-E1, ושלא יבלבלו אתכם: E1 זה לא מעלה-אדומים, ומי שרוצה להשאיר את הגושים יודע שמעלה-אדומים תישאר במסגרת הגושים, אבל מי שמבקש לבנות ב-E1 מבקש לבתר את הגדה המערבית לשניים, מבקש למנוע רצף טריטוריאלי בין ירושלים לגדה המערבית כדי להכניס את הצ'ופצ'יק הזה, את העז הזאת, של E1.

זהבה גלאון: אבל איפה ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת?

זהבה גלאון: שמעתם אותו אומר משהו לשרים מהליכוד?

זהבה גלאון: לאנשי הבית היהודי?

זהבה גלאון: לשר אורי אריאל?

זהבה גלאון: שמעתם אותו אומר משהו לסגן שר הביטחון דני דנון, או ליריב לוין, או למירי רגב, שמציעה כל יום הצעות חוק הזויות שמבקשות לספח את ההתנחלויות, הבקעה, השטחים?

זהבה גלאון: אני כבר לא יודעת מה נשאר לספח.

זהבה גלאון: שמעתם את ראש הממשלה?

זהבה גלאון: נאלם דום.

זהבה גלאון: מה זה אומר?

זהבה גלאון: מה זה אומר?

זהבה גלאון: שמעתי אותו רק לפני כמה שבועות אומר שצריך מנהיגות נחושה ואמיצה שתעשה הסדר מדיני.

זהבה גלאון: האם יש לנו ראש ממשלה אמיץ, נחוש, מתכוון להגיע להסדר, כשהוא אומר שחברון ובית-אל יהיו חלק מההסדר?

זהבה גלאון: מישהו יכול לקנות את התירוצים האלה?

זהבה גלאון: מה עושה ראש הממשלה?

זהבה גלאון: אני אומרת לכם, אין דרך אחרת להגדיר את זה: הוא מניף דגל לבן מול הימין הקיצוני בממשלה שלו.

זהבה גלאון: הוא שותק.

זהבה גלאון: מה זה אומר על מנהיגות אמיצה ואחראית והדאגה לאינטרסים הקיומיים של מדינת ישראל?

זהבה גלאון: אני מכירה רק דרך אחת, חברי חברי הכנסת, לדאוג לאינטרסים הקיומיים של מדינת ישראל, וזה לסיים את הכיבוש, להגיע להסדר מדיני, לחלוקת הארץ לשתי מדינות לשני עמים.

זהבה גלאון: זו דאגה לאינטרסים הקיומיים האסטרטגיים של מדינת ישראל.

זהבה גלאון: מה עושה במקום זה ראש הממשלה?

זהבה גלאון: שמעתם אותו נוזף בדני דנון?

זהבה גלאון: בשר אורי אריאל?

זהבה גלאון: במישהו מחברי הקואליציה שלו?

זהבה גלאון: שמעתם אותו מגיב על הסחיטה-באיומים הזאת, ועל ההתגרות של שרי הימין בו, וסגני השרים וחברי הכנסת?

זהבה גלאון: אני אומרת לכם, חברי חברי הכנסת, מה שמצער הוא שיש לנו ראש ממשלה חלש, פחדן, מגלה רפיסות.

זהבה גלאון: אני לא רואה אותו מגלה מנהיגות, אני לא רואה אותו נוזף באנשי הימין.

זהבה גלאון: לא רק שהוא לא נוזף בהם, הוא גם נכנע להם כשהוא אומר: חברון ובית-אל שלנו לנצח.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני מבינה שאנחנו נשמע את דבריה של השרה לבני, שממונה על המשא-ומתן מטעם הממשלה; אולי נדע יותר פרטים.

זהבה גלאון: אני חייבת להודות שהעובדה שהמשא-ומתן מתנהל מה שנקרא בחדר הסגור, אין הכשרת דעת קהל, לא יודעים מה קורה בתהליך, אין שקיפות בתהליך.

זהבה גלאון: ראש הממשלה לא התייצב כאן, בכנסת, מעל דוכן הכנסת, גם לא בשבוע שעבר, כשהוא היה מחויב לשבת כאן במסגרת 40 החתימות – לא דיווח לכנסת מה קורה בתהליך המדיני.

זהבה גלאון: האם מה שמתפרסם כשמועות לגבי ההכרה בקווי 67', וחילופי שטחים, וחלוקת ריבונות בירושלים, ופינוי התנחלויות – האם זה המתווה שממשלת ישראל תחתום עליו?

זהבה גלאון: האם הדבר הזה נכון?

זהבה גלאון: האם הדבר הזה אפשרי?

זהבה גלאון: לא שמענו אותו, הוא נאלם דום.

זהבה גלאון: הוא לא מדבר – שלא לדבר על זה שהוא לא מדבר גם בפני התקשורת הישראלית.

זהבה גלאון: הוא לא מדבר.

זהבה גלאון: הוא מתראיין, כשנוח לו, ב-CNN או באיזו רשת אחרת, או אומר את דברו לאומה האמריקנית.

זהבה גלאון: לא אומר דבר.

זהבה גלאון: האם אנחנו יודעים מה ראש הממשלה – שכולנו יודעים שביסודו הוא איש ארץ-ישראל השלמה – האם אנחנו יודעים מה הוא חושב על קווי 67' וחילופי שטחים וחלוקת הריבונות בירושלים?

זהבה גלאון: הרי מישהו חושב שאפשר להגיע להסדר ללא פשרה בירושלים?

זהבה גלאון: שמעתם אותו?

זהבה גלאון: הוא ממשיך לנופף באמירה הזאת, שאין מאחוריה דבר וחצי דבר, מס שפתיים: מדינה פלסטינית, או שתי מדינות, או אני מאמין בפתרון שתי המדינות, כמו שהוא אמר באותו נאום בר-אילן המפורסם.

זהבה גלאון: אבל מה, תכל'ס, כשהוא מחשק בשורה של חישוקים את האמירות שלו עצמו – למה הוא מתכוון?

זהבה גלאון: לאן הוא הולך?

זהבה גלאון: לאן הוא מוליך אותנו?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני שואלת, בשם ציבור גדול של אנשים, גם שבחר בנו, גם שבחר כאן בנציגים לכנסת: לאן הולך ראש הממשלה?

זהבה גלאון: למה הוא מתכוון?

זהבה גלאון: האם הוא ממשיך להיות שבוי בידי הימין הקיצוני בכנסת, או האם הוא חצה את הרוביקון והוא מתכוון ללכת לשלום?

זהבה גלאון: אני מודה שאני לא יודעת.

זהבה גלאון: אני לא חושבת שזו בעיה שלי שאני לא יודעת, אני בכלל לא בטוחה שהוא יודע.

זהבה גלאון: כל יום דוקטור נתניהו משנה את דעתו, וכל יום מיסטר ביבי, כשהוא מגיע לסיעה שלו, נלחץ על-ידי המודעות האלה, שדולת ארץ-ישראל.

זהבה גלאון: אלוהים אדירים, אם ארץ-ישראל זקוקה לשדולה הזאת, יש בעיה לארץ-ישראל, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: אני רוצה לסיים ולומר, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי השרים, אנחנו נמצאים בנקודת זמן קריטית, והזמן פועל לרעתנו.

זהבה גלאון: וכבר אמר את זה מזכיר המדינה האמריקני, לא כי הוא רצה להתנגח בישראל – הוא אמר שהזמן פועל לרעתנו כי הוא רואה בדאגה, כמו שאני חושבת שאנחנו רואים בדאגה, את מגמות החרם על מדינת ישראל.

זהבה גלאון: אנחנו כמובן תומכים בהחרמת מוצרים מההתנחלויות, אבל אנחנו מתנגדים לחרם על מדינת ישראל.

זהבה גלאון: אבל ההתנהלות של ממשלת ישראל והמשך הבנייה בהתנחלויות מביאים לכך שלאירופים ולאמריקנים פשוט נשבר מהמדיניות הזאת, ואנחנו רואים לאיזו הסלמה הדבר הזה יכול להביא.

זהבה גלאון: אנחנו לא רוצים למצוא את עצמנו מדינה מנודה, מבודדת, משוקצת, בעולם, כמו שזה קרה למדינות אחרות.

זהבה גלאון: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני קוראת לראש הממשלה: תתייצב בכנסת, תעשה מהלך של שקיפות, ואולי, בהזדמנות זו, תוביל להכרעה.

זהבה גלאון: זו מנהיגות, זה אומץ, זה האינטרס הקיומי של מדינת ישראל.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון, שהציגה בפנינו הצעת אי-אמון מטעם סיעות מרצ – יהדות התורה, ואני מזמין את שרת המשפטים חברת הכנסת ציפי לבני להשיב על ההצעה מטעם הממשלה.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לא, אני לא הולכת לבקש אמון היום במה שקרוי כאן בכנסת "שדולת ארץ-ישראל"; ולא, אני לא הולכת לבקש אמון באותה מודעה, שגם התייחסת אליה, שחתומים עליה, לצערי הרב, גם חברי כנסת וגם סגני שרים מהקואליציה.

ציפי לבני: אני לא הולכת לבקש אמון בהפגנות – בעיני חסרות האחריות – שמתרחשות בחלקים שונים, שיכולות להתפרש גם כמנוגדות למדיניות הממשלה; ולא, אני לא מבקשת אמון בהצעות חוק של סיפוח חלקים מיהודה ושומרון או בהצעות חוק כאלה ואחרות שמונחות חדשות לבקרים בפנינו בבקשה שנתמוך בהן.

ציפי לבני: זאת איננה מדיניות הממשלה; זו מדיניות של חלק מחלקי מהקואליציה הזאת; זה מדיניות ואידיאולוגיה גם של חלק מהחברים בליכוד.

ציפי לבני: לא על זה אני באתי לבקש אמון, כי לי אין אמון במדיניות הזאת, לי אין אמון בחזון הזה, שהם מנסים לשווק, מסיבה אחת פשוטה: אני רואה את עצמי כנאמנה של המדינה היהודית הדמוקרטית, והסיפור של נאמני ארץ-ישראל בא לומר לנו, אם כי זה לא אומר את זה במפורש, שבעצם הבחירה שלהם היא בארץ-ישראל כולה, על חשבון מדינת ישראל, המדינה היהודית והדמוקרטית, כשהערכים האלה חיים ביחד, מדינה שהיא ליברלית, שהיא חלק מהעולם החופשי, מדינה שערכיה הם ערכים שהם ערכים שלובים, ולא צריכה לבחור ביניהם – אחד מהם.

ציפי לבני: אני כן מבקשת לתמוך בממשלה ולהצביע אמון בממשלה שמקדמת את התהליך המדיני, יחד עם ארצות-הברית, במטרה להגיע להסדר שהבסיס שלו הוא שתי מדינות לשני עמים, ואני מדגישה את שני החלקים של המשפט, כשכל מדינה נותנת פתרון לאומי לעם אחר: מדינת ישראל היא הביטוי להיותה מדינת הלאום של העם היהודי, והמדינה הפלסטינית העתידית היא הפתרון הלאומי לשאיפה הלאומית הפלסטינית למדינה משלהם.

ציפי לבני: אני יודעת שהיעדר השקיפות מטריד.

ציפי לבני: אני בדרך כלל מאוד בעד שקיפות.

ציפי לבני: אני לחלוטין נגד שקיפות במשא-ומתן מהסוג הזה.

ציפי לבני: אז נכון שיש לזה מחיר, להיעדר השקיפות; יש לזה מחיר כי אולי באמת עדיף להכשיר את הלבבות על-ידי שיתוף במה שקורה בחדר, והמחיר של זה שאנחנו לא מדברים ולא משתפים הוא שיש איזה סוג של סימן שאלה גדול לפה ולפה.

ציפי לבני: להיעדר השקיפות יש גם לפעמים מחיר אישי.

ציפי לבני: גם בעבר, בתהליך אנאפוליס, כשלא שיתפתי הרי הואשמתי – דרך אגב, משני הצדדים: מצד שמאל, בזה שלא נעשה דבר; מצד ימין, בזה שנתתי יותר מדי.

ציפי לבני: והעדפתי שלא להיגרר לדיפלומטיית המגאפון, שיש בה נזק מאוד גדול לאינטרסים של מדינת ישראל, גם אם יש בה רווח אישי למי שמשתמש במגאפון הזה.

ציפי לבני: ובמשך תקופה ארוכה ראיתי את התופעה שבה כל צד עומד על הדוכן, ואומר: אני אעמוד בחדר המשא-ומתן על x, ואז הצד השני חייב באותו רגע הרי לקום ולהגיד: לא יקום ולא יהיה, לא תקבל את זה.

ציפי לבני: הרי זו התופעה האוטומטית-כמעט שאנחנו רואים, וראינו אותה בשנים האחרונות.

ציפי לבני: אז נכון שיש סוג של מחיאות כפיים שמקבלים בבית פנימה כשאומרים: כן, אנחנו נשמור על האינטרסים – ונשמור על האינטרסים הביטחוניים בהסדר, ונשמור על האינטרסים הלאומיים.

ציפי לבני: ואולי צריך גם לשבת ולדבר על מה הם אותם אינטרסים שצריך לשמור עליהם בחדר המשא-ומתן.

ציפי לבני: והתוצאה בוודאי יכולה לקבל תמיכה מבית, אבל היא מייד תהפוך את הדיון מדיון ענייני לדיון של פוליטיקת פנים בשני המקומות: גם אצלנו וגם אצלם.

ציפי לבני: ולכן זה דבר שאנחנו צריכים להימנע ממנו.

ציפי לבני: ומאחר שאני מאמינה שהדבר המרכזי עכשיו הוא לא מה אנחנו אומרים עכשיו אלא יותר איך אנחנו מובילים לתוצאה שהיא תוצאה שנותנת ביטוי לאינטרסים של מדינת ישראל, אני מעדיפה בשלב הזה גם לספוג על הדרך, וזה בסדר, על היעדר השקיפות במשא-ומתן, מאשר לפגוע באינטרסים עצמם תוך כדי זה שאנחנו הופכים אותם לדיון פומבי, פופוליסטי, וזה לא משנה מאיזה צד לצורך העניין, ומחייבים גם את הצד השני לקום ולהתנגד, ובצורה הזאת.

ציפי לבני: אז יהיו נאומים טובים, יהיו מחיאות כפיים כאן.

ציפי לבני: אני מניחה שהם ייענו גם בערבית או באנגלית מהצד השני, מחיאות כפיים שאבו מאזן יקבל אצלו.

ציפי לבני: אבל תוצאה אמיתית לא תהיה.

ציפי לבני: ומאחר שאני מאמינה שהאופוזיציה שהגישה את האי-אמון הזה, יש לה עניין אמיתי וכן בהסדר מדיני, אני יכולה להבין את הרצון לקבל יותר אינפורמציה, את הרצון לקבוע אולי גם מה יהיו התנאים שהם התנאים, שהם התנאים – שאני בטוחה שגם לכם יש; הרי גם אתם לא רוצים הסכם בכל מחיר, אלא אתם רוצים הסכם שייתן ביטוי לאינטרסים של ישראל בצורה מבוקרת, בצורה אחראית, בצורה מאוזנת.

ציפי לבני: ככה אני מאמינה.

ציפי לבני: ולכן, בסופו של יום, עצם קיומו של תהליך מדיני, אחרי שתקופה ארוכה לא היה, העובדה שאנחנו מתנהלים בשיתוף פעולה עם ארצות-הברית, שהיא באמת לא רק הידידה הגדולה של מדינת ישראל אלא מערכת היחסים עמה היא חלק, נדבך מהותי בביטחון מדינת ישראל; העובדה שאנחנו מבקשים להגיע לשלב הבא, שיאפשר לייצר בסיס כלשהו, שייצר, יאפשר לייצר את אותה מסגרת שעל בסיסה נוכל להמשיך, ואז יהיה המבחן האמיתי.

ציפי לבני: ואז יהיה המבחן האמיתי.

ציפי לבני: יהיה המבחן האמיתי של כולם – של כל הצדדים, של שתי ההנהגות בשני העמים, של הקואליציה ושל האופוזיציה, של החלקים השונים בתוך הקואליציה, וגם של חברי הכנסת שהיום, במקום להמתין ולחכות לתוצאה, מנסים להפעיל לחץ על ראש הממשלה על מנת שלא יתקדם.

ציפי לבני: הלחץ הזה הוא לחץ, ניסיון פוליטי לקבל איזו, אני מניחה, תמיכה מבית; אולי עוד כמה קולות בבחירות הבאות בתוך המפלגות האלה.

ציפי לבני: כל מי שמנסה למכור: זה טוב שאנחנו עושים את זה – עכשיו אני מדברת אל אלה שאומרים: זה טוב, כי חשוב שזה עוזר לראש הממשלה, כי ככה הוא יוכל להשתמש בזה שאנחנו מפגינים נגד ולהראות לעולם כמה זה קשה או למה הוא לא יכול לוותר.

ציפי לבני: זה פשוט שטויות.

ציפי לבני: אנחנו צריכים להמשיך ולנהל את המשא-ומתן הזה בצורה, עדיין, שקטה, עד לנקודה שבה תונח מסגרת על השולחן; ואם לא, יובהר למה.

ציפי לבני: ואז באמת כל אחד וכל חלק מחלקי הבית הזה יוכלו לומר את עמדתם לגופו של עניין, ולא רק על עצם השאלה מה קורה בחדר פנימה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לשרת המשפטים חברת הכנסת ציפי לבני, שהשיבה על הצעת האי-אמון מטעם הסיעות מרצ – יהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: תוכנית הממשלה לייהוד הגליל – מטעם הסיעות בל"ד–חד"ש–רע"ם-תע"ל-מד"ע.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שינמק את ההצעה הוא חבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק כהן: מי עונה?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?

יצחק כהן: מי עונה?

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר אקוניס יענה על ההצעה הזאת.

יצחק כהן: גליל זה גליל.

יצחק כהן: הגליל פה.

סילבן שלום: לא, לא, אני פה, אני פה.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני נזכר שבחיים המקצועיים שלי, בתור מהנדס אזרחי צעיר בשנות ה-70, סוף שנות ה-70, ואחר כך בתור סגן ראש מועצה בראמה, אחר כך בתור מנכ"ל "אגודת הגליל" הרבה שנים, כל כמה שנים נאלצתי לטפל בתוכניות שצצו פתאום על השטח בעניין ייהוד הגליל.

באסל גטאס: וכשקראתי על התוכנית החדשה של חטיבת ההתיישבות היהודית ישר נזכרתי שבשנת 1993 – ודרך אגב במקרה, גיליתי שדווקא רשויות התכנון, מינהל התכנון הארצי יוזם תוכנית רשמית שנקראת: תיקון מס' 9 של תמ"מ 2.

באסל גטאס: תיקון מס' 9 של תוכנית מתאר מחוזית למחוז הצפון.

באסל גטאס: הייתי בביקור אצל הפקיד בעיריית נצרת וראיתי את המסמך על השולחן שלו.

באסל גטאס: ומה כתוב על נייר רשמי של מדינת ישראל?

באסל גטאס: באותו מכתב שמפנה מינהל התכנון למכיני התוכנית, שהם שורה של פרופסורים מהשורה הראשונה, הוא מגדיר את הבעיות שהמתכננים צריכים להתמודד אתן.

באסל גטאס: שתי הבעיות הראשונות שמינהל התכנון, שהוא המוסד העליון, האחראי לתכנון במדינת ישראל, מבקש מאותם מתכננים לטפל בהן: הבעיה הראשונה היא רצף טריטוריאלי של יישובים ערביים, כלומר יישובים ערביים הולכים ומתקרבים אחד לשני, והבעיה השנייה היא האיזון הדמוגרפי.

באסל גטאס: עברו מאז 20 שנה, ואני קורא שהפעם לא אותו מוסד תכנון, דווקא מוסדות התכנון בישראל כנראה התבגרו קצת; השילו קצת מהמנטליות הקולוניאליסטית של שימוש בכלי תכנון לשינוי דמוגרפי.

באסל גטאס: התחילו לחשוב, במיוחד בתמ"א 35, על ערכי סביבה וטבע, על תעדוף בנושא משאבים.

באסל גטאס: אבל יש לנו את החטיבה.

באסל גטאס: ומה אומרת החטיבה?

באסל גטאס: החטיבה עוד יותר – החזירה אותנו שנים אחורה; היא כותבת, במכתב שלה ששלחה למתכננים להזמין הצעות – היא מבקשת לתת ביטוי לריבונות הישראלית בדרך של עשייה התיישבותית.

באסל גטאס: המסמך מציין שמפעל המצפים של שנות ה-80 יצר פריסת התיישבות חזקה, אבל לא הצליח לשנות את המאזן הדמוגרפי בגליל.

באסל גטאס: ריבונו של עולם, מדינה צריכה לתת ביטוי לריבונות שלה בתוך הגבולות שלה על-ידי שינוי במאזן דמוגרפי?

באסל גטאס: והשר נפתלי בנט, אתמול, בוועידה, אומר: ייהוד הגליל והנגב תואם את ערכי המדינה, ואנחנו צריכים לגלות אפס סובלנות לרצונות הלאומיים של ערביי ישראל – אפס סובלנות לרצונות הלאומיים של ערביי ישראל.

באסל גטאס: הוא חוזר על זה שוב: צריך לגלות אפס סובלנות למאוויים הלאומיים של ערביי ישראל, אבל אני יכול להבין ערבים שרואים בישראל מולדת משותפת.

באסל גטאס: זה דוקטור ג'קיל ומיסטר הייד.

באסל גטאס: הכובע הזה של הציוני הדתי, הפנאטי והקצת-פרגמטי, שכנראה בא מעולם ההיי-טק.

באסל גטאס: כן, אתם – מולדת משותפת, אבל מאוויים לאומיים – – –

דוד רותם: – – –

באסל גטאס: וואי, וואי, וואי.

באסל גטאס: אני חשבתי שהמדינה הזאת, 65 שנה של עצמאות, מדינה, שיעמוד כאן עוד מעט סגן השר אופיר אקוניס ויתפאר בחוזקה ובעוצמתה ובזכויות ההיסטוריות שלה, ו- ו- ו- אז מה?

באסל גטאס: עדיין משתמשים בכלים של תנועה ציונית, שההתיישבות היא כלי לריבונות, כלי למתן ביטוי לריבונות?

באסל גטאס: ומה עם השאר, אנחנו לא אזרחים?

באסל גטאס: היום יצא לי לדבר, מתוך הלב, בשבחו של אדם שהכרתי אישית בתור בן-אדם, קודם כול, גם בתור חבר, דב לאוטמן.

באסל גטאס: אמרתי שהוא אחד הבודדים שאני הכרתי, משמאל ומימין, שכשדיבר על חיזוק הגליל והפריפריה הוא לא התכוון לייהוד הגליל.

באסל גטאס: הוא דיבר וראה אדם בתור אדם.

באסל גטאס: הוא הסתכל עלי, בפעם הראשונה שאני פגשתי אותו, הוא בא אלי, דיברנו – אדם לאדם, בגובה העיניים, אינטרס משותף, ואני אמרתי שהוא בלב-לבו ידע, דב לאוטמן, שאנחנו, נגזר על שני העמים, לחיות יחד ולחלוק את חלקת הארץ הזאת.

באסל גטאס: אז תיקן אותי רובי ריבלין ואמר: דב לאוטמן לא חשב שנגזר עלינו, אלא ששני העמים נועדו – נועדו – לחלוק את החיים המשותפים שלהם.

באסל גטאס: אני מקבל את התיקון הזה, כי, באמת, הוא לא ראה את זה כגזירה, כאילו עונש, אלא דווקא כדבר חיובי, ואפשר – אני מזכיר את דב לאוטמן, שראה בגליל אזור וחבל ארץ, ואני כמה פעמים אמרתי שהגליל בשבילנו הוא לא פריפריה, כמו שאני יודע שהנגב בשביל טלב אבו עראר הוא לא פריפריה, הוא המרכז – – –

סילבן שלום: גם בשבילי לא.

באסל גטאס: – – – הוא המרכז.

באסל גטאס: כן, הוא המרכז שלנו, הוא מרכז החיים שלנו.

באסל גטאס: לא צריך להשקיע כסף בצעיר ערבי כדי שיחזור מחיפה או מתל-אביב לגור בראמה או בשפרעם או בנצרת, ואפשר להשקיע במקומות האלה ולפתח אותם בלי גזענות, בלי פוליטיקה של גזענות ושל הפרדה, ושל שימוש ביחסי הכוח.

באסל גטאס: ואם אחרי 20 שנה של פרויקט המצפים חוזרת חטיבת ההתיישבות ומודה שהוא יצר פריסת התיישבות חזקה אבל לא הצליח לשנות – למה צריך להצליח לשנות?

באסל גטאס: למה צריך להצליח לשנות את המאזן הדמוגרפי?

באסל גטאס: מה?

באסל גטאס: מה הפחד?

באסל גטאס: לא, באמת, אני מסתכל על קברניטי הממשלה, ואני אומר: מה הפחד?

באסל גטאס: מה?

באסל גטאס: הערבים בגליל – אני, כבוד סגן השר, מגלה לך עכשיו עוד משהו:

באסל גטאס: בנפת עכו אין 53% ערבים, יש 67% ערבים.

באסל גטאס: נו, אז מה הפחד, שנפת עכו – פתאום הערבים יתקוממו ויבקשו להצטרף למדינת פלסטין או ללבנון?

באסל גטאס: מה – מאיפה בא – –

אופיר אקוניס: – – –

באסל גטאס: – – המוטו הדמוגרפי הגזעני – – –

אופיר אקוניס: – – – אני שמח שאתה חושף את האמת.

מסעוד גנאים: איזה אמת?

באסל גטאס: זה כתוב – מה חושף?

דוד רותם: אם הם יבקשו את פלסטין.

באסל גטאס: מה חושף?

באסל גטאס: תסתכל בשנתון הסטטיסטי ותגלה שבנפת עכו, לפחות עד 2009, אני זוכר, היה שני-שלישים ערבים.

טלב אבו עראר: יש גבול לזה.

טלב אבו עראר: הוא שואל איפה הפחד?

באסל גטאס: למה זה מהווה איום?

באסל גטאס: למה זה מהווה עדיין איום?

באסל גטאס: למה הערבים אזרחי המדינה נתפסים על-ידי קברניטי הממשלה כאיום שצריך להביא לו פתרון?

באסל גטאס: איזה פתרון?

באסל גטאס: להביא עוד יהודים מסביב – עוקף – ואיזה שימושים וביטויים שעולים בלקסיקון קולוניאלי של האיש הלבן במאה ה-17.

באסל גטאס: מדיניות ייהוד הגליל לא תצליח, אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, כפי שלא צלחה תוכנית המצפים בשנות ה-70, מסיבה פשוטה – מסיבה פשוטה, שבסופו של דבר אנשים גרים ומתגוררים לא לפי תוכניות ממומנות, אידיאולוגיות, של הממשלה.

באסל גטאס: תסתכל על נצרת-עילית, שהשקעתם מיליארדים בה, היא פורחת, והיום פורחת נצרת-עילית בגלל התושבים הערבים שעוברים לגור מנצרת לנצרת-עילית – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

באסל גטאס: – – והאוכלוסייה בנצרת-עילית מזדקנת, והצעירים שוב עוברים למרכז, ואתם לא מצליחים להחזיר אותם.

באסל גטאס: אני אומר לך – הפוך על הפוך; אתם בונים ערים ומפתחים, ובסופו של דבר מי שנשאר בשטח ומי שרואה בגליל את המרכז שלו ואת מרכז החיים שלו הוא זה שינצח.

באסל גטאס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת אופיר אקוניס, להשיב בשם הממשלה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, חברותי חברות הכנסת, השר סילבן שלום, חבר הכנסת באסל גטאס, הממשלה לא צריכה לייהד את הגליל.

אופיר אקוניס: הגליל הוא חלק מן המולדת של העם היהודי 3,000 שנה.

אופיר אקוניס: 3,000 שנה.

טלב אבו עראר: לא 5,000?

טלב אבו עראר: אני חשבתי 5,000.

מסעוד גנאים: אולי יותר.

מסעוד גנאים: לפי ראש עיריית נצרת-עילית, גפסו, זה 8,000 שנה.

טלב אבו עראר: 8,000.

אופיר אקוניס: ולפי סגן השר אקוניס זה 3,000.

אופיר אקוניס: נדמה לי שאני מאוד עקבי פה, במספרים שאני נוקב בהם מדי שבוע: 3,000 שנה.

אופיר אקוניס: התיישבות שהתחזקה מאוד – מאוד – לפני כאלפיים שנה – לפני כאלפיים שנה, חבר הכנסת באסל גטאס, כאשר מתיישבי יהודה, שמשם בא העם היהודי – ויש בבית הזה אנשים שמוותרים על חבל הארץ הזה בקלות.

אופיר אקוניס: אין דבר כזה בעולם עם שמוותר על החבל שממנו הוא בא.

אופיר אקוניס: היהודים באו מיהודה.

אופיר אקוניס: אני לפחות לא מתכוון להיות חלק מהמוותרים.

אופיר אקוניס: ואז, לפני אלפיים שנה, חלק – – –

באסל גטאס: כל פעם אתה מעלה ויכוח היסטורי.

אופיר אקוניס: – – – חלק ניכר – אני מייד אענה לך, תהיה רגוע – חלק ניכר מפעילות היישוב היהודי בתקופת בית שני הייתה שם, בגליל.

אופיר אקוניס: הייתה התיישבות רצופה בגליל, בצפת, בטבריה, וברוך השם, לקראת סוף המאה ה-19, עם עליית הציונות, היא חודשה בתנופה אדירה, אף שלא התקבלה בברכה על-ידי חלק מן התושבים שהיו שם, גם כן זמן-מה כבר קודם לכן.

אופיר אקוניס: שלא לדבר על מעשי אלימות – – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: הייתה התיישבות יהודית, בא הכיבוש הערבי, וההתיישבות היהודית חודשה ביתר שאת בסוף המאה ה-19 ולא התקבלה בברכה.

אופיר אקוניס: ואלה הן עובדות.

אופיר אקוניס: ולכן, אדוני, איננו זקוקים לאישור או לאסמכתה, לא מהבית הזה ובוודאי לא ממדינות העולם, להתיישבות בשום חלק מארץ-ישראל, לא בגליל, לא בשומרון, לא ביהודה, לא בשפלת החוף, לא בנגב, לא בקריות, בשום מקום, מתוקף זכותנו הטבעית וההיסטורית.

אופיר אקוניס: עכשיו, אתה הזכרת כאן את דב לאוטמן – – –

טלב אבו עראר: אתה הזכרת – – –

אופיר אקוניס: תחכה לסוף התשובה.

אופיר אקוניס: אם תקשיב לי, תאמין לי, יכול להיות שתהיה מבסוט אפילו.

אופיר אקוניס: דב לאוטמן, שהזכרת אותו, עליו השלום, שציטטת אותו, שאיננו שייך לזרם הפוליטי שממנו אני בא – מה לעשות שהקדים אותו, אדוני היושב-ראש, מנהיג ציוני דגול, דגול, שגם אז "זכה" לקריאות הגנאי שמדביקים היום לי ולחברי – לאותן קריאות בדיוק זכה זאב ז'בוטינסקי.

אופיר אקוניס: אבל מה הוא אמר?

אופיר אקוניס: הוא כתב והוא התייחס אל ערביי הגליל: "שם ירווה לו משפע ואושר/ בן ערב בן נצרת ובני".

אופיר אקוניס: וזאת בדיוק התפיסה של המפלגה שממנה אני בא ושל הממשלה שבה אני משרת, לחיות ביחד זה לצד זה ולא זה על חשבון זה.

אופיר אקוניס: זאת התפיסה.

באסל גטאס: זה על חשבון.

אופיר אקוניס: לא, לא.

אופיר אקוניס: אתה, אגב, הזכרת דבר מאוד מעניין; דיברת על נפת עכו, שבה יש רוב ערבי.

אופיר אקוניס: יכול להיות, לא בדקתי את הנתון הסטטיסטי.

אופיר אקוניס: אבל אני אומר היום לכל מי שרוצה לשמוע, וגם למי שלא רוצה לשמוע, שמי שיסכים לנסיגה לקווי 67' יקבל בעוד חמש או עשר שנים ויכוח על קווי 47'.

אופיר אקוניס: זה מה שיהיה, ואתה חשפת במידה מסוימת, וטוב שאתה חושף את זה – לא בהכרח בנאום הזה אלא בנאומיך – את הדבר הבא.

אופיר אקוניס: זה בדיוק מה שהולך להיות.

אופיר אקוניס: כי אז תבוא, אדוני היושב-ראש, דרישה לאוטונומיה תרבותית, דרישה לזרם עצמאי בבתי-הספר, אוטונומיה בגליל.

אופיר אקוניס: זה מה שאתם, יודעים כבר את כל התוכניות.

אופיר אקוניס: ולכן ניאבק, כדי לא לחזור לקווי 67', כדי שלא ניאלץ להתווכח על קווי 47'.

אופיר אקוניס: עכשיו, במסגרת המדיניות הזאת, שהגה אותה מנהיג דגול בזרם הציוני, זאב ז'בוטינסקי, שאומר: חיים זה לצד זה ולא זה על חשבון זה – – –

באסל גטאס: אבל אתה לא יכול לטעון בשמו – –

אופיר אקוניס: אני – ודאי שאני יכול לטעון.

אופיר אקוניס: אני תלמידו ואני טוען.

באסל גטאס: – – כי אתה בדיוק עושה את ההפך.

אופיר אקוניס: בדיוק אתה טועה.

אופיר אקוניס: אתה בדיוק טועה.

אופיר אקוניס: אתה פשוט מעדיף להתעלם מן העובדות.

אופיר אקוניס: אני יכול לתת לך גם מספרים של השקעות.

באסל גטאס: אתה בדיוק עושה את ההפך.

אופיר אקוניס: תקשיב בסבלנות עד הסוף.

באסל גטאס: זאב ז'בוטינסקי דיבר על הפקעת קרקעות?

אופיר אקוניס: תקשיב עד הסוף.

אופיר אקוניס: תקשיב עד הסוף.

באסל גטאס: להקים יישובים – – –

אופיר אקוניס: הממשלה הזאת, וגם קודמתה במידה רבה מאוד, היא המשקיעה, זאת וקודמתה משקיעות, מבין כל ממשלות ישראל – בדוק, בכסף, בסכומים – הכי הרבה מכל הממשלות שהיו, כולל ממשלות המערך הסוציאליסטי.

אופיר אקוניס: כן, הם מדברים הרבה, אבל מי היו הפטרונים הכי גדולים, לא רק של הערבים, גם של עדות שלמות בישראל?

אופיר אקוניס: מי?

אופיר אקוניס: המערך.

אופיר אקוניס: מפלגת העבודה.

אופיר אקוניס: אז לא יטיפו לנו.

אופיר אקוניס: עכשיו, שים לב.

אופיר אקוניס: יש, כידוע לך, חבר הכנסת טלב אבו עראר, התוכנית מהממשלה הקודמת – בעצם, אדוני היושב-ראש, שתי תוכניות.

אופיר אקוניס: האחת, ההשקעה ביישובי הבדואים בצפון בסכום כולל של 380 מיליון שקלים, וזאת תוכנית שכבר בעצם כמעט עוד מעט – היא בעיצומה, היא אולי מגיעה אפילו כבר לסיומה; והתוכנית השנייה, של 800 מיליון שקל בהחלטת – אתה היית חבר בממשלה הקודמת, ואפילו אני מניח שהצבעת בעד ההצעה הזאת – –

באסל גטאס: הסתיימה הסתיימה, חלאס, הסתיימה.

אופיר אקוניס: – – 800 מיליון שקל תוכנית חומש – –

באסל גטאס: אבל הסתיימה, החומש נגמר.

אופיר אקוניס: – – לקידום האוכלוסייה הערבית.

אופיר אקוניס: מה זה הסתיימה?

אופיר אקוניס: אתה בטח מודה.

באסל גטאס: החומש נגמר.

באסל גטאס: אתה לא בא בטענה על שתי התוכניות הללו.

באסל גטאס: נגמר החומש.

אופיר אקוניס: ואגב, חבר הכנסת טלב אבו עראר, בעניין אחר, ואני פותח סוגריים, גם תוכנית פראוור, שעוד נדון בה בהמשך, ככל הנראה, לא באה לרמוס אף אחד.

אופיר אקוניס: ההפך, היא באה לשפר את איכות חייהם של עשרות אלפי הבדואים בדרום, ואתה יודע את זה.

אופיר אקוניס: אבל השימוש הפוליטי בהתנגדות – היא נוחה לך מבחינה פוליטית.

אופיר אקוניס: אבל אם תתעמק, אתה תראה שאנחנו לא מוכנים שילדים קטנים בישראל יחיו בתנאים שהם חיים, כפי שהם חיים היום ביישובים הבלתי-מוכרים.

טלב אבו עראר: תוכנית פראוור כבר מתה – – –

אופיר אקוניס: לא, לא, אל תהרוג אף אחד.

אופיר אקוניס: תוכנית פראוור עוד לא מתה.

טלב אבו עראר: – – –

אופיר אקוניס: אגב, אם יקרה מה שאתה אמרת, זה יהיה רק נזק לאוכלוסייה הבדואית בדרום.

אופיר אקוניס: רק נזק.

אופיר אקוניס: אבל דיברתי – – –

טלב אבו עראר: אבל דיברת על השקעה בצפון.

אופיר אקוניס: נכון.

טלב אבו עראר: מה ההשקעה בנגב?

אופיר אקוניס: זאת ההשקעה בנגב.

אופיר אקוניס: תוכנית פראוור היא ההשקעה בנגב.

טלב אבו עראר: קוראים לזה – – – לא השקעה.

אופיר אקוניס: לא נכון, אנחנו חלוקים.

אופיר אקוניס: אדוני, כדי לסבר את אוזנו של חבר הכנסת באסל גטאס על תפיסתנו ועל תפיסת הממשלה לשוויון בקרב אוכלוסיית אזרחי ישראל, זה מה שאנחנו עושים, לא מדברים.

אופיר אקוניס: יושב פה חבר הכנסת ניצן הורוביץ – דיבורים, דיבורים, דיבורים.

אופיר אקוניס: מדברים, מכניסים את זה למצע שלהם, מכניסים את זה לקמפיין שלהם, לא עושים כלום.

אופיר אקוניס: מה לעשות, אנחנו עושים.

אופיר אקוניס: מה לעשות, הם ידברו ואנחנו נעשה.

אופיר אקוניס: הנושא שאתה מעלה כאן, של ייהוד הגליל, כבר עלה – – –

באסל גטאס: אתה לא רואה שהוא ישן?

באסל גטאס: מה נפלת עליו?

אופיר אקוניס: הוא נציג מפלגת מרצ כאן, ואני לא נפלתי עליו, רק הזכרתי אותו.

ניצן הורוביץ: צריך יותר, יותר.

ניצן הורוביץ: גם בתחילת הנאום וגם בסוף.

אופיר אקוניס: אל תדאג, אני מסכם את הדיון.

אופיר אקוניס: תאמין לי, אם אתה תבוא ותנמק פה נימוקיך, נתייחס בסוף הדיון.

אופיר אקוניס: אל תדאג.

ניצן הורוביץ: טוב.

אופיר אקוניס: ובכל מקרה, אדוני, הנושא שעולה כאן, כפי שאמרתי, כבר עלה בדיון בוועדת הפנים בתחילת פברואר, וחברי הכנסת קיבלו תשובות ענייניות ומדויקות, אבל כיוון שהעלו את זה כהצעת אי-אמון אני גם מתכוון להשיב להם, כפי שנדרש, בשם הממשלה מעל הדוכן הזה.

אופיר אקוניס: הממשלה, כפי שאמרתי, גם בהשקעות כספים שלא נראו בתולדות המדינה, פועלת לאפשר פיתוח ביישובי מיעוטים, ולצורך כך מקדמת תוכניות מתאר ביישובים הללו.

אופיר אקוניס: והיום לרוב היישובים הערביים יש תוכניות מתאר, חבר הכנסת גטאס.

אופיר אקוניס: משנת 2006 עד 2013 הוועדה המחוזית של מחוז צפון אישרה 92 תוכניות מתאר, יותר מ-70% במגזר הערבי.

אופיר אקוניס: יותר מ-70%.

אופיר אקוניס: במקביל פועלת הממשלה לקידום יישובים חדשים במסגרת החריגים הקיימים, במסגרת תמ"א 35, ובהתאם לנוהל הקמת יישובים חדשים שכבר אושר בשנת 2005.

אופיר אקוניס: וכבר דיברנו כאן, אדוני היושב-ראש, דיברנו כאן, ובתוך זה, אדוני – – –

באסל גטאס: אופיר, שנייה.

באסל גטאס: התוכנית הזאת של חטיבת ההתיישבות מנוגדת לתמ"א 35.

באסל גטאס: הם מבקרים את תמ"א 35.

אופיר אקוניס: יש מסגרת חריגים.

אופיר אקוניס: בכל מקרה, הקמת יישוב ערבי חדש, תוכנית מתאר לעיר ערבית חדשה בגליל, שתוכניתה היא ל-40,000 אזרחיות ואזרחים, הקמת יישוב דרוזי בגליל, הקמת יישוב דרוזי בעל אופי קהילתי בגליל, במסגרת החלטה 5233 מנובמבר 2012, שנמצאת בשלב עבודת המטה והתכנון, וההשקעות הכספיות אדירות.

אופיר אקוניס: אדירות, אין מה לומר.

אופיר אקוניס: אה, סליחה.

אופיר אקוניס: סליחה, אדוני היושב-ראש, אני שכחתי, גם טייבה, שאושרה לה תוכנית של 150 מיליון.

אופיר אקוניס: היא לא בגליל, זה נכון.

אופיר אקוניס: היא לא בגליל, אבל אנחנו – הארץ היא אחת, כן.

אופיר אקוניס: ארץ-ישראל היא יחידה חשובה, ארץ אחת שלמה, בשלמותה.

אופיר אקוניס: וגם טייבה קיבלה.

אופיר אקוניס: זאת אומרת, תוסיף 800 מיליון שקל, 350 מיליון, חבר הכנסת טלב אבו עראר, ליישובי הבדואים בצפון, ועוד 150 מיליון, יש לך פה סכומים ששום ממשלה בישראל לא אישרה ולא קידמה ולא עשתה.

אופיר אקוניס: ואלה הן עובדות, לא המצאות.

באסל גטאס: תוכנית פראוור – – –

אופיר אקוניס: עכשיו, כמובן, לשאלתך על ייהוד הגליל.

אופיר אקוניס: תסכים אתי גם שיש צורך במתן מענה ליהודי הגליל, והמדינה היא קטנה, כידוע לך.

אופיר אקוניס: אנחנו פועלים כדי לקרב מרכז ופריפריה.

אופיר אקוניס: אתה רואה את תנופת הכבישים ומסילות הברזל, הם משרתים את כולם, את ערביי הגליל ואת יהודי הגליל, את הבדואים בנגב ואת תושבי ערד ודימונה.

אופיר אקוניס: המדיניות התכנונית היא להרחיב יישובים קיימים בכל הארץ.

אופיר אקוניס: זו מדיניות הממשלה, והיא מיושמת, כפי שאמרתי, בכל הארץ וגם בגליל.

טלב אבו עראר: להרחיב או לצמצם?

אופיר אקוניס: אנשים מתפתחים, נולדים ילדים, נבנים גני-ילדים, נפתחים בתי-ספר – – –

טלב אבו עראר: – – – כמה יישובים בנגב.

טלב אבו עראר: בוא נגיד, הבדואים.

טלב אבו עראר: עד היום – – – אתה אחלה בן-אדם.

אופיר אקוניס: אני אומר לך שאם אתה תעשה סוויץ'; תעשה – איך אומרים היום, חבר הכנסת טיבי, "סוואפ" – לא אני אומר, אבל יש אומרים – סוויץ' במחשבה שלך, ותראה כמה תוכנית פראוור היא טובה, היא תיטיב עם התושבים – – –

טלב אבו עראר: אני לא רוצה לשמוע.

אופיר אקוניס: אתה לא רוצה לשמוע, זה בעיה שלך – – –

טלב אבו עראר: – – –

אופיר אקוניס: אז אתה טועה.

אופיר אקוניס: אתה פשוט טועה.

אופיר אקוניס: אתה עושה עוול לאוכלוסייה ששלחה אותך.

אופיר אקוניס: במקום להועיל לה אתה עושה לה עוול.

אופיר אקוניס: בשם אני לא יודע מי אפילו.

אופיר אקוניס: שאלת אותם?

טלב אבו עראר: אתה רוצה לחנוק אותי?

אופיר אקוניס: חס וחלילה.

אופיר אקוניס: אני מואשם פה, חלילה, בחניקה.

אופיר אקוניס: לא, חס וחלילה.

אופיר אקוניס: חניקה.

טלב אבו עראר: לא אותי אישית – – –

ראובן ריבלין: אני הבנתי את טיעוניך.

ראובן ריבלין: ואם אני הבנתי – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת טלב אבו עראר מסרב להבין שתוכנית פראוור תיטיב עם האנשים ששלחו אותו לבית הזה.

טלב אבו עראר: האנשים – – –

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: זה בטוח.

אופיר אקוניס: אבל אני מנסה לשכנע אותו.

אופיר אקוניס: ככה זה בחיים הפוליטיים.

אופיר אקוניס: אני מנסה לשכנע.

טלב אבו עראר: אתה לא תצליח.

ראובן ריבלין: אם זה חשוב לך – – –

אופיר אקוניס: זה חשוב לי, זה חשוב לממשלה.

אופיר אקוניס: אולי בסוף הוא ישתכנע?

אופיר אקוניס: זה יכול להיות, תיאורטית.

ראובן ריבלין: בתור בן-אדם שהיה לו – – –

אחמד טיבי: יתברר שיש לו מים, חשמל, צלחות לוויין.

אופיר אקוניס: יהיו לו מים, חשמל, צלחות לוויין וכבלים, כביש גישה, כיכרות, בתי-ספר – –

טלב אבו עראר: – – –

אופיר אקוניס: – – אם יסיר את התנגדותו.

אופיר אקוניס: אם יסיר את התנגדותו.

אופיר אקוניס: עכשיו, אדוני, מכל הסיבות הטובות האלה, ואני חושב שבטוח שכנעתי את חבר הכנסת באסל גטאס, על בסיס עובדות – חבר הכנסת טיבי, לא היית כאן – נתתי כאן רשימה של ההשקעות הכספיות האדירות – חבר הכנסת טיבי, לזכותו ייאמר – שעלה, ואני אתגרתי אותו בשבוע שעבר בנושא תקצוב התוכנית התלת-שנתית לעיר טייבה, ואכן אמר שהממשלה – שיבח – – –

אחמד טיבי: ארבע-שנתית.

אופיר אקוניס: ארבע-שנתית.

אופיר אקוניס: בסדר, סכום כזה זה טוב גם בתלת-שנתית וגם בארבע-שנתית.

אופיר אקוניס: אין לי ספק, חבר הכנסת ריבלין, שלאט-לאט, כמו מים שמחלחלים על סלע, גם חבר הכנסת טלב אבו עראר ישתכנע שתוכנית פראוור היא תוכנית טובה, וגם חבר הכנסת גטאס ילך עכשיו לעיתונות ויגיד: הנה הממשלה שהשקיעה הכי הרבה, אדוני היושב-ראש, במגזר הערבי, והיא ממשלת הליכוד.

אופיר אקוניס: לכן אני מבקש מכולם להתנגד להצעות האי-אמון.

אופיר אקוניס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס, אסור לי לתת לך עצות פוליטיות, אבל אם תלך לעיתונות ותגיד ששכנע אותך סגן השר אקוניס שאין שום ייהוד הגליל, אני חושב שתשיג את המטרה שלך.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדיון הסיעתי.

יולי יואל אדלשטיין: הנציגה הראשונה בדיון היא של סיעת העבודה, חברת הכנסת סתיו שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יואל רזבוזוב מטעם יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות גברתי.

סתיו שפיר: אדוני היושב-ראש, תודה, כנסת נכבדה, בגיל 18, בדיוק שבוע לאחר שסיימתי את התיכון, הלכתי להתנדב לשנת שירות כמדריכה לנוער בסיכון.

סתיו שפיר: בתום השנה התגייסתי לקורס טיס.

סתיו שפיר: הודות לבג"ץ אליס מילר, שעבר רק כמה שנים לפני כן, זכיתי להתגייס לקורס הזה.

סתיו שפיר: למעשה, אנחנו הנשים היינו צריכות להתחרות על זכותנו לשרת בשירות מסוכן יותר מהרגיל.

סתיו שפיר: זכינו, בנות ישראל, בזכות היסוד שלנו לשאת בנטל.

סתיו שפיר: כמו זכויות רבות אחרות גם על הזכות הזאת היינו צריכות להילחם.

סתיו שפיר: כמה משונה שבמקביל למלחמה הזאת שלנו יושבים פה, בבית הזה, פוליטיקאים אינטרסנטים ונלחמים בדיוק על הזכות ההפוכה: לשמוט את בניהם ובנותיהם מהשירות הצבאי והלאומי, לפטור אותם מהנטל.

סתיו שפיר: סקירה קצרה של הישגי הוועדה הזאת, לשוויון בנטל: יש כמה חרדים שאולי יגויסו ב-2017; הדתיים יגויסו אם ירצו, אבל גם יקבלו כל מיני פטורים על בסיס הישיבות הגבוהות או שירות מקוצר בישיבות ההסדר; הנשים הדתיות ימשיכו להיות פטורות משירות וינותבו לשירות לאומי לשנה עם אופציה.

סתיו שפיר: בעצם, אם לומר זאת בפשטות, בבואם ללשכת הגיוס יצהירו הנער או הנערה עד כמה הם מאמינים באלוהים.

סתיו שפיר: מאמינים מאוד?

סתיו שפיר: פטור מלא, בעזרת השם; מאמינים אבל אחרת?

סתיו שפיר: פטור חלקי; לא מאמינים מספיק?

סתיו שפיר: יאללה, למלחמה.

סתיו שפיר: הציבור הדתי מזדעק כשהוא שומע את הנתונים האלה, ובצדק.

סתיו שפיר: הנתונים האלה מביישים את הצעירות והצעירים הדתיים הרבים שמקריבים את שנותיהם היפות ביותר לטובת שירות המדינה רק כדי לראות קבוצה קטנה באה וסוטרת על פניהם.

סתיו שפיר: הרי ערך השירות למען הכלל הוא ערך עליון ביהדות גם לגברים וגם לנשים.

סתיו שפיר: אין עוררין על כך שבשורות הקצונה הצה"לית עומדים המון חובשי כיפה ושבנות השירות הלאומי מקדישות את נפשן למען האוכלוסיות החלשות ביותר.

סתיו שפיר: אבל יש הבדל משמעותי, וההבדל הוא בעצם הבחירה; בפריבילגיות שמקבלים צעירים וצעירות דתיים, שלחילונים אין.

סתיו שפיר: על-פי החוק החדש, כל בוגר של החינוך הממלכתי-דתי יוכל לקבל פטור עד גיל 23 לטובת הישיבות הגבוהות.

סתיו שפיר: 1,500 חיילים יגויסו בכל שנה למסלול ישיבות ההסדר שבו ישרתו בפועל רק 17 חודשים, מקסימום.

סתיו שפיר: בזמן המסלול הזה הישיבות מתוקצבות מקופת משרד הביטחון בעבור כל תלמיד, שגם זכאי לנסיעות מוזלות בתחבורה הציבורית ולזכויות בביטוח הלאומי.

סתיו שפיר: חיילים נשואים יקבלו סיוע חודשי נוסף של כמה אלפי שקלים.

סתיו שפיר: רבים מהם יספיקו ללמוד לפסיכומטרי, להרוויח כמה נקודות לתואר, וכל זה בזמן השירות.

סתיו שפיר: ומי שיצאו לקצונה יחתמו רק על עוד חצי שנה – 22 חודשים בסך הכול.

סתיו שפיר: לא סתם אמר הרב לאו כבר לפני זמן רב ששירות ההסדר תם לפני 40 שנה; או הרב סדן, מייסד וראש המכינה הקדם-צבאית בעלי, שאמר שבהסדר עושים "צבא מהצד".

סתיו שפיר: וכמה זה יעלה לנו?

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: צריך לסיים.

סתיו שפיר: עוד דקה.

חמד עמאר: דקה לא.

חמד עמאר: אני אתן לך חצי דקה.

סתיו שפיר: 22 מיליון, ועוד 14 מיליון שעוברים בשקט דרך ועדת הכספים, שלושה חודשים אחרי שאושר התקציב, ועוד 6 מיליון בשנה הוצאות על המשפחות.

סתיו שפיר: זה לפני הטבות הביטוח הלאומי והתחבורה הציבורית.

סתיו שפיר: וכל זה לא למען ביטחון המדינה, אלא רק למען חוזקן של מפלגות מסוימות בבית הזה.

סתיו שפיר: ומה עם הנשים?

סתיו שפיר: 25% מהנשים הדתיות מתגייסות לצבא, ורוב האחרות לשירות לאומי, אבל רק 20% מהן ממשיכות לשנת שירות שנייה.

סתיו שפיר: הן רוצות לשרת בצבא, אבל באים אליהן לבית-הספר ואומרים להן שבצבא הן יהפכו למזרן הפלוגתי.

סתיו שפיר: מרחיקים אותן – – –

חמד עמאר: תודה.

סתיו שפיר: רק עוד כמה שניות, בבקשה, זה נורא נורא חשוב לי לדבר על כל הפרטים, ולא לשמוט.

סתיו שפיר: צה"ל מדווח שלא פעם בתי-ספר ואולפנות לא מאפשרים לנציגיו להסביר לנערות על התפקידים השונים שיוכלו למלא בצבא, להנגיש בעבורן את השירות.

סתיו שפיר: במקביל השירות הלאומי נתפר כך שיוכל לפתות אותן אל המסלול הזה.

סתיו שפיר: וכך אנחנו יוצרים מערכת שירות נפרדת – אחת לבנים ואחת לבנות.

סתיו שפיר: אחת לבנים דתיים מול אחת לחילונים, שמשרתת בעיקר אינטרסים פוליטיים.

סתיו שפיר: בעוד המדינה מזרימה תקציבי עתק לחיילי ישיבות ההסדר היא מאפשרת למפלגות הימין לבנות לעצמן את הגייסות העצמאים בתוך צה"ל, כאלה שברגע האמת יעשו את דבר המפלגה או הרב, ולא את דבר המפקד.

סתיו שפיר: אז תגידו לי, איך קרה שדווקא "מר שוויון בנטל", ראש מפלגת יש עתיד, הפך למשרתם של האדונים האלה?

סתיו שפיר: איך קרה שמפלגת הבית היהודי, המפלגה הקרבית כל כך, מסיתה את חיילי צה"ל כך שיהיו נאמנים לרבנים ולא לצה"ל?

סתיו שפיר: ואיך שני הפוליטיקאים שכרתו ביניהם ברית אחים הולכים ומשסים את הציבורים שלהם זה בזה, מחפשים להם פטורים, מפרידים ביניהם?

חמד עמאר: – – –

סתיו שפיר: פה אני אסיים באמת.

סתיו שפיר: אני לא פונה אליכם בהצעת אי-אמון רגילה, אני רוצה לפנות אל לבכם.

סתיו שפיר: עצם הדיון הזה כואב.

סתיו שפיר: הוא כואב לי, משום שבדיוק אותם ציניקנים גם מבדילים בין דם לדם, משסים ציבור אחד באחר, סופרים גופות, שואלים כמה נהרגו בכל צד, אבל לא מדברים על כמה איבדנו מול מי שאיים להורגנו, אלא אם ההרוגים חבשו כיפה או באו מקיבוץ; אם יש לנו יותר הרוגים מתל-אביב או מכפר-עציון.

סתיו שפיר: את השאלות האלה אני שמעתי כאן לא פעם בשבועות האחרונים, וזה, חברים, שיח שמטיל בכולנו בושה גדולה.

סתיו שפיר: זו לא החברה שאנחנו רוצים לחיות בה.

חמד עמאר: תודה רבה.

סתיו שפיר: שוויון זה שכולם משרתים זמן אחיד, שנתיים, שירות צבאי או שירות בקהילה; שוויון זה גם שכולם זכאים לאותן זכויות אזרחיות, ככל אזרח אחר – –

פנינה תמנו: – – –

סתיו שפיר: – – ושוויון אחד כרוך בשוויון השני.

סתיו שפיר: וככל שנאחר לקיים את הדיון הזה, חברים, ככל שנכפה על הדור שלנו – –

חמד עמאר: – – –

סתיו שפיר: – – ועל הדורות הבאים את הקרע ואת ההפרדה, כך נפגע בביטחונה של מדינת ישראל; בביטחונה הפיזי – –

חמד עמאר: תודה רבה.

סתיו שפיר: – – אבל בעיקר בביטחונה האנושי.

סתיו שפיר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יואל רזבוזוב.

חמד עמאר: כמה דפים יש לך?

יואל רזבוזוב: יש לי ארבעה, אבל בכתב גדול.

יואל רזבוזוב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת הנכבדים, ביקשתי לעמוד כאן על בימת הכנסת כדי לדבר על אחת ההחלטות הנכונות והמוצדקות שהתקבלו בהיסטוריה של מדינת ישראל: חוק השוויון בנטל.

יואל רזבוזוב: חוק השוויון בנטל ישים סוף לאי-שוויון בין הזרמים בחברה הישראלית כולה.

יואל רזבוזוב: על אף ביקורות כאלו ואחרות, חוק זה איננו מפלה אלא מאחד.

יואל רזבוזוב: לפני שנה וקצת, בזמן הבחירות, ניתן לנו, למפלגת יש עתיד, מנדט להעביר את חוק השוויון בנטל.

יואל רזבוזוב: אם לומר את האמת, זה לא מנדט אחד אלא 19.

יואל רזבוזוב: אותם מאות אלפי אזרחי ישראל בני מעמד הביניים רצו אחת ולתמיד להפסיק להיות הפראיירים.

יואל רזבוזוב: הם תמכו בממשלה בלי מפלגות חרדיות כדי שגם צעירים חרדים יתגייסו לשירות צבאי או אזרחי, ולאחר מכן יעבדו כמו כל צעיר אחר במדינה.

יואל רזבוזוב: כשהליך החקיקה יסתיים לא יהיו יותר התחמקויות – לא משתמטים חילונים ולא משתמטים חרדים.

יואל רזבוזוב: מי שלא יהיה בצבא, יהיה בשירות אזרחי.

יואל רזבוזוב: כולם יתרמו למדינה על-פי יכולתם, במקום שבו הם נחוצים ביותר.

יואל רזבוזוב: נציגי הציבור החרדי חייבים להבין דבר פשוט; במקום להסית, עדיף היה אם הייתם מנצלים את מעמדכם ומעבירים את המסר החשוב הזה: השוויון בנטל הוא לא ניסיון להתנכל לערך קיום מצוות התורה.

יואל רזבוזוב: איש אינו רוצה לפגוע באורח חייכם.

יואל רזבוזוב: אנחנו כמדינה מחויבים בכל לבנו לעזור לכם לעבוד, להתפרנס, לפרנס את ילדיכם ולהיחלץ ממעגל העוני.

יואל רזבוזוב: אנחנו לא באים לשנות את הציבור החרדי אלא לתקן את הטעות ההיסטורית שהחריגה אותו מהחברה, וכך עשינו.

יואל רזבוזוב: בזכות החוק נפתח בפניו הפתח להרוויח את לחמו בכבוד.

יואל רזבוזוב: אתם חוזרים להיות חלק מן החברה הישראלית.

יואל רזבוזוב: הרי כמה זמן עוד חשבתם שתוכלו להמשיך לקיים אורח חיים מלא בזכויות וריק מחובות?

יואל רזבוזוב: כמה זמן עוד יצטרך מעמד הביניים לשאת בנטל?

יואל רזבוזוב: כמה זמן עוד חשבתם לחיות על חשבון משלמי המסים?

יואל רזבוזוב: ברור שלפי דברי ניתן להבין שאכן יש אי-שביעות רצון מהשוני שייווצר בין תלמידי ישיבות ההסדר לשאר החיילים.

יואל רזבוזוב: אני, בכל אופן, מקווה בשבילם שמהר מאוד גם הם יבינו שעדיף להם אחרת.

יואל רזבוזוב: לסיכום, עלינו להיות גאים בתהליך החשוב הזה, שבימים הקרובים יגיע אל סופו.

יואל רזבוזוב: זהו מהלך שבו כל הצדדים מרוויחים.

יואל רזבוזוב: ולאחר שיעבור החוק בקריאה שנייה ושלישית, אף אחד בחברה הישראלית לא ידבר עוד במונחים של "הם" ו"אנחנו".

יואל רזבוזוב: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת יעקב אשר.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חשבתי בכלל להתעלם מהנושא של שוויון בנטל, אבל אני חייב לדבר על השוויון בהסתה בין יש עתיד לאנטישמיות שקיימת בעולם.

נסים זאב: בחוק הזה אני בטוח שאני לא יכול להתחרות בהם.

נסים זאב: הם רוצים לשנות את אורח חייו של הציבור החרדי, לקחו את זה כדגל.

נסים זאב: אבל מה לזה ולהסתה המתמשכת, הבוטה?

נסים זאב: כשאנחנו דורשים מאירופה – כמו בצרפת, שאנחנו כל פעם יוצאים במחאה כשאנחנו שומעים על גלי האנטישמיות הגואה, כשזה בא מבית-ספרנו בעצם.

נסים זאב: כאשר עומד הלפיד הזה ואומר "אנחנו נפסיק לפרנס אתכם", כאילו מדובר פה באיזה פרה חולבת שהעגלים מחכים רק לינוק חלב ממנה.

נסים זאב: בושה וכלימה שזה שר האוצר.

נסים זאב: עכשיו, יש ויכוח לגיטימי, כבר משנת 2000.

נסים זאב: אני הייתי בסרט הזה עוד בתקופת אהוד ברק, כשהיה ראש הממשלה, היה שר הביטחון.

נסים זאב: הייתי בוועדת טל, היה גם ידידי חבר הכנסת רובי ריבלין.

נסים זאב: ואני אומר לכם שהנושא הזה היה בוויכוח ענייני, רציני, איך באמת לשלב חרדים בתוך הצבא.

נסים זאב: הגיעו למסקנה רק ב-2007, כאשר הייתה הצעה להקים את "נצח יהודה".

נסים זאב: ואגב, ההחלטה הזאת לא מומשה לא בגלל החרדים; מפני שהיה מישהו שאולי התעכב בהחלטה הזו.

נסים זאב: הרי מאז ועד עתה אנחנו רואים שבאופן טבעי המספר הולך וגדל, מפני שבנו את התשתיות הנכונות ומפני שבן-תורה, כשהוא מפסיק ללמוד תורה, הוא הולך לשרת.

נסים זאב: הוא לא צריך את לפיד, הוא לא צריך את ההסתה שלו, והוא לא צריך גם לשמוע שהוא היה רוצה לראות את החרדים בגן-החיות ולקחת אותם כהיסטוריה, לומר: פעם, כך היה נראה חרדי.

נסים זאב: הרי גם הנושא הזה הוא באמת שנוי במחלוקת, איך לקדם את זה, ואני אומר לכם, הדברים מדברים בעד עצמם.

נסים זאב: היום המספרים, גם בשירות האזרחי, גם בשירות הצבאי, מוכיחים את עצמם: למעלה מ-2,500 כבר התגייסו, בכל שנה, בכל מחזור.

נסים זאב: אבל לבוא ולומר שהתעסוקה והכלכלה יורדות בגלל חוסר התעסוקה של החרדים, שהוא הדבר שגורם להאטה במשק, ולא הפשיעה – אני רוצה לומר לכם שכל האנטישמים השתמשו בתירוץ הזה שכלכלת העולם, שהצרות הכלכליות הן בגלל היהודים.

נסים זאב: לא רק בגרמניה, גם בארצות-הברית, כאשר יש איזה שבר כלכלי, מאשימים תמיד את היהודים.

נסים זאב: אז כשיוצאים אנשים בני-בליעל מקרבנו ויסיתו את אנשי הארץ – –

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: צריך לסיים.

נסים זאב: – – אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שכשההסתה באה מאתנו, מקרבנו, מתוכנו, אין לנו עזות מצח לבוא לדרוש, לא מהאירופים ולא מהאחרים, להפסיק את האנטישמיות נגד מדינת ישראל.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת נסים זאב.

חמד עמאר: חבר הכנסת יעקב אשר, ואחריו – חבר הכנסת דוד צור.

אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אחד הנושאים של האי-אמון היה האי-בהירות בתהליך המדיני.

אני רוצה לומר שמישהו ניסח את זה מאוד בעדינות.

אני חושב שהכותרת של הזמן שאנחנו נמצאים בו זה: אי-בהירות של הממשלה כולה.

אני חושב שאם מישהו יטרח ויעשה היום סקר כלשהו וישאל מה מדיניות הממשלה, מה מדיניותו של ראש הממשלה, הוא יקבל תשובות רבות, מגוונות, מתנגשות זו בזו.

אני רוצה לומר שראיתי הגדרה יפה של תזמורת.

לפעמים, כשאתה מגיע לפני שהתזמורת מתחילה לנגן, אתה רואה את כל המנגנים, כל אחד עושה את ההכנות שלו, אוסף של יחידים שמנגנים, כל אחד בעצם עושה מה שטוב לו באופן האגואיסטי והבריא ביותר.

ואז קורה נס: נכנס המנצח, עומד בפני התזמורת, ועושה תנועה שאין בה לכאורה הרבה הוד והדר, ובבת אחת 1,000 קולות הופכים להיות דבר אחד.

אדוני היושב-ראש, יש לנו ממשלה שבה ראש הממשלה חילק כלי נגינה לשרים שלו: לאחד הוא נתן תופים, לאחד הוא נתן חצוצרה, אבל הוא שכח דבר אחד – שצריך גם מנצח על התזמורת הזאת.

והתזמורת הזאת מנגנת ימין, היא מנגנת שמאל, היא מנגנת דתיים, היא מנגנת נגד דת – חוסר שליטה של מנצח, שברח מהדוכן שלו, בורח מלעמוד ולומר ולתת תשובות, הן בנושאים כלכליים, הן בנושאים מדיניים; ולפעמים, כדי להרוויח עוד כמה ימי שקט, הוא גם מחלק לתזמורת שלו, לשרי הממשלה, תווים שונים, ולא מעניין אותו איזה קול צורמני נשמע בחוץ.

העיקר ההישרדות, העיקר לשרוד, מבלי להנהיג, מבלי לקחת אחריות.

וכדי לאזן הוא נותן לכל אחד מתוך הממשלה את ליטרת הבשר שהוא רוצה.

מצד אחד, בנט – ארץ-ישראל.

מצד שני, לבני מנהלת משא-ומתן על כל ארץ-ישראל, וכדי לקבל קצת סימפתיה ואהדה מלפיד, הוא מוכן גם לפגוע בציבור רחב, ציבור שהיה שותף שלו במשך שנים רבות.

אין מנצח לתזמורת, אין מנצח לתזמורת, וכל נגן מחליט מתי הוא רוצה לנגן ובאיזה צורה ומתי הוא מכניס תופים של קרע בתוך העם, ומתי הוא מנסה לקעקע את הייחודיות של העם הזה.

ועומד המנצח, ולא רק שלא מדבר, הוא גם לא מזיז את ידיו.

הוא נותן לזה ככה לזרום, אבל הוא לא מבין שאנחנו שומעים את המוזיקה הצורמת הזו.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת יעקב אשר.

אני מסיים, אדוני.

ולא רק אנחנו, אלא את המוזיקה הזו שומעים גם בעולם, ורואים מנהיגות שלא יודעת לקבל החלטות, שלא יודעת להסביר מדיניות, שלא יודעת להחליט ולבצע, אלא הכול זה לשמור על הזמן, למצוא עוד קצת זמן, לשרוד עוד קצת.

זו לא מנהיגות, דרוש מנצח לתזמורת הזאת.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת דוד צור.

חמד עמאר: אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

דוד צור: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, התכוונתי לדבר על משהו אחר, אבל שמעתי גם את חבר הכנסת אשר וגם את חבר הכנסת נסים זאב, אז אני אמשיך עם הגל שלך.

דוד צור: הלוואי שזה היה קונצרט, הלוואי שהיינו מדברים פה במוזיקה, הסימפוניה, או הסונטה ה-40 של מוצרט, תענוג לשמוע, הכול מתקתק.

דוד צור: לא, מדובר פה על תהליך שהוא נוגע בלב לבו, בלבו של הוויכוח, בליבה של הנושאים שעליהם אנחנו קיימים כאן.

דוד צור: אני לא הצלחתי להבין מדבריך אם היית מאוד רוצה שהקונצרט הזה יוביל בסופו של דבר גם להסכם שכולנו רוצים בו, כדי שנוכל להישאר עם מקסימום הנכסים, גם של ארץ-ישראל וגם שעם ישראל יישאר שלם.

דוד צור: אבל המוזיקה שאנחנו שומעים גם מהדברים שלך, ובעיקר מהדברים של קודמך, של נסים זאב, בהקשר של השוויון בנטל, עם המילה אנטישמיות שחוזרת על עצמה – זה צורם לי מאוד.

דוד צור: אנטישמיות אני שומע, רואה, באוקראינה, ולצערי המדינה המסכנה הזאת שסועה היום, נאבקת על עצמאותה כבר בפעם המי-יודע-כמה מפני מי שחורשים מזימות, ואנחנו רואים שם אנשים – בתוך, כביכול, הרומנטיקה הדמוקרטית הזאת שאנחנו חווים שם, שזה יפה, אנחנו גם רואים את גילויי האנטישמיות האמיתיים.

דוד צור: מה שחוק השוויון בנטל בא להסדיר זה נאמר, במקרה הטוב, אי-הסדרה; במקרה הפחות טוב – עוול שגרם לשסע הגורם כל הזמן בעצם לתחושה של חוסר שוויון בתוך העם.

דוד צור: אני מסכים שמלכתחילה אין שוויון בנטל.

דוד צור: אין דין חייל בקריה כדין לוחם בצנחנים או בסיירת מטכ"ל, וכנ"ל כל אחד אחר שמשרת ביחידות עורפיות.

דוד צור: אבל כל אחד תורם משהו למאמץ הלאומי.

דוד צור: גם אף אחד לא מצפה שכולם ייתנו את אותו הדבר.

דוד צור: גם לא כולם הולכים למילואים.

דוד צור: אנחנו יודעים שאחוז משרתי המילואים הוא אחוז קטן מאוד.

דוד צור: ולכן, החוק הזה, בסופו של דבר, וגם אני לא אוהב את כל מה שקורה שם, עם הנושא של ישיבות ההסדר ועם כל מיני פטנטים של הרגע האחרון – ואני אומר את זה כחבר קואליציה, שיצרו פה איזה, כמעט "שירקס", ואני אומר את זה דווקא לחברי מיש עתיד; הציפייה שלי הייתה שדווקא בתחום של ישיבות ההסדר, בסופו של דבר גם ההסדרה תהיה כזאת שהשירות שלהם יהיה – סליחה?

פנינה תמנו: אני אומרת, אחרי הכול, אתה דווקא צריך להגיד את זה כנראה למישהו אחר, שזה בעיה שלהם – – –

דוד צור: לא, אני אומר את זה כמי שהיה בוועדת שקד.

דוד צור: בסוף צריך היה להסדיר את זה בצורה אחרת.

דוד צור: יחד עם זאת, צריך לעשות גם צדק דווקא עם לוחמי ישיבות ההסדר.

דוד צור: הם אלה שמתגייסים, אלה שהם עושים שירות קרבי, קצונה, מילואים.

דוד צור: ודווקא בגלל זה, דווקא בגלל זה הם היו הראשונים, לדעתי, שצריכים היו לומר: ממילא רוב הציבור שלנו משרת נאמנה ובקו הראשון, לכן, אין לנו בעיה גם לקחת על עצמנו 24 חודש.

דוד צור: אני לא רוצה לחרוג יותר מדי מהזמן, אז תודה רבה.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת דוד צור.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין.

חמד עמאר: אחריה – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מיכל רוזין: יש שרים?

אופיר אקוניס: אני מייצג את הממשלה, במיוחד אחרי שהכתרת – – –

מיכל רוזין: אתה המנהיג היחיד פה, ועדיין, צריך שר.

מיכל רוזין: יש כללים.

חמד עמאר: תעלי, תדברי.

חמד עמאר: אני מבקש, אין שר כאן.

חמד עמאר: אני לא לוקח לך זמן, תדברי עד שייכנס שר.

חמד עמאר: ברגע שייכנס שר נתחיל לספור שלוש דקות.

מיכל רוזין: נראה לי שכשאנחנו מדברים על משילות ועל לחזק את הכנסת, אז הנה דוגמה.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אז אומנם הממשלה הזאת לא טורחת לכבד אותנו, אפילו לא בנוכחותה כאן באולם המליאה, אבל זו רק תוצאה או דוגמה למשהו עמוק יותר.

חמד עמאר: השרה נמצאת כאן.

חמד עמאר: אני לוקח לך זמן של שלוש דקות.

מיכל רוזין: אני שמחה שהשרה הצטרפה אלינו.

מיכל רוזין: אני רוצה לצאת בקריאה לראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו: ביבי, דבר עברית.

מיכל רוזין: כי מצד אחד אנחנו שומעים בתקשורת הזרה את נתניהו מפאר את ניסיונותיו של קרי ואומר עד כמה חשובים תהליך המשא-ומתן והניסיונות של קרי.

מיכל רוזין: הוא כמובן חבר טוב שלו, והוא מאוד מחזק אותו בעיתונות הזרה, באנגלית כמובן.

מיכל רוזין: ומצד שני, הוא מבטיח לשריו כאן בישראל שיעשה הכול כדי לשמור על ההתנחלויות.

מיכל רוזין: את זה הוא עושה בעברית.

מיכל רוזין: קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל ושרי ממשלתה מגיעים היום לארץ.

מיכל רוזין: אתם הוא ידבר בוודאי באנגלית.

מיכל רוזין: ולכבוד הגעתם אתמול בלילה הוא התראיין לטלוויזיה הגרמנית והצהיר במלוא הפתוס כי ניסיונותיו האדירים של שר החוץ האמריקני ג'ון קרי הם כרגע הסיכוי היחיד להשגת שלום בין ישראל לפלסטינים.

מיכל רוזין: אבל באותו יום, עוד אתמול בישיבת שרי הליכוד, אומר נתניהו לשריו – אני מזכירה לכם, אותם שרים שחתומים על העצומה הפומבית שמממנת אותה מועצת יש"ע, שמי שמממן אותה זה בעצם אנחנו, אזרחי ישראל, שמממנים דרך הממשלה את מועצת יש"ע; העצומה שדורשת לדחות את הדרישה הפלסטינית להקפיא את הבנייה בהתנחלויות.

מיכל רוזין: והוא אומר כך, בעברית, לשריו, לשרי הליכוד: מול הלחצים האלה – האמריקניים והפלסטיניים, כמובן, להקפאת הבנייה בהתנחלויות – אני דואג לאינטרסים הלאומיים שלנו, בתבונה ובנחישות.

מיכל רוזין: אני אמשיך לעשות כל מה שצריך כדי לחזק את מעמדה של מדינת ישראל ולשמור על ההתיישבות – כך בעברית.

מיכל רוזין: אז כשביבי מדבר עם הגרמנים הוא אומר דבר אחד, ולאמריקנים הוא כנראה הוא אומר את אותו דבר באנגלית.

מיכל רוזין: אבל כשהוא מדבר לשריו הוא אומר דבר אחר.

מיכל רוזין: לחברי הכנסת, לנו, הוא בכלל לא אומר כלום, ואנחנו מוצאים את עצמנו שוב ושוב מלקטים פירורי מידע כדי להבין מה עמדתו של ראש הממשלה.

מיכל רוזין: והאזרחים, הוא כבר הפסיק בכלל להתייחס אליהם ולא מדבר אתם מזמן.

מיכל רוזין: אז שיהיה ברור: מגיעה לאזרחים בישראל ממשלה ברורה, אמיצה, שפועלת למען העתיד שלהם והביטחון שלהם, ולא רק בהצהרות אלא באמירה חד-משמעית, ברורה, ובעברית.

מיכל רוזין: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קראתי בעיתון והתפרסם שפרופסור פייסל עזאיזה שהוא מדבורייה, מונה לסגן יושב-ראש ות"ת – לראשונה.

מסעוד גנאים: שר החינוך שי פירון אמר על זה: "פרופסור עזאיזה הוא דוגמה להשתלבות בן מיעוטים בעמדות מפתח בחברה הישראלית בזכות כישוריו וניסיונו רב-השנים.

מסעוד גנאים: אני משוכנע שבמינוי הנוכחי הוא ימשיך לתרום ולקדם את מערכת ההשכלה הגבוהה".

מסעוד גנאים: נשאלת השאלה – ועל שר החינוך לדעת, שכמו פרופסור פייסל עזאיזה יש עשרות, ויש מאות, ערבים מוכשרים.

מסעוד גנאים: יש להם כל הכישרונות הדרושים, אבל הם לא תופסים את מקומם, הם לא מתקדמים, הם לא משתלבים, ונשאלת השאלה למה: האם משום שחסרות להם תעודות?

מסעוד גנאים: חסרים להם כישורים?

מסעוד גנאים: לא.

מסעוד גנאים: התשובה טמונה בחסם נגד כל ערבי להשתלב ולהתקדם – החסם הלאומי.

מסעוד גנאים: פה אני מתקשר עם העניין של הייהוד.

מסעוד גנאים: בצל מתקפת הייהוד החיצונית והפנימית – החיצונית שמוביל נתניהו מול הפלסטינים במשא-ומתן, הפנימית שמוביל מר בנט נגד החברה הערבית, שהגיעה לידי איומים, שצריך לגלות אפס סובלנות לרצונות הלאומיים של ערביי ישראל, והוא אומר גם: "ייהוד הגליל והנגב תואם את ערכי המדינה".

מסעוד גנאים: אנשים כמו פייסל עזאיזה לא יתקדמו בצל שיח כזה; הם יתקדמו בצל שיח דמוקרטי פלורליסטי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, בנט אומר שהייהוד תואם את ערכי המדינה; א.

מסעוד גנאים: אנחנו לא ערביי ישראל, אנחנו ערבים פלסטינים אזרחי מדינת ישראל; ב.

מסעוד גנאים: הייהוד כן סותר את ערכי המדינה, אם ערכי המדינה מושתתים על מגילת העצמאות, ומגילת העצמאות מדברת על שוויון זכויות בין כל האזרחים, ללא הבדל מין, דת או גזע.

מסעוד גנאים: כאשר אתה אומר "ייהוד", אתה מעדיף גזע, אתה אומר שהוא העליון, אתה מעדיף אותו, אתה מכתיר אותו לאדון הארץ.

מסעוד גנאים: זה המובן של הייהוד.

מסעוד גנאים: את המובן הזה, אדוני היושב-ראש, שמענו וקראנו כשבשנות ה-70, כאשר היה הממונה על מחוז צפון ישראל קניג, יש שם ערבים בדואים, ששכנו בג'בל – הר – אל-כמאנה בגליל, בצפון, והוא עשה הכול כדי שהם ילכו משם, וכדי להפקיע את אדמותיהם ולהעביר אותם למקום אחר.

מסעוד גנאים: וסביב הסיבה למה, הוא אמר: ההר הזה יותר מדי יפה בשביל ערבים.

מסעוד גנאים: זה הייהוד.

מסעוד גנאים: תודה.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

חמד עמאר: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

חמד עמאר: אחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בימים האלה, כשמדברים על המשא-ומתן המדיני ועל סוגיות המפתח, אנו עדים לתהליכים מואצים של ממשלת ישראל לפגוע במעמדה של ירושלים המזרחית כבירת מדינת פלסטין.

מוחמד ברכה: ממשלת נתניהו יודעת היטב שלא יהיה פתרון כשירושלים אינה בירת פלסטין, ועל אף זאת, ובעטיו ובצלו של המשא-ומתן המדיני, מנסים לייצר עובדות ומכאובים לבני העם הפלסטיני במקום.

מוחמד ברכה: ביומיים האחרונים התבשרנו על כוונת שלטונות הכיבוש להרוס את בתיהן של 40 משפחות ערביות בדואיות בסביבות ירושלים.

מוחמד ברכה: כל שני וחמישי אנחנו שומעים על מכרזים שמוצאים מבית-מדרשו של אורי אריאל, שר השיכון, על בנייה בירושלים.

מוחמד ברכה: ובמקביל, אחוז או כמות הריסות הבתים בתהליך מואץ ומפלצתי בתקופה האחרונה בירושלים המזרחית – אנשים אינם מורשים לבנות את בתיהם, אינם מורשים – היושב-ראש, זה לא תקין שיהיו הפרעות, מילא חברי הכנסת, אבל לא – – –

חמד עמאר: אני מבקש מכל העוזרים שם, אתם מפריעים לנו.

חמד עמאר: סדרנים, בבקשה.

מוחמד ברכה: – – – לא רק שמונעים מאנשים לבנות את ביתם בעירם, עיר אבותיהם, אפילו מונעים מהתושבים הפלסטינים בירושלים המזרחית לשפץ בתים.

מוחמד ברכה: כידוע, אנשים לא נוטים להתנדף ולהתאדות, אלא צורכי החיים כופים את עצמם גם על החוק, כשהחוק הוא בלתי סביר לחלוטין, מונע מאנשים שתהיה להם קורת גג, אז מטבע הדברים האנשים יבנו בית, כי לא יגורו בירח, וזה משמש עילה לשלטונות הכיבוש לפגוע בהם ובבתיהם.

מוחמד ברכה: ונוסף על כל זה, הניסיונות החוזרים ונשנים לפגוע במקומות הקדושים.

מוחמד ברכה: אם היה צורך בתזכורת, בא פייגלין, כהנא החדש, שיושב בכנסת הזאת בגלימתו של הליכוד, אבל הוא כהניסט לכל דבר ועניין, בא כדי להציע את השלטון ואת הריבונות הישראלית על מסגד אל-אקצא והמקומות הקדושים למוסלמים, בניגוד להסכמים חתומים עם הממלכה הירדנית.

מוחמד ברכה: בעצם כל הדברים האלה מסגירים לא את כוונותיו של פייגלין, אלא מסגירים את כוונותיו של בנימין נתניהו, שמייצר מראית עין של משא-ומתן מדיני, אבל בעצם בכל צעד, בכל שעל, בכל מקום, גם בעניין של ההתנחלויות בגדה המערבית, הוא מקעקע את היסודות הבסיסיים של קיומו של תהליך מדיני, ועל כן טוב לא שהממשלה תתפכח – היא לא תתפכח, היא קיצונית – ולא שהפלסטינים יתפכחו, כי הם מתפכחים – על עורם את מכאובי הכיבוש, אלא שהעולם יתפכח מתהליך מדיני דמיוני, שלא יוביל לשום דבר, והצורך הוא לשים את ממשלת ישראל במקומה הטבעי, כממשלה מנודה וממשלה סרבנית שלום.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת מוחמד ברכה.

חמד עמאר: חברת הכנסת חנין זועבי.

חמד עמאר: אחריה – חבר הכנסת ישראל חסון.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, היום חנך באסל גטאס את השדולה לקידום הכלכלה הערבית.

חנין זועבי: שר האוצר נכח בישיבת השדולה.

חנין זועבי: מספר לא מבוטל של חברי כנסת באו ודיברו על הצורך בפיתוח הכלכלה הערבית.

חנין זועבי: גם חברי הכנסת וגם שר האוצר הכירו בכך שיש פער בין הכלכלה הערבית לבין הכלכלה היהודית.

חנין זועבי: בעצם החוקרים לא רק מדברים על פער, אלא מדברים על שתי כלכלות נפרדות.

חנין זועבי: המילה פער כבר לא מתארת מספיק את ההבדלים בין שתי המערכות; יש שתי מערכות נפרדות זו מזו.

חנין זועבי: עכשיו, שר האוצר הצהיר שהוא מכיר בעובדה שיש פער, והסתפק באמירה הזאת, באמירה הרועשת הזאת, והלך, כאילו עשה את המוטל עליו, או הרגיש שהוא עשה את המוטל עליו, והסתפק בזה שהוא לא רואה שאין אפליה, הוא לא רואה שהמצב טוב והוא רואה את ההבדלים בין שתי הכלכלות האלה.

חנין זועבי: הדבר נראה מוזר בעיני, כי גם אם השר הכיר בכך שיש פער, הוא לא הראה שום סימן שיש לו תוכנית פעולה בנושא, שהוא מתכוון לעשות משהו, שיש לו כיוון מסוים, דרך, גישה, איך לפתור את הבעיה.

חנין זועבי: הוא לא סימן שום מטרות פעולה, והוא יצא.

חנין זועבי: והתחלתי לחשוב, מה יותר טוב, שר שמכיר בעובדה שיש אפליה ולא עושה כלום, או שר שלא מכיר בעובדה שיש אפליה והוא פועל למען הכלכלה הארצית ולמען קידום הכלכלה של הערבים.

חנין זועבי: עכשיו, למה אני אומרת את זה בתחום של ייהוד הגליל?

חנין זועבי: כי כאשר אנחנו חושבים ומדברים על פיתוח הכלכלה, אנחנו צריכים לקשר את פיתוח הכלכלה הערבית עם פיתוח היישובים הערביים.

חנין זועבי: אין מושג של פיתוח כלכלי, כמו שאין מושג של שלום כלכלי.

חנין זועבי: יש שלום צודק, ויש פיתוח צודק.

חנין זועבי: כאשר אתה רוצה לקדם את התעסוקה בגליל, אתה לא יכול לייהד את הגליל.

חנין זועבי: אתה לא יכול לדבר על ייהוד הגליל, לשלוט באדמות של הערבים, להפקיע אדמות, לחנוק את היישובים הערביים, ובו בזמן לדבר על תעסוקה של נשים.

חנין זועבי: ואנחנו לא יכולים לדבר על תעסוקה של נשים ערביות בזמן שאנחנו לא מפתחים ואין לנו תוכנית פעולה לפתח את היישובים הערביים, וכל הזמן להמשיך ולדבר על – לעסוק במרכז; להעביר את הנשים – אנחנו לא יכולים להעביר את הנשים הערביות מהפריפריה למרכז.

חנין זועבי: אז גם כאשר אנחנו מדברים על מושג כלכלי, כאילו נטול הקשר אידיאולוגי או פוליטי, כמו תעסוקה וכמו תעסוקת נשים ערביות, אנחנו חייבים לפתח את היישובים הערביים.

חנין זועבי: כאשר מפתחים את היישובים הערביים אנחנו חייבים לשמור על השליטה של היישובים הערביים באדמות שלהם ובאזורי התעשייה שלהם.

חנין זועבי: אין פיתוח כלכלי, יש פיתוח צודק.

חנין זועבי: אי-אפשר להתקדם ולפתח את האזור עם המושג של ייהוד הגליל, מושג גזעני כשלעצמו.

חנין זועבי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת חנין זועבי.

חמד עמאר: חבר הכנסת ישראל חסון.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת יריב לוין.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, תודה לך, חברי חברי הכנסת, אני מתחיל בזה שהחמצתי את מסיבת יום ההולדת של חברי יעקב פרי, ואני מאחל לו מפה מזל טוב.

ישראל חסון: החמצתי מסיבות טובות, פרי.

חמד עמאר: כולנו מאחלים לו מזל טוב.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, אני חייב לומר שעולם המושגים שפה משתמשים בו, מונחים של ייהוד ולא ייהוד, אני חושב שהוא משקף איזו בעיה מאוד מאוד קשה, לפחות בתפיסת ההתנהלות של מדינת ישראל.

ישראל חסון: אבל מדהים אותי לא פחות – אני חושב שכאן יש טעות אחת.

ישראל חסון: הטעות השנייה היא, כשאני שומע את חבר הכנסת ברכה, וכשאני שומע את חברת הכנסת חנין, ואתה יודע?

ישראל חסון: גם כששמעתי את חבר הכנסת מסעוד גנאים – החתירה הזאת לבידול, של האוכלוסייה הערבית, החתירה הזאת של לא לשלב את האוכלוסייה הערבית, כשהיא פתאום משתקפת פעם אחת במראה – נבהלים.

ישראל חסון: לא נבהלים, מגנים.

ישראל חסון: אני לא יודע איך מחזיקים עוגה, אוכלים אותה, ומשאירים אותה שלמה בו-זמנית.

ישראל חסון: אני לא מכיר את התעלול הזה.

ישראל חסון: אומר את זה בצורה הכי חברית; אני אישית חושב, חברי באסל, ששני הצדדים פה טועים.

ישראל חסון: שני הצדדים פה טועים טעות גדולה.

ישראל חסון: לא טעות קטנה, אלא טעות גדולה.

ישראל חסון: עולם המושגים שפה משתמשים בהם הוא מאוד רלוונטי לדיונים-עברו.

ישראל חסון: הוא לא רלוונטי למדינה של 8.5 מיליון אזרחים, שבעוד עשר שנים היא תהיה של 10 מיליון ובעוד 20 שנה היא כבר תהיה של 13 מיליון, אם ירצה השם.

ישראל חסון: לאן אנחנו הולכים?

ישראל חסון: הכנסת הזאת, הקואליציה הזאת, מאמצת חקיקות שכשאתה מסתכל עליהן אתה שואל: תגיד, רגע, איזה בסיס הם יוצרים לעשר, 20, 30 שנה קדימה?

ישראל חסון: קח את החוק האחרון, שכולם כאן מתהדרים ומתגאים בו, החוק לשוויון בנטל, שהכוונה שלו היא טובה – שהכוונה שלו היא טובה – איזו מסגרת יוצרים פה?

ישראל חסון: זאת מסגרת שהיא רלוונטית, אתה יודע מה, לרוב החילוני?

ישראל חסון: זאת מסגרת שהיא רלוונטית ל-21% מאוכלוסיית מדינת ישראל?

ישראל חסון: זאת מסגרת שאתה יכול על-פיה לומר: אני מתקדם הלאה?

ישראל חסון: אז אם אנחנו עוסקים בפופוליזם, הבנתי.

ישראל חסון: אם אנחנו עוסקים בדמגוגיה, הבנתי.

ישראל חסון: אם אנחנו עוסקים במישור האמוני, הבנתי.

ישראל חסון: אבל אם אנחנו רוצים לעסוק בניהול רציני של ענייני המדינה, חבר'ה, זה לא הכיוון, אני ממש מצטער.

ישראל חסון: תודה.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת חסון.

חמד עמאר: חבר הכנסת יריב לוין, ואחריו – סגן השר אופיר אקוניס.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, הנה, אדוני היושב-ראש, נאספנו שוב לטקס השבועי של הצעות האי-אמון.

יריב לוין: כל פעם מחפשים נושאים מתחת לפני האדמה, אבל אני מוכרח לשבח אתכם הפעם, חבר הכנסת גנאים, גטאס, אבו עראר, אגבאריה, נושא טוב הבאתם בפנינו: תוכנית הממשלה לייהד את הגליל.

יריב לוין: נורא ואיום.

יריב לוין: ממשלה ציונית יש במדינת ישראל, היא רוצה לקדם התיישבות יהודית בגליל.

יריב לוין: אוי ואבוי, אוי ואבוי.

יריב לוין: אני אגיד לכם את האמת, אני חושב שאנחנו, אסור לנו לשבת כאן עוד דקה, אנחנו צריכים לרוץ החוצה ולהסתכל ולוודא שהשמים לא נופלים.

יריב לוין: רבותי, כן, אנחנו, מה לעשות, הקמנו את מדינת ישראל כבית לאומי לעם היהודי, בארצו, בארץ-ישראל, ואנחנו נקדם ונבנה התיישבות יהודית בכל רחבי ארץ-ישראל; זה יהיה בגליל, זה יהיה בנגב, זה יהיה בירושלים, זה יהיה ביהודה ושומרון.

יריב לוין: חבר הכנסת ברכה, אם שכחתי עוד איזה מקום שאתה רוצה להזכיר לי, אני אשמח.

יריב לוין: באמת.

מוחמד ברכה: תוריד את הפתוס, אין מוחאי כפיים פה.

יריב לוין: אני יכול להבטיח לך, חבר הכנסת ברכה, אנחנו ניתן לכם הרבה מאוד סיבות להגיש הצעות אי-אמון בנושא הזה.

יריב לוין: הרבה מאוד.

עיסאווי פריג': רוצים ליישב, ליישב את כולם.

עיסאווי פריג': כולם שיתיישבו.

יריב לוין: חבר הכנסת פריג', חבר הכנסת פריג', כן, יש התיישבות יהודית גם באריאל, לא רחוק ממך.

יריב לוין: יש בראש-העין, באלקנה, ותהיה עוד, תהיה עוד.

עיסאווי פריג': אנחנו רוצים לכולם, ערבים ויהודים.

יריב לוין: יפה.

יריב לוין: אני רוצה לומר לזכותו של חבר הכנסת פריג', שהוא כבר באמת מסתכל על הדברים, אני חושב קצת יותר נכון מאשר הצעת אי-אמון.

יריב לוין: אנחנו רוצים, זה נכון.

יריב לוין: אני חושב שזה אינטרס משותף של כולנו, זה אינטרס משותף של כל מי שטובת מדינת ישראל לנגד עיניו.

יריב לוין: זה אינטרס משותף של כל מי שלא רק מתמודד בבחירות כאשר הוא בא ואומר: אני מתמודד על בסיס ההכרה שלי והתמיכה שלי בהיותה של מדינת ישראל יהודית ודמוקרטית, אלא של מי שפיו ולבו שווים, שמעשיו, כאשר הוא נבחר, שווים למה שהוא מצהיר כאשר הוא מגיש את רשימתו לכנסת וכאשר הוא מופיע בפני ועדת הבחירות המרכזית ומבקש שהרשימה שלו תאושר.

יריב לוין: על כן, חברי הכנסת, אני חושב שאין סיבה טובה מהצעת האי-אמון הזאת כדי להביע פעם נוספת אמון בממשלה, וכדי לדחות את הצעות האי-אמון כולן כאחת.

יריב לוין: תודה.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת יריב לוין.

חמד עמאר: סגן השר חבר הכנסת אופיר אקוניס יסכם את הדיון.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אפשר לחשוב שאתם מחדשים פה משהו.

אופיר אקוניס: אותו תקליט שחוק, שכבר – עכשיו זה כבר דיסק שחוק.

אופיר אקוניס: זה כבר "יוטיוב".

אופיר אקוניס: זה כבר לא תקליט ולא דיסק.

אופיר אקוניס: זה ה"יוטיוב" השחוק שלכם, שאתם, אני מוכרח להגיד, חוזרים עליו עשרות שנים – –

מיכל רוזין: – – –

אופיר אקוניס: – – ומה לעשות, בדבר הבסיסי ביותר בדמוקרטיה לא מצליחים, וזה לשכנע את הציבור.

אופיר אקוניס: פרט קטן בדמוקרטיה.

אופיר אקוניס: אז תחזרו, ואתם, אני מוכרח לומר לחברת הכנסת רוזין, אכן עושים את זה.

אופיר אקוניס: כן, אני שומע, אדוני היושב-ראש, את טענות האופוזיציה.

אופיר אקוניס: למשל, דוגמה לתקליט שחוק, סרוט, תקליט ויניל, דיסק, "יוטיוב": הטענות שלכם בנושא המדיני, גם את שלך, שמעתי, גם את חבר הכנסת ברכה – אליו אתייחס באופן יותר ספציפי קצת יותר מאוחר – בידודה של ישראל, החרמות הנוראיים, המחרימים.

אופיר אקוניס: אתם הפכתם למפחידות ולמפחידים הלאומיים.

אופיר אקוניס: זורים פחד, בהלה, פניקה.

אופיר אקוניס: חשבתם, בטעות, חברת הכנסת רוזין, שככל שתהיה יותר פניקה, כביכול – אבל מה, הציבור הוא נבון, הוא קר רוח, הוא שקול.

אופיר אקוניס: אבל אתם בטעות חשבתם שככל שאתם, אדוני היושב-ראש, ככל שהאופוזיציה תנסה יותר להפחיד את הציבור בבידוד ובחרמות, הציבור ינהר אליהם וישתכנע.

יחיאל חיליק בר: זה אתם.

אופיר אקוניס: כן, גם למפלגת העבודה, חבר הכנסת בר.

אופיר אקוניס: אתם מפחידים את הציבור כל הזמן: בעיתונות האלקטרונית, בעיתונות המודפסת, בבית הזה.

אופיר אקוניס: מפחידים.

יחיאל חיליק בר: – – – שר האוצר שעמד פה?

יחיאל חיליק בר: איפה שר האוצר שעמד – – –

אופיר אקוניס: אתם מפ-חי-דים.

יחיאל חיליק בר: רגע, שר האוצר באופוזיציה?

יחיאל חיליק בר: שר האוצר באופוזיציה?

אופיר אקוניס: אתם מפחידים, אבל לא מצליחים.

יחיאל חיליק בר: למה אתה לא עונה?

יחיאל חיליק בר: שר האוצר באופוזיציה?

יחיאל חיליק בר: הוא עמד פה והפחיד מה יקרה עם החרמות.

אופיר אקוניס: שמעתי את דבריו של שר האוצר בעניין הזה, ואני מוכרח לומר לך, לא הסכמתי אתו.

יחיאל חיליק בר: תהיה הוגן.

אופיר אקוניס: אהיה הוגן לחלוטין.

אופיר אקוניס: תכף אגיע גם לראש האופוזיציה.

אופיר אקוניס: חכה בסבלנות.

אופיר אקוניס: והנה, חבר הכנסת בר, המציאות טופחת על פניכם.

אופיר אקוניס: המציאות, העובדות, היום-יום טופח על פניכם כל יום, כל היום.

אופיר אקוניס: עמד על הדוכן הזה, אדוני היושב-ראש – כן, במסגרת הבידוד, הבידוד, ישראל מבודדת, אף אחד לא מדבר אתה, אף אחד לא מגיע לכאן – עמד כאן ראש ממשלת קנדה על הדוכן לפני כחודש.

אופיר אקוניס: נדמה לי שדבריו היו מאוד ברורים.

אופיר אקוניס: עמד כאן גם יושב-ראש הפרלמנט האירופי, והיה לנו אתו ויכוח בכמה וכמה נקודות יסוד, אבל הוא בא ועמד פה.

אופיר אקוניס: הוא לא החרים.

אופיר אקוניס: ובדקות האלה חברת הכנסת גלאון גם נשאה נאום חוצב להבות בנימוקיה, בתחילת הישיבה, גם על בידודה של ישראל ועל הקטסטרופה המדינית.

אופיר אקוניס: אני לא יודע אם את תיפגשי עם הקנצלרית מרקל.

אופיר אקוניס: אינני יודע אם הוזמנת, אבל 16 שרים וסגני שרים, וביניהם אני, בממשלת ישראל, ייפגשו כבר הערב, חבר הכנסת ריבלין, בארוחת הערב, וגם ראש הממשלה נפגש עם הקנצלרית, ייפגש אתה, ומחר ה-G2G עם ממשלת גרמניה, נדמה לי שזה כבר בפעם השנייה בזמן כהונתה, השרה לבנת, של הממשלה המבודדת שלנו – היא כל כך מבודדת ש-16 שרים וסגני שרים, הבידוד הוא עצום ממש.

אופיר אקוניס: והמפגש הזה יתקיים מחר, חברת הכנסת רוזין, כמעט כל היום, וייחתמו הסכמים עם גרמניה.

אופיר אקוניס: וכאשר, אני מקווה, מזג האוויר הסוער יסתיים – – –

יעל גרמן: בישראל?

אופיר אקוניס: לא, לא בישראל, שרת הבריאות, בבריטניה.

אופיר אקוניס: אגב, בעניין הזה אני מקווה ומאמין שהאופוזיציה לא מאשימה את הממשלה, חברת הכנסת רוזין.

אופיר אקוניס: לא בזה.

מיכל רוזין: אתה לא עונה לי.

אופיר אקוניס: אענה לך על הכול.

אופיר אקוניס: זמננו פה ארוך, אם כי הוא התקצר בזה הרגע, אף שחשבתי שיהיה לי עוד הרבה זמן.

אופיר אקוניס: ההפחדות שלכם לא עובדות, והחרמות לא מתקיימים, וגם הקנצלרית אמרה את זה וגם יושב-ראש הפרלמנט האירופי אמר את זה.

אופיר אקוניס: זה פוגע לכם בטיעונים, זה מחריב לכם את מסע ההפחדה.

מיכל רוזין: באנגלית – – –

אופיר אקוניס: את כל מה שאני אומר בעברית, אני אומר גם באנגלית, אם כי אני מודה, גברתי, שהעברית שלי טובה יותר.

אופיר אקוניס: העברית טובה יותר מהאנגלית, אבל אני אומר את זה, תאמיני לי – – –

מיכל רוזין: לעזור לך לתרגם?

אופיר אקוניס: כל מה שאני אומר בעברית, אני אומר גם באנגלית.

אופיר אקוניס: לכן מסע ההפחדה המאורגן שלכם – חבר הכנסת בר ביקר אצל אבו מאזן, בדבר הבסיסי התפארתם, הוצאתם לעיתונות, איזה נחמד הוא היה ואיזה חביב הוא היה, וכמה הוא היה כמעט ציוני, אבל את הדבר העיקרי – – –

יחיאל חיליק בר: אל תכניס לנו מילים לפה.

אופיר אקוניס: ציטוטים מתוך הפגישה.

יחיאל חיליק בר: אמרנו שצריך לדבר אתו, מה שראש הממשלה לא עושה – – –

אופיר אקוניס: אבל את הדבר העיקרי שכחתם לציין שהוא לא אמר, וזה שהוא יכיר בישראל כמדינת הלאום של העם היהודי.

אופיר אקוניס: ואמר את זה ביושר ראש האופוזיציה.

אופיר אקוניס: הוא מייצג אותך.

אופיר אקוניס: הוא מייצג גם אותך, חבר הכנסת ברכה.

אופיר אקוניס: יושב-ראש האופוזיציה הצטרף לדרישתו של ראש הממשלה, לדרישתה של הממשלה, לדרוש מהפלסטינים הכרה במדינה יהודית.

מוחמד ברכה: ראש הממשלה מייצג את הממשלה.

מוחמד ברכה: לא אותי.

אופיר אקוניס: סליחה, אדוני.

אופיר אקוניס: לא לא לא.

אופיר אקוניס: ראש האופוזיציה.

מוחמד ברכה: לקואליציה בוחרים להיכנס.

מוחמד ברכה: לאופוזיציה לא בוחרים.

מוחמד ברכה: זאת הפוליטיקה.

אופיר אקוניס: אבל – בוא נדבר על זה בנפרד, אבל הוא יושב-ראש האופוזיציה.

מוחמד ברכה: אתה בוחר להיכנס לקואליציה.

מוחמד ברכה: אתה לא בוחר להיות חלק מהאופוזיציה.

אופיר אקוניס: אני מבקש לסיים את הדברים, אבל אי-אפשר שלא להתייחס לדבריו של חבר הכנסת ברכה, שאמר שירושלים המזרחית היא בירת פלסטין.

אופיר אקוניס: בוא, ניתן לך את העובדות: ירושלים היא בירתו של העם היהודי 3,000 שנה ברציפות.

אופיר אקוניס: 3,000 שנה.

אופיר אקוניס: מעולם לא הייתה בירה של שום מדינה ערבית, ובבית הזה, בממשלה הזאת, בעם הזה יש הסכמה רחבה שגם לא תהיה, ותישאר בירתה השלמה של ישראל.

מוחמד ברכה: אני חושב שיום אחד ממשלת ישראל תתחנן לפתרון הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אופיר אקוניס: אחזור למען חבר הכנסת ברכה ולמען מי שלא שמע: ירושלים בירתה השלמה והמאוחדת של מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: לכן, מהסיבה הזאת, ומסיבות רבות נוספות, אבקש מחברות וחברי הכנסת לדחות את שלוש הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שרים, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת האי-אמון בממשלה מטעם סיעת העבודה: יוקר המחיה שובר שיאים בממשלת נתניהו.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 31 נגד – 48 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 31 בעד, 48 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון של סיעת העבודה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם מרצ ויהדות התורה: האי-בהירות בתהליך המדיני.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות מרצ – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה – 32 נגד – 49 נמנעים – אין הצעת סיעות מרצ – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 32 בעד, 49 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת האי-אמון מטעם מרצ – יהדות התורה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם בל"ד–חד"ש–רע"ם-תע"ל-מד"ע: תוכנית הממשלה לייהוד הגליל.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להביע אי-אמון בממשלה – 32 נגד – 49 נמנעים – אין הצעת סיעות בל"ד–חד"ש–רע"ם-תע"ל-מד"ע להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 32 בעד, 49 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת האי-אמון מטעם בל"ד–חד"ש–רע"ם-תע"ל-מד"ע לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מליאת הכנסת דחתה את כל הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/713; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ט, עמ' 2696, הכנסת ה-18, מושב רביעי, חוב' ל"ו, עמ' 30887; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הפיקוח על מזון לבעלי-חיים, התשע"ד–2014, קריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת חיים כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק הפיקוח על מזון לבעלי-חיים, התשע"ד–2014, הצעת חוק ממשלתית.

חיים כץ: הצעת חוק ממשלתית זו נועדה להחליף את צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (ייצור מספוא והסחר בו), התשל"א–1971, התלוי בהכרזה על שעת-חירום, ולהסדיר בחקיקה ראשית את הרישוי והפיקוח על ייצור מזון לבעלי-חיים ושיווקו, משלב הייצור ועד שלב הזנת בעלי-החיים, במטרה לשמור על בריאות בעלי-החיים ובריאות הציבור.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר מאיר כהן וחברת הכנסת איילת שקד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: וגם השר שטייניץ וחבר הכנסת רוזנטל, שבו לכם בנחת.

חיים כץ: לשם כך, ובהתאם להצעת החוק, יידרש היתר לכל ייצור או שיווק של מזון לבעלי-חיים.

חיים כץ: ייצור המזון מוגדר באופן רחב ככל שמדובר בבעל-חיים המשמש מזון לבני-אדם, או כשהייצור נעשה במסגרת עיסוק.

חיים כץ: ואולם מוצע לקבוע כמה חריגים, המפורטים בהצעת החוק, כאשר הייצור מסתכם בערבוב כמה חומרי גלם שאינם אסורים מייצור חקלאי ראשוני בלבד.

חיים כץ: היתר יכול שיינתן רק אם המזון עומד בתנאי החוק המוצע ואינו מכיל חומרים האסורים לפי החוק, ולאחר שנבדק כי מתקיימים בו תנאי בטיחות נאותים במבנים ובמקום הייצור ובהובלה.

חיים כץ: ההיתר יינתן לחמש שנים לכל היותר.

חיים כץ: בהצעת החוק מוצע גם להסמיך את השר לקבוע בתקנות את התנאים שעל היצרן והמשווק לעמוד בהם לשם קבלת ההיתר, שעיקרם הבטחת בטיחות המזון.

חיים כץ: דרישת היתר כאמור תחול גם על ייבוא ושיווק מזון.

חיים כץ: ייצוא מזון טעון גם תעודת יצוא.

חיים כץ: שר החקלאות יקבע, לאחר היוועצות בשר הבריאות ובוועדה מקצועית מייעצת, רשימות של חומרי גלם האסורים לשימוש כחומרי גלם למזון להזנת בעלי-חיים ורשימה של חומרים מזיקים שהשימוש בהם אסור מעל רמה מסוימת.

חיים כץ: משרד החקלאות הצהיר כי ברשימות האלה יימנו, בין היתר, כל אותם חומרים מזיקים, כגון ארסן, המזיקים לבריאות הציבור.

חיים כץ: אחת לחמש שנים לכל היותר ייבדק הצורך בעדכון הרשימה.

חיים כץ: נוסף על כך, מנהל השירותים הווטרינריים במשרד החקלאות ינהל מרשם שבו תיקבע רשימה של תוספים שרק הם יותרו לייצור ולשיווק לצורך הזנת בעלי-חיים ולהזנת בעלי-חיים המשמשים לייצור מזון.

חיים כץ: רק תוסף שהמנהל התיר יוסף למרשם ויהיה מותר לעשות בו שימוש.

חיים כץ: המנהל יחליט אם להתיר תוסף כאמור לאחר היוועצות במינהל שירות המזון במשרד הבריאות ובוועדה המקצועית המייעצת.

חיים כץ: יודגש כי תכשירים, לרבות הורמונים, אינם בגדר תוסף, והשימוש בהם מותר רק בהתאם לפקודת הרוקחים.

חיים כץ: כמו כן ייאסרו כל ייצור, שיווק או הזנה במזון מזוהם.

חיים כץ: איסור כאמור כולל הימצאות גופים זרים, חומרים מזיקים לפי הרשימה בשיעור העולה על המותר, חומר רעיל או חומר שעלול להזיק וחומר מחולל מחלה לאדם או לבעל-חיים.

חיים כץ: הוראות מיוחדות נקבעו גם לעניין שימוש במי שתייה בייצור מזון לבעלי-חיים.

חיים כץ: נוסף על כך, מוצע להסדיר את סימון המזון לבעלי-חיים ולהסמיך את שר החקלאות לקבוע הוראות בעניין זה בתקנות.

חיים כץ: במקרה של חשש לזיהום או לשימוש בחומר אסור או מזיק, או של חשש כי המזון לבעלי-חיים אינו ראוי להזנה, תהא חובת דיווח על המייצר או המשווק, אשר יידרשו ליידע את מנהל השירותים הווטרינריים במשרד החקלאות ואף לבצע בעת הצורך איסוף עצמי של המזון – recall.

חיים כץ: למנהל תוקנה סמכות להורות על איסוף המזון מהשוק, על מניעת שיווק ואף על השמדת מזון שיש חשש ממשי כי הוא מסכן את בעלי-החיים או את הציבור, כפוף לקיום חובת שימוע.

חיים כץ: כמו כן, למנהל יוקנו סמכויות פיקוח מינהליות לדרישת מידע לבדיקת המזון, בין בשל חשד לבעיה במזון ובין בדיקה יזומה.

חיים כץ: מוצע כי המנהל יוכל לפעול בהתאם להערכת סיכונים, ואולם יובהר כי אין בכך כדי לגרוע מהחובה לפעול בסבירות כבכל החלטה מינהלית אחרת.

חיים כץ: נוסף על כך, מוצע כי שר החקלאות יוכל להסמיך פקחים לשם פיקוח על קיום הוראות חוק זה.

חיים כץ: מאחר שחלק מהבדיקות ייעשה בגופם של בעלי-החיים, נקבעו הוראות לעניין תפיסתם, נטילת דגימות מגופם והחזקתם.

חיים כץ: לצד האיסורים הקיימים בחוק נקבעו עבירות פליליות המחייבות מחשבה פלילית.

חיים כץ: מאחר שהחקלאים חששו מאוד מהטלת אחריות עליהם בגלל שימוש במזון אסור שרכשו כדין ובלא ידיעה על היותו בעייתי, הוספה באופן חריג הוראה של שמירת דינים גם לגבי הוראות חוק העונשין, אף שהדבר כלל לא נדרש, בצד הוראות חיקוקים אחרים, שהוזכרו במטרה להבהיר שהצעת החוק אינה גורעת מתוקפם, כגון פקודת הרוקחים, שתוסיף לחלוש על כל שימוש בתכשיר.

חיים כץ: עוד יובהר בהקשר זה כי על מזון רפואי יחולו גם הוראות הצעת חוק זו וגם הוראות פקודת הרוקחים.

חיים כץ: תחילתו של החוק המוצע היא שנתיים מיום פרסומו.

חיים כץ: מאחר שרבים מהתנאים והדרישות אמורים להיקבע בתקנות שיובאו לאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, וללא התקנתן יימצאו הוראות שונות בחוק ריקות מתוכן, נקבעה הוראת מעבר שלפיה כל עוד לא ייקבעו תקנות לעניינים מסוימים לפי החוק המוצע יעמדו בתוקפן ההוראות לגבי אותם עניינים שקבועות היום בצו המספוא, שהצעת החוק נועדה להחליפו, כאמור, כאילו הותקנו לפי החוק המוצע.

חיים כץ: אני מקווה שהצעת חוק חשובה זו תשיג את מטרותיה ותבטיח את שיפור בריאות ובטיחות המזון לאדם ולבעלי-החיים.

חיים כץ: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ולפיכך אני פונה אל חברי הכנסת בבקשה לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

חיים כץ: וכדי שלא נחזור אחר כך לפה אני רוצה להודות למנהלת הוועדה וילמה מאור ולצוות המסור של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות – אתי, מעיין, ענת ואורי.

ראובן ריבלין: מה עם העוזרים האישיים שלך?

חיים כץ: חכה.

חיים כץ: תודה ליועצת המשפטית של הוועדה, נועה ברודסקי-לוי, שהיום מגיע לה מזל טוב גדול, היא ילדה את בתה השלישית – –

מרב מיכאלי: מזל טוב.

חיים כץ: – – והיא לא ילדה עד שהיא לא סיימה את עבודתה, אז אנחנו מפה שולחים לה מזל טוב לרגל לידת בתה, וכמובן לעוזרי הפרלמנטריים, ואם את נמצאת פה, מרב, אז קודם כול לקורל אבירם, ואחר כך לאילן מרסיאנו.

חיים כץ: ובחוק הבא – יש לנו חמישה כאלה היום – זה יהיה לאילן מרסיאנו ולקורל אבירם.

חיים כץ: ואני רוצה גם לציין את הצוות המקצועי של משרד החקלאות, שעמל רבות על ביצוע החוק תוך שיתוף פעולה לאורך כל הקו; התגלו שם גם מקצוענות, וגם הבנה, וגם יכולת.

חיים כץ: אני מקווה שהחוק הזה יתרום לכלכלת ישראל, לבריאותם של האזרחים, וכמובן – שאותם בעלי-חיים שמקבלים מזון יקבלו מזון תקף ולא מקולקל.

חיים כץ: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חיים כץ: אני מקווה שהכנסת תאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

חיים כץ: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: הצעת חוק הפיקוח על מזון לבעלי-חיים, התשע"ד–2014, הוגשה ללא הסתייגויות.

חמד עמאר: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שנייה.

חמד עמאר: אני מבקש מחברי הכנסת לשבת.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–43 – 37 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–43 נתקבלו.

חמד עמאר: בעד – 37, אין נמנעים ואין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

חמד עמאר: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

חמד עמאר: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 32 נגד – אין נמנעים – אין חוק הפיקוח על מזון לבעלי-חיים, התשע"ד–2014, נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 32, אין נמנעים ואין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת החוק הפיקוח על מזון לבעלי-חיים, התשע"ד–2014, עברה בקריאה שלישית, והיא תעבור לספר החוקים של מדינת ישראל.

חמד עמאר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון מס' 19), התשע"ד–2014, שהחזירה ועדת הכלכלה של הכנסת.

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: [מס' מ/649; "דברי הכנסת", חוב' ד', עמ' 5354; נספחות.

נאזם בדר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 75), התשע"ד–2014.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט דוד רותם.

דוד רותם: יש לי עוד חוק.

דוד רותם: אתה תיתן לי להצביע מפה?

חמד עמאר: כן.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, על דעת ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבד להביא בפניכם, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית, את הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 75), התשע"ד–2014.

דוד רותם: הצעת חוק זו נועדה לאפשר למנות שופטים שיצאו לקצבה כשופטים עמיתים.

דוד רותם: זאת כדי להקל את העומס המוטל על המערכת באמצעות היעזרות בשופטים שפרשו ושיעבדו במשרה חלקית.

דוד רותם: ההסדר מוצע הן לגבי בתי-המשפט, הן לגבי בתי-הדין הרבניים והן לגבי בתי-הדין לעבודה, ומבוסס על הוראת שעה שאישרנו בשנת 2010 ולאחר מכן בחנו אותה.

דוד רותם: מינוי שופטים עמיתים ייעשה על-ידי שר המשפטים ונשיא בית-המשפט העליון כאחד.

דוד רותם: על כוונתם למנות שופט לשופט עמית ידווחו לוועדה לבחירת שופטים, וכל חבר ועדה יוכל להגיש הסתייגות למינוי בתוך 45 יום.

דוד רותם: הוגשה הסתייגות כאמור, המינוי לא ייכנס לתוקף וייערך דיון בוועדה, שתקבע אם לאשר את המינוי.

דוד רותם: שופט עמית יוכל להתמנות לפרק זמן של עד ארבע שנים ולכהן עד גיל 75.

דוד רותם: על שופט עמית יחולו הכללים החלים על שופטים, והוא יהיה כפוף גם לביקורתו של נציב קבילות על שופטים.

דוד רותם: במטרה לשמור על אופי המערכת המשפטית, החליטה ועדת החוקה לקבוע מכסה מרבית של שופטים עמיתים, כך שלא יותר מ-15% מהתקנים המאוישים בבתי-המשפט, לפי העניין, יוכלו להיות מאוישים על-ידי שופטים עמיתים.

דוד רותם: כדי למנוע קיומם של הסדרים מקבילים שבעבר אפשרו כמה סוגים של מינויים של שופטים שפורשו, מוצע לבטל את ההסדר הקיים לעניין מינוי שופטים בקצבה בבתי-המשפט לעניינים מקומיים, בבתי-המשפט לתביעות קטנות ולפי חוק עזרה משפטית בין מדינות, ולייחד את המוסד של שופטים עמיתים גם בבתי-משפט אלה.

דוד רותם: נוכח ביטול ההסדר של שופט בקצבה, מוצע לקבוע הוראת מעבר שלפיה שופטים בקצבה המכהנים כיום יוכלו להמשיך לכהן עד תום כהונתם, ובלבד שטרם מלאו להם 75 שנה.

דוד רותם: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות.

דוד רותם: אני פונה אליכם בבקשה לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

חמד עמאר: אני מבקש ממך להישאר כאן, ואני אספור אותך בהצבעה.

דוד רותם: תודה.

חמד עמאר: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 75), התשע"ד–2014 – אין הסתייגויות ואין בקשת דיבור.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה, כהצעת הוועדה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–10 – 26 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–10 נתקבלו.

דוד רותם: בעד.

דוד רותם: זה חוק טוב.

חמד עמאר: בעד – 26, אין נמנעים ואין מתנגדים.

דוד רותם: תספור אותי.

חמד עמאר: ההצעה עברה בקריאה שנייה.

חמד עמאר: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

חמד עמאר: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 26 נגד – אין נמנעים – אין חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 75), התשע"ד–2014, נתקבל.

דוד רותם: להוסיף אותי.

חמד עמאר: 27.

חמד עמאר: נא להוסיף בספירה הקודמת את חבר הכנסת דוד רותם.

חמד עמאר: בעד – 27, אין נמנעים ואין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 75), התשע"ד–2014, עברה בקריאה שלישית, ותעבור לספר החוקים של מדינת ישראל.

חמד עמאר: [מס' מ/829; "דברי הכנסת", חוב' י"ג, עמ' 7488; נספחות; הצעת חוק פ/94/19; "דברי הכנסת", חוב' י"ג, עמ' 7488.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק הסנגוריה הציבורית (תיקון מס' 19), התשע"ד–2014.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת דוד רותם.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק הסנגוריה הציבורית (תיקון מס' 19), התשע"ד–2014.

דוד רותם: הצעת חוק זו היא פרי מיזוגן של שתי הצעות חוק: הצעת חוק הסנגוריה הציבורית (ייצוג אסירים בהליכי הפרדה) (תיקון מס' 19), והצעת חוק של חבר הכנסת דב חנין, שאף קדמה לה בזמן, היא הצעה לתיקון פקודת בתי-הסוהר (ייצוג אסירים בהליכי הפרדה).

דוד רותם: הצעות החוק מבקשות ליתן זכות לאסיר בקבלת ייצוג של הסנגוריה הציבורית בהליך שנועד להמשיך את הפרדתו משאר האסירים.

דוד רותם: הפרדה כזו מוסדרת בסימן ב' לפרק ב' בפקודת בתי-הסוהר [נוסח חדש], התשל"ב–1971, ומאפשר להפריד את האסיר כשהדבר דרוש מטעמים של ביטחון המדינה; ביטחון בית-הסוהר; שמירה על שלומם או בריאותם של האסיר או אסירים אחרים; מניעת פגיעה ממשית במשמעת ובאורח החיים התקין של בית-הסוהר; מניעת עבירות אלימות – עבירה לפי סימן ב' לחוק מאבק בארגוני פשיעה, או עבירה של עסקת סמים לפי פקודת הסמים המסוכנים [נוסח חדש].

דוד רותם: לעניין אסיר שהוא קטין מתאפשרת ההפרדה גם אם טובתו של הקטין דורשת את החזקתו בתא כשהוא לבדו.

דוד רותם: לפי הצעת החוק, עד לייצוג של האסיר תתאפשר הארכת ההפרדה לתקופות שלא יעלו על שבעה ימים בכל פעם, וזאת לצורך מתן אפשרות לסנגוריה להיערך ולנסות ולמצוא פתרונות חלופיים שיתמודדו עם הסיבות שבשלהן הוכנס האסיר להפרדה, ככל שהן עדיין רלוונטיות.

דוד רותם: במסגרת הדיון בהצעת החוק דנה הוועדה במצבם הקשה של אסירי ההפרדה, ובין היתר בתקופות הארוכות שמתאפשרת הפרדה מינהלית בלא צורך באישורו של בית-המשפט – עד חצי שנה אם האסיר בודד, ועד שנה אם נמצא אתו אדם נוסף.

דוד רותם: עוד דנה הוועדה במצבם הפיזי הקשה של אגפי ההפרדה, ובקושי המיוחד שבהפרדת אוכלוסיות שמלכתחילה קיימת בעיה בכליאתן – אסירים חולי נפש ואסירים הסובלים מלקויות נפשיות קשות, שההפרדה רק מחריפה את מצבם הנפשי, ואוכלוסיית הקטינים.

דוד רותם: נושאים אלו ועוד דווחו בהרחבה בדוח הסנגוריה בנושא הפרדת אסירים מספטמבר 2012.

דוד רותם: הממשלה דיווחה לוועדה כי הצעת חוק זו היא הצעה ראשונה בלבד, וכי קיימת עבודה בממשלה לדרוש תיקון.

דוד רותם: הוועדה ממתינה לעבודת הצוות שהוקם בממשלה לעניין זה, והיא תוסיף ותעקוב אחר נושא זה בתקווה להסדרתו המקיפה והמהירה.

דוד רותם: הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות, ואני קורא לכם לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

חמד עמאר: אין הסתייגויות, אבל יש בקשות רשות דיבור.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין, יש לך חמש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, עבורי הרגע הזה הוא רגע מרגש.

דב חנין: הצעת החוק שאנחנו מסיימים היום את החקיקה שלה היא שילוב של הצעת חוק פרטית שאנחנו יזמנו, אני וחברי לסיעת חד"ש, והצעת חוק ממשלתית שהוגשה בעקבותיה.

דב חנין: שתי ההצעות האלה אוחדו, ואנחנו היום משלימים מהלך שעושה יותר צדק עם אנשים שנמצאים במצב הקשה ביותר, במצב המסובך ביותר, במצב המסוכן ביותר, בבתי-הסוהר שלנו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כולנו יודעים, בתי-הסוהר הם החצר האחורית הפחות מוארת של החברה הישראלית.

דב חנין: את הדברים האלה אפשר וצריך לומר היום אחרי האירועים הקשים, האיומים, שראינו השבוע בבית-סוהר, וראינו עד כמה מצוקה של אסירים בבתי-סוהר לעתים עלולה להוביל לדברים איומים ונוראים.

דב חנין: הטרגדיה שהתרחשה השבוע היא באמת אסון גדול, וזו ההזדמנות להביע עליה צער, כמובן לתמוך בחקירה של האירוע הזה ונסיבותיו ולאחל החלמה לכל הפצועים והנפגעים בתקרית הזאת.

דב חנין: אבל בכל המורכבות של בתי-הסוהר, המקום הקשה והמורכב ביותר הוא של אותם אסירים שמוחזקים בהפרדה.

דב חנין: הפרדה, או מה שקרוי בלשון העם בידוד, זה עונש חמור וקיצוני שמי שנמצא בו סובל לא רק מהכליאה, אלא מהימצאות במצב שבעיקרו הוא מצב לא אנושי.

דב חנין: המצב החברתי הרגיל שלנו כבני-אדם הוא מצב חברתי, הוא מצב שבו אנחנו נמצאים עם בני-אדם אחרים שנמצאים סביבנו.

דב חנין: אנחנו יכולים לדבר אתם, אנחנו יכולים לחלוק אתם רגשות, אנחנו יכולים לשמוע אותם ולהשמיע בפניהם דברים.

דב חנין: אסיר שנמצא בבידוד הוא אסיר שיכול לדבר עם הקירות, ולדבר עם הקירות לא מספיק לבני-אדם.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, צריך לבדוק אם אנחנו נוהגים בצורה מספיק ראויה באסירים שלנו; אם אנחנו לא עברנו למצב שבו היד רכה מדי, או קלה מדי, על ההדק של משלוח אסירים לבידוד.

דב חנין: והנתונים מראים שבישראל יש לא-מעט אסירים בבידוד.

דב חנין: אגב, כל סוגי האסירים – אסירים פליליים, אסירים ביטחוניים – יש טעמים שונים לבידוד הזה; יש טעמים שהם לפעמים של שמירה על האסיר עצמו או הגנה על אסירים אחרים; יש טעמים של שמירה על שלום הציבור; יש טעמים של הגנה על ביטחון המדינה.

דב חנין: ואני לא בא כאן ברגע הזה וביום הזה כדי לומר לכם שלא יכול להיות מצב באופן עקרוני שבו אסיר יוחזק בבידוד.

דב חנין: אני אומר אמירה אחרת: אני חושב שנעשינו אינפלציוניים מדי, קלים מדי ונוחים מדי למשלוח של אסירים לבידודים, ובכלל זה גם לבידודים ארוכי-טווח, והצעת החוק הזאת באה להתחיל התמודדות עם הסוגיה הזאת של החזקת אסירים בבידוד.

דב חנין: ההתמודדות מתחילה בכך שאנחנו קובעים שאסיר בבידוד יהיה זכאי לייצוג, ואם אין לו סנגור, יועמד לרשותו סנגור מהסנגוריה הציבורית, כדי שלא האסיר לבדו יצטרך להתמודד עם הטענות בזכות הכנסתו לבידוד אלא יהיה לצדו, בצדו ואתו, יחד אתו, עורך-דין, משפטן, שידע ללוות, למצות את זכויותיו, לוודא שהוא מקבל את כל המגיע לו באמת בהגנה ובהבטחה שבאמת הסיטואציה של הכנסתו לבידוד היא אותה סיטואציה מיוחדת, נדירה, יוצאת דופן, שבה אין דרך אחרת לשמור על האינטרס הציבורי החיוני כל כך אלא בכך שהאסיר יהיה בבידוד.

דב חנין: והצעת החוק, שהופכת היום לחוק, היא בשורה לאסירים שנמצאים היום בבידוד בישראל.

דב חנין: אתם מעתה תהיו מיוצגים.

דב חנין: אני מקווה שבדרך הזאת אנחנו נראה שבהדרגה מספרם של האסירים בבידוד בבתי-הכלא שלנו יצטמצם, שהרעה החולה הזאת של כליאה בבידוד תצומצם אכן למצבים החיוניים המעטים הדרושים, ושלא תהיה לנו אינפלציה באסירים בבידוד ובהפרדה.

דב חנין: אני רוצה, כדי לא לעלות על הבמה פעם נוספת, רק להודות בהזדמנות זאת ליושב-ראש הוועדה, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת רותם, שהוביל את הדיון בהצעות החוק האלה, לצוות המקצועי, ליועצים המשפטיים של הוועדה, שליוו אותנו בעניין הזה, כמובן לכל הארגונים הציבוריים שעוסקים בזכויות אדם, שעוסקים בזכויות אסירים, שסייעו לנו מתחילת הדרך ותרמו לנו ביוזמה הזאת.

דב חנין: במיוחד אני רוצה להודות ללשכת עורכי-הדין, לעורכת-הדין רחלה הראל, שעסקה בנושא הזה בלשכת עורכי-הדין ועוסקת בו במשך שנים רבות, מאוד מסורה לעניינם של אסירים, טיפלה ומטפלת בענייני הפרדה ולחמה גם למען התיקון הזה.

דב חנין: אני רוצה להודות לאנשי הסנגוריה הציבורית, לאנשי משרד המשפטים על התמיכה שלהם, ההתגייסות שלהם בעניין הזה, ואני מקווה שזו אכן תהיה, כמו שאמר יושב-ראש הוועדה, פעולה ראשונה או צעד ראשון בכיוון של התמודדות עם אינפלציית האסירים בבידוד בישראל.

דב חנין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת דב חנין.

חמד עמאר: הדובר הבא, חבר הכנסת מוחמד ברכה – איננו נוכח; חבר הכנסת חנא סוייד – איננו נוכח; חבר הכנסת עפו אגבאריה.

עפו אגבאריה: מוותר.

חמד עמאר: מוותר.

חמד עמאר: הצעת חוק הסנגוריה הציבורית (תיקון מס' 19), התשע"ד–2014.

חמד עמאר: אין הסתייגויות.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה לפי נוסח הוועדה בקריאה שנייה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 8 בעד סעיפים 1–2 – 29 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

חמד עמאר: 29 בעד, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

חמד עמאר: הצבעה מס' 9 בעד החוק – 27 נגד – אין נמנעים – אין חוק הסנגוריה הציבורית (תיקון מס' 19), התשע"ד–2014, נתקבל.

חמד עמאר: 27 בעד, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת חוק הסנגוריה הציבורית (תיקון מס' 19), התשע"ד–2014, עברה בקריאה שלישית ותעבור לספר החוקים של מדינת ישראל.

חמד עמאר: [מס' מ/842; "דברי הכנסת", חוב' י"ח, עמ' 8498; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 16) (תיקון מס' 9), התשע"ד–2014.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט חבר הכנסת עמרם מצנע.

עמרם מצנע: מכובדי היושב בראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא לכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 16) (תיקון מס' 9), התשע"ד–2014, שיזמה הממשלה.

עמרם מצנע: חוק לימוד חובה (תיקון מס' 16) תיקן את חוק לימוד חובה והרחיב את חוק חינוך חובה חינם לילדים בגיל שלוש וארבע.

עמרם מצנע: התיקון קבע כי ההוראה תוחל בהדרגה בשיעורים שווים וככל האפשר במשך שש שנים.

עמרם מצנע: המהלך הזה לא הושלם, ונותרו כמובן הרבה מאוד גני-ילדים שעדיין לא הוכנסו תחת חוק חינוך חובה.

עמרם מצנע: החוק הזה הוחל בעיקר על הפריפריה החברתית והגיאוגרפית.

עמרם מצנע: ב-8 בינואר 2012 החליטה הממשלה על שינוי בסדר העדיפויות בתקציב המדינה לשנת 2012 ויישום דוח הוועדה לשינוי כלכלי-חברתי, הקרויה בלשוננו ועדת טרכטנברג, וקבעה כי המדינה תספק חינוך חינם בגני-ילדים ציבוריים לילדים בגיל שלוש עד ארבע החל משנת הלימודים תשע"ג.

עמרם מצנע: לשם כך הוקצו בהחלטה האמורה תקציבים בדירוג לבניית כיתות גן בפריסה ארצית, ועל-ידי כך התאפשרה הרחבה משמעותית של החלת חוק חינוך חובה לאותם יישובים, והם רבים, שבהם החוק לא הוחל.

עמרם מצנע: מאחר שהתוכנית לא הושלמה עדיין בגלל בעיות שונות בשטח, מוצע לדחות את השלמת החוק, או השלמת החלתו של חוק לימוד חובה על ילדים בגילים האמורים בשנה אחת נוספת, משנת הלימודים תשע"ה לשנת הלימודים תשע"ו.

עמרם מצנע: אני רוצה להדגיש שבמהלך החקיקה הסתבר שישנה לקונה לגבי ילדים משולבים בכיתות גן של שלוש-ארבע.

עמרם מצנע: לשמחתי הרבה, שר החינוך פתר את הבעיה הזו.

עמרם מצנע: על כן אני מבקש מחברי חברי הכנסת לאשר את הצעת החוק.

עמרם מצנע: היא מוגשת ללא הסתייגויות, ואני מבקש לאשר אותה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

עמרם מצנע: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: להצעת החוק אין הסתייגויות, אבל יש בקשות רשות דיבור.

חמד עמאר: חבר הכנסת מוחמד ברכה – איננו נוכח; חבר הכנסת חנא סוייד – איננו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

עפו אגבאריה: – – –

חמד עמאר: מוותר.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת גילאון.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אני האזנתי בקשב רב לדברי יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת מצנע, שאני מאוד מעריך אותו – גם כחבר כנסת וגם כיושב-ראש ועדת החינוך – אבל לצערי הגדול, אני הפעם לא מסכים אתו.

דב חנין: אני חושב שהצעת החוק שהממשלה יזמה, לדחות את מועד השלמת החלתו של חוק לימוד חובה על ילדים גילאי שלוש וארבע בשנה אחת נוספת, היא הצעת חוק לא נכונה.

דב חנין: אני ער לכל הקשיים, המורכבויות והבעיות שקיימים בהחלת חוק לימוד חובה על ילדים קטנים, אבל אני רוצה לציין בפניכם, עמיתי חברי הכנסת, שכפי שכולנו יודעים, החוק הזה כבר עבר דרך ארוכה, מפרכת וקשה, ובדרך הזו היו לא מעט הזדמנויות שבהן הוא נדחה.

דב חנין: לעתים הדחייה הייתה דחייה מהותית, לפעמים הדחייה הייתה דחייה טכנית.

דב חנין: החוק התחיל את דרכו הרי עוד בשנות ה-80.

דב חנין: בשנות ה-90 הייתה לו ורסיה נוספת, שאותה יזמה, וקידמה, והובילה חברתי חברת הכנסת לשעבר תמר גוז'נסקי, ואז ובמשך שנים רבות הוא הוקפא, בגלל חוקי הסדרים ועם נימוקים תקציביים, ובהתחלה החוק כולו הוקפא, והיום מדברים בעצם על הקפאת ממד החובה שבחוק בשנה אחת נוספת.

דב חנין: אני אומר בצער, עמיתי חברי הכנסת, שבנתונים הפוליטיים שלנו כל דחייה במועד השלמת החלתו של החוק עלולה להיות פתח לדחיות נוספות.

דב חנין: החוק הזה הרי קיבל דחיפה ציבורית משמעותית בימי המחאה החברתית הגדולה, ואז הממשלה הקימה את ועדת טרכטנברג.

דב חנין: ועדת טרכטנברג, כפי שאנחנו יודעים, המליצה המלצות רבות, שרובן מצאו את דרכן למגירה או לסל האשפה, אבל המלצה אחת שאכן אומצה הייתה המלצה של החלת חוק לימוד חינם וחובה על ילדים בגיל שלוש וארבע.

דב חנין: זו המלצה שהממשלה כבר קיבלה וכבר אימצה, ואנחנו לפחות בירכנו שדבר אחד קרה מהמחאה החברתית הגדולה, לפחות בנקודה אחת התקדמנו.

דב חנין: בעקבות המחאה הזאת, כפי שאתם יודעים, עמיתי חברי הכנסת, הלכנו לבחירות.

דב חנין: בבחירות האלה היו מפלגות שנבחרו בהחלט על גלי המחאה החברתית, אבל מייצגות בפוליטיקה בפועל סולם ערכים אחר, השקפת עולם הפוכה לזו שבה הציבור דגל בימי המחאה כשהוא דרש צדק חברתי ושינוי חברתי ועשייה חברתית וכדומה.

דב חנין: והממשלה שהוקמה בעקבות הבחירות האלה היא ממשלה ימנית מובהקת, קפיטליסטית מובהקת, ממשלה שאיננה מחויבת להתקדמות לצדק חברתי אלא עושה בדיוק את הדבר ההפוך, מכוונת אותנו לחברה שבה יהיו פערים עמוקים יותר בכל המישורים – במישור הכלכלי, במישור החברתי וגם במערכת החינוך.

דב חנין: אותם מהלכים של סגירת השוויון וצמצומי הפערים במערכת החינוך נפערים מחדש בצורה דרמטית, בצורה מסוכנת ובצורה בעייתית.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, אני פונה אליכם בבקשה להימנע מלתמוך בהצעתה של הממשלה ולהשאיר את המצב הקיים היום, דהיינו שחוק לימוד חובה יוחל על ילדים החל משנת תשע"ה ולא יידחה בשנה אחת נוספת.

דב חנין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עמרם מצנע.

עמרם מצנע: ידידי חבר הכנסת דב חנין, אני מוכרח לומר שאני די מתפלא על ההמלצה שלך מאחר שהחוק הזה שכב – אתה אתי, דב?

דב חנין: אני אתך לגמרי, תמיד.

עמרם מצנע: החוק הזה שכב כאבן שאין לה הופכין לאורך הרבה מאוד שנים, ורק לאחרונה הממשלה אימצה בתחום הזה את דוח ועדת טרכטנברג והקצתה מעל 1.5 מיליארד שקלים, וזה לוקח זמן.

עמרם מצנע: והבעיה היא לא רק כסף אלא הבעיה היא גם הקמת גני-ילדים בהיקפים שלא היו מעולם.

עמרם מצנע: ולכן, אין טעם להחיל את חוק חינוך חובה כאשר המדינה עוד לא יכולה לתת פתרונות לכל ילד וילדה בכל נקודה בארץ.

עמרם מצנע: ולכן, די ראוי.

עמרם מצנע: אני מאוד מקווה, כמובן, שהממשלה לא תגיש בקשה נוספת לדחייה נוספת, ואכן תצליח להשלים במשך השנה הזו את בנייתם של גני-הילדים.

עמרם מצנע: אני רוצה לומר במאמר מוסגר, שנדמה לי שטוב שנעשה דיון ציבורי אם בכלל צריך להחיל חוק חינוך חובה מגיל שלוש, אם באמת אנחנו רוצים לשלוח עכשיו קציני ביקור סדיר לכל בית שיש בו ילדים, תינוקות בגיל שלוש, ולחייב על-פי החוק לשלוח את הילדים לגן-ילדים.

עמרם מצנע: אני אינני בטוח שזה יעמוד, לא בביקורת ציבורית וגם לא בדיון פנימי אצלנו.

עמרם מצנע: לפי דעתי, נידרש לדיון הזה במשך השנה, ויכול להיות שצריך לחשוב מחדש על האפשרויות השונות, שכן אינני בטוח שנכון לחייב משפחות והורים לשלוח את הילד בגיל שלוש לגן-ילדים.

עמרם מצנע: אנחנו מביאים את התיקון כי אנחנו לא רוצים ליצור מציאות שבה משרד החינוך עובר על החוק, ועל כן אני מבקש מחברי הכנסת להצביע בעד החוק.

עמרם מצנע: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

יריב לוין: סילבן, הצבעה.

חמד עמאר: הצעת חוק לימודי חובה (תיקון מס' 16) (תיקון מס' 9), התשע"ד–2014 – עוברים להצבעה בקריאה שנייה, לפי הצעת הוועדה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 10 בעד סעיף 1 – 22 נגד – 12 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 22, נגד – 12, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

חמד עמאר: הצבעה מס' 11 בעד החוק – 24 נגד – 12 נמנעים – אין חוק לימוד חובה (תיקון מס' 16) (תיקון מס' 9), התשע"ד–2014, נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 24, נגד – 12, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 16) (תיקון מס' 9), התשע"ד–2014, עברה בקריאה שלישית ותעבור לספר החוקים של מדינת ישראל.

חמד עמאר: [מס' כ/534; "דברי הכנסת", חוב' ט"ו, עמ' 7880; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון מס' 19), התשע"ד–2014.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת חיים כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון מס' 19), התשע"ד–2014.

חיים כץ: כידוע, נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה שבמשרד הכלכלה הוקמה לפי הוראת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, התשמ"ח–1988.

חיים כץ: תפקידה של הנציבות הוא לפעול להטמעת ערכי השוויון בשוק העבודה הישראלי.

חיים כץ: שר הכלכלה מוסמך למנות לנציבות ועדה מייעצת, שתפקידה לייעץ בתחומי פעילות של הנציבות ובענייני מדיניות, וכן להמליץ על אופן הקצאת המשאבים ועל קביעת סדר עדיפויות בפעילות הנציבות.

חיים כץ: כיום, לפי סעיף 18ז לחוק שוויון הזדמנויות, בוועדה המייעצת יהיו בין השאר חמישה נציגים של ארגונים העוסקים בקידום זכויות לפי חקיקת השוויון בעבודה.

חיים כץ: בהצעת חוק זו מוצע להרחיב את הרכב הוועדה המייעצת ולקבוע כי יהיו בה עשרה נציגים של ארגונים העוסקים בקידום זכויות.

חיים כץ: כן מוצע לפרט בסעיף מפורש את סוגי הארגונים שמהם יש למנות חלק מהנציגים.

חיים כץ: המטרה היא לתת ייצוג לאוכלוסיות שמתקשות בשוק העבודה ושיש צורך לתת ביטוי לצרכים המיוחדים שלהן כדי לקדם את שילובן.

חיים כץ: לפיכך מוצע לקבוע כי לוועדה המייעצת ימונה נציג מארגון העוסק בקידום התעסוקה בקרב האוכלוסייה הערבית-מוסלמית, האוכלוסייה הנוצרית, האוכלוסייה הדרוזית והצ'רקסית, האוכלוסיות החרדיות, ואוכלוסיות העולים, משרתי המילואים, העובדים המבוגרים והנשים.

חיים כץ: נוסף על כך, מוצע לקבוע בחוק כי בהרכב הוועדה המייעצת יינתן ביטוי הולם גם למי שהוא או אחד מהוריו עלו מאתיופיה.

חיים כץ: להצעת חוק זו יש הסתייגויות בדבר סוגי הארגונים שיקבלו ייצוג בהרכב הוועדה.

חיים כץ: אבקשכם לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

חיים כץ: אני רוצה לקוות שהצעת החוק תעבור בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, ואני כבר אלך לשלב שאולי במקרה הזה לא הייתי צריך לעשות, וזה שלב התודות.

חיים כץ: אז – תודה לחבר הכנסת יריב לוין על פעילותו, על חריצותו בהכנת החוק ובהגשתו ועל רגישותו החברתית; בדרך כלל אני יודע שהוא נוגע במשפטית, ופה הוא נוגע בחברתית.

חיים כץ: יפה.

חיים כץ: Welcome to the club.

חיים כץ: כמו כן, למנהלת הוועדה המיתולוגית וילמה מאור, לצוות המסור של הוועדה, אתי, ענת, מעיין ואורי.

חיים כץ: תודה ליועצת המשפטית של הוועדה ענת מימון, וכמובן לעוזרי הפרלמנטריים אילן מרסיאנו וקורל אבירם.

חיים כץ: אני מקווה שהצעת החוק תעבור בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

חיים כץ: תודה.

חמד עמאר: ינמקו את ההסתייגויות – חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה – –

חמד עמאר: יש לך חמש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

אילן גילאון: – – כבוד השר סילבן שלום, חברי חברי הכנסת, תמוהה בעיני ההצעה הזאת, אדוני היושב-ראש, בעיקר עכשיו, כשהציונות חזרה, וזה נראה יותר מאשר ניסיון להפריד ולמשול.

אילן גילאון: כי מה יש מאחורי האמירה הזאת?

אילן גילאון: הרי יכולנו לפצל עד אין-סוף את שוויון זכויות בעבודה בין קבוצות שונות ומשונות.

אילן גילאון: יש לנו רצון, אדוני היושב-ראש, לא לקבל את ההגדרה העצמית, בעצם, של עם.

אילן גילאון: ממתי התייחסו לערביי ישראל בתור נוצרים, דרוזים, צ'רקסים, מוסלמים?

אילן גילאון: מה יקרה כתוצאה מזה?

אילן גילאון: מה, מצבם של הנוצרים יהיה טוב כמו מצבם של הדרוזים?

אילן גילאון: ולכן ההצעה הזאת – ואני ביקשתי מחבר הכנסת יריב לוין להסיר אותה – היא איננה נכונה, היא איננה טובה, היא הולכת בכיוון של סגרגציה נוספת.

אילן גילאון: חבל על הזמן לקחת ולהקים קבוצות נאמנות שאני לא רוצה לכנות אותן בכל מיני שמות, שמבטאות מיעוט שבמיעוט בתוך האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל.

אילן גילאון: בדואליות שהפלסטינים הישראלים נמצאים – והפלסטינים הישראלים הם גם הנוצרים וגם המוסלמים – זוהי דואליות שהיא מצד אחד נאמנות למדינה, ומצד שני כמיהה ללאום שנמצא במלחמה עם מדינת ישראל.

אילן גילאון: כאילו העמדנו את הדילמה של מלחמה בין ארצות-הברית לישראל ליהדות ארצות-הברית.

אילן גילאון: זה דבר שאסור לעשותו.

אילן גילאון: אלה הם אזרחי מדינת ישראל, והבעיות תיפתרנה מאליהן ביום שהבעיה הלאומית הפלסטינית תיפתר.

אילן גילאון: וכל ניסיון להפריד ולמשול, אדוני, הוא ניסיון נואל, לא נכון, לא הגון, לא ישר, שבדרך עקלקלה וחלולה אנחנו מנסים להפריד בין אנשים.

אילן גילאון: לכן אני כדרכי בא ומבקש ממציע ההצעה להסיר את ההצעה – לא את כל ההצעה כולה, אלא את הסעיף הזה, שמפריד בין העדות הנוצריות והמוסלמיות והדרוזיות והצ'רקסיות.

אילן גילאון: כי גם אנחנו, אדוני היושב-ראש, לא היינו רוצים שבאוכלוסייה היהודית אנחנו נפריד בין רפורמים, אורתודוקסים, קונסרבטיבים, או לחלופין בין ספרדים, אשכנזים ותימנים, גם אם אולי גם כמה היו רוצים את הדבר הזה.

אילן גילאון: ולכן אנחנו – סיעת מרצ מבקשת להוריד את הסעיף הזה מההצעה ולהצביע בעד ההסתייגות שלנו.

אילן גילאון: אני רואה שגם חבר הכנסת פריג' הגיע, ואני יודע שגם הוא רשום לרשות דיבור, והוא ייטיב לעשות את זה אפילו ממני, אז אני רק מילאתי את מקומו והייתי זמר החימום שלו בעצם.

אילן גילאון: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, טוב, הגענו לרגע שאנחנו צריכים בבית הזה להגדיר ולעסוק – מיהו ערבי.

עיסאווי פריג': זו בעצם הכותרת שלשמה אנחנו דנים היום: מיהו ערבי.

עיסאווי פריג': אני, כשהייתי קורא בכלי התקשורת, תמיד היהודים עסקו בהגדרה מי זה יהודי, מיהו יהודי.

עיסאווי פריג': כל מיני סוגים.

עיסאווי פריג': עכשיו התפנו, ובאנו לעיסוק חדש, מיהו ערבי.

עיסאווי פריג': בואו נגדיר מחדש את האומה הערבית, לקבוע עבור הערבים מיהו הערבי.

עיסאווי פריג': הרי חבר הכנסת לוין, שבא בהצעת החוק והפריד את הנוצרים מהערבים, אמר את זה בכלי תקשורת ואמר את זה גם בוועדה, שיש עוול היסטורי, שנעשה עם קום המדינה, שצריך לתקן – שהנוצרים הם לא ערבים, ועכשיו זה הזמן לתקן, וזה מתחיל מהחוק הזה.

עיסאווי פריג': מה זאת אומרת?

עיסאווי פריג': אנחנו נמצאים במצב שצריכים להגדיר את המדינה לפי הדתות; מין משטר אפרטהייד לפי דתות.

עיסאווי פריג': בהתחלה הדת היהודית, אחרי זה הדת הנוצרית, ואחרי זה הדת המוסלמית.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי את השם "ערבי" אנחנו צריכים להוציא מהשיח.

עיסאווי פריג': חבר כנסת יהודי בא אלי לפני שבוע, כשדיברנו על הסוגיה הזאת, אמר לי: עיסאווי, יש גם צ'צ'נים במדינה, שנקראים ערבים.

עיסאווי פריג': אני אומר לו: מה, הם הבאים בתור עכשיו?

עיסאווי פריג': הבאים בתור?

עיסאווי פריג': צריך להגיע למצב שהמיעוט הערבי שנמצא – ניקח ממנו את המשפט הערבי, ונחלק אותו: נוצרי, דרוזי, צ'רקסי – טוב, הצ'רקסים בסדר.

עיסאווי פריג': בדואי.

עיסאווי פריג': נמצא להם שמות.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': השם "ערבי" עושה לי חלחלה, עושה לי רע, אני פוחד ממנו.

עיסאווי פריג': להזכירכם, שר החינוך גם בא לא רק לשם "ערבים".

עיסאווי פריג': השפה הערבית, שלשמוע אותה מעלה את רף הלחץ אצל בני-הנוער – הוא לקח אותה גם מתוכנית הלימודים, והפך אותה מחובה לרשות.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': הוא רוצה להגביר את מעמדה.

עיסאווי פריג': כל המכלול הזה, רוצים להוציא מהשיח את המשפט, את המילה "ערבי".

עיסאווי פריג': זה גורם ללחץ.

עיסאווי פריג': אז, חברים, בואו נגדיר לעצמנו מי אנחנו ומה אנחנו רוצים; לאן אנחנו רוצים להגיע.

עיסאווי פריג': אנחנו רוצים להגיע, חבר הכנסת לוין, וזה ויכוח ושיח מאוד חשוב – רוצים להגיע למצב: אתם המוסלמים, אם בכלל נדביק לכם – אתם ערבים, אתם, צריך לשים אתכם במעטפת עם חסמים ואתם – הם היעד.

עיסאווי פריג': נוציא את הנוצרים – הם הילדים הטובים – נוציא את הדרוזים, ואתם, המוסלמים, תישמרו בצד, נטיל עליכם את החסמים ונטפל בכם.

עיסאווי פריג': למדינת אפרטהייד דתי אתה רוצה להגיע?

עיסאווי פריג': הרי כשאתה מדבר על חסמים בפני המיעוט – אם זה מיעוט נוצרי או מוסלמי או דרוזי, אותו חסם נמצא.

עיסאווי פריג': אותו חסם.

עיסאווי פריג': הרי באותו רחוב בגליל גר מוסלמי, דרוזי ונוצרי, ואותו רחוב, אותו חסם, בפני כולם.

עיסאווי פריג': כל הניסיונות האלה – אני מנסה לחתור ולהגיע למשהו.

עיסאווי פריג': תאמין לי, לא רוצה להשתמש במילה גזענות.

עיסאווי פריג': אני נזהר מלהשתמש בה.

עיסאווי פריג': רוצה להשתמש במילה "אפליה", אבל אני לא מצליח.

עיסאווי פריג': זו גזענות.

עיסאווי פריג': אני לא מצליח להגיע להגדרה אחרת, ואני לא רוצה להשתמש במילה הזאת, משתדל להימנע מלהשתמש בה.

עיסאווי פריג': אבל המצב שאתם מנסים ליצור הפרד ומשול, להפריד בין אנשים ולהסיר חסמים על בסיס דת – תן לי הגדרה אחרת של הדבר.

עיסאווי פריג': וזה מזכיר לי את הברכה הפתטית ששלח ראש הממשלה למאמינים הנוצרים בחג המולד.

עיסאווי פריג': למי שלח אותה?

עיסאווי פריג': ברכה שעסקה כל-כולה בדברי שבח לכמה נוצרים שבחרו לשרת בצה"ל.

עיסאווי פריג': שכחנו את כל העדה, בחרנו כמה נוצרים שבחרו לשרת, שלחנו להם ברכה.

עיסאווי פריג': לאן אנחנו רוצים להגיע, חברים?

עיסאווי פריג': אז אני פונה לחברי הבית: אני מבקש לקבל את ההסתייגות שלנו.

עיסאווי פריג': הנוצרים הם ערבים, הם חלק מהמיעוט המופלה, והם סובלים מאותם חסמים שהמיעוט במדינה סובל מהם.

עיסאווי פריג': כל ניסיון להפריד רק מוסיף בורות ומראה עד כמה אנשי הבית הזה חושבים בצורה לא מקובלת, בצורה גזענית.

עיסאווי פריג': תודה לך.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

חמד עמאר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה להביע התנגדות להצעת החוק מטעמים עקרוניים ומטעמים מעשיים.

ג'מאל זחאלקה: הטעם העקרוני הוא שהציבור הערבי בישראל, אין סימן שאלה על זהותו הלאומית.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו ערבים פלסטינים.

ג'מאל זחאלקה: יש בציבור הזה אנשים בני הדת המוסלמית, יש בני הדת הדרוזית, יש נוצרים, אבל כולנו ערבים.

ג'מאל זחאלקה: הניסיון להפריד אותנו, לפצל, לרסק את החברה הערבית באמצעים של חקיקה ובאמצעים אחרים לא יצליח.

ג'מאל זחאלקה: זהו יחס קולוניאליסטי לא אל אזרחים אלא אל נתינים.

ג'מאל זחאלקה: הקולוניאליסט השליט מחליט על זהותו של הציבור הנשלט; לא יחס של שלטון ראוי אל אזרחים שווי זכויות, או שאמורים להיות שווי זכויות.

ג'מאל זחאלקה: לכן, מהטעם העקרוני הזה, הצעת החוק הזאת, אנחנו מתנגדים לה.

ג'מאל זחאלקה: אבל בואו נלך לעניין המעשי.

ג'מאל זחאלקה: הבעיה של התעסוקה היא בעיה כללית של כלל הציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: בעניין חוסר מקומות עבודה אין הבדל בין נוצרי, מוסלמי ודרוזי.

ג'מאל זחאלקה: אין.

ג'מאל זחאלקה: גם אין ארגונים שעוסקים – כפי שיש בהצעת החוק.

ג'מאל זחאלקה: מאיפה אתה תמצא?

ג'מאל זחאלקה: הצעת החוק צריכה להיות מבוססת על דבר אמיתי.

ג'מאל זחאלקה: אין דבר כזה – – –

יריב לוין: יש לפחות שני ארגונים, לפחות, מה לעשות.

ג'מאל זחאלקה: אין, אין, אין במציאות.

ג'מאל זחאלקה: לא ארגונים קיקיוניים, לא ארגונים שאתה המצאת.

ג'מאל זחאלקה: תראה לי ארגון פעיל – – –

יריב לוין: יש, יש, ועוד איך יש.

ג'מאל זחאלקה: טוב, אתה אחר כך תגיד מה שאתה רוצה.

חנין זועבי: – – –

ג'מאל זחאלקה: אין, אין דבר כזה.

יריב לוין: ועוד איך יש, מה לעשות.

חנין זועבי: – – –

ג'מאל זחאלקה: אין.

ג'מאל זחאלקה: אין בחברה האזרחית ארגון שעוסק בתעסוקה של נוצרים – –

יריב לוין: יש, יש.

יריב לוין: מה אתה – – –

ג'מאל זחאלקה: – – ארגון שעוסק בתעסוקה של דרוזים או ארגון שעוסק בתעסוקה של מוסלמים.

ג'מאל זחאלקה: אין דבר כזה.

ג'מאל זחאלקה: אתה ממציא.

ג'מאל זחאלקה: אתה ממציא דברים שאינם במציאות.

ג'מאל זחאלקה: אין, לא מוכר הדבר הזה.

ג'מאל זחאלקה: חוץ מזה, אני אומר לך: אין הצעת חוק שהיא נגד הנוצרים ונגד הדרוזים דווקא, כמו הצעת החוק הזאת.

ג'מאל זחאלקה: ואני אביא לך משל.

ג'מאל זחאלקה: יש 20 מהנדסים נוצרים בתחום המים, ויש חמישה מוסלמים וחמישה דרוזים.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו, לפי החוק שלך, לפי אחוזם באוכלוסייה, לפי הייצוג ההולם, הם לא יקבלו עבודה, כי הם נוצרים, כי הם מיעוט קטן, כי הם 2% מהציבור.

ג'מאל זחאלקה: אבל בתור ערבים כולם ייכנסו לעבודה.

ג'מאל זחאלקה: אתה פשוט חוסם אנשים בצורה כזאת.

ג'מאל זחאלקה: אתה פועל נגד דרוזים, נגד מוסלמים ונגד נוצרים.

ג'מאל זחאלקה: אתה פשוט נגד ערבים כי אתה גזען.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון מס' 19), התשע"ד–2014.

חמד עמאר: לשם החוק אין הסתייגויות.

חמד עמאר: מצביעים על שם החוק כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 12 בעד שם החוק – 28 נגד – 7 נמנעים – אין שם החוק נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 28, נגד – 7, אין נמנעים.

חמד עמאר: שם החוק התקבל כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: הסתייגות של חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, עיסאווי פריג' ותמר זנדברג.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים על ההסתייגויות.

חמד עמאר: הצבעה מס' 13 בעד ההסתייגות – 12 נגד – 26 נמנעים – אין ההסתייגות של חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, עיסאווי פריג' ותמר זנדברג לסעיף 1 לא נתקבלה.

חמד עמאר: 12 בעד, 26 נגד.

חמד עמאר: ההסתייגות לא התקבלה.

חמד עמאר: חבר הכנסת נסים זאב איננו ולא נצביע על ההסתייגות שלו.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה, לפי הצעת הוועדה, על סעיף 1.

חמד עמאר: הצבעה מס' 14 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 30 נגד – 5 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 30, נגד – 5, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה השנייה.

חמד עמאר: סעיף 1 התקבל כהצעת הוועדה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

חמד עמאר: הצבעה מס' 15 בעד החוק – 31 נגד – 6 נמנעים – אין חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון מס' 19), התשע"ד–2014, נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 31, נגד – 6, אין נמנעים.

חמד עמאר: חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון מס' 19), התשע"ד–2014, התקבל בקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

חמד עמאר: חבר הכנסת יריב לוין.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, זה אולי לא מקרה, אתה יודע, לאו דווקא צירוף מקרים שדווקא אתה יושב בראש הישיבה הזאת, אחרי שבכנסת הקודמת פרצנו ביחד בעבודה מאוד קשה את הדרך למתן נציגות נפרדת לבני העדה הדרוזית, כפי שמגיע לה, בכל מקום.

יריב לוין: הנה, היום עשינו צעד היסטורי גדול נוסף:

יריב לוין: ייצוג נפרד גם לבני העדה הדרוזית, גם לבני העדה הנוצרית – הקהילה הנוצרית, וגם כמובן שמרנו על הייצוג שמגיע לציבור המוסלמי, ובכך אני חושב עשינו צדק עם כל קבוצות המיעוט, צדק שאולי נמנע במשך הרבה שנים.

יריב לוין: אני מקווה שהחוק הזה יהיה סנונית ראשונה בהסדרת הייצוג הנפרד וההולם – –

באסל גטאס: – – –

יריב לוין: – – לכל רוחב הגזרה, חבר הכנסת גטאס.

באסל גטאס: ההבנה שלך היא פסולה.

יריב לוין: אני רוצה להודות לכל הרבים שהיו שותפים לעשייה; קודם כול לשר נפתלי בנט, שמייד כאשר ניגשתי אליו עם הצעת החוק הבין את החשיבות שלה, נתן לי גיבוי מוחלט.

יריב לוין: אני רוצה להודות לחברי חבר הכנסת לשעבר משה מוץ מטלון, שהיה שותף אתי לטיפול בנושא הזה בקדנציה הקודמת; להודות לחברי חבר הכנסת חיים כץ, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, שגם הוא הבין מייד את חשיבות החוק הזה, קידם אותו, הוביל אותו בנחישות והביא אותו לקו הגמר כאן, במליאה; לצוות המסור של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בראשות וילמה מאור, לייעוץ המשפטי – נועה בן-שבת ועורכת-הדין ענת מימון, לציונה קניג-יאיר, נציבת שוויון הזדמנויות בעבודה, שליוותה אותנו בעבודה על גיבוש החוק הזה, לחברי הרבים-הרבים מקרב הציבור הנוצרי במדינת ישראל שנתנו גיבוי, ובאו והשתתפו והיו נוכחים גם בישיבות הוועדה ודחפו וקידמו את ההצעה הזאת, וכמובן לצוות העוזרים שלי: ללילך שלי, למיכל גרסטלר, לאוהד אפריאט, ולעוזר שלי, ליאור פרבר, שמסיים את עבודתו ועובר להתמחות, ואני מאחל לו גם מכאן הצלחה ואומר לו תודה על כל העבודה המסורה שהוא עשה.

יריב לוין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: [מס' כ/536; "דברי הכנסת", חוב' י"ז', עמ' 8273; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 51), התשע"ד–2014.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת חיים כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 51), התשע"ד–2014, שהגישה חברת הכנסת אורית סטרוק עם קבוצת חברי וחברות כנסת נוספים.

חיים כץ: קודם כול, אני רוצה לברך את אורית.

חיים כץ: עוד מעט תיכנסי לרשימת המחוקקים במדינת ישראל.

חיים כץ: זו הצעת החוק הראשונה שלך שעוברת בקריאה שנייה, לקריאה שנייה-שלישית, והיא הצעת חוק חשובה, ולפני שאני מדבר על החוק הזה ברכות ממני אלייך על הנחישות, על הסבלנות, על הסובלנות ועל הראייה המפוכחת.

חיים כץ: כה לחי.

חיים כץ: כל הכבוד.

חיים כץ: סעיף 9 לחוק עבודת נשים, התשי"ד–1954, קובע כי מעביד לא יפטר עובדת העוברת טיפולי הפריה חוץ-גופית או עובד או עובדת העוברים טיפולי פוריות לקראת ילדם הראשון או השני בימי היעדרותם מהעבודה בשל הטיפולים או במשך תקופה של 150 ימים לאחר תום ימי ההיעדרות כאמור, אלא בהיתר שר הכלכלה.

חיים כץ: כמו כן קובע החוק הגנה על העובדים מפני פיטורים בתקופה שהם עוברים טיפולים כאמור או במשך תקופה של 150 ימים לאחר מועד תחילת הטיפולים, לפי המאוחר, אף אם הם לא נעדרו מהעבודה בשל הטיפולים.

חיים כץ: איסור חל גם על פיטורים של עובדים שהם הורים לילדים מבני-זוג קודמים ועוברים טיפולים כאמור לקראת ילדם הראשון או השני מבן-זוגם הנוכחי.

חיים כץ: מטרת הצעת החוק המונחת בפניכם היא להרחיב את ההגנה הניתנת לעובדים שעוברים טיפולים כאמור ולקבוע כי איסור הפיטורים יחול על עובדים שעוברים טיפולי פוריות או טיפולי הפריה חוץ-גופית לקראת שתי לידות בתקופת העסקתם אצל אותו מעביד או באותו מקום עבודה.

חיים כץ: המשמעות היא שאם עובד או עובדת עובדים במקום עבודה הם יהיו מוגנים שוב בעת היעדרותם לצורך טיפולים כאמור לקראת שתי לידות.

חיים כץ: נוסף על כך, לפי ההצעה עובדים שעוברים טיפולים לקראת שתי הלידות מבן-זוגם הנוכחי יהיו מוגנים אף אם עברו כבר טיפולים כאמור עם בן-זוג קודם בתקופת העסקתם אצל אותו מעסיק.

חיים כץ: יוער כי בדיונים בוועדה דובר תחילה על הגנה בהקשר של טיפולים לקראת לידת שני ילדים אצל אותו מעסיק או באותו מקום עבודה, ותוך כדי דיונים הוחלט לשנות את ההגנה כך שתחול על שתי לידות, והוועדה הביאה בחשבון את העובדה שבעקבות הטיפולים ייתכנו לידות מרובות עוברים.

חיים כץ: להצעת חוק זו אין הסתייגויות, ולפיכך אני פונה לחברי הכנסת בבקשה לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

אורית סטרוק: – – –

חיים כץ: את תברכי בסוף.

אורית סטרוק: – – –

חיים כץ: תברכי, תברכי.

יוני שטבון: אחרי ההצבעה.

יוני שטבון: שיעבור בהצבעה קודם כול.

חיים כץ: כן.

חיים כץ: אז נוסף על הברכות שאורית – חברת הכנסת אורית סטרוק – בטח תרצה לברך ולהודות, אני שוב רוצה לברך את המנהלת הבלתי-נגמרת וילמה מאור ואת הצוות המסור שהולך ותומך בה – ענת, מעיין ואורי.

חיים כץ: תודה ליועצת המשפטית של הוועדה יעל סלנט, וכמובן, תודה לעוזרי הפרלמנטריים – מרב, הפעם זה אילן מרסיאנו וקורל אבירם, ואנחנו נשמור על הסדר.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: אני מקווה שהצעת החוק תעבור בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

חיים כץ: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת חיים כץ.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 51), התשע"ד–2014, כנוסח הוועדה.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 16 בעד סעיפים 1–2 – 38 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יוני שטבון: 38 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יוני שטבון: הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 51), התשע"ד–2014, של חברת הכנסת אורית סטרוק וחבורת חברי כנסת, בקריאה שלישית – כנוסח הוועדה.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 17 בעד החוק – 37 נגד – אין נמנעים – אין חוק עבודת נשים (תיקון מס' 51), התשע"ד–2014, נתקבל.

יוני שטבון: 37 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית.

יוני שטבון: אנחנו מזמנים את חברת הכנסת אורית סטרוק, יוזמת החוק, לומר דברי תודה.

יוני שטבון: חברת הכנסת אורית סטרוק הרבה זמן בפרלמנט, אבל זה החוק הראשון שמסתיים בקריאה שנייה ושלישית.

יוני שטבון: מזל טוב.

איתן כבל: אם זה היה – – – מצביע.

אורית סטרוק: תודה, איתן, באמת.

שולי מועלם-רפאלי: איתן, תברך.

קריאות: – – –

חנין זועבי: – – –

יוני שטבון: חברת הכנסת חנין זועבי, לטובת הפרוטוקול אני מוסיף אותה לרשימת התומכים.

חנין זועבי: – – –

יוני שטבון: בבקשה, חברת הכנסת אורית סטרוק.

אברהם וורצמן: – – –

איתן כבל: אבל – – –

אורית סטרוק: תודה.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

אברהם וורצמן: – – –

אורית סטרוק: – – בשלב הזה מקובל לומר דברי תודה, אז אני רוצה להודות בראש ובראשונה לקדוש-ברוך-הוא, שזיכה אותי להשלים את החוק הזה בדיוק אחרי שבת פרשת ויקהל, שבה התורה מעלה על נס את אותן נשים יהודיות, שבתנאים הקשים ביותר של שעבוד מצרים עשו כל מאמץ כדי להרות וללדת ילדים.

אורית סטרוק: הוא קורא להן "הנשים הצובאות", הנשים שהעמידו צבא רב גם בתנאים הקשים האלה.

אורית סטרוק: ואני זכיתי, ברוך השם, בהצעת החוק הזאת לסייע ולו במשהו לאותן נשים שגם היום בתנאים קשים ביותר מתאמצות להרות וללדת.

אורית סטרוק: אי-אפשר לקחת מהן את כל הצער ואת כל הכאב שמלווה אותן, אבל אפשר להקל עליהן ולו במשהו, ואת זה זכינו לעשות בהצעת החוק הזאת, ברוך השם.

אורית סטרוק: אני רוצה להודות מאוד ליושב-ראש הוועדה, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת חיים כץ.

אורית סטרוק: תודה.

מירי רגב: – – –

אורית סטרוק: למנהלת הוועדה, הגברת וילמה מאור; ליועצות המשפטיות, עורכת-הדין שמרית גיטלין, שהתחילה עם החוק הזה ובינתיים יצאה לחופשת לידה, אז גם מזל טוב להולדת הבן; ולעורכת-הדין יעל סלנט.

אורית סטרוק: שתיהן טיפלו במסירות רבה בהצעה מהרגע הראשון ועד האחרון.

אורית סטרוק: וגם ליועץ המשפטי שלנו, של הסיעה שלנו, היועץ החקיקתי שלנו, עורך-הדין גיל ברינגר, כל הכבוד על העזרה והסיוע.

אורית סטרוק: לשר הכלכלה נפתלי בנט ולעוזרו הנאמן עמית פרסיקו, וגם לעוזרים הפרלמנטריים שלי, משה מאירסדורף ומיכל שמעון, תודה רבה.

אורית סטרוק: כל טוב.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת אורית סטרוק.

יוני שטבון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/852).

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדיון בהצעת החוק הבאה, הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 77), התשע"ד–2014, לקריאה ראשונה.

יוני שטבון: יציג את הצעת החוק סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי.

יוני שטבון: בבקשה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, סעיפים קטנים (ב)–(ה) שבסעיף 15 לחוק מיסוי מקרקעין, אשר נוספו לחוק במסגרת תיקון מס' 70 לחוק, קובעים מנגנון המטיל על רוכשי זכות במקרקעין חובת תשלום מקדמה על חשבון מס השבח שהמוכר חייב.

מיקי לוי: בהתאם למנגנון האמור, הרוכש מעביר את המקדמה על חשבון המוכר רק לאחר שכבר שילם 40% מהתמורה למוכר, ושיעור המקדמה נע בין 7.5% ל-15% מסך התמורה, בהתאם למועד רכישת הזכות כקבוע בסעיף 15(ב) לחוק.

מיקי לוי: עוד יצוין כי חובת תשלום המקדמה לא חלה באופן גורף, ואינה חלה על דירת מגורים מזכה, כהגדרתה בחוק, ובשל כך התבקש פטור לפי פרק חמישי 1 לחוק, ואינה חלה על מכירה שהתמורה בגינה אינה כסף בלבד.

מיקי לוי: עם תשלום המקדמה על-ידי הרוכש הוא יוכל לקבל אישור לעניין מס שבח לרישום הזכויות שרכש על שמו בפנקס המקרקעין.

מיקי לוי: מנגנון המקדמה היה כלי חדשני אשר זירז את מתן האישורים לרישום הזכויות בפנקסי המקרקעין, אולם הוא עורר ביקורת לעניין יישום התהליך.

מיקי לוי: בעקבות זאת הוחלט במסגרת החוק לשינוי נטל המס לתחום את תוקפם של סעיפים קטנים (ב)–(ה) שבסעיף 15 לחוק עד יום כ"א בניסן, 1 באפריל 2013, כדי לאפשר לשר האוצר ולרשות המסים לעמוד על הבעיות במנגנון המקדמה ולתקן את הטעון תיקון.

מיקי לוי: נוסף על כך, במסגרת סעיף 9(ב) לחוק לשינוי נטל המס ניתנה אפשרות לשר האוצר, באישור ועדת הכספים של הכנסת, להאריך את תוקפם של סעיפים קטנים (ב)–(ה) שבסעיף 15 לחוק, בצו, לתקופות נוספות, בדרך של דחיית מועד ביטולם, והשר אכן דחה את ביטול הסעיפים, כאמור, עד יום 28 בפברואר 2014.

מיקי לוי: בעקבות יישום חובת תשלום המקדמות על-ידי הרוכש יתקצר זמן הנפקת אישור תשלום מס שבח לרוכש בצורה דרמטית, דבר שיאפשר לרוכש להשלים את העסקה ולרשום את זכויותיו בפנקס המקרקעין בתוך פרק זמן קצר משמעותית מבעבר.

מיקי לוי: הצעת חוק זו באה לעגן את הסדר תשלום המקדמות על-ידי הרוכש ולשמר את היתרונות שנוצרו מיישום המתווה הקודם, ומנגד היא באה לתת מענה על הביקורת שהתעוררה עם הזמן בנושאים שונים, במתן פתרון ומענה הולם על בעיות אלה.

מיקי לוי: אבקש מהכנסת, אדוני היושב-ראש, לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים.

מיקי לוי: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לסגן השר חבר הכנסת מיקי לוי.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדיון בהצעת החוק.

יוני שטבון: חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת.

יוני שטבון: ברשותכם, חצי דקה, אני רוצה לבדוק שזאת רשימת הדוברים המעודכנת.

יוני שטבון: חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

יוני שטבון: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

יוני שטבון: שלוש דקות.

יוני שטבון: אחרון הדוברים, חבר הכנסת באסל גטאס, לאחר מכן.

יוני שטבון: שלוש דקות.

יוני שטבון: בבקשה.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לנצל את ההזדמנות ולדבר על חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, וחבל שחבר הכנסת יריב לוין לא נמצא באולם – – –

יריב לוין: אני נמצא.

חנין זועבי: אתה נמצא, אוקיי.

חנין זועבי: אז, חבר הכנסת יריב לוין, מעניין למה חבר כנסת ציוני, שזהותו כל כך מגובשת, מציע לאחרים לאמץ לעצמם זהות אחרת, זהות עדתית, שבטית, פרה-מודרנית.

חנין זועבי: מעניין למה חברי כנסת שמאמינים במודרניות, ומאמצים אותה רק לעצמם, כי זהות היא תוצר מודרני, אבל לאחרים – הם כופים עליהם זהות אחרת, שהם בעצמם בוחרים בה.

יריב לוין: אני לא בוחר כלום.

יריב לוין: באו אלי לבקש.

חנין זועבי: אתה, חבר הכנסת יריב, אתה כפית, ואני אגיד לך גם למה כפית.

חנין זועבי: חבר הכנסת יריב לוין, אתה מאמין בכוחה של הזהות, ומכיוון שאתה מאמין בכוחה של הזהות, אתה מנצל – לפצל ולדכא את הזהות הפלסטינית, ואתה רוצה להיות סלקטיבי, וזה בעצם מה שהקולוניאליסטים עשו לילידים.

חנין זועבי: אתה לא הראשון.

חנין זועבי: אני מודה שאתה לא אימצת מודל חדש.

חנין זועבי: זה מה שבדרך כלל הקולוניאליזם עושה לזהות של הילידים.

חנין זועבי: האב-טיפוס, מודל האב-טיפוס לזה זה דרום-אפריקה – – –

יריב לוין: – – – ואמרת להם נראה אתכם אומרים את זה בנצרת, נכון?

יריב לוין: – – –

חנין זועבי: יריב לוין, לא.

חנין זועבי: העם שלהם יעניש אותם.

יריב לוין: העם יעניש אותם, הבנתי.

יריב לוין: את תחליטי בשבילם, ואת תענישי אותם – – –

חנין זועבי: אתה נותן חסות – זה לא על הזמן שלי – אתה נותן חסות ל-5%, 4%, שאין להם כבוד עצמי.

חנין זועבי: תיתן להם – – –

יריב לוין: מי אמר ל-5%?

יריב לוין: איפה?

יריב לוין: מי אמר?

יריב לוין: ל-100% רק – – – זה הכול.

חנין זועבי: – – – תיתן להם חסות, אבל תדע לך – תקשיב לי.

חנין זועבי: אני אתן לך את התמונה האמיתית של העם שלנו.

חנין זועבי: אתה ככה מחזק את זהותם של 95%, ואנחנו מוותרים לך על ה-5%.

חנין זועבי: אנחנו מוותרים לך על ה-5.

יריב לוין: אז למה לא הצבעת בעד?

חנין זועבי: עכשיו תיתן לי לדבר, כי זה הזמן שלי.

יוני שטבון: חברת הכנסת זועבי, זה הזמן שלך, אבל עדיין זה משפטים אחרונים.

יוני שטבון: אני אוסיף לך עוד 20 שניות.

יוני שטבון: בבקשה.

חנין זועבי: אבל דקה, הוא לקח לי כמעט דקה.

חנין זועבי: זה גם מה שהצרפתים עשו באלג'יריה.

חנין זועבי: ואתה יודע מה, חבר הכנסת יריב לוין?

חנין זועבי: זה דווקא טוב, זאת הזדמנות שאנחנו נעורר את הוויכוח על מה זה זהות – –

יריב לוין: גם בלבנון חילקתי את הפרמטרים לפי זהות – – –

חנין זועבי: – – ואנחנו פה מצהירים בפניך שאנחנו, הילידים, יש לנו זהות מאוד מגובשת – –

יריב לוין: – – –

חנין זועבי: – – אנחנו פלסטינים, אנחנו חלק מהעם הערבי.

חנין זועבי: בזה החוק שלך ייכשל.

חנין זועבי: החוק שלך לא יפצל אותנו – –

יוני שטבון: חברת הכנסת זועבי, נא לסיים.

יוני שטבון: משפט אחרון.

חנין זועבי: – – למה?

חנין זועבי: כי גם זה חלק – – –

יריב לוין: – – –

יוני שטבון: חברת הכנסת חנין זועבי, נא לסיים.

חנין זועבי: אתה אומר לי "נא לסיים", אתה לא משתיק את חבר הכנסת ואתה לא מחשיב לי את הדקה.

יוני שטבון: אפשר להתחשב בדקות.

יוני שטבון: קיבלת הרבה יותר מהזמן.

יוני שטבון: משפט אחרון בבקשה.

חנין זועבי: אני מבקשת ממך עוד חצי דקה בגלל הזמן.

חנין זועבי: עכשיו, אני יודעת שחלק מהפרויקט של הציונות הוא לדכא את הזהות שלנו.

חנין זועבי: גם אתה יודע.

יריב לוין: לא לא.

חנין זועבי: ואתה יודע שחלק מהפרויקט הציוני הוא לפצל את הזהות שלנו.

יריב לוין: – – –

חנין זועבי: אני אומרת לך בשמם של הערבים הנוצרים, ובשמם של הערבים המוסלמים, ובשמם של הערבים הנוצרים – – –

יריב לוין: מי את שתדברי בשמם?

חנין זועבי: אני – יש לי הזכות.

חנין זועבי: לך אין הזכות – –

יוני שטבון: תודה.

יריב לוין: איזו זכות יש לך?

יריב לוין: איזו זכות?

חנין זועבי: – – לדבר בשמם.

יריב לוין: איזו זכות?

חנין זועבי: יש לי הזכות לדבר בשמם.

יוני שטבון: תודה רבה, חברת הכנסת זועבי.

יוני שטבון: חבר הכנסת לוין, זה דו-שיח לזמן אחר.

חנין זועבי: אנחנו חלק מהעם הפלסטיני.

חנין זועבי: יש לנו – –

יוני שטבון: תודה רבה.

חנין זועבי: – – הזכות הזאת.

חנין זועבי: דווקא בגלל החוק שלך ובגלל חוקים אחרים אנחנו נתחזק ועוד נתחזק.

חנין זועבי: ואתה יודע שהזהות שלנו עכשיו יותר חזקה מהזהות שלנו לפני 20 או 30 שנה.

יוני שטבון: תודה רבה.

יוני שטבון: חברת הכנסת זועבי, תודה רבה.

חנין זועבי: וזה בגלל הגזענות שלך, אז אני רוצה להודות לך.

יוני שטבון: תודה רבה, חברת הכנסת חנין זועבי.

יוני שטבון: חבר הכנסת אראל מרגלית, ויסיים – חבר הכנסת באסל גטאס.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: שלוש דקות, בבקשה.

אראל מרגלית: תודה רבה.

יוני שטבון: נא להקפיד על הזמן.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני תומך בחוק, אבל אני רוצה להתייחס למשהו שהיה בוועדת הכספים הבוקר, וזה הדיון בוועדה המיוחדת שהוקמה למלחמה בעוני.

אראל מרגלית: אנחנו הגענו, חברי כנסת, ארבעה ביקשו את הדיון בפעילות של הוועדה, בתקציבים שלה ובמה שהיא צריכה לבצע.

אראל מרגלית: בואו לא נשכח שהדוח האחרון של ה-OECD קבע שבישראל 36.6% מהילדים הם מתחת לקו העוני; 20% מהאוכלוסייה.

אראל מרגלית: ואנחנו הופתענו לראות שמשרד האוצר לא הגיע לדיון.

אראל מרגלית: לא היה אף אחד מהממשלה בדיון הזה.

אראל מרגלית: אלי אלאלוף היה, אבל אף אחד מהממשלה לא הגיע לדיון.

אראל מרגלית: ואני אומר את הדבר הבא: ראיתי את שר האוצר, בדרך למסיבה בשבוע שעבר, נותן 5 שקלים לקבצן.

אראל מרגלית: ואני אומר: שאפו.

אראל מרגלית: אבל מה ששר האוצר עושה זה לא מלחמה בעוני אלא מלחמה בעניים.

אראל מרגלית: ומה שמשרד האוצר עשה בשנה האחרונה זה לא מלחמה בעוני אלא מלחמה בעניים, על-ידי שני דברים מרכזיים, מיקי לוי: 1.

אראל מרגלית: הביטול החד-צדדי של הקצבאות מהרגע להרגע; והדבר השני, העלאת המע"מ.

אראל מרגלית: שני הדברים האלה הביאו את הנטו לכמה מאות, אפילו אלפי שקלים פחות לכל משפחה.

אראל מרגלית: ויש עכשיו טרנד חדש, שמי שאשם בעוני זה העניים עצמם.

אראל מרגלית: ואני שואל אתכם: יושבת ילדה בבאר-שבע שמקבלת 3,200 שקל בשנה, כשילד ברמת-השרון מקבל 9,700, ויושב ילד בכפר ערבי בצפון ויושב מישהו בירושלים בשכונת קטמון ח' ומקבלים הרבה פחות.

אראל מרגלית: איך אפשר לחשוב שאפשר להוציא אותם מהעוני?

אראל מרגלית: איפה הממשלה שתעמוד מאחורי הוועדה הזאת?

אראל מרגלית: זה דווקא איש טוב, אלה אנשים טובים שקיבלו את הזכות, ואני מברך את מאיר כהן, שר הרווחה, שלקח על עצמו את הסיפור הזה.

אראל מרגלית: אבל איפה הגיבוי של הממשלה?

אראל מרגלית: אנחנו, כנסת ישראל, יש פה מספיק חברי כנסת חדשים וקיימים שרוצים לתת גיבוי לפרויקט הזה.

אראל מרגלית: אבל אנחנו רוצים לראות עם איזה אנשים בממשלה אנחנו עובדים, איזה צ'רטר יש לו, איזו זכות יש לו.

אראל מרגלית: אני מכיר את אלי אלאלוף מאז שהוא עבד עם אבא שלי בשמואל-הנביא, כשאבא שלי ניהל את בית-פומרנץ, ועשינו שם את פרויקט שיקום השכונות הכי גדול – –

יוני שטבון: נא לסיים.

אראל מרגלית: – – אחרי זה מקרן רש"י.

יוני שטבון: נא לסיים.

יוני שטבון: משפט אחרון.

אראל מרגלית: יש פה איש יקר.

אראל מרגלית: יש פה אנשים יקרים מסביבו בוועדה.

אראל מרגלית: ואני מבקש ממשרד האוצר, מראש הממשלה, ממשרד הרווחה, מאנשים בתוך הממשלה, לעמוד מאחורי הוועדה הזאת ולהביא תוכנית למלחמה בעוני שהיא תוכנית אמיתית, ולא עבודה בעיניים.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יוני שטבון: חבר הכנסת באסל גטאס, אחרון הדוברים, בבקשה.

יוני שטבון: שלוש דקות.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת מפני שלא יכולנו לדבר, להסתייג מהחוק של יריב לוין, ולהגיד כמו חברתי חברת הכנסת חנין זועבי: אני רוצה להודות ליריב לוין.

באסל גטאס: התודה נובעת מזה שבסגנון הידוע מראש של מנטליות של קולוניאליסט, בבואו ליישם מדיניות של הפרד ומשול הוא עושה אותן טעויות, עושה אותם דברים לאורך כל ההיסטוריה.

באסל גטאס: אני רוצה להזכיר ליריב לוין שחיים ויצמן, כשביקר בשנת 1918 – תשמע טוב – וחזר ללונדון, הוא השאיר למשרד הידיעות שש משימות לבצע.

באסל גטאס: הראשונה בהן הייתה להביא לסכסוכים בין נוצרים למוסלמים.

באסל גטאס: בשנת 1918.

באסל גטאס: זה לא התגלה באותה שנה; זה התגלה בשנת 1920, כשמנהל משרד הידיעות שלח לחיים ויצמן מכתב שבו הוא מתאר את ההוצאות של המשרד ומבקש תקציב ומזכיר לו שאלה המשימות, והמשימה הראשונה הייתה לסכסך בין נוצרים למוסלמים.

יריב לוין: לא צריך.

באסל גטאס: אז משנת 1918 המשנה של הציונות – –

יריב לוין: צ'יזבט אחד גדול.

יריב לוין: תפסיק לספר פה סיפורים.

באסל גטאס: – – להביא לטיפול בעם הפלסטיני כעדות במקום כעם, אני אומר לך, לא צלחה וכמובן גם לא תצלח.

יריב לוין: חבר הכנסת גטאס, אתה יודע את האמת יותר טוב מכולם.

באסל גטאס: אבל לא מזיק לך גם קצת היסטוריה, ללמוד קצת היסטוריה.

יריב לוין: אתה יודע את האמת יותר טוב מכולם.

באסל גטאס: שהנוצרים – אני יודע, אני אגיד לך את האמת.

באסל גטאס: תשמע ממני, עזוב את הפוליטיקה – – –

יריב לוין: – – – שאחר כך חברה שלך לסיעה, חברת הכנסת זועבי, מאיימת עליהם.

באסל גטאס: – – – הפוליטיקה הקטנה שלך, של יריב לוין, הפוליטיקאי שרוצה כמה כותרות וכמה נקודות.

באסל גטאס: עשית את זה.

באסל גטאס: עכשיו תשמע את האמת.

באסל גטאס: האמת היא שהנוצרים הם חלק אינטגרלי של האומה שלהם.

יריב לוין: ברור, ברור.

באסל גטאס: ברור.

יריב לוין: לכן אנשי בית-לחם רצו להסתפח לישראל ב-1967.

באסל גטאס: הנוצרים היו מעמודי התווך של הלאומיות הערבית.

יריב לוין: לכן הם בורחים לנצרת.

יריב לוין: אז למה הנוצרים בורחים לנצרת?

יריב לוין: בוא תענה לי.

יריב לוין: למה?

באסל גטאס: למה מה?

יריב לוין: למה?

באסל גטאס: למה מה?

יריב לוין: למה?

באסל גטאס: באו אליך ארבעה-חמישה מתגייסים לצה"ל – –

יריב לוין: כי – – – אותם שם.

יריב לוין: למה?

באסל גטאס: – – מתגייסים לצה"ל, קצינים לשעבר, וביקשו את עזרתך.

יריב לוין: למה אח שלך הלך לגור בנצרת-עילית?

באסל גטאס: אלה הנוצרים?

יוני שטבון: חבר הכנסת לוין, תן לו בבקשה לסיים את המשפט.

יוני שטבון: חבר הכנסת לוין.

באסל גטאס: אבל אני עוד לא אמרתי לך, עוד לא אמרתי לך למה בכלל אני מודה לך.

באסל גטאס: אני מודה לך על כך שאתה הצלחת להביא את הדיון הזה על הזהות ועל הקשר החזק בינינו כנוצרים לבין שאר המרכיבים של העם שלנו לכל בית.

באסל גטאס: היום – לכל ילד.

באסל גטאס: ואני מבטיח לך: ננצל את זה עד הסוף, ננצל את יריב לוין, את היריב לוינים למיניהם עד הסוף.

באסל גטאס: בכל בית נוצרי – –

יריב לוין: תישאר לבד.

יוני שטבון: נא לסיים.

יוני שטבון: בבקשה.

באסל גטאס: – – וערבי-דרוזי וערבי-מוסלמי וערבי-נוצרי יהיה דיון אמיתי על הקשרים האלה, על הזהויות.

באסל גטאס: אני לא אומר לך שאין כמה שאומרים: אנחנו ארמים – –

יוני שטבון: תודה רבה.

באסל גטאס: – – אנחנו לא נוצרים, אנחנו לא ערבים.

יוני שטבון: חבר הכנסת באסל גטאס, משפט אחרון.

באסל גטאס: אבל תדע לך – –

יוני שטבון: תודה רבה.

יריב לוין: תגיד: למה ברמלה, איפה שאתה גר – – – למה?

באסל גטאס: – – שהקרב על התודעה ועל הזיכרון הקולקטיבי – כאן ננצח בו כמו שניצחו כל העמים הילידים בכל העולם.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה: הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 77), התשע"ד–2014.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: אף שראינו שהדיון לא היה כל כך על הנושא, אנחנו מצביעים.

יוני שטבון: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 77), התשע"ד–2014, לוועדת הכספים נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 31, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יוני שטבון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/850).

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

יוני שטבון: הצעת חוק הגבלת השימוש ורישום פעולות בחלקי רכב משומשים (מניעת גנבות) (תיקון מס' 5), התשע"ד–2014, לקריאה ראשונה.

יוני שטבון: יציג את הצעת החוק השר אורי אריאל, בשם שר התחבורה והבטיחות בדרכים.

יוני שטבון: בבקשה.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק הגבלת השימוש ורישום פעולות בחלקי רכב משומשים (מניעת גנבות) (תיקון מס' 5), התשע"ד.

אורי אריאל: חוק הגבלת השימוש ורישום פעולות בחלקי רכב משומשים (מניעת גנבות) מ-1998, תשנ"ח, נכנס לתוקפו בחודש יולי 2007, ונועד לטפל בגנבות הרכב בישראל, וכידוע, זאת מגפה גדולה.

אורי אריאל: הצעת חוק הגבלת השימוש ורישום פעולות בחלקי רכב משומשים המונחת לפניכם מהווה תיקון לחוק במטרה לייעל את אכיפתו המבוצעת בידי יחידת "אתגר" – זה שמה – במשטרת ישראל ולהגביר את האפקטיביות שלה.

אורי אריאל: זאת, בהתבסס על הניסיון המצטבר של היחידה בטיפול במפרי החוק.

אורי אריאל: התיקון המוצע קובע תהליכים שמטרתם להבטיח כי כלי הרכב של המבטח או של בעל צי רכב גדול שניזוק יתוקן על-ידי מוסך מורשה.

אורי אריאל: במסגרת התיקון מוצע, בין היתר, להבטיח כי כלי הרכב אשר שמאי רכב קבע לגביהם כי הם באובדן גמור – מה שנקרא בפי העם "טוטל לוס" – המיועדים לפירוק כללי יועברו רק לעסק שמורשה על-פי דין לפירוק כלי רכב.

אורי אריאל: בנוסף, מוצע כי לגבי רכב של בעלי צי רכב וכדומה שאינו מיועד לפירוק אלא לתיקון, יחזיק המבטח ברישיון הרכב ולא יעבירו לבעל הרכב אלא רק לאחר שהוצג בפניו אישור של מוסך מורשה על-פי דין, שלפיו תוקן הרכב, ואם הוחלף חלק הורכב במקומו חלק חדש או משומש בהתאם להוראות החוק.

אורי אריאל: כמו כן מוצע כי מי שרכש רכב שניזוק בתאונה ממבטח או מבעל צי רכב, יעביר את הבעלות ברכב על שמו, ואם הרכב אינו מיועד לשימושו האישי עליו להודיע למבטח או לבעל צי הרכב שממנו רכב זה נרכש על מקום הימצאו; ואם תוקן, עליו להעביר אליהם אישור על תיקון מוסך ופירוט החלקים שנעשה בהם שימוש.

אורי אריאל: עוד מוצע, לחייב בעלי עסק המורשה על-פי דין לעסוק בפירוק כלי רכב לא להעביר לשטחי האחריות האזרחית הפלסטינית רכב המיועד לפירוק כשהוא שלם.

אורי אריאל: יש לציין כי לצד החובות בתיקון החוק מוטלת סנקציה פלילית על מפר החובות.

אורי אריאל: אבקש לאשר הצעת חוק זו בקריאה ראשונה.

אורי אריאל: תודה.

יוני שטבון: תודה לשר אורי אריאל.

יוני שטבון: אנחנו נעבור לדיון בהצעת החוק.

יוני שטבון: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת אראל מרגלית, בבקשה.

יוני שטבון: אחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

יוני שטבון: אני סוגר את רשימת הדוברים.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשדולה לעסקים קטנים היה לנו לאחרונה מפגש עם איגוד המוסכים במדינת ישראל.

אראל מרגלית: אני רוצה לומר שיש בעיה קשה – ולכן אני תומך בחוק הזה – של מוסכים פרטאצ'יים שהורסים את הפרנסה למוסכים המורשים.

אראל מרגלית: למה אני מתכוון?

אראל מרגלית: בכל רחבי הארץ יש מוסכים מורשים.

אראל מרגלית: זה עולה כסף לטפל במכונית כמו שצריך, זה עולה כסף להכשיר את האנשים לטפל במכוניות לפי התקן ובאופן מוסמך כדי שהצרכן ידע – או תדע – שמקבלים את הרכב מטופל בצורה סבירה.

אראל מרגלית: בצמוד לזה, בערים שונות ברחבי הארץ מתקיים שוק חאפערי של מוסכניקים לא מורשים שמטפלים ברכבים ללא אישור, ללא תקינה, ללא אחריות ובצורה כזאת שעושה שני דברים: א.

אראל מרגלית: גורמת להרבה מאוד רכבים במדינת ישראל לנסוע בצורה לא בטיחותית, בעיקר אחרי תאונות כשצריכים תיקון; ב.

אראל מרגלית: לוקחת את הפרנסה מאותם עסקים קטנים שקיימים כדין.

אראל מרגלית: העסק הקטן המורשה חייב לעבור בכל התקנות של איכות הסביבה, בכל התקנות של העירייה, בשילוט, ברישוי – 17 תחנות שונות של ביורוקרטיה.

אראל מרגלית: ואז, על העסק המורשה מתלבשים רוב העיריות ורוב משרדי הממשלה.

אראל מרגלית: חלק מהבקשות הן בקשות לגיטימיות; האופן שבו יש אינטראקציה עם אותם מוסכים מאוד קשה לתפעול העסק הקטן.

אראל מרגלית: מצד שני, אותן רשויות ממשלתיות ועירוניות שרואות את קיומם של המוסכים החאפעריים והבלתי-מורשים לא עושות דבר כדי לקחת מהם את היכולת להמשיך ולפעול.

אראל מרגלית: עכשיו, אני רוצה לומר: שוק המוסכים זה שוק שמשווע היום לידיים עובדות.

אראל מרגלית: יש 2,200 עובדים בשוק המוסכים שזקוקים לו.

אראל מרגלית: אין הכשרה.

אראל מרגלית: הרבה מאוד מההכשרות שהיו קודם בבתי-הספר המקצועיים נפסקו.

אראל מרגלית: לכן, מצד אחד אנשים מחפשים עבודה, המוסכים צריכים את הידיים העובדות, ויד ימין לא יודעת מה יד שמאל עושה.

אראל מרגלית: אנחנו צריכים לחבר את זה, לפעול לביטול המוסכים החאפעריים ולתת את התמיכה, כמו שאנחנו יודעים גם לבקש את התקינה מאותם מוסכים מורשים.

אראל מרגלית: אז תודה, ואני תומך בחוק.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יוני שטבון: חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת משה גפני; חבר הכנסת מאיר פרוש; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; אחרון הדוברים, חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.

יוני שטבון: שלוש דקות.

באסל גטאס: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולהצטרף למה שאמר חברי חבר הכנסת אראל מרגלית בסיבוב הקודם על נושא ועדת אלאלוף למיגור העוני בישראל.

באסל גטאס: היושב-ראש שלה בא היום לדיון בוועדת הכספים בהיעדר נציגים של האוצר, כפי שהוא אמר.

באסל גטאס: התגלה לנו שהוועדה הזאת עובדת קשה – כל הכבוד להם, כולם בהתנדבות – אבל ללא שום מסגרת תקציבית או מימונית שמבטיחה שההמלצות שלה יהיו המלצות מעשיות.

באסל גטאס: לא הצלחתי לדבר בוועדת הכספים, אבל יש שני נתונים שאני רוצה לעמוד עליהם היום, וכשמדברים על העוני בישראל באופן כללי מחמיצים אותם:

באסל גטאס: העוני הכל-כך דרמטי וכל-כך קשה שמדברים עליו לגבי הישראלים היהודים – אומרים ש-14% מהמשפחות הן מתחת לקו העוני; בעוד שבסקטור הערבי, במגזר הערבי, בחברה הערבית, 54% מהמשפחות הן מתחת לקו העוני.

באסל גטאס: 54%.

אראל מרגלית: 54%?

אראל מרגלית: – – –

באסל גטאס: המשפחות הערביות מהוות קצת יותר מ-13% מסך המשפחות בישראל, כי המשפחה אצלנו היא יותר גדולה בממוצע.

באסל גטאס: אבל מה שחשוב עוד יותר – וזה נתון שהוועדה הזאת צריכה להתמודד אתו באופן העקרוני ביותר והחשוב ביותר, ובלי שתתמודד אתו לא תיחשב כעושה מאבק כלשהו בעוני:

באסל גטאס: תשלומי ההעברה של הביטוח הלאומי מרימים רק 11% מהמשפחות הערביות מעל קו העוני, בעוד שהם מרימים כ-46% מהמשפחות היהודיות.

באסל גטאס: כלומר, תשלומי הביטוח הלאומי מגדילים את הפערים באוכלוסיות החלשות; מגדילים את הפערים כך שכמעט מחצית מהמשפחות היהודיות שנחשבו עניות לפני תשלומי ההעברה עולות מעל הקו, ורק 11% מהמשפחות הערביות.

באסל גטאס: זה אומר שהרכב התשלומים של הביטוח הלאומי ליהודים שונה באופן מהותי מהרכבם לגבי האוכלוסייה הערבית.

באסל גטאס: תודה.

יוני שטבון: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה – הצעת חוק הגבלת השימוש ורישום פעולות בחלקי רכב משומשים (מניעת גנבות) (תיקון מס' 5), התשע"ד–2014, קריאה ראשונה.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 19 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 24 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגבלת השימוש ורישום פעולות בחלקי רכב משומשים (מניעת גנבות) (תיקון מס' 5), התשע"ד–2014, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יוני שטבון: 24 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: החוק עבר בקריאה ראשונה ועובר להכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית בוועדת הכלכלה.

יוני שטבון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/853).

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

יוני שטבון: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 136) (מועד החלטה בדבר הטלת ארנונה כללית), התשע"ד–2014, לקריאה ראשונה.

יוני שטבון: כפוף – קיבלה פטור מחובת הנחה.

יוני שטבון: יציג את הצעת החוק השר אורי אריאל, בשם שר הפנים חבר הכנסת גדעון סער.

יוני שטבון: בבקשה.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מועד החלטה בדבר הטלת ארנונה כללית).

אורי אריאל: כנסת נכבדה, רשות מקומית המטילה ארנונה בשונה מהצו של השנה הקודמת מחויבת באישור שר הפנים ושר האוצר.

אורי אריאל: המועדים הקבועים בחוק כיום הם: החלטת מועצה בדבר הטלת ארנונה כללית תתקבל לא יאוחר מיום 1 בדצמבר שלפני שנת הכספים שלגביה הארנונה מוטלת; בקשה של רשות מקומית לאשר את השינויים בהטלת הארנונה שעליהם החליטה המועצה מוגשת עד יום 28 בפברואר של שנת הכספים שבגינה הארנונה מוטלת.

אורי אריאל: תהליך הבחינה והאישור של הבקשות באישור חריג הוא ארוך ומורכב וכולל בדיקות כלכליות הנערכות בהתאם למדיניות השרים בנושא האישורים החריגים הנקבעת לשנת הכספים הרלוונטית, ובחלק לא מבוטל מהמקרים – גם בדיקות משפטיות שונות.

אורי אריאל: לאור האמור, נוצר מצב שלפיו, בשל אילוצי לוח זמנים ומורכבות הנושא, האישורים לחלק מהבקשות ניתנים בשלהי שנת הכספים שבגינה הם מבוקשים, באופן שהשינוי המבוקש מוחל על הנישומים למפרע מתחילת השנה.

אורי אריאל: כדי לתקן מצב מעוות זה פעלנו לתיקון החוק.

אורי אריאל: עיקרי השינויים בהצעה: 1.

אורי אריאל: המועד האחרון לקבלת ההחלטה בדבר הטלת ארנונה לשנת כספים הוא 1 ביולי של שנת הכספים שלפניה; 2.

אורי אריאל: במקרה שהתקיימו בחירות בין 1 במאי ל-31 בדצמבר, יידחה המועד לקבלת החלטת המועצה בדבר הטלת ארנונה בשלושה חודשים, כדי לאפשר למועצה הנכנסת לקבל החלטה בדבר הטלת הארנונה; 3.

אורי אריאל: לאור הקדמת מועד קבלת החלטת המועצה בדבר הטלת ארנונה מוצע לשנות בהתאמה את נוסחת שיעור העדכון השנתי של הארנונה דרך התאמת המדדים שלפיהם תיקבע נוסחת העדכון הזאת, כדי ששיעור העדכון יעמוד לפני המועצה טרם קבלת ההחלטה בדבר הטלת ארנונה; 4.

אורי אריאל: מוצע לתקן את חוק ההסדרים ולקבוע כי אישור השרים בבקשה לאישור חריג יינתן עד יום 15 בדצמבר שלפני שנת הכספים שבגינה הארנונה מוטלת; 5.

אורי אריאל: מוצע לקבוע כי תחילת החוק תהיה לגבי ארנונה המוטלת לשנת 2015 ואילך.

אורי אריאל: נוסף על האמור, לפי תיקון החקיקה הרשות המקומית תפרסם באתר האינטרנט שלה את עיקרי הצעתה לשינוי בארנונה, כדי להגביר את השקיפות מול התושבים והעסקים בשטחה.

אורי אריאל: תיקון החוק יסייע לתכנון ההוצאות של משקי-בית ועסקים ויסייע גם לרשות המקומית לתכנן את תקציבה באופן הראוי והנכון.

אורי אריאל: אבקשכם לתמוך בקריאה ראשונה בהצעת החוק.

אורי אריאל: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לשר אורי אריאל.

יוני שטבון: להצעת החוק הנוכחית אין דוברים, ואנחנו עוברים ישר להצבעה בקריאה ראשונה.

יוני שטבון: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 136) (מועד החלטה בדבר הטלת ארנונה כללית), התשע"ד–2014, קריאה ראשונה, אני מזכיר – מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: הצבעה מס' 20 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 26 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 136) (מועד החלטה בדבר הטלת ארנונה כללית), התשע"ד–2014, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יוני שטבון: 26 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת הפנים והגנת הסביבה או בוועדת הכספים.

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק הגנת הצרכן – – –

אורי אריאל: לאיזו ועדה?

יוני שטבון: לאיזו ועדה?

יוני שטבון: פקודת העיריות זה ועדת הפנים.

אורי אריאל: כן, ועדת הפנים.

יוני שטבון: החוק יועבר לוועדת הפנים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יוני שטבון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/535).

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 39) (זיהוי טלפוני של עוסק), התשע"ד–2014, קריאה ראשונה; של חבר הכנסת חיים כץ.

יוני שטבון: בבקשה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו, כשבאנו לכנסת, באנו לנסות לשפר את איכות החיים של האזרחים שאנחנו מייצגים, לפחות אנחנו מתיימרים לזה.

חיים כץ: אנחנו משתדלים לחוקק כדי לשפר את איכות החיים.

חיים כץ: למי מאתנו – מה לעשות, במסגרת החיים שלנו מכשירים מתקלקלים, אנחנו מזמנים טכנאי שירות שיבוא לתקן, ואומרים לנו: חכה בבית ארבע שעות – תכף נדבר על זה, בהצעה השנייה.

חיים כץ: אנחנו מחכים, ואז אנחנו מקבלים שיחת טלפון ואנחנו לא מצליחים לענות, ואנחנו רואים שהיא הייתה ממספר טלפון חסוי, וכך איבדנו חצי יום, כי אנחנו לא יודעים למי לחזור.

חיים כץ: אותו טכנאי שצלצל ממספר חסוי, ואולי מספר הצלצולים היו מועט, לא נותן לנו את השירות, גם אם איבדנו את יום העבודה או חצי יום העבודה.

חיים כץ: הצעת החוק הזאת באה לקבוע ששיחת הטכנאי תהיה ממספר גלוי, כדי שתוכל לחזור ולהגיד לו: תשמע, אדוני, לא הרמתי את הטלפון, אבל אני מחכה לך בבית, בוא תן לי את השירות.

חיים כץ: ההצעה מאושרת על-ידי ועדת הכלכלה.

חיים כץ: אמרו שיהיה מרכז שיענה שם בן-אדם, ייתנו לך שם את מספר הטלפון ויגידו לך: תראה, הטכנאי אומנם צלצל אליך, אבל הוא יגיע אליך בעוד שעה, או בעוד 20 דקות.

חיים כץ: זה ייתן לנו פשוט יותר נוחות, ונאבד פחות זמן כדי לקבל את השירותים שלצערנו אנחנו צריכים לקבל כי מכשירים לא חיים כל החיים, והם גם מתקלקלים, ואנחנו צריכים לקבל שירות.

חיים כץ: אני מקווה שהצעת החוק תעבור היום בקריאה ראשונה.

חיים כץ: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת חיים כץ.

יוני שטבון: אנחנו עוברים לדיון.

יוני שטבון: רשימת הדוברים – חבר הכנסת נחמן שי?

יוני שטבון: אינו מעוניין.

יוני שטבון: חבר הכנסת מאיר פרוש?

יוני שטבון: חבר הכנסת אייכלר?

נחמן שי: אני רוצה.

יוני שטבון: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

יוני שטבון: שלוש דקות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להצטרף להצעת החוק של חברי חבר הכנסת חיים כץ.

נחמן שי: אני חושב שאנחנו נתונים פעמים רבות לשליטתם הבלעדית של נותני שירותים שונים, שמחזיקים את כל הקלפים אצלם, ואתה נזקק לרוץ אחריהם ולחפש טובות אצלם, בשעה שמערכת היחסים צריכה להיות הפוכה לגמרי: הם ספקי השירות ואתה בעל-הבית, אתה בעל הרכוש, או בעל הפריט הזה, או בעל הנסיבות האלה, ואתה תלוי בהם – או את – באופן מוחלט.

נחמן שי: אני רוצה להזכיר פה עניין אחר שאני נתקל בו לעתים קרובות, ואני חושב שגם חברי חברי הכנסת.

נחמן שי: אתם בוודאי מטלפנים מדי פעם לארגונים שונים שנותנים לכם שירותים, ותמיד נמסר לכם רק שם פרטי.

נחמן שי: האנשים שמדברים אתכם, רובם צעירים, ודאי סטודנטים, ואחרים, יש עליהם הוראות מאוד מאוד חמורות שלא להזדהות בשם המשפחה ולא למסור שום פרט מזהה לגביהם.

נחמן שי: הדבר האחרון שאני רוצה כמובן הוא לפגוע בהם, חס וחלילה, אבל מבדיקות שעשיתי התברר לי שזאת השיטה.

נחמן שי: יש שמות – אני לא רוצה להזכיר שמות, אבל שמות ישראליים מקובלים – ואין שום יכולת לדעת מי הם, וכל ניסיון לקבל מהם פרט כלשהו נתקל בהתנגדות מלאה.

נחמן שי: זה כמעט כל ארגון שאנחנו מדברים אתו.

נחמן שי: הלוא חברה, וכן הלאה, אתה חייב לחייג אליהם, אתה לא יכול להגיע לא לממונים עליהם ולא לממונים על הממונים עליהם, אלא קמה פה איזו חומה סינית שאי-אפשר לעשות אתה שום דבר.

נחמן שי: אני חושב שזה מהר מאוד יבוא לשולחנה של הכנסת, הצורך לתקן את הפרט הזה.

נחמן שי: מובן שאני אתקל בחברי השר בנט, שמייד יסביר שזה רגולציה.

נחמן שי: יש לו תיק גדול, ואני אגדיל לו בקרוב את התיק הזה עוד ועוד ועוד בערמות של רגולציה.

נחמן שי: זה לא רגולציה, זה הגנת הצרכן בדיוק כמו שעשה עכשיו חבר הכנסת חיים כץ.

נחמן שי: בעולם שאנחנו חיים לעסקות האלה יש שני צדדים, וצריך לכבד גם את הצד שנזקק לשירותים, לא רק את הצד שמספק אותם.

נחמן שי: ולהיזקק לשירותים לא צריך להעמיד אותך מראש בעמדת חולשה.

נחמן שי: בשום פנים ואופן אתה לא הצד החלש בעניין הזה.

נחמן שי: אתה שווה זכויות לצד שמספק לך את השירות.

נחמן שי: ולכן הצעת החוק הזאת בדיוק מוצאת חן בעיני, ואני מתכוון להמשיך וללכת בכיוון הזה.

נחמן שי: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יוני שטבון: חברת הכנסת גילה גמליאל – אינה נוכחת; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו מעוניין; חבר הכנסת איתן כבל – אינו נוכח; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר שטרית – – –

איתן כבל: חבר הכנסת כבל נוכח גם – – –

יוני שטבון: חבר הכנסת איתן כבל, מעוניין?

איתן כבל: לא תודה, אדוני.

יוני שטבון: אנחנו שמחים שאתה נוכח.

יוני שטבון: חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה מעוניינת להידיין; חבר הכנסת באסל גטאס – – –

קריאה: – – – פה, היא יכולה לדבר עליו.

יוני שטבון: חבר הכנסת באסל גטאס – אינו מעוניין; חבר הכנסת יעקב ליצמן – אינו נוכח; חברת הכנסת רות קלדרון, את מעוניינת?

יוני שטבון: את רשומה פה בדוברים?

יוני שטבון: אינה מעוניינת.

יוני שטבון: חבר הכנסת יעקב אשר – אינו נוכח.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יוני שטבון: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 39) (זיהוי טלפוני של עוסק), התשע"ד–2014 – קריאה ראשונה.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 21 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 26 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 39) (זיהוי טלפוני של עוסק), התשע"ד–2014, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 26, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק עברה ותועבר לדיון – – –

אראל מרגלית: סליחה, אני הצבעתי בטעות בכיסא של איציק שמולי.

יוני שטבון: חבר הכנסת אראל מרגלית – לטובת הפרוטוקול – הצביע בטעות בכיסאו של חבר הכנסת איציק שמולי, ואני מבין שהוא גם תומך בהצעה.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק הבאה, הצעת חוק – רק תיקון, הצעת החוק הנוכחית תועבר לוועדת העבודה והרווחה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצעת חוק הבאה, הצעת חוק – – –

חיים כץ: היא לוועדת הכלכלה.

יוני שטבון: כן, הצעת חוק תועבר לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יוני שטבון: נכון, חבר הכנסת כץ?

חיים כץ: כן, כן.

יוני שטבון: מצוין.

יוני שטבון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/541).]

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

יוני שטבון: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 40) (שעות ביקור במענו של צרכן), התשע"ד–2014 – לקריאה ראשונה.

יוני שטבון: בבקשה, חבר הכנסת חיים כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת היא הצעה משלימה.

חיים כץ: עוד הפעם אנחנו חוזרים לצורך בנותן שירותים, הוא אומר לנו לחכות בבית, ואנחנו מאבדים חצי יום עבודה.

חיים כץ: הצעת החוק הזאת באה להגיד לחברות שירותים גדולות, בעלות היקפים גדולים, להנהיג עבודה במשמרת שנייה, וכך מי שלא יכול, או לא רוצה לאבד יום עבודה, יבואו אליו בערב.

חיים כץ: תהיה אפשרות שיעבדו, ייתנו שירות במשמרת שנייה, עד השעה 22:00.

חיים כץ: איש טכני כזה שנותן שירותים עושה בערך 14 הזמנות ביום.

חיים כץ: 14 הזמנות – אם כל אחד מאבד חצי יום עבודה זה שבעה ימי עבודה למשק הישראלי על כל טכנאי שירות.

חיים כץ: מי שירצה לקבל את השירות בלילה – שיבואו אליו בלילה; כמו שבכל מפעל תעשייתי שיש בו מכונות יקרות עובדים במשמרת שנייה.

חיים כץ: לא יקרה שום דבר אם אנחנו נעודד את הכלכלה במשק הישראלי ולא נאבד ימי עבודה, ואותו נותן שירות ייתן אפשרות גם לקבלת שירות בלילה.

חיים כץ: אלה שיבקשו ביום – יקבלו ביום, ואלה שיבקשו – בלילה.

חיים כץ: ואני אומר לכם, שמעתי את נחמן שי.

חיים כץ: אלה שמוכרים לנו את המכשירים – עד שאנחנו קונים הם מצוינים.

נחמן שי: ברור.

חיים כץ: אבל שמעתי אותם בדיונים, את "אלקטרה", את חברת "אלקטרה": מה פתאום שניתן לכם שירותים בלילה?

חיים כץ: אתה יודע, זה יגדיל את העלויות.

חיים כץ: אם זה היה מותנה ברכישת המכשיר, הם היו נותנים שירותים בלילה וביום כי הם רוצים למכור.

חיים כץ: אבל אחרי שקנית – תעזוב.

חיים כץ: אתה כבר אצלנו, אתה תחכה לנו.

חיים כץ: אז אנחנו רוצים שיעשו את זה גם במשמרת שנייה למי שמבקש ואנשים לא יאבדו ימי עבודה.

חיים כץ: ועל כל טכנאי זה שבעה ימי עבודה.

חיים כץ: אם נעשה חישוב כמה נזק זה עושה למשק כל יום – אז הגיע הזמן שאנחנו גם נדאג לאנשים וגם נדאג למשק.

יוני שטבון: מה זה חברות גדולות?

חיים כץ: הוגדר שם.

חיים כץ: הם נותנים 100; 100 עובדים, 200 עובדים – חברה גדולה.

חיים כץ: אני לא מדבר על חנות שיש לה שלושה עובדים; היא גם לא נותנת ביטוח, היא מוכרת לך ביטוח דרך היצרן, דרך היבואן, והיבואן הוא גדול.

חיים כץ: אם היא מוכרת לך ביטוח של יבואן זה לא אותה חנות שיש לה שני עובדים.

חיים כץ: הוא לא נותן שירות.

חיים כץ: הוא מוכר את הביטוח דרך החברה הגדולה, והחברה הגדולה נותנת שירות, והיא מעסיקה עשרות טכנאים.

חיים כץ: חברה גדולה היא חברה שמעסיקה לפחות, שנבין, 20 טכנאים.

חיים כץ: חברה גדולה.

חיים כץ: אם היא נותנת 20 טכנאים היא נותנת 300 מענים ליום – זה חברה גדולה.

חיים כץ: אני מקווה שזה יעבור פה בקריאה הראשונה ונביא את זה לקריאה השנייה השלישית.

חיים כץ: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת חיים כץ.

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

חיים כץ: אין דיון?

יוני שטבון: אין דוברים.

יוני שטבון: הצבעה מס' 22 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 27 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 40) (שעות ביקור במענו של צרכן), התשע"ד–2014, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

איתן כבל: זה הסיפור, אפרופו נחמן, שחוקים שלך לא מעבירים ואת החוקים של חיים כץ מעבירים.

איתן כבל: אז זה אותו דבר.

קריאה: אותם חוקים בדיוק.

יוני שטבון: בעד – 27, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה ותועבר לדיון ולהכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת הכלכלה.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לשלב הבא: שאילתות לשר החינוך.

יוני שטבון: מוזמן סגן שר החינוך, חבר הכנסת אבי וורצמן.

יוני שטבון: ראשון השואלים, חבר הכנסת באסל גטאס, בנושא: הכוונה לפעול נגד מנהלי בתי-ספר ערבים.

יוני שטבון: חשוב לציין שחבר הכנסת עפו אגבאריה גם רשום כאן, אך אינו נוכח.

יוני שטבון: אנחנו נתחיל עם חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.

יוני שטבון: חבר הכנסת באסל גטאס, ברשותך.

יוני שטבון: בבקשה.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, סגן השר, חברי הכנסת, השאילתה שלי היא כדלקמן: מינהלת השירות הלאומי פנתה למשרד החינוך, לשר החינוך, וביקשה לפעול בתקיפות נגד מנהלי בתי-ספר ערבים שמסרבים לקבל מתנדבים לשירות הלאומי.

באסל גטאס: רצוני לשאול: 1.

באסל גטאס: האם נכון הדבר?

באסל גטאס: 2.

באסל גטאס: אם כן – מה הם פרטי הפנייה של המינהלת ומה הייתה תשובתך?

באסל גטאס: 3.

באסל גטאס: האם תפעל בנדון ובאיזה אופן?

יוני שטבון: תודה רבה.

יוני שטבון: חבר הכנסת שמעון – – –

קריאה: – – –

יוני שטבון: ישיב – לא בסוף?

יוני שטבון: טעות.

יוני שטבון: חבר הכנסת אבי וורצמן, בבקשה.

אברהם וורצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת גטאס, שלום, ערב טוב.

אברהם וורצמן: אכן התקבלה פנייה ממינהלת השירות הלאומי והשירות האזרחי-לאומי, וחשוב לציין שיש הרבה פניות כאלה, הרבה פניות שעוסקות בנושא הזה של שיבוץ בנות שירות לאומי במגזר הערבי.

אברהם וורצמן: הפניות – ותכף אני אתייחס גם לפנייה עצמה – עוסקות בשיבוץ ובשיתוף פעולה של מוסדות החינוך הערבי עם מתנדבי השירות האזרחי-לאומי.

אברהם וורצמן: לגבי השאלה השנייה והשלישית – ועוד מעט אני ארחיב עוד – אנחנו במשרד מבצעים בימים הללו עבודת מטה מקיפה ורצינית בנושא הזה של שילוב מתנדבות ומתנדבים מהמגזר הערבי במערכת החינוך.

אברהם וורצמן: ככלל, צריך לדעת שאנחנו רואים את הנושא הזה כבעל חשיבות גדולה, חשיבות בהחלט רצינית.

אברהם וורצמן: תכף אני אתייחס, תכף אני אגיד לך כמה מתנדבים – יש לי כל הנתונים – כי אנחנו רואים בזה בסופו של דבר תרומה לקהילה.

אברהם וורצמן: הרי ברגע שבאה בת מתנדבת או מתנדב לשירות לאומי-אזרחי, בן הקהילה שמתנדב בקהילה במסגרות חינוכיות, זה לטובת הקהילה, ובעינינו זה פשוט טובת הקהילה.

אברהם וורצמן: בחמש השנים האחרונות – כן, חנין, אם ילדה בת 18 מתנדבת בגן-ילדים – – –

חנין זועבי: – – – פשוטה, הקהילה עצמה מגדירה לעצמה מה זה – – –

יוני שטבון: כן, לא בדיוק.

יוני שטבון: גם הקהילה – – –

חנין זועבי: יש פתגם בערבית – – –

יוני שטבון: חברת הכנסת חנין זועבי, בזמן השאילתות מקובל שהשואל מקבל את הזכות לשאלה נוספת.

יוני שטבון: זה לא דיון.

יוני שטבון: תודה.

אברהם וורצמן: קצת נתונים.

אברהם וורצמן: בחמש השנים האחרונות גדל מספר המתנדבים והמתנדבות בחברה הערבית – תשמעי טוב – ממאות בודדות ליותר מ-3,600 בנות ובנים.

אברהם וורצמן: אז הקהילה רוצה, כי קורים דברים מדהימים, בסדר?

אברהם וורצמן: מערכת החינוך לבדה – ומערכת החינוך זה כלל המתנדבים הערבים בכל המסגרות; במערכת החינוך יש יותר מ-700 מתנדבות ומתנדבים.

אברהם וורצמן: ברוב המקרים אנו נתקלים בביקוש הולך וגובר גם מצד המשרתים וגם מצד המוסדות שהבינו את התועלת בכך שבת שירות לאומי או אזרחי תבוא לבית-הספר, בן או בת, לא משנה, שיבואו לבית-הספר; זה לטובת הקהילה הערבית.

אברהם וורצמן: אבל, צר לנו שיש מקרים שמנהלים נכנעים ללחץ, בעינינו לא ענייני – לא ענייני – ומסרבים לקבל בנות שירות לאומי ואזרחי.

אברהם וורצמן: במי פוגעים?

אברהם וורצמן: פוגעים בילדים, פוגעים בעצמם, וזה חבל מאוד.

אברהם וורצמן: פה אני רוצה, ברשותכם – ביקשת התייחסות לגבי המכתב, אני כן רוצה לקרוא לך מכתב שהשר קיבל מידידי שר-שלום ג'רבי, מנכ"ל מינהלת השירות האזרחי-לאומי, וכך הוא כותב: "כמו במגזר היהודי, כך גם במגזר הערבי, חלק גדול מהמתנדבים פועלים במערכת החינוך.

אברהם וורצמן: לצערי, אנו נתקלים בקשיים רבים בשיבוץ והפעלת מתנדבים בבתי-הספר היסודיים במגזר, בשל התנגדות עזה של ההנהגה הפוליטית" – מה לעשות – "והמקומית, וחששם של מנהלים לקבל – לאפשר פעילות מתנדבים".

אברהם וורצמן: יש מצב – אני גם שמעתי את זה במו-אוזני – יש מקרים שמנהלים מפחדים לקבל מתנדבים של שירות לאומי בגלל הפחד גם מההנהגה הפוליטית, חנין.

חנין זועבי: איך אתה יודע אם הם מפחדים או שהם לא רוצים?

אברהם וורצמן: או היו רוצים.

חנין זועבי: איך אתה יכול לדעת?

אברהם וורצמן: טוב, אני רק רוצה לומר לך – את יודעת מה, דווקא היום עוסקים הרבה בשוויון בנטל.

אברהם וורצמן: זה לא נטל, זה זכות, אבל שוויון, ומה עושים, ואיך עושים, והחברה הערבית קצת לא נמצאת בפוקוס היום, לא נמצאת בפוקוס.

אברהם וורצמן: אבל אני אומר לך, דווקא בימים כאלה, כשהנושא הזה כל כך חם, וכל כך משמעותי, דווקא בימים כאלה שהמערכת – ומערכת החינוך מבינה את הצרכים של החברה הערבית, מנסה לעזור לחברה הערבית.

אברהם וורצמן: דרך אגב, אני רוצה לבשר לך שבשבוע שעבר הודענו על מיזם מאוד גדול של משרד החינוך לשילוב בנות שירות לאומי ואזרחי בגני-הילדים, והקצינו עוד מאות תקנים גם לחברה הערבית, ועכשיו זה המבחן, אם יבואו מתנדבות וישתלבו בגנים, או שיחששו ללכת להתנדב.

אברהם וורצמן: אני חושב שהגיע הזמן, חברי חברי הכנסת, שאתם תהיו אלה שקוראים למתנדבות ולמתנדבים הללו, בואו למערכת החינוך, בואו תעזרו לקהילה.

אברהם וורצמן: בסופו של דבר השירות הזה תורם לחברה הערבית ותורם למדינת ישראל, וזה צריך להיות אינטרס ראשון במעלה שלכם.

באסל גטאס: מה ענה השר לאותו מיזם?

באסל גטאס: זה השאלה שלי.

אברהם וורצמן: התגובה היא שאנחנו פועלים בתוך המערכת כדי לעודד ולחזק את זה.

אברהם וורצמן: עניתי לך, אבל אני עוד פעם אומר, אני לא מבין – אני שומע ממך את מגמת השאילתה, ואני רוצה לומר לך, אתה צריך להיות זה שמעודד את הבנות לבוא למערכת, בסדר.

אברהם וורצמן: דרך אגב, כשיש ילדים, ובוודאי גם במגזר הערבי, וגם במגזר היהודי, ילדים בסיכון, ילדים שצריכים עזרה, גם בגנים, גם בבתי-ספר, המתנדבים האלה עוזרים לילדים – עוזרים לילדים – וזה צריך להיות אינטרס שלכם ואינטרס שלנו שכמה שיותר יבואו להתנדב במקומות האלה.

אברהם וורצמן: בבקשה.

יוני שטבון: שאלה נוספת – בבקשה.

באסל גטאס: אתה יודע היטב שהעניין הזה, של שירות לאומי, הוא בוויכוח פוליטי לגיטימי בתוך החברה הערבית, והוא בעין הסערה.

באסל גטאס: השאלה הייתה, אם מנהל בית-ספר לא רוצה לשתף פעולה, לא רוצה לקלוט בבית-הספר שלו את אותם משרתים, מה העמדה שלכם?

באסל גטאס: האם אתם הולכים ולוחצים עליו?

באסל גטאס: אתם מענישים אותו?

באסל גטאס: אתם משדלים אותו?

באסל גטאס: מה העמדה של משרד החינוך לגבי אותם מנהלי בתי-ספר שעושים צעד לגיטימי וחוקי, שהם לא רוצים?

יוני שטבון: תודה רבה.

אברהם וורצמן: אני לא יודע מה זה צעד לגיטימי וחוקי שהם לא רוצים.

אברהם וורצמן: הם – סליחה, הם מנהלים בתי-ספר של המדינה, ולקבל שירות לאומי ואזרחי זה חלק מהשירות שהמדינה מעניקה.

אברהם וורצמן: אתה אומר כאילו זה בסדר, אני לא חושב שזה בסדר.

באסל גטאס: – – – גם לא נגדך.

אברהם וורצמן: תשמע מה אתה עושה, תראה מה אתה עושה.

אברהם וורצמן: מה אתה עושה פה?

אברהם וורצמן: אתה מעודד מנהלים שלא מקבלים.

אברהם וורצמן: אני מתפלא עליך, אני פשוט מתפלא עליך.

אברהם וורצמן: אתה מייצג אותם או נגדם?

אברהם וורצמן: אתם מייצגים אותם או נגדם?

אברהם וורצמן: אתם בעד החברה הערבית או נגד החברה הערבית?

אברהם וורצמן: אני פשוט לא מבין.

אברהם וורצמן: ממה שאתם אומרים פה – זה נשמע שאתם נגד החברה הערבית.

חנין זועבי: למה מדברים נגד?

חנין זועבי: – – – יש שאלה האם – – –

יוני שטבון: חבר הכנסת, סגן שר החינוך, אנחנו ניגש לשאילתה – חברי חברי הכנסת, זה לא דיון.

יוני שטבון: אדוני סגן השר, תשיב בבקשה על השאלה, ותמשיך.

חנין זועבי: – – –

אברהם וורצמן: עניתי תשובה מסודרת ומנומקת.

אברהם וורצמן: אנחנו מצפים – אני לא אגיד; אנחנו מצפים – לא רוצה, לא חייב לענות על הכול.

אברהם וורצמן: אני אומר: אנחנו מצפים שכל מנהל ישתף פעולה; זאת החלטה של המדינה.

אברהם וורצמן: העובדה שבחברה הערבית המספר עלה במאות אחוזים – מאות אחוזים – ועם כל הכבוד – –

חנין זועבי: ואתה, בגלל – – –

אברהם וורצמן: – – את צריכה לשבת פה ולהצדיע להם, ובמקום זה את אומרת להם אל תלכו?

אברהם וורצמן: בשביל מה?

אברהם וורצמן: את בעד החברה הערבית או נגד החברה הערבית?

חנין זועבי: אני בעד איך אנחנו – – –

יוני שטבון: אדוני סגן השר, תודה רבה.

יוני שטבון: אנחנו בנוהל שאילתה עכשיו.

אברהם וורצמן: מי זה אנחנו?

אברהם וורצמן: מנהל – – – טוב, אני אסיים.

יוני שטבון: תודה רבה.

יוני שטבון: נא לסיים.

יוני שטבון: בבקשה.

אברהם וורצמן: גברתי, מנהל בית-ספר הוא מנהל בית-ספר מטעם מדינת ישראל.

אברהם וורצמן: בחינוך הממלכתי של מדינת ישראל השירות הלאומי והאזרחי הוא חלק ממערך הפעילות של מדינת ישראל.

אברהם וורצמן: כל מנהל – – –

חנין זועבי: – – –

אברהם וורצמן: הרי את יודעת את התשובה.

אברהם וורצמן: אם את שואלת אותי, את צריכה לעודד, ולא לצאת נגד.

אברהם וורצמן: תודה רבה.

יוני שטבון: אנחנו עוברים לשאילתה הבאה, של חבר הכנסת שמעון אוחיון, בנושא: תוכני לימוד בבתי-ספר נוצריים.

יוני שטבון: בבקשה.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני סגן השר, מנייר עמדה של תנועת "אם תרצו", וגם מהפורום לגיוס העדה הנוצרית, עולה כי במערכת החינוך הערבית בנצרת קיימים תכנים אנטי-ישראליים, שאינם תורמים לדו-קיום והשתלבות.

שמעון אוחיון: ברצוני לשאול: האם משרדך מבצע בדיקה תקופתית של תכנים המועברים במערכת החינוך הלא-ממלכתית במגזר הערבי?

יוני שטבון: תודה.

יוני שטבון: בבקשה, אדוני סגן השר.

אברהם וורצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ידידי חבר הכנסת אוחיון, קודם כול, בתי-הספר הנוצריים מפוקחים על-ידי המשרד באופן קבוע, בכלל זה בתי-הספר המוכרים שאינם רשמיים, לא רק הרשמיים, ובמסגרת זו מפוקחים גם התכנים.

אברהם וורצמן: יש לי פה כל הדוח של תנועת "אם תרצו", שזו תנועה שאני בהחלט מכבד, אבל יש לי פה גם תגובה של מנהלת המחוז ובדיקה של הדברים הללו.

אברהם וורצמן: כאשר מגיע מקרה נקודתי, שמנסים להכניס לבתי-ספר תכנים שאינם מאושרים על-ידי משרד החינוך, המקרה מטופל באופן ספציפי.

אברהם וורצמן: המקרה שמובא בדוח לא מוכר להנהלת מחוז הצפון; לא מוכר.

אברהם וורצמן: ואני מכיר את מנהלת מחוז הצפון, אני יודע, כשהיא בודקת היא בודקת, ואם הייתה תקלה היא הייתה אומרת שיש תקלה.

אברהם וורצמן: לא מכירה את המקרה.

אברהם וורצמן: משרד החינוך, כמו שאתה יודע, יצא בתוכניות רחבות שרוצות לאפשר – תוכנית "האחר הוא אני" – שמאפשרות פלורליזם, ומאפשרות סובלנות, שוויון, לקדש ערכים וכו' וכו', והתקיימו הרבה פעולות בנושא הזה.

אברהם וורצמן: יחד עם זה, נושא עידוד הגיוס לצה"ל הוא צעד מאוד חשוב בעיני המערכת, מאוד חשוב בעיני מערכת החינוך, ובקרב העדה הנוצרית בפרט יש רבים שאכן מתגייסים לצה"ל, ומגיעים לשרת בצה"ל ביחידות שונות, גם ביחידות קרביות, בכל היחידות, ואנחנו בהחלט מברכים על כך.

אברהם וורצמן: כאשר יש תופעות אחרות, צריך להביא את זה לידיעת המשרד, והמשרד מטפל.

אברהם וורצמן: אבל שוב – אם אני חוזר על הדברים שאמרנו קודם, דווקא בימים האלה, דווקא בימים שהנושא הזה תופס מקום מרכזי כל כך בסדר-היום, נושא עידוד הגיוס לצה"ל הוא נושא חשוב.

אברהם וורצמן: ואני מברך את חברינו מהעדה הנוצרית שכן מתנדבים וכן מגיעים לצבא וכן ממלאים את החובה שלהם במדינה.

באסל גטאס: לא בקולוניזציה של בתי-הספר – – –

אברהם וורצמן: לא, לא נכון.

אברהם וורצמן: סליחה, אתה הרי מדהים אותי, אתה מדהים אותי.

אברהם וורצמן: על מה אתה מדבר?

באסל גטאס: איפה אתה חי?

יוני שטבון: אדוני סגן השר, זאת שאילתה של חבר הכנסת אוחיון.

אברהם וורצמן: אם אתה חושב שבית-ספר במדינת ישראל שמעודד גיוס לצה"ל זאת פוליטיקה, אז אתה לא נמצא במקום הנכון, תסלח לי שאני שאומר את זה.

אברהם וורצמן: מדינת ישראל מעודדת אנשים לגיוס לצה"ל.

באסל גטאס: אני לא צריך לגיטימיות ממך.

אברהם וורצמן: אנחנו מכבדים כל אחד.

אברהם וורצמן: אני מכבד אותך.

באסל גטאס: זה בית-ספר ערבי.

באסל גטאס: כשאתה אומר שזה ערך, אתה כמשרד חינוך מברך – – –

יוני שטבון: אדוני סגן השר, יש שאילתה נוספת.

אברהם וורצמן: מדינת ישראל לא אומרת שזה ערך ללכת לצבא?

אברהם וורצמן: אני לא מבין.

יוני שטבון: אדוני סגן השר, חבר הכנסת אבי וורצמן, חברי.

אברהם וורצמן: אני לא מבין מה אתה אומר.

אברהם וורצמן: אתה חושב אחרת?

אברהם וורצמן: אני מתפלא.

יוני שטבון: חבר הכנסת שמעון אוחיון, שאלה נוספת.

שמעון אוחיון: שאלה נוספת בקשר לשאלה הראשונה; יש עוד שאלה שנייה.

שמעון אוחיון: אני רוצה לקבל תשובה ברורה, כן או לא: האם המפקחת המחוזית או מנהלת המחוז מודעת ויודעת על מקרה כזה או אינה מודעת?

אברהם וורצמן: עניתי שלא.

אברהם וורצמן: אמרתי שהמקרה הזה לא ידוע לה.

אברהם וורצמן: אם נדע באופן ספציפי על משהו, נטפל בו באופן ספציפי.

שמעון אוחיון: יש בפניך הממצאים שלי, אם תרצה.

יוני שטבון: חבר הכנסת שמעון אוחיון, בבקשה.

יוני שטבון: הנושא הבא: פוליטיזציה בקליניקות המשפטיות באוניברסיטת חיפה.

יוני שטבון: בבקשה.

שמעון אוחיון: מהדוח של "אם תרצו", שפורסם בתקשורת, עולה שקיימת פוליטיזציה בקליניקות המשפטיות באוניברסיטת חיפה.

שמעון אוחיון: רצוני לשאול: 1.

שמעון אוחיון: מה הוא היקף המימון הציבורי והפרטי שמגיע לקליניקות הללו?

שמעון אוחיון: 2.

שמעון אוחיון: האם מגיע מימון מארגונים שבהם מועסקים אנשי הקליניקות?

שמעון אוחיון: 3.

שמעון אוחיון: האם מגיע לקליניקות מימון מחוץ-לארץ? 4.

שמעון אוחיון: אם כן – באיזה סכום?

אברהם וורצמן: ברשותך, אחלק את התשובה שלי לשני חלקים: חלק ראשון הוא התשובה הרשמית של המשרד, וחלק שני זה עוד כמה מילים מהלב, מאחר שהחברים מ"אם תרצו" גם ישבו אצלי והביאו בפני את הסוגיה הזאת.

אברהם וורצמן: בעיני יש בסוגיה הזאת לא מעט בעיות, ואני תכף אתייחס לעניין.

אברהם וורצמן: קודם כול תשובת המשרד: צריך לזכור שכשהוות"ת מתקצב מוסד מוכר, הוא לא מעביר סכומים ייעודיים לפעילות ספציפית.

אברהם וורצמן: יתרה מזאת, לפי סעיף 15 לחוק המל"ג, למוסד מוכר אוטונומיה לכלכל את ענייניו האקדמיים והמינהליים במסגרת תקציביו כטוב בעיניו.

אברהם וורצמן: אי לכך, אין בידי הוות"ת מידע על היקף המימון המגיע לקליניקה.

אברהם וורצמן: לא יודעים, לא יודעים.

אברהם וורצמן: עוד אוסיף ואציין כי ות"ת מעודדת מוסדות לגייס תרומות עבור מחקר, מענקים ומלגות ופעילויות אקדמיות וכיוצא בזה, ובלבד שהדבר נעשה בכפוף לכל דין.

אברהם וורצמן: לגופם של הדברים, הטענות נבדקו מול האוניברסיטה, ולהלן ההתייחסות לאחר ההתייעצות עם האוניברסיטה: 1.

אברהם וורצמן: לקליניקות אין מימון ממשלתי ישיר.

אברהם וורצמן: רוב המימון מגיע ממקורות פנימיים או מתורמים.

אברהם וורצמן: 2.

אברהם וורצמן: לא מגיע מימון מארגונים שבהם מועסקים אנשי הקליניקות.

אברהם וורצמן: לגבי שאלות 3 ו-4, האיחוד האירופי מסייע במימון פעילות ספציפית העוסקת בשאלת פינוים של דיירים מוגנים ודיירי הדיור הציבורי.

אברהם וורצמן: גובה המימון עומד על 68,000 שקלים, המהווים כ-7% מפעילות הקליניקות.

אברהם וורצמן: עד כאן תשובת המשרד.

אברהם וורצמן: יש פה פירוט עם כל הדברים.

אברהם וורצמן: אני כן רוצה להוסיף כמה מילים, ברשותכם, אדוני היושב-ראש וחברי.

אברהם וורצמן: אני שואל את אוניברסיטת חיפה, גם כסגן שר החינוך: האם נגמרו כל האנשים המסכנים בעולם או במדינת ישראל – ולא משנה כרגע מה המספר, אם חמישה או עשרה, לא כל כך משנה כרגע – שהקליניקה באוניברסיטת חיפה צריכה לייצג דווקא מחבלים ובני המשפחות שלהם?

אברהם וורצמן: אני מתקשה להבין את הדבר הזה.

אברהם וורצמן: אני לא מבין למה אוניברסיטת חיפה צריכה בכלל להיות בקשר עם המשפחות הללו.

אברהם וורצמן: זה בלי קשר כרגע ליהודים וערבים.

אברהם וורצמן: מדובר על משפחות של מחבלים שביצעו פיגועים כנגד אזרחים ישראלים, ובכללם מחבלים קשים.

אברהם וורצמן: למה אוניברסיטת חיפה בכלל מתעסקת אתם בכלל?

אברהם וורצמן: אני באמת מתקשה להבין את זה.

אברהם וורצמן: מתקשה להבין.

אברהם וורצמן: דבר שני, אני רוצה לקרוא לכם מחומר שהובא לידיעתי, שמתייחס לעוד נושאים באווירה הזאת – אני מקצר, אני תכף גומר, מיקי: ביוני לפני שנתיים היה טקס הענקת תואר שני במשפטים באוניברסיטת חיפה ולא נוגן המנון המדינה; לא ניגנו את המנון המדינה.

אברהם וורצמן: דרך אגב, בכל טקס כזה מנוגן המנון המדינה, בכל אוניברסיטה בישראל.

אברהם וורצמן: לאחר שתנועת "אם תרצו" פנו לאוניברסיטה, הנהלת האוניברסיטה הוציאה הצהרה שמדובר בהחלטה פנימית של הפקולטה למשפטים שלא משקפת את כלל עמדת האוניברסיטה.

אברהם וורצמן: האוניברסיטה היא אוניברסיטה ציונית במדינה יהודית דמוקרטית, ולכן ברור שעד היום הושמע ההמנון בטקסים הרשמיים של האוניברסיטה.

אברהם וורצמן: שימו לב, בעקבות ההבהרה הזאת הופץ מכתב שעליו חתומים מרצים מפקולטות למשפטים באוניברסיטאות בכל הארץ, שגיבו את ההחלטה של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה, ובכללם עוד מרצים מתוך האוניברסיטה בחיפה.

אברהם וורצמן: כך הם כתבו:

אברהם וורצמן: ההחלטה שלא להשמיע את ההמנון בטקס אקדמי דווקא מכבדת את ההמנון ומייחדת אותו לאירועים ממלכתיים וכו'.

אברהם וורצמן: זה דבר אחד.

אברהם וורצמן: עוד דוגמה.

אברהם וורצמן: דבר נוסף.

אברהם וורצמן: היה טקס באוניברסיטת חיפה שעמדו דום, עמדו דקה דומייה לזכרם של מחבלים.

אברהם וורצמן: הדברים היו.

אברהם וורצמן: ראש העיר חיפה הוציא מכתב זועם להנהלת האוניברסיטה: איך יכול להיות שבאוניברסיטת חיפה עומדים דקה דומייה לזכר מחבל?

אברהם וורצמן: לזכר מחבל עומדים דום באוניברסיטה.

אברהם וורצמן: כמו שהאוניברסיטה אמרה – ממלכתית, ציונית, יהודית – לזכר מחבל.

אברהם וורצמן: יש כאן פגיעה במשפחות השכולות; יש כאן פגיעה במדינת ישראל.

אברהם וורצמן: אני לא מבין למה אוניברסיטה מגיעה בכלל למקומות הללו.

אברהם וורצמן: את התשובה של המשרד אמרתי, והתשובה נאמרה, אבל יכול להיות שהגיע הזמן לשנות את החוק ושמדינת ישראל תדע מה עושה אוניברסיטת חיפה בכסף שהיא מקצה לה.

אברהם וורצמן: לא יכול להיות שהאוניברסיטה, עם תשובה מנומקת, עם הוות"ת – שהמדינה לא יכולה להתערב במה שנעשה בכספים – נעשים דברים שהם דברים שבעיני הם לא ראויים.

אברהם וורצמן: ואני חושב שהגיע הזמן שכן תהיה התייחסות – שהאוניברסיטה לא רשאית לעשות עם הכסף כל מה שברצונה.

אברהם וורצמן: יש דברים, והדברים שקראתי, אני חושב שהם מדברים בעד עצמם, שאי-אפשר לעשות אותם באוניברסיטה.

אברהם וורצמן: הדברים האלה לא פוגעים בחופש האקדמי של האוניברסיטה.

אברהם וורצמן: אפשר לשמור על החופש האקדמי של האוניברסיטה ולא לייצג מחבלים; להשמיע את ההמנון ולא לעמוד דקה דומייה לזכר מחבל רוצח, וגם אולי על הדרך לשקול מתן פרס לפרופסור אומן; על הדרך, ועוד כל מיני דברים.

אברהם וורצמן: יש הרבה דברים שאני חושב שהם ראויים לתיקון.

אברהם וורצמן: תודה רבה.

יוני שטבון: חבר הכנסת שמעון אוחיון, אם אין שאלה נוספת – תודה לאדוני סגן שר, חבר הכנסת אברהם אבי וורצמן.

יוני שטבון: תם סדר-היום.

יוני שטבון: הישיבה הבאה תתקיים, בעזרת השם, מחר, יום שלישי, כ"ה באדר א' תשע"ד, 25 בפברואר 2014, בשעה 16:00.

יוני שטבון: ישיבה זו נעולה.