ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 117, 2014-02-18 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ח באדר א' התשע"ד, 18 בפברואר 2014.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – הסכם בין ממשלת ישראל לבין ממשלת גאורגיה בדבר שיתוף פעולה במאבק בפשיעה וביטחון ציבורי.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החוקה, חוק ומשפט בעקבות דיון מהיר בהצעה של חברי הכנסת אורית סטרוק ויריב לוין בנושא: צווים מינהליים.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הסנגוריה הציבורית (תיקון מס' 19), התשע"ד–2014, שהוחזרה מוועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יום שלישי, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש להצביע לצורך ההרשמה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ההצבעה פתוחה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין בינתיים את חבר הכנסת מיקי רוזנטל לפתוח את הדיון.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על המקרה העצוב שקרה בצהלה בתל-אביב, שבו נורו יריות לעבר מעון של אנשים עם ליקויים והשכנים לא רואים אותם בעין יפה.

מיקי רוזנטל: כולנו בני-אדם, ובעצם הגדרתנו אנחנו לא מושלמים ולא שלמים.

מיקי רוזנטל: יש בינינו טובים יותר ופחות, חכמים יותר ופחות, אבל כולנו בני-אדם; וחברה שמפנה עורף לאנשים שיש להם קשיים היא חברה שאין לה שום תקווה ואין לה שום עתיד.

מיקי רוזנטל: ואני קורא לשכנים של המעון לאנשים עם הלקויות לשמוע סיפור.

מיקי רוזנטל: גם אני גר ליד מעון כזה, והשכנים האלה הם השכנים הכי טובים שהיו לי.

מיקי רוזנטל: הם תמיד מחייכים, הם תמיד מרוצים, הם תמיד מכירי תודה על כל דבר שאתה עושה להם ובשבילם.

מיקי רוזנטל: ובעיקר, ובעיקר – כל אחד צריך לזכור שפעם הוא למעלה ופעם הוא למטה, ואסור אף פעם להסתכל על אחרים מלמעלה.

מיקי רוזנטל: ואני מבקש בשם הכנסת כולה להפנות את תשומת הלב לבעיה הזאת, שאנחנו לא מחבקים את השונה מאתנו, וזה ממש מעשה שלא ראוי.

מיקי רוזנטל: ראוי שנאהב את כולם ונחבק את כולם ונוקיר את כולם, כי כולם הם בני-אדם.

מיקי רוזנטל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמעון אוחיון – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מיכאלי.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי הכנסת מהיחדה, חברי כנסת מהנגדה, אני רוצה לדבר על השפה העברית.

שמעון אוחיון: לאחרונה אנחנו עדים להרחבה של מגמות לימוד במוסדות להשכלה גבוהה בתוכניות בשפה האנגלית.

שמעון אוחיון: מגמה זו מדאיגה ביותר, במיוחד כשלאחרונה אנחנו רואים מה קורה בבתי-הספר התיכוניים: תלמידים רבים המגיעים לאוניברסיטה מתקשים בהבעה בעברית, הן בכתב והן בעל-פה.

שמעון אוחיון: והנה נוספה לנו צרה חדשה: המל"ג, המועצה להשכלה גבוהה, במישרין ובעקיפין, מעודדת את פתיחתן של תוכניות לימוד בשפה האנגלית, ולכן גם המסר מן המל"ג, מן המועצה להשכלה גבוהה, אל בתי-הספר התיכוניים הללו הוא מסר ברור, דהיינו: אין חשיבות לשפה העברית – כאילו מדובר במשהו טכני ולא בביטוי תרבותי משמעותי, ביטוי המשקף גם זהות וגם מורשת.

שמעון אוחיון: ועל כן אני שמח שבע

שמעון אוחיון: קבות הדיון בוועדת החינוך היום יצאה אמירה תקיפה וחד-משמעית: למידה לתואר ראשון במוסדות להשכלה גבוהה תתקיים אך ורק בשפה העברית.

שמעון אוחיון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמעון אוחיון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, ואחריו – חבר הכנסת ראובן ריבלין.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אני לא רואה פה שר, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני מברך את האורחים שנמצאים בירושלים.

אברהם מיכאלי: אם אני מבין, אנשי ועידת הנשיאים יתארחו היום בערב בכנסת.

אברהם מיכאלי: פגשנו אותם השבוע גם בכנס של הקונגרס האירו-אסיאתי – הם התארחו בירושלים במלון "היאט", והם התכנסו שם לצורך הכינוס השנתי שלהם.

אברהם מיכאלי: היושב-ראש, אין כל ספק שהעולם היהודי צופה בנו, במאבקים שאנחנו מנהלים פה בכנסת; העולם היהודי גם צופה בנו איך אנחנו מצליחים לא רק לריב אלא גם לפתור דברים.

אברהם מיכאלי: ואם אנחנו נשדר להם כל הזמן שפה, בבית הזה, לא מצליחים להגיע להבנות, מצליחים לשדר להם רק מחלוקות, זה יפגע בהם.

אברהם מיכאלי: ביום ראשון בערב, כשפגשתי אותם, הם אמרו לי שהאווירה הזאת שיש כרגע בכנסת היא לא לטובת העם היהודי, היא לא לטובת כל אלה שלא מבינים כנראה שההשלכות של הבית הזה הן לא רק כלפי אזרחי מדינת ישראל אלא כלפי הבית היהודי כולו.

אברהם מיכאלי: ולכן אני מקווה שנהיה בוגרים, ולא לעשות דברים בסנקציות, בכוחנות ובהורדת ידיים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ראובן ריבלין – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

ראובן ריבלין: מכובדי יושב-ראש הכנסת, גברתי השרה, חברותי וחברי חברי הכנסת, בהמשך ובתיאום לדברים שדיבר עליהם מיקי רוזנטל, אני רוצה להיות פחות עדין ולומר שמעשה נבלה אירע אתמול בישראל, כאשר בתל-אביב, על מעון של ילדי אקי"ם – אנשים שנולדו ילדי אלוהים, אשר יש להם קשיים, ואין טובים מהם גם כאשר הם לא יכולים להביע את רחשי לבם.

ראובן ריבלין: ומשום רצון, בשכונה מאוד מבוססת בתל-אביב, של שכנים כאלה או אחרים, או בשל הסתה כלפי הצבתם של אותם אומללים – שהם בתוכי-תוכם לא אומללים אם רק נכיר בהם ונשלב אותם בחברה – לבוא ולירות עליהם, לירות באש חיה, לירות כאשר יכול להיות שמישהו גם ייהרג מכך, וזאת כלפי חסרי ישע.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, מהכנסת צריכה להיזעק הזעקה ולהיאמר בצורה מפורשת: חברה שלא יודעת לדאוג לחסרי הישע שבה לא ראויה להיקרא חברה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ראובן ריבלין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת דב ליפמן.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פורסם שהמשטרה עצרה היום את זוהר זוארץ מפתח-תקווה, הגזען שכתב בדף שלו בפייסבוק על חלומו – עריפת ראשיהם של התינוקות הערבים במחלקות היולדות בבתי-החולים, וגם כתובות שנאה ונאצה נגד האסלאם והערבים.

מסעוד גנאים: הצעד הזה שעשתה המשטרה הוא מבורך.

מסעוד גנאים: אני רק מקווה שהוא יבלה זמן ארוך מאחורי הסורגים כדי שיחלים מנגע השנאה והגזענות, וגם כדי שיהיה בזה מסר לשאר הגזענים שמסתובבים בינינו טעונים בתקוות וחלומות רצחניים.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב ליפמן, ואחריו – חברת הכנסת קארין אלהרר.

דב ליפמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, אדוני היושב-ראש, אתמול איחרתי למליאה, וראיתי בטלוויזיה בערוץ הכנסת שמישהו שם תרגם לשפת סימנים את השידור מהמליאה.

דב ליפמן: אני ראיתי את זה והרגשתי גאווה שהגענו למצב שיש לנו רגישות לאזרחים לקויי שמיעה, והם יכולים עכשיו להיות בבית ולהבין ולדעת מה קורה פה במליאה, בכנסת.

דב ליפמן: אני מקווה שזה לא יהיה משהו חד-פעמי, שתהיה החלטה שאנחנו כל הזמן ניתן לאזרחים בעלי מוגבלות את היכולת לשתף פעולה ולהבין מה קורה פה.

דב ליפמן: אם אנחנו נעשה זאת, אנחנו נהיה דוגמה לחיקוי לפרלמנטים בכל העולם באכפתיות לכל האזרחים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ליפמן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קארין אלהרר – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני כאן כי אתמול קיבלנו עוד סטירה מצלצלת, סטירת לחי שמזכירה לנו כמה קטן המרחק בין אמירות חשוכות לבין מעשים נתעבים.

קארין אלהרר: תראו, לפני קרוב לשבועיים ישבנו בוועדת הפנים של הכנסת ודיברנו – דיבורים בעלמא – על כמה איום ונורא היה הדבר שראש עיריית אור-עקיבא קרא ופעל להוצאת אנשים עם מוגבלויות משטח העיר שלו.

קארין אלהרר: עכשיו תראו, בזמנו זה היה דיבורים, ואתמול הגענו למעשים.

קארין אלהרר: לאן אנחנו עוד נגיע?

קארין אלהרר: אני חושבת שאי-אפשר לעבור על זה לסדר-היום בלי לעשות איזשהו חשבון נפש מה זה אומר עלינו כחברה, איך אנחנו מתקנים את המצב הנוראי שאליו הגענו.

קארין אלהרר: אנחנו כבר לא מסתפקים בצקצוקי לשון, אנחנו כבר לא מסתפקים באמירות שהם לא ראויים להיות אתנו ובקרבנו.

קארין אלהרר: אנחנו – כי אנחנו כולנו חלק מאותה חברה – יורים, והדבר הזה הוא דבר בלתי נסבל, ואף אחד מאתנו לא צריך לעבור לסדר-היום לפני שאנחנו נבדוק את עצמנו ונפעל, הלכה למעשה, ולא רק בדיבורים.

קארין אלהרר: אני באמת קוראת לכל הגורמים הממשלתיים לקיים דיוני חירום ולבחון איך אנחנו ממגרים את התופעה הזאת, שלא נגיע ליום – ואני אומרת כאן, אני מתריעה: הוא לא רחוק – שאנחנו גם נידרש לפגועים פיזית מהדבר הזה.

קארין אלהרר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בועז טופורובסקי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת עדי קול.

בועז טופורובסקי: אדוני היושב-ראש, תודה, בשבוע שבין 11 ל-18 בפברואר היו שתי תאונות קטלניות שבהן נהרגו שני בני-אדם.

בועז טופורובסקי: ביום רביעי 12 בפברואר נהרג דוד שלמייב, בן 26, תושב כרמיאל, בהתנגשות חזיתית בין רכב פרטי לאוטובוס בכביש 85 ליד צומת קדרים; ביום חמישי 13 בפברואר נהרג גבר בן 68 בהתנגשות חזיתית בין רכב פרטי לרכב מסחרי בכביש 8611 סמוך לעכו.

בועז טופורובסקי: כבר שנה עברה מאז חידשתי את מסורת הנאומים בנושא תאונות דרכים.

בועז טופורובסקי: ברצוני להודות לעמותת "אור ירוק", לאגף התנועה ולרשות הלאומית לבטיחות בדרכים על הזמינות, ההיענות המיידית והעברת המידע הרלוונטי מדי שבוע על מנת שאוכל לעמוד כאן ולציין את שמותיהם של ההרוגים בתאונות הדרכים כדי לכבד את זכרם ולהעלות את האבסורד והאובדן במותם, שהיה יכול להימנע.

בועז טופורובסקי: אני סמוך ובטוח כי העבודה המשותפת תימשך ותיעשה על הצד הטוב ביותר.

בועז טופורובסקי: עברה שנה ועדיין לא היה שבוע ללא הרוגים בתאונות הדרכים.

בועז טופורובסקי: אני עדיין מחכה.

בועז טופורובסקי: כולנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טופורובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עדי קול – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אילן גילאון.

עדי קול: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זו הפעם הראשונה שאני משתמשת בזכותי לנאום בנאומים בני דקה, ואני עושה זאת בעקבות דיון בוועדה לפניות הציבור שקיימתי היום.

עדי קול: אני כבר שלושה שבועות דנה בנושא הרפורמה בהתמחות במשפטים, במשרדי עורכי-הדין.

עדי קול: נעשתה רפורמה שהובילה לכך שקביעת מועדי ההתמחות אמורה להתחיל רק אחרי 15 במרס, ולא לפני כן.

עדי קול: 15 במרס יוצא השנה ביום שבת, ולחץ מטורף של משרדי עורכי-הדין הגדולים גרם למשרדים לקיים את הראיונות בשבת – וחלקם במוצאי-שבת, אבל לא רק – ולהלחיץ את הסטודנטים לחץ לא הגיוני.

עדי קול: במקרה גם מוצאי-השבת הזה יוצא ערב פורים, קריאת המגילה, מה שמפלה קבוצה גדולה של סטודנטים למשפטים.

עדי קול: אני יצאתי בפנייה, בקול קורא למשרדי עורכי-הדין הגדולים, וביקשתי מהם קודם כול לא לראיין בשבת, ודבר שני, לתת לסטודנטים שבוע ארכה לתת תשובה.

עדי קול: בעקבות הקול הקורא הזה קרה דבר הפוך ומטריד מאוד: משרדי עורכי-הדין שגילו שיש חלק מהם שמראיינים בשבת, הבינו שיש תחרות גדולה וקבעו ראיונות בשבת.

עדי קול: זה עשה את הצעד ההפוך.

עדי קול: אני רוצה לקרוא למשרד עורכי-דין עמית-פולק-מטלון, משרד יגאל ארנון, משרד פישר-בכר, משרד ארדינסט–בן-נתן, ומשרד מ' פירון שלא לראיין את הסטודנטים למשפטים בשבת, וכדי לתת להם את ההזדמנות לבחור את המשרד הנכון, גם לאפשר להם ארכה לתת תשובה.

עדי קול: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עדי קול.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אוה, משרדי עורכי-הדין כנראה כאן במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: זו התלהבות גדולה.

אילן גילאון: מה, מה החמצתי?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גילאון, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

אילן גילאון: תודה, אדוני.

אילן גילאון: גם אני אבקש לצרף את קולי לחברי רובי ריבלין ומיקי רוזנטל וקארין אלהרר לגבי הירייה הנפשעת שנורתה בצפון תל-אביב.

אילן גילאון: ירייה אחת כזאת מסיגה אחורנית עבודה של שנים.

אילן גילאון: אנחנו, ואקי"ם בראש כולם משתדלת, מנסה, לנשוף על כל פסיעה וכל צעד שאדם כזה עושה כדי להשתלב; אנשים שהקרקע תמיד רועדת להם מתחת לרגליים.

אילן גילאון: אמר חברי מיקי רוזנטל, ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש: זו קבוצת האנשים ההוגנת ביותר, הטובה ביותר, המשובחת ביותר.

אילן גילאון: אנחנו מסרבים להבין שמוגבלות איננה סטטוס נרכש, אדוני.

אילן גילאון: אנחנו לא עושים טובה לאף אחד.

אילן גילאון: כל אחד מאתנו – אין דבר כזה מוגבלים ולא מוגבלים; כולנו או מוגבלים, או ניעשה עם מוגבלות, או מוגבלים לפרקים.

אילן גילאון: זה יכול להיות אבא שלנו, ודוד שלנו, והילד שלנו, או אנחנו עצמנו.

אילן גילאון: ולכן, בתוך החברה האנושית, התפקיד שלנו כחברה זה לאפשר לכל אחד להגיע למחוז חפצו בצורה מכובדת ועצמאית, להגיע לעיקר תכלית חייו.

אילן גילאון: לכן, מי שירה את הירייה הנפשעת הזאת ירה ירייה בלבה של המדינה כולה, של האומה כולה, ושל המאמץ הזה, ואסור לגלות שום סובלנות לגבי דברים כאלה.

אילן גילאון: אפס סובלנות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עפו אגבאריה – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתמול אירע אסון בעכו.

עפו אגבאריה: לא חשוב מה הסיבה, אבל קרס בית, ומתחת להריסות נספו חמישה אנשים, שתי משפחות: בעל ואישה ועוד בעל ואישה וילד.

עפו אגבאריה: אני רוצה לדבר על התוצאות ולהגיד שבכל עכו העתיקה אין אפילו מוקד אחד של עזרה ראשונה.

עפו אגבאריה: זה מקום שמאוד קשה להגיע אליו מבחינה טופוגרפית, מבחינה של איך להגיע לתוך הבתים האלה.

עפו אגבאריה: לצערי הרב, השכנים והאנשים שנשארו אמרו שרק אחרי 45 דקות הצליחו כוחות ההצלה – לא אלה שרוצים לפנות, אלא אלה שנותנים את העזרה הראשונה – להגיע למקום.

עפו אגבאריה: אני חושב שהגיע הזמן שחוץ מלדאוג לעכו העתיקה בשיפוץ ובאפשרות לתקן את הבתים האלה, שהם בני 300 שנה ויותר, וצריך לשפץ אותם ולתקן אותם, הדבר השני – לדאוג, היות שאנחנו היום ביום הבריאות, שיהיה איזשהו מוקד לרפואה דחופה בתוך עכו העתיקה.

עפו אגבאריה: לא יכול להיות שעל עשרות אלפי תושבים שגרים שם אין אפילו מוקד לילה אחד – לא מגן-דוד-אדום, לא חברת הצלה ולא שום עזרה ראשונה.

עפו אגבאריה: מי שצריך עזרה ראשונה צריך לצאת למרחק גדול מאוד ולהתפנות בכוחות עצמו.

עפו אגבאריה: אני ראיתי אתמול – זה דבר מזעזע – בסמטאות הקטנות האלה איך מפנים את ההריסות ואיך מוציאים את האנשים או את הגופות מתחת להריסות.

עפו אגבאריה: דבר כזה יכול לקרות בכל זמן.

עפו אגבאריה: זה מקום מאוד מאוד עתיק, וזה יכול לקרות בכל רעידת אדמה קלה, ויכול להיות אסון הרבה יותר גדול.

עפו אגבאריה: לכן אני רוצה לפנות לשרת הבריאות שתעשה את המקסימום שיהיה לפחות מוקד מגן-דוד-אדום בתוך העיר העתיקה.

עפו אגבאריה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב מרגי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, הרבה התרחשויות השבוע; בדקה אני אנסה להכניס.

יעקב מרגי: השבוע עוד פעם חדרו לתודעה שלנו משפחות הפשע, בעטייה של הכתבה האיומה שקראנו הבוקר.

יעקב מרגי: גם כאן היה פשע שנאה.

יעקב מרגי: מבחינתי היורה ביפו והיורה בצהלה על המעון דין אחד הוא; כותרת, תווית אחת היא.

יעקב מרגי: אבל אני רוצה למקד את חצי הדקה הנותרת ולחזק אותך במאבק שלך מול הממשלה למנות לאלתר יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון.

יעקב מרגי: אני חושב שהמעשה שנעשה בוועדת הכנסת, למרות הודעתך, שאתה מתנגד להארכת הארכה – אני חושב שצריך לעצור ולנקוט צעד של סנקציות כלפי הממשלה: כל עוד אין יו"ר ועדת חוץ וביטחון לא לדון, ולא לאשר שום תקנות של הממשלה, שום דרישה של הממשלה בוועדות הכנסת, לתקוע את עבודת הממשלה עד שבעיית המשילות הקשה הזאת תיפתר אחת ולתמיד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל אייכלר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דוד צור.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, במשפט מקדים אני רוצה להצטרף לחברי אילן גילאון ורובי ריבלין ולחברת הכנסת אלהרר בזעזוע על הניסיון לדחוק אנשים לא רצויים, או לא נחמדים, או שחורים, או לבנים, או נכים, שלא מתאימים לאנשים שיהיו במחיצתם או בשכונותיהם.

ישראל אייכלר: הדבר הזה קורה בהרבה דברים ובהרבה מקומות, שלא רוצים – פה לא רוצים נכים, שם לא רוצים חרדים, שם לא רוצים אזרחים מסוג זה, ושם אזרחים מסוג אחר.

ישראל אייכלר: האלימות הזאת נוראה ואסור לאפשר אותה.

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה להתייחס, אדוני היושב-ראש, לדברי סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי, אתמול, שאני והרב אריה דרעי, לטענתו, סילפנו או עיוותנו או לא הבאנו נכון את הדברים של נגידת בנק ישראל.

ישראל אייכלר: אז לפני שאני אומר מה שאני רוצה – לתקן ולהוכיח שכן אמרנו נכון, אני רוצה קודם לשבח את הגברת פלוג, שהיום הבהירה את הדברים ואמרה שהיא מצרה על האופן שבו סוקר נאומה אתמול בחלק מכלי-התקשורת החרדיים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר לגברת פלוג: לא בכלי-התקשורת החרדיים נאמרו הדברים אלא בכלי-התקשורת החילוניים.

ישראל אייכלר: ומשם אנחנו ציטטנו, אדוני סגן שר האוצר, לא את הדברים שהיא אמרה, שהם גורמים לירידת הצמיחה בגלל שהם לא משתלבים – שאת זה אפשר לפרש נכון, שהיא רוצה בשילוב החרדים בתעסוקה, ואת זה אנחנו רוצים יותר ממנה, רק שהיא לא תפריע.

ישראל אייכלר: אבל יש פה מסר, שהיא אמרה שאם לא ננקוט מדיניות מאוד אקטיבית לשנות את החינוך והתרבות של האנשים האלה, המצב עוד יורע.

ישראל אייכלר: וזה מצוטט מהתקשורת החילונית, שלטענת פלוג אם לא יחול שינוי בתוכנית הלימודים במגזר הערבי והחרדי – נדמה לי שהמגזר הערבי לומד לפי תוכנית ממלכתית, אבל היא מתכוונת לחרדים – המצב יורע, כי לשוק העבודה נכנסות אוכלוסיות שאינן מצוידות בהון האנושי המתאים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ישראל אייכלר: המשפטים האלה נורא קוממו אותנו, ואני שמח שגברת פלוג הבהירה את דבריה.

ישראל אייכלר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד צור, בבקשה.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר לך, אתמול לא רצינו להעיר לך, כי חשבנו שגברת פלוג צריכה לענות לך בעצמה.

ראובן ריבלין: אני הבנתי את דבריה כפי שהיא הסבירה לך, אני מוכרח לומר.

ראובן ריבלין: אתה רשאי להתקיף, אבל באמת אני – – –

ישראל אייכלר: – – –

ראובן ריבלין: מאה אחוז, אבל – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, היא כבר ענתה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד צור.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: ציטטתי אותה במדויק.

דוד צור: תודה.

דוד צור: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אפילו נאומים בני דקה מסעירים אתכם.

דוד צור: אני רציתי להצטרף למה שחברי חבר הכנסת עפו אגבאריה אמר על האסון, על הטרגדיה הזאת, גם של משפחת סרחאן וגם של משפחת בדר, אתמול בעכו, אם כתוצאה מרשלנות או כתוצאה מזדון ומעשה פלילי.

דוד צור: התופעה הזאת של צוברי הגז – ההובלה שלהם, חוסר התשתיות – זה מאפיין אותנו, לצערי; הפרטאץ' הישראלי בהתגלמותו.

דוד צור: עשינו על זה שניים-שלושה דיונים גם בוועדת הפנים, ואתמול בוועדה לביקורת המדינה.

דוד צור: כל הסוגיה הזאת היא סוגיה שנחה בין שניים-שלושה משרדים, שגם הם, התיאום ביניהם לוקה, לצערי – בין משרד התשתיות למשרד הפנים, ורשויות מקומיות שאין בידיהן אפילו המפות של הצוברים האלה.

דוד צור: זו סוגיה שאני רואה כאחריות שלנו לקחת אותה עלינו, כדי שלא נחזה במחזות נוראים כמו אלה שראינו אתמול בעכו, לפני חודשיים בנתניה ולפני כמה שבועות גם בירושלים.

דוד צור: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דוד צור.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מאיר שטרית, ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, היום זה יום הבריאות בכנסת, ואני רוצה להתייחס לנושא שאולי לא עומד אצלנו בכותרות אבל הוא מתחיל להיות בעיה עולמית.

מאיר שטרית: הייתי לאחרונה בכנס של ה-OECD שהנושא הזה היה אחד הנושאים המרכזיים שנדונו בו – מחלת הדמנציה.

מאיר שטרית: דמנציה זו מחלת השכחה לטווח קצר.

מאיר שטרית: זאת אומרת, שוכחים – זה לא אובדן הזיכרון אבל זו שכחה של הדבר האחרון שרואים, של הדברים האחרונים שרואים; שוכחים את זה מייד.

מאיר שטרית: מסתבר שהמחלה נפוצה בעולם כולו.

מאיר שטרית: יש היום בעולם 36 מיליון אנשים שחולים במחלה הזאת, וגם בארץ יש חולים.

מאיר שטרית: הסיכוי הוא שאחד מכל שלושה מעל גיל 60 יחלה בדמנציה.

מאיר שטרית: מעל גיל 90 חולים כמעט 70% מהאנשים בעולם.

מאיר שטרית: אין היום תרופה למחלה הזאת, לא מצאו את הסיבה למה המחלה הזאת קיימת, ואני מעלה את זה מכיוון שהבעיה הזאת נוגעת למדינת ישראל, שגם בה, גם אצלנו, תוחלת החיים עלתה והאחוזים של המבוגרים בישראל, מעל גיל 70 ו-80, הולכים וגדלים.

מאיר שטרית: זה ילווה אותנו כמו בעולם האחר – בעיה גדולה שאנשים פשוט שוכחים.

מאיר שטרית: צריך לזכור: אדם ששוכח, זיכרון לטווח קצר, שוכח לחזור הביתה, לא יודע לאן לחזור, הוא שוכח את הדברים הקטנים שלו, כל דבר קטן, וזה יכול ליצור בעיה חברתית גדולה מאוד, ואני חושב שגם ישראל צריכה להתחיל לחשוב בעניין.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שטרית.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריה – חברת הכנסת יפעת קריב.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, פניית ציבור שקיבלתי משכן שגר לידי, אני מכירה את הבן שלו, הכרתי אותו כשהוא היה ילד קטן; פחות שמעתי על זה בתקשורת אבל הבנתי שזה היה אירוע תקשורתי רחב.

עליזה לביא: אני מדברת על בית קבע שהוחרב על-ידי המינהל, המינהל האזרחי, על תכולת הבית ועל כל המיטלטלין.

עליזה לביא: מקרה מצער מאוד, כנראה נעשה בדרך של שוגג.

עליזה לביא: מחר אנחנו נשאל שאילתה את שר הביטחון, אדוני היושב-ראש, ונבדוק את העניין לעומק.

עליזה לביא: אבל אני לא מבינה למה – ולא משנה מי אתה: יהודי, ערבי, בדואי.

עליזה לביא: גם אם הבתים נבנים שלא בצדק, אפשר לבוא ולעשות את זה ממקום של הודעה מראש, של הבנה.

עליזה לביא: יש לנו דרך משפטית.

עליזה לביא: צריך לפנות – לא ניתנה למשפחה אפשרות לפנות את התכולה.

עליזה לביא: הדבר נעשה בצורה מאוד מאוד ברוטלית.

עליזה לביא: זו לא ישראל 2014, ולא משנה איך דברים קרו.

עליזה לביא: לא ייתכן שהדברים האלה ייעשו כאן, במדינת ישראל, שלא תהיה אפשרות להליך משפטי, או באופן הומני לפנות צעצועים, בגדים.

עליזה לביא: יש פה הרס של משפחה; הרס של בית, והעלות למדינה של להחזיר את המשפחה הזאת לחיים נורמטיביים תהיה הרבה יותר יקרה.

עליזה לביא: הריסה מקצועית של הבית הזה הייתה יכולה לעלות 40,000 שקלים בלבד ו/או התראה ו/או זכות מינימום ראשונית לבוא ולספר את הסיפור.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, אני רק רוצה לצטט משפט מהמכתב שחוה קייזלר, אימא של שי, שגיא, אביב ועמיחי, שכולם שירתו בצבא ההגנה לישראל, כותבת לראש הממשלה: אדוני, בלי כל התראה מוקדמת הגיעו אנשי המינהל האזרחי בליווי עשרות שוטרים וחיילים לזוג עם ארבעה ילדים והרסו את הבית עד היסוד; שנתיים של עבודה ולמעלה ממיליון שקל.

עליזה לביא: זו לא שאלה פוליטית, זו לא שאלה אידיאולוגית, זו לא שאלה של קואליציה ולא של אופוזיציה; זו שאלה של זכויות אדם, זו שאלה של הגינות ושל חברה מתוקנת.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרת, מחר אנחנו נשמע את תשובתו של שר הביטחון על שאילתה דחופה שהוגשה בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יפעת קריב – בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת באסל גטאס.

יפעת קריב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני פונה אליך בסוגיה שכבר העליתי כמה פעמים, אדוני היושב-ראש.

יפעת קריב: בימים אלה הכנסת בחרה בשעה טובה חברת קבלן חדשה לקייטרינג שמגיש לנו את האוכל ונותן את כל השירותים, קייטרינג פה בבניין.

יפעת קריב: הבקשה שלי היא שאנחנו נדאג – הבטחנו שנדאג לכל עובדי הקבלן במדינת ישראל, ותמיד צריך להתחיל כאן, מהבית הזה.

יפעת קריב: הבקשה שלי היא שבאמת נראה את אותם אנשים, שחלקם עובדים פה הרבה מאוד שנים וחלקם כבר עבדו בחברה הספציפית הזאת, שנכנסת, בעבר, אבל שוב כל הזכויות שלהם יתחילו מהתחלה, כאילו הם לא עבדו באותה חברה מעולם או כאילו בבית הזה הם עובדים חדשים.

יפעת קריב: אז רגע לפני שיוצאים לפגרה ורגע לפני שהתקנים פה מתחלפים והקייטרינג מתחלף, אני ממש מבקשת לנסות ולקלוט את אותם עובדים שעובדים פה שנים, שיהפכו להיות עובדים קבועים של הבית הזה, כי הם בהחלט קבועים בו, בטח הרבה יותר מכולנו.

יפעת קריב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יפעת קריב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אתמול השתתפתי, עם חברתי חברת הכנסת חנין זועבי וחלק מחברי, בהלוויה של חמשת ההרוגים באסון בעכו.

באסל גטאס: גם ביקרתי באתר של הבית ההרוס.

באסל גטאס: קשה לי להעביר לכם את מידת הכאב והעצב של תושבי עכו, שבאלפיהם חיכו עד שהגיעו הגופות מאבו-כביר ועד שהתחיל טקס הלוויה, בשעה מאוחרת.

באסל גטאס: אומנם אסונות קורים ועוד יקרו, קרו ועוד יקרו, אבל אי-אפשר להתנתק מהתחושה שזה היה אסון אחד כבד מדי ומיותר.

באסל גטאס: כי אותו בית, אני מקווה שחלק מכם יבקר בסמטאות ויראה – כפי שתיאר חברי עפו אגבאריה את המקום, בית בן 250–300 שנה, וברוב הבתים, גם הקיימים, כתוצאה מהאסון 30 משפחות פונו מבתיהן הסמוכים.

באסל גטאס: היום אכסנו אותם בבתי-מלון בעיר, לא יודע מתי הם יוכלו לחזור לבתים שלהם.

באסל גטאס: והכול בגלל שאותם בתים, שהם ברשות "עמידר" או "החברה לפיתוח עכו", בעצם הדיירים שלהם מנועים מלתקן אותם, מלשפץ אותם, מלחזק אותם.

באסל גטאס: אני לא יכול להגיד, אם הבית היה משופץ – גם בהיותי מהנדס אזרחי, קשה לי להגיד שאם הוא היה משופץ ומחוזק ואותו פיצוץ היה קורה, לא היינו מגיעים לאותן תוצאות.

באסל גטאס: אבל בטוח שמניעת השיפוץ וחיזוק הבתים מציבה בסכנה גדולה את כל תושבי עכו.

באסל גטאס: מכאן אני שולח את תנחומי למשפחת בדר, למשפחת סרחאן ולתושבי עכו כולם.

באסל גטאס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי – בבקשה, גברתי.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני, תודה, חברותי וחברי, היום התקיים בכנסת, בהובלתו של חבר הכנסת דוד צור, יושב-ראש תת-הוועדה למניעת סחר בנשים וזנות, יום עיון על מעורבות בני-נוער בתופעת הזנות.

שולי מועלם-רפאלי: באופן אישי, בשנה שאני חברה בתת-הוועדה הזאת אני נחשפת למקומות קשים ביותר בחברה הישראלית.

שולי מועלם-רפאלי: הייתי רוצה להזמין כל אחת ואחד מכם לקחת חלק לפחות בסיור אחד של הוועדה.

שולי מועלם-רפאלי: מה ששמענו היום זה על בני-נוער שהם חלק מתופעת הזנות, כצרכנים וביתר שאת כמעורבים בזנות קטינים.

שולי מועלם-רפאלי: דובר שם על כשל ערכי, איך אנחנו כחברה מתמודדים אתו.

שולי מועלם-רפאלי: מדובר שם על הצורך להשיל את כל הקליפות ולאגם כוחות, של מערכת החינוך, של מערכת הרווחה, של רשויות האכיפה והטיפול, כדי ליצור שינוי גם בשיח וגם בתהליך.

שולי מועלם-רפאלי: ההתערבות והמעורבות כדי להוציא מישהו שכבר נמצא בזנות הומשלו שם על-ידי אחד מבכירי הדוברים – כמו להוציא אדם שמכור להרואין, שמקובל על כל אנשי הטיפול שזו העבודה השיקומית הקשה ביותר.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שאנחנו חייבים ליצור מצב שבו התערבות של כל המערכות הרלוונטיות נעשית רגע לפני שהנוער שלנו, הבנים והבנות של כל אחד מאתנו, נופלים אל תוך העולם השחור הזה של זנות קטינים, אם כצרכנים ואם כמי שמנוצל בעולם הזה של זנות קטינים וסחר.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום הבריאות – בריאות ומניעה תחילה

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לנושא הבא, שחלק מהדוברים בנאומים בני דקה כבר הזכירו: ציון יום הבריאות – בריאות ומניעה תחילה, הצעות לסדר-היום מס' 2020, 2568, 2707, 2720, 2722, 2723, 2728 ו-2732.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק רוצה להתייחס לדברי חבר הכנסת דב ליפמן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כבר משדרים, זה בעקבות התגובות שקיבלנו על תרגום לשפת הסימנים בימים מיוחדים שקיימנו כאן במליאה, את דיוני המליאה עם תרגום לשפת הסימנים בימי שני במשך שעתיים ובימי רביעי במשך שעתיים, ואני מאוד מקווה שכבר בזמן הקרוב כל דיוני המליאה יהיו מכוסים.

יולי יואל אדלשטיין: אלה שאלות פיננסיות, טכניות וכן הלאה, אבל זאת בהחלט המגמה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום את יום הבריאות, המוקדש לבריאות ומניעה תחילה.

יולי יואל אדלשטיין: היוזמה באה מהסתדרות הרופאים, שראשיה, ד"ר אידלמן וראשי ההסתדרות הרפואית, נמצאים אתנו כאן ביציע.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם רוצה לציין את חברי הכנסת, מבלי לפגוע באף אחד מאלה שהשתתפו בפעילויות, אבל את ראשי השדולות הרלוונטיות, חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, אילן גילאון, דב חנין, ד"ר עפו אגבאריה, שנטל חלק פעיל, וכלל חברי הכנסת שהשתתפו, אם בוועדות, אם בשדולות ואם בכל פעילות אחרת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שהם גם לא שכחו להיבדק בתחנות השונות של – – –

יעקב מרגי: הם לא הספיקו כי הם היו בוועדות.

יולי יואל אדלשטיין: לא הספיקו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נפנה בפנייה נרגשת להסתדרות הרפואית לקיים בדיקות נוספות.

יולי יואל אדלשטיין: במסגרת יום הבריאות נערכו, כפי שכבר אמרתי, דיונים בוועדות, בוועדת הכספים, ועדת הבריאות, ועדת המדע והטכנולוגיה, הוועדה לזכויות הילד; ישבו שדולות שונות בישיבות וניתנה גם אפשרות לחברי הכנסת ולאורחי הבית לעבור בדיקות רפואיות שונות.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שזה גם המקום לצטט את הרמב"ם, הנשר הגדול והרופא הגדול, שכתב בהלכותיו את העיקרון הבסיסי של הרפואה המונעת.

יולי יואל אדלשטיין: העיקרון הזה, כמה שזה פרדוקסלי, לא השתנה במשך מאות שנים, או כמעט לא השתנה: "הואיל והיות הגוף בריא ושלם מדרכי ה' הוא, שהרי אי-אפשר שיבין או ידע דבר מידיעת הבורא והוא חולה.

יולי יואל אדלשטיין: לפיכך, צריך להרחיק אדם עצמו מדברים המאבדים את הגוף ולהנהיג עצמו בדברים המבריאים והמחלימים".

יולי יואל אדלשטיין: למרות שזה נשמע כמין קלישאה, אבל כפי שכבר אמרתי, הדברים האלה לא השתנו, העקרונות האלה לא השתנו עד עצם היום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: הטיפול הרפואי היעיל ביותר הוא, כפי שגם ציינו במהלך היום בכמה פורומים, ההקפדה על תזונה נכונה, אורח חיים בריא, ספורט, פעילות גופנית, שהם חלק בלתי נפרד מהמערכה המתמשכת על בריאותנו.

יולי יואל אדלשטיין: אך אורח חיים בריא איננו הכול.

יולי יואל אדלשטיין: כיום הרפואה ממליצה על איתורן של מחלות לפני שהן מתפרצות: זיהוי פוליפ במעי לפני שהוא הופך לסרטני, תסמונת מטבולית לפני שהיא הופכת לסוכרת, לחץ תוך-עיני לפני פגיעה בלתי הפיכה בראייה, הוא הדרך הטובה ביותר ליהנות ממה שיש לרפואה המתקדמת להציע לכולנו.

יולי יואל אדלשטיין: שאלת הזיהוי המוקדם של המחלות הפכה היום לשאלת מפתח, ויש לה השלכה הן על תקציב סל הבריאות והן על תקצוב ומימון של בדיקות סקר תקופתיות, וחשוב שאנו כמחוקקים נהיה מודעים לנתונים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: גם הכנסת שמה לה למטרה להגביר את הפעילות הגופנית ואת המודעות של עובדיה לחשיבותה.

יולי יואל אדלשטיין: חדר הכושר של הכנסת הומה אדם, ולשמחתנו, הוא פעיל במהלך היום באופן מלא.

יולי יואל אדלשטיין: אני מדבר כאן גם על חברי הכנסת, גם על עובדי הכנסת, גם על גמלאי הכנסת, כל אלה שלא שוכחים שבריאות חשובה בכל שלב ובכל גיל.

יולי יואל אדלשטיין: ההשקעה ברפואה מונעת מצדיקה את עצמה בבריאותם של העובדים וביכולתם לעמוד בתנאי לחץ.

יולי יואל אדלשטיין: כל סכום וכל דקה שנשקיע היום בחינוך לאורח חיים בריא ישתלם בעתיד לכולנו, בדמותה של אוכלוסייה בריאה בגוף ובנפש.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שלא צריך להוסיף ולהרבות מילים על כך, חשוב גם שהבניין הזה יהווה דוגמה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני עוד פעם מודה לכל אלה שטרחו בארגון היום החשוב הזה.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שגם מסר לנו רופא הכנסת, ד"ר ליפשיץ, אנחנו כנראה עושים היום את הפעילות הזאת בהיקף חסר תקדים מבחינת הכנסת ואורחינו, אנשי הרפואה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאוד מקווה שמכאן יצא מסר נכון לכלל האוכלוסייה לגבי החשיבות של רפואה מונעת, החשיבות של אורח חיים בריא ושאר הדברים שיתווספו לפעילות שלנו בתחומים שונים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו, כרגיל, מציינים את היום בסדרה של הצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן שרת הבריאות, חברת הכנסת יעל גרמן, תשיב למציעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ד"ר עפו אגבאריה, חבר הכנסת עפו אגבאריה – פעם היינו עם יותר רופאים בכנסת, עכשיו אתה תהיה נציג המגזר לצורך הדיון – לפתוח את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יעקב מרגי: היום אנחנו – – –

עפו אגבאריה: אתה התכוונת למגזר הרופאים.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שהבנת טוב מאוד למה אני התכוונתי.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

עפו אגבאריה: בטוח.

עפו אגבאריה: בטוח.

עפו אגבאריה: טוב, אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום את יום הבריאות.

עפו אגבאריה: כמה זה חשוב שאנחנו, את היום הזה – יש פה האורחים הנכבדים ד"ר אידלמן, וד"ר ויזנר, וד"ר – מי עוד?

עפו אגבאריה: ליפשיץ וכולם.

עפו אגבאריה: אז אני אומר לכם אהלן וסהלן, טוב שאתם נמצאים פה.

עפו אגבאריה: ואני חושב שזה רק מעיד על כמה האנשים האלה, באמת יקרה להם הבריאות של האוכלוסייה במדינת ישראל.

עפו אגבאריה: אנחנו מציינים את היום הזה כיום להגברת המודעות למניעת המחלות.

עפו אגבאריה: אני חושב שזה דבר מאוד מאוד חשוב, איך למנוע את המחלות ואיך לגלות מוקדם.

עפו אגבאריה: למרות שאנחנו ברמה באמת טובה מאוד, הרפואה במדינת ישראל – לא רק הרמה של הידע והטיפול הרפואי, אולי גם אחת השיטות שהן טובות בעולם, אבל זה לא צריך להיות על חשבון דברים אחרים.

עפו אגבאריה: ואנחנו מנינו הרבה דברים או הרבה מחלות אחרות: אם זה בגילוי מוקדם של הסרטן, שהוא עדיין הגורם ל-25% מבין הנפטרים, יותר ממחלות לב או מחלות אחרות, פנימיות.

עפו אגבאריה: כמה חשוב באמת הגילוי המוקדם, והזכיר פה יושב-ראש הכנסת את הגילוי המוקדם של פוליפים או דברים כאלה, ויש הרבה, עדיין, מה לעשות בתחום הזה.

עפו אגבאריה: עדיין יש הרבה מה לעשות בתחום הזה.

עפו אגבאריה: אנחנו עדים שבאוכלוסיות שבהן אין את האפשרות להגיע לאבחון מוקדם של גידולים, האחוזים הם גדולים, ואני מתכוון לסרטן השד באוכלוסיות מסוימות, ואחת מהן היא האוכלוסייה הערבית, ולא רק האוכלוסייה הערבית.

עפו אגבאריה: דברים אחרים: אנחנו נגענו גם כן – מאוד חשוב – בסל התרופות.

עפו אגבאריה: וגברתי השרה, אנחנו בפני ועידה שתתקיים בעוד כמה שבועות בבית-חולים מאיר בכפר-סבא על המחלות הנדירות.

עפו אגבאריה: על המחלות הנדירות האלה אנחנו קיימנו דיון גם פה, בכנסת, ולצערי הרב לא הצלחנו להכניס לסל חלק מהתרופות שהיו צריכות להיכנס, למחלות הנדירות האלה.

עפו אגבאריה: מדובר בכמה – באוכלוסיות ממש ספורות על אצבעות הידיים – חמישה, עשרה חולים לכל מחלה מסוג מסוים, ואני לא רוצה עכשיו להגיד את השמות כי זה לא משנה, ואפשר היה להציל את האנשים האלה עם תרופות שאולי הן עולות קצת יותר מתרופות רגילות, אבל להם אין שום אופציה אחרת.

עפו אגבאריה: האנשים האלה נפטרים בגילים מאוד מאוד מוקדמים, ואם אני רק אמחיש:

עפו אגבאריה: אם אנשים שיש להם סוג של שומנים בדם והם יכולים בגיל עשר ו-12 ללקות בהתקף לב, ויש איזושהי תרופה לזה, אני חושב שאפשר לחשוב גם על הדברים האלה.

עפו אגבאריה: דברים אחרים שאנחנו גם כן חשבנו עליהם הם למשל בעניין הסוכרת.

עפו אגבאריה: הסוכרת והשמנת היתר היום גם כן נמצאות בין המחלות הכי מפושטות באוכלוסייה, ובמיוחד במגזר הערבי.

עפו אגבאריה: במגזר הערבי, היות שאחוז הסוכרת הולך ועולה – ורק להמחיש: בשנות ה-50 זה אולי היה 1%–2% באוכלוסייה, היום זה מעל 20%, וכנראה זה בגלל אופי החיים.

עפו אגבאריה: לשם השוואה: גם העדה האתיופית, שהגיעה למדינת ישראל עם 0% סוכרת, היום היא גם כן בין המובילות – מעל 20% אפילו, מעל האוכלוסייה הערבית.

עפו אגבאריה: כנראה יש מקום לדאוג איך לתת את החינוך לבריאות באוכלוסיות האלה בצורה שהיא מאוד נגישה להן.

עפו אגבאריה: ואני עד לזה שאין מספיק ספרות, ובגלל זה הפנייה שלי למשרד הבריאות, כדי לדאוג לאוכלוסיות האלה, לקיים את החינוך לבריאות בצורה הנכונה כדי למנוע את התפשטות המחלות האלה – אם זו השמנת יתר, שבסופו של דבר היא הגורם העיקרי לסוכרת ואחר כך למחלות לב, וכל מה שכרוך בזה.

עפו אגבאריה: ובזה יעשה משרד הבריאות את המצווה, באמת למנוע את המחלות האלה.

עפו אגבאריה: כמובן, קיימים עוד הרבה תחומים, אבל אני אסתפק בזה.

עפו אגבאריה: אני בטוח שהשרה תעשה את מה שצריך בכל הבקשות האלה, וזו אחת מהבקשות העיקריות והבנאליות – למנוע את המחלות.

עפו אגבאריה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת חנין זועבי – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריה – חבר הכנסת דב ליפמן.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי הכנסת וחברות הכנסת, הבריאות, גברתי השרה, מוגדרת כמצב כולל.

חנין זועבי: לא רק כבריאות פיזית, אלא כמצב כולל של רווחה: גם פיזית, גם נפשית, גם חברתית, בלי הפרדה בין גוף לבין נפש.

חנין זועבי: כבר אנחנו מוצאים בעיה ובעיות וקשיים בהגדרה הזאת.

חנין זועבי: במציאות שלנו כנראה קשה להיות בריא.

חנין זועבי: קשה לא לכעוס, קשה לא להיות מתוסכל, קשה לדחוק שאיפות לשנות את המציאות, קשה לחיות בלי מתחים.

חנין זועבי: לכן אני בחרתי להתמקד בנושא של בריאות הנפש.

חנין זועבי: ואני יודעת לא להאשים את השרה בכל המחסורים ובכל הטענות שאני אציג עכשיו.

חנין זועבי: אני החלטתי לא לעשות את זה.

חנין זועבי: אבל בהיותה שרה אני רוצה לשטוח בפניה את המצב, התמונה של בריאות הנפש, וגם את הטענות.

חנין זועבי: אני חושבת שגם במישור של המדיניות של המשרד וגם במישור התבונה היומיומית שלנו אנחנו ממעיטים בחשיבות של תחום בריאות הנפש כאשר מדברים.

חנין זועבי: רוב הדיבורים שלנו, רוב הטענות, רוב הדרישות נצמדות לתחום של הבריאות הפיזית.

חנין זועבי: ואני יודעת שאם מתחילים לדבר על מחסור בכוח-אדם – ואת זה אני גם שטחתי בפני השרה בכמה פגישות, בשתי פגישות לפחות שהיו לי עם השרה – כאשר מדברים על מחסור בכוח-אדם בתחום הבריאות אז אפשר לדבר על הכול: יש מחסור ברופאים, יש מחסור בהתמחויות, יש מחסור ברופאי משפחה, יש מחסור באחיות.

חנין זועבי: אז לגבי כל התחומים יש מחסור, ואת זה אני יודעת.

חנין זועבי: אבל, גברתי השרה, אני רוצה שאת תמקדי קצת תשומת לב בפער, במחסור בתחום של כוח-אדם בפסיכולוגיה הקלינית, בפסיכיאטריה, בכל מה שקשור לתחום שירותי בריאות הנפש.

חנין זועבי: אני יודעת שאת תעלי ואת תדברי על הרפורמה בבריאות הנפש, ואני כבר רוצה לנתח את הרפורמה בפנייך: עד עכשיו ולפני הרפורמה היו ארבע מרפאות לבריאות נפש.

חנין זועבי: ברפורמה הוחלט לפתוח עוד 12 במשך שנתיים-שלוש.

חנין זועבי: לא רק שה-12 לא נפתחו, יש על סדר-היום שתיים שאמורות להיפתח, בשפרעם ובנצרת, וכבר העיריות הגישו את המבנים, הצעות של מבנים, למשרד הבריאות, ומסיבות לא ידועות, לא ברורות, משרד הבריאות לא נתן תשובה חיובית או אפילו שלילית לגבי המבנים האלה.

חנין זועבי: ולכן הדבר מתעכב – לפתוח מרפאה לבריאות הנפש בנצרת, שהיא מטרופולין שמשרתת יותר מ-200,000 אנשים, ועד עצם 2014 אין מרפאה לבריאות הנפש בנצרת, והדבר לא מתקדם.

חנין זועבי: לא רק שהתוכנית לבריאות הנפש לא מתקדמת, אלא שהתחילו משום מה לסגור מרפאות בטענה שזה שלב מעבר, והמרפאות – עכשיו אנחנו מעבירים את השליטה ממשרד הבריאות לקופות-חולים.

חנין זועבי: ואז, בשלב שאמור להיות ארעי, תקופה שאמורה להיות קצרה וארעית, חודשים ארוכים המרפאה ברהט, למשל, סגורה.

חנין זועבי: בגלל הרפורמה, למרות הרפורמה, לא רק שלא פותחים מרפאות חדשות, לא רק שלוח הזמנים לא מתבצע, אלא גם סוגרים מרפאות, והצעד הארעי נמשך עד עצם היום הזה.

חנין זועבי: בתוך הרפורמה גם אין החלטה לפתוח שום מרפאה לבריאות הנפש בכל היישובים של אזורי ואדי-עארה, ותחת הרפורמה גם עוצרים את הפריסה של מרפאות לשירותי בריאות הנפש בסח'נין.

חנין זועבי: צפונה ביישובים הערביים אין שום מרפאה.

חנין זועבי: בכל המטרופולין של נצרת יש אחת, ששנתיים אנחנו שומעים עליה, שנה וחצי אנחנו שומעים עליה, ואין שום התקדמות בלוח הזמנים.

חנין זועבי: לא רק זה, אלא אם את משווה את המצב היום למצב לפני – תיתן לי דקה, אדוני היושב-ראש – את המצב לפני שנה וחצי, המצב היום יותר גרוע.

חנין זועבי: למה?

חנין זועבי: המרפאות של שפרעם ושל אום-אלפחם כמעט הפסיקו לקבל מטופלים, אין תקנים של כוח-אדם, תורים ארוכים עד שנה קדימה.

חנין זועבי: המרפאה של שפרעם אמורה לקבל ולטפל ב-250 מטופלים בשנה, והמרפאה מטפלת ב-500 מטופלים.

חנין זועבי: זה תקף גם לגבי שפרעם, גם לגבי אום-אלפחם.

חנין זועבי: כלומר יש ארבע מרפאות, אבל הן לא עובדות, הן לא מקבלות יותר תיקים, הן לא מקבלות יותר מטופלים.

חנין זועבי: חצי דקה למחסור.

חנין זועבי: גברתי השרה, הרפורמה לא תצא לפועל, אני אומרת לך, כי יש לך 2.5% שיעור של הפסיכולוגים הערבים, וכאשר את יכולה להעביר – רופא יהודי יכול לטפל בחולה ערבי בתחום שאינו תלוי בשפה ובתרבות; בתחום של בריאות הנפש את לא יכולה, את לא יכולה לעשות את ההעברה הזאת של רופאים מהמרכז לפריפריה כמו שהמשרד עשה, ובהצלחה, לגבי תחום שאינו תלוי בתרבות, שאינו תלוי בשפה.

חנין זועבי: הרפורמה הזאת לא תצא לפועל כל עוד אין תוכנית מיוחדת להכשרת כוח-אדם ערבי תלוי-תרבות ותלוי-שפה.

חנין זועבי: לא רק שהרפורמה לא מכשירה, לא רק שאין כל תוכנית, תוכנית אחת – יש שני סטודנטים בירושלים לפסיכולוגיה קלינית, יש לך סטודנט אחד מדי שנה בתל-אביב, ואין לך בוגרים פלסטינים בפסיכולוגיה.

חנין זועבי: לא רק זה, אלא שאת יודעת שהתוכנית היחידה באוניברסיטת חיפה נסגרה.

חנין זועבי: מתי?

חנין זועבי: ב-2013.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

חנין זועבי: היא פעלה חמש שנים ונסגרה.

חנין זועבי: לכן אני אומרת לך – לא בגלל שאני יכולה לנבא את העתיד – שבתוכנית הקיימת של הרפורמה, בגלל היעדר של הכשרת כוח-אדם, הרפורמה בשירות לבריאות הנפש לא תצא לפועל ביישובים הערביים.

חנין זועבי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב ליפמן – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

דוד צור: אדוני היושב-ראש, שאלה בתחום הלשון: מה זה "תחילה"?

דוד צור: כך אומרים?

יולי יואל אדלשטיין: "בריאות ומניעה תחילה", כן.

פנינה תמנו: מניעה – – –

קריאות: – – –

אילן גילאון: זה היה בריאה בהתחלה.

יעל גרמן: מניעת חולי או מחלות.

יולי יואל אדלשטיין: נבדוק עם היועצת הלשונית של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דוד צור.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת דב ליפמן.

דב ליפמן: תודה.

דב ליפמן: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, בתורה כתוב: "ונשמרתם מאד לנפשֹתיכם".

דב ליפמן: אם מסתכלים בכל התנ"ך, ובמיוחד בתורה עצמה, את המילה "מאוד" לא מוצאים כמעט בשאר המצוות, ואנחנו רואים את זה בנושא הבריאות.

דב ליפמן: זה מראה לנו את החשיבות לא רק בטיפול באלה שחולים עכשיו, אלא גם במניעת מצב שבגללו נגיע למחלות בעתיד.

דב ליפמן: וזה חייב להיות בראש סדר העדיפויות שלנו.

דב ליפמן: חייבים לחשוב לטווח הארוך: איזהו חכם – הרואה את הנולד.

דב ליפמן: אנחנו חייבים לחשוב ככה.

דב ליפמן: כמקבלי החלטות חייבים לחשוב באמת לטווח הארוך.

דב ליפמן: אין ספק שיש ערך של "ונשמרתם מאד לנפשֹתיכם", אבל אפילו אם אנחנו שמים את זה בצד, כאשר אנחנו מדברים על השקעה, השקעה כלכלית בנושא, אנחנו מוצאים שאם אנחנו לוקחים אחריות עכשיו ומשקיעים כסף בזה, זה יעזור לנו וזה יחסוך כסף בעתיד, כי אנחנו מונעים מחלות בעתיד.

דב ליפמן: אני רוצה לשבח את שיתוף הפעולה בין משרד הבריאות למשרד החינוך, בין שרת הבריאות לשר החינוך, לגבי התזונה בבתי-הספר, וגם בתוכניות לחינוך התלמידים לכל הנושא של הבריאות – שוב, כדי למנוע בעיות בעתיד.

דב ליפמן: אני גם רוצה לברך את יושב-ראש הכנסת ומנכ"ל הכנסת.

דב ליפמן: אנחנו מתכננים להכניס את התוכנית של ימי שני ללא בשר, בעזרת השם, במזנון הכנסת; לא להגיד לאנשים שאסור להם לאכול בשר אלא להביא ליותר מודעות את העובדה שהפחתת אכילת בשר עוזרת לבריאות ומונעת מחלות בעתיד.

דב ליפמן: אני באופן אישי, עם תמיכה כמעט מכל הסיעות בבית, הגשתי הצעת חוק – שקיים כבר בארצות-הברית וגם במדינות באירופה – שדורשת שתופיע בתפריטים במסעדות כמות הקלוריות.

דב ליפמן: כמו שכשאנחנו הולכים לסופר אנחנו יודעים מה בדיוק אנחנו אוכלים ויכולים להחליט לאכול משהו יותר בריא, אז גם כאשר יושבים במסעדה נוכל לדעת בדיוק מה נמצא באוכל.

דב ליפמן: זו הצעת חוק בתמיכת ההסתדרות הרפואית, וזה גם לחשוב על העתיד, לטווח הארוך, איך אנחנו יכולים למנוע מחלות.

דב ליפמן: חשוב להדגיש שזה לא רק מה שאנחנו אוכלים אלא גם הנושא של איכות הסביבה; גם זה משפיע על הבריאות.

דב ליפמן: אנחנו יודעים שאם אנחנו – הפחתת הרמות, הכמויות של זיהום האוויר משפיעה על הבריאות של כולנו, ולכן כדאי שנשקיע עכשיו באנרגיות מתחדשות, נשקיע עכשיו באנרגיה מהשמש, מגלי המים, מהרוח, באנרגיות נקיות, כדי שנוכל לטפל בכל הבעיות של זיהום האוויר.

דב ליפמן: יש כמה חוקים עכשיו וגם תוכנית במשרד להגנת הסביבה להפחתת השימוש בשקיות פלסטיק בסופר.

דב ליפמן: גם זה דבר – אחרי שאנחנו משתמשים בשקיות האלה, מה קורה להן?

דב ליפמן: הן סתם נשארות אתנו, וזה גם משפיע על זיהום האוויר.

דב ליפמן: כמו שאמרתי, חייבים לחשוב ככה על הטווח הארוך.

דב ליפמן: לסיום, זה יום חשוב, וזה חשוב מאוד שאנחנו נעלה את נושא הבריאות לראש סדר העדיפויות שלנו.

דב ליפמן: כבוד השרה לא הייתה פה, אבל שיבחתי את שיתוף הפעולה בין משרד הבריאות למשרד החינוך כדי לחנך את התלמידים בנושא, וגם בתזונה בבתי-הספר.

דב ליפמן: אני קורא לחברי הכנסת וגם לכלל האזרחים ללמוד יותר על הנושא, לשתף פעולה בכל היוזמות שהזכרתי, וגם להיות בכלל יותר זהירים בכל נושא הבריאות.

דב ליפמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב ליפמן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני יושב-ראש הכנסת, גברתי השרה, חברי וחברותי, אני מקדמת בברכה את ההסתדרות הרפואית בישראל, את ד"ר אידלמן ואת חברי לשכת האתיקה.

שולי מועלם-רפאלי: אני מודה ליושב-ראש הכנסת על היום החשוב הזה, ורוצה לציין גם את הרופא של הכנסת ד"ר ליפשיץ וגם את האחות אסתר, שבעצם עמדו יחד אתנו בארגון היום הזה ובדחיפה של מודעות.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהמחשבה שישנה בבסיס קידום בריאות ורפואה מונעת היא יותר הבנה של השינוי שמתרחש בעולם של מערכת הבריאות.

שולי מועלם-רפאלי: אם בעבר היינו מדברים על רופא–חולה, אם בעבר היינו מדברים על מטפל–מטופל וההייררכיה הייתה מאוד ברורה, מי נמצא איפה, היום ברור לכולנו שאנחנו רוצים בתוך התהליך הזה מטפלים ומטופלים כאנשים שלוקחים ביחד אחריות לחיים שלנו כפרטים ולחיים של החברה בישראל ובעולם כולו.

שולי מועלם-רפאלי: שמענו היום בוועדת העבודה והרווחה על תוכנית מופלאה שמקדם משרד הבריאות בשיתוף של משרד החינוך, של משרד הכלכלה, של איגוד תעשיות המזון, יחד עם השלטון המקומי.

שולי מועלם-רפאלי: תוכנית שנקראת "אפשריבריא".

שולי מועלם-רפאלי: תוכנית מופלאה, שבאמת מקדמת בריאות, שבאמת מחנכת להימנע ממקומות שאחר כך מאוד מאוד צריך להשקיע בהם כסף כדי לצאת מהם, אם בכלל אפשר, כמו סוכרת, שהוזכרה שם, כמו השמנת יתר, כמו מחלות של כלי דם.

שולי מועלם-רפאלי: בעצם, אחת המצוקות הקשות, שעלתה גם שם על-ידי ד"ר בועז לב, והשרה אמרה את זה גם כן בוועדה – שבגלל הקיצוץ בתקציב, אז ברור שחלק מיעדי התוכנית המופלאה הזאת נפגעים.

שולי מועלם-רפאלי: אז קראנו בוועדה, ואני קוראת כאן שוב, כמו בכל הדיונים שאנחנו עורכים כאן על מערכת הבריאות, לשינוי הסדר התקציבי במדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: מערכת הבריאות צריכה לקבל תקציב יותר גדול.

שולי מועלם-רפאלי: כדי לקדם בריאות ולמנוע מחלות ברור שצריך להשקיע בזה כסף.

שולי מועלם-רפאלי: אם מישהו חושב שאפשר לעשות קידום בריאות על הדרך, אנחנו מבינים כבר שלא.

שולי מועלם-רפאלי: על הדרך אי-אפשר למנוע שום דבר.

שולי מועלם-רפאלי: על הדרך אפשר רק לנסות לשמר את המערכת, אבל כל פעם שאנחנו רוצים להוסיף קומה – ומניעת מחלות היא תוספת שאנחנו מחויבים לה היום – ברור לנו לגמרי שאי-אפשר לעשות את זה אם לא מסמנים תקציב בתקציב המדינה ובתקציב משרד הבריאות לטובת קידום בריאות ומניעת מחלות על כל הספקטרום.

שולי מועלם-רפאלי: אפשר וראוי ורצוי ונכון שהדבר יהיה בהובלת משרד הבריאות, אבל אי-אפשר לבוא לתוכנית כל כך גדולה, שמשלבת הרבה מאוד ניואנסים, ומתחילה מילדי הגן ועושה את שלושת הדברים שהרמב"ם מדבר עליהם תחת המילה "בריאות"; כדי לא לטעות, ברשותכם, אני אסתכל בדף שלי, רמב"ם, רמב"ם, אבל בכל זאת.

שולי מועלם-רפאלי: הרמב"ם אומר שבריאות זה: בולם רוגזו – בסדר, חנין?

שולי מועלם-רפאלי: זה הקטע אולי הנפשי בסיפור הזה של הבריאות, בולם רוגזו – תרגיע מה שנקרא; יו"ד-אל"ף זה: יפחית אוכלו – ברור לכולנו שמעבר להפחתת הכמויות צריך פה שינוי בתזונה, צריך פה לעשות שינוי מערכתי במה מכניסים לתוך הפה, כל אחד מאתנו ביחס לעצמו, אבל גם בחברה הכללית; ויגביר תנועתו – ואם לא זה מה שבעצם אנחנו מדברים עליו בקידום בריאות, אז מה זה כן?

שולי מועלם-רפאלי: קידום הבריאות היום במדינת ישראל חייב להיות – חלק במקום הראשון.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו דיברנו על זה שקידום בריאות זה יעד חברתי-כלכלי, וביעד הזה אנחנו נשיג יעדים נוספים שכולנו מאמינים בהם.

שולי מועלם-רפאלי: והראשון בהם, שאנחנו מדברים עליו במשך כל השנה הזאת שאני זוכה להיות בה חברת כנסת, זה הנושא של רפואה שוויונית.

שולי מועלם-רפאלי: אם לא נקדם רפואה שוויונית אנחנו נישאר הרחק מאחור בהרבה רבדים.

שולי מועלם-רפאלי: יש זכות לרפואה שוויונית במדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו רוצים במניעה שלנו למנוע עישון או לפחות להפחית עישון, אנחנו רוצים במניעה שלנו לדבר לא רק על מחלות אלא גם על דברים שהם מתאפשרים – לעודד אותם – –

פנינה תמנו: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: – – למשל – אני מגיעה לסיום – למשל לעודד ספורט, אפילו במקום שבו אנחנו נמצאים.

שולי מועלם-רפאלי: דבר אחרון שאני רוצה להזכיר, וזה ייקח לי עוד דקה, גברתי: קיימנו בין 14:00 ל-16:00 כינוס של שתי שדולות ביחד, של השדולה לשוויון בבריאות בראשותו של חבר הכנסת אילן גילאון ובראשותי ושל השדולה החברתית-כלכלית – השדולה לשוויון בבריאות והשדולה החברתית-כלכלית בראשות חבר הכנסת דב חנין.

שולי מועלם-רפאלי: דיברנו שם על אמנה שנכתבה על-ידי לשכת האתיקה של ההסתדרות הרפואית, וזאת הפעם הראשונה שמנסים בעצם לדבר על יחסי הגומלין שבין הרופאים למטופלים.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהתחלנו פה משהו מצוין, שהוא תחילת השיח על השילוב הבלתי-ניתן להפרדה ביחס לכל אחד מאתנו, בין המטופל למטפל, על כל המורכבות שבזה.

פנינה תמנו: יישר כוח, רק אבקש לסיים.

פנינה תמנו: אנחנו כבר – – –

שולי מועלם-רפאלי: אני מברכת על היום הזה ומקווה שכל הדברים הטובים שדיברנו עליהם, נצליח גם ליישם אותם.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

פנינה תמנו: תודה רבה, חברת הכנסת מועלם-רפאלי.

פנינה תמנו: הדוברת הבאה – חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ולאחריה – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

פנינה תמנו: בבקשה.

פנינה תמנו: חמש דקות.

שלי יחימוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי היום במהלך יום הבריאות ומניעה תחילה הרבה רעיונות על תוכניות חדשות ונפלאות לטובת שיפור הבריאות שלנו, ועלה במוחי רעיון מדהים וחדשני, סטרט-אפ: אחיות בריאות התלמיד.

שלי יחימוביץ': בכל בית-ספר תהיה אחות והיא תהיה אחראית על חיסון הילדים, כל הילדים, מפני מחלות, היא תהיה אחראית על מניעה, היא תהיה אחראית על זיהוי, היא תהיה אחראית על ללמד את הילדים מה גורם להם להיות חולים ואיך לשמור על בריאותם.

שלי יחימוביץ': ככה אולי גם נזכה לפרסי ארגון הבריאות העולמי ואולי תפחת תמותת התינוקות ותעלה תוחלת החיים והרפואה המונעת תפחית את העומס מהרפואה הציבורית הכללית.

שלי יחימוביץ': ופתאום נזכרתי שהמציאו כבר את הרעיון הזה וזה לא רעיון שלי: בכל בית-ספר הייתה פעם אחות, ועל זה זכינו בפרסי ארגון הבריאות העולמי.

שלי יחימוביץ': על זה ועל טיפת-חלב, שתי המצאות ישראליות מדהימות ששינו אותנו כליל כחברה וכמדינה שאחראית על אזרחיה מלידה ועד מוות, כמו שמדינה מתוקנת צריכה להיות.

שלי יחימוביץ': ההתעללות שאני חווה כאן כחברת כנסת, בכמעט שמונה השנים שאני כאן, באחיות בריאות התלמיד – ואני לא אקרא לזה שירות – ובזכות הבסיסית שהן מעניקות, היא בלתי נתפסת כמעט.

שלי יחימוביץ': יום אחד החליט איזה גאון שצריך להפסיק את המנהג הזה ואפשר לעשות outsourcing ולהוציא למכרז את ה"שירות", והתחילו מכרזים.

שלי יחימוביץ': ובכל שנה אנחנו עומדים ונאבקים שלא יקטינו את התקציב למכרז, ויעשו ככה, ולא יגבילו את הפעולה ל-40 שניות, כי פתאום, כשיש כל כך מעט אחיות והן עובדות בכלל דרך קבלנים, אז גם מודדים אותן לפי הספק, ואז כל זריקה או כל פעולה צריכה לקחת 40 שניות – ומה קורה אם הילד בוכה, חס וחלילה?

שלי יחימוביץ': הכול הופך להיות מסחרי לחלוטין, והאחיות עצמן, מקצוע מכובד של מעמד הביניים, הופכות להיות שפחות שמועבדות בחברות קבלן.

שלי יחימוביץ': ולכן אני רוצה לנצל את היום הזה, היום שמציינים בו בריאות ומניעה תחילה, כדי לבקש ממך, גברתי שרת הבריאות – ובאמת את לא אחראית למצב הזה, זה מצב שקיבלת בירושה – לעשות את הצעד שעלותו לא מאוד גבוהה, כדאיותו מוכחת, בית-המשפט העליון אמר עליו את דברו, הניסיון מלמד אותנו:

שלי יחימוביץ': שירות – אחריות – בריאות התלמיד צריך להיות בבעלות המדינה ולא מופעל על-ידי חברות קבלן.

שלי יחימוביץ': זה כבר מגיע לאבסורד.

שלי יחימוביץ': היום, אחת החברות שמפעילות את הדבר הזה, שהוא עומד באמת בבסיס חיינו, זאת חברת "פמי פרימיום", ותשימו לב מה היא עושה.

שלי יחימוביץ': היא גם מטפלת ברפואה מונעת, אבל היא גם – תראו מה היא עושה עוד במקביל: תיקון מכשירי חשמל, גרירת רכב ושירותי דרך, צנרת – וטיפול בילדים שלנו, ברפואה המונעת שלהם; אה, וגם פחחות רכב.

שלי יחימוביץ': על זה אמרה היום מוריה אשכנזי, יו"ר ועד אחיות בריאות התלמיד: דוקטור פח.

אילן גילאון: לילדים או לרכב?

שלי יחימוביץ': זהו, שלא ברור למי עושים כאן את הפחחות.

שלי יחימוביץ': החברה הזאת היא גם קבלנית של הדבר הבסיסי הזה, של אותם דברים שאנחנו מדברים עליהם גבוהה-גבוהה: בריאות ומניעה.

שלי יחימוביץ': ועכשיו תעזבו את העניין המוסרי.

שלי יחימוביץ': השקפת העולם שלי ושל חברים רבים שיושבים כאן ידועה, אבל כל הדיוט יודע שכל דולר שמשקיעים ברפואה מונעת יש לו מייד תועלת של 5 דולר – כל מחקר מראה את זה – ישירים; ולטווח הארוך – של יותר מ-10 דולר.

שלי יחימוביץ': כלומר, כל השקעה כזאת באחות בריאות התלמיד, שהיא אשת מקצוע מסורה, שכפופה למשרד הבריאות, תיתן גם דיבידנד כספי ותקל גם על מערכת הבריאות.

שלי יחימוביץ': אני חייבת לציין לגבי קודמך, גברתי שרת הבריאות, סגן שר הבריאות ליצמן, שהוא לקח על עצמו את המשימה של לקחת אזור מסוים, כפי שאת בוודאי יודעת, את אזור הדרום, ולהחזיר שם את השירות הזה לרשות המדינה.

שלי יחימוביץ': הניסיון הזה צלח, והעלות שלו לא הייתה גבוהה.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שבימים האלה של דיון שמתחיל להיות מאוד נוקב על גבולות ההפרטה, על השר"פ, על אחריות המדינה, על המשמעות של בריאות פרטית והמשמעות של בריאות ציבורית, אנחנו כבר בשלים גם מערכתית, גם מבחינת עמדתו של הציבור וגם מבחינת המערכת כולה באמת לעשות את המעשה הזה, שהוא לא מרחיק לכת, אבל הוא כל כך כל כך חיוני, ולהשיב לאחריות המדינה את אחיות בריאות התלמיד.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה, חברת הכנסת יחימוביץ.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

פנינה תמנו: בבקשה, חמש דקות לרשותך.

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרה, חברי חברי הכנסת, בריאות, נכון, זה לפני שבאים לפתחו של הרופא, זה אורח חיים.

מסעוד גנאים: אנחנו חייבים לחנך לאורח חיים בריא.

מסעוד גנאים: אבל בריאות זה גם מדיניות, זה גם תקציבים, זה גם השקעה.

מסעוד גנאים: וכמו שככל שנחנך ונדאג לאורח חיים בריא זה טוב לבריאות, אז ככל שנהיה צודקים ושוויוניים במדיניות ובתקציבים כך גם נהיה בריאים יותר.

מסעוד גנאים: הדוח של מבקר המדינה – אני מדבר על דוח של 2013, נדמה לי ממאי, משהו כזה – הצביע, חשף את הפערים הגדולים מאוד במתן שירותי בריאות, וגם ברמתם וגם במצב הבריאותי, בין המרכז לפריפריה, כמובן לטובת המרכז.

מסעוד גנאים: שם תוחלת החיים ארוכה יותר לעומת תוחלת חיים קצרה בפריפריה, והתחלואה יותר גבוהה בפריפריה.

מסעוד גנאים: תושבי הפריפריה חולים יותר בסוכרת, סובלים מהשמנה, מעשנים יותר.

מסעוד גנאים: וכאשר מדברים על פריפריה, אני חושב שהתושבים הערבים, במיוחד בדרום, הם הפריפריה של הפריפריה מהבחינה הזאת, ובמיוחד מבחינת שירותי הבריאות והמחסור בתשתית רפואית; ובמיוחד אני אתמקד בפזורה הבדואית בדרום, בכפרים המוכרים וגם הבלתי-מוכרים.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרה, דוח המבקר גם – לא רק, הרבה דוחות – מצביע על מחסור בכוח-אדם בבתי-החולים ובקופות-החולים, על מחסור ברופאים.

מסעוד גנאים: אבל הפרדוקס הוא שלמרות המחסור הזה אני שומע ורואה – וזה גם מגיע אלי – על קשיים בקליטת רופאים ערבים במערכת הבריאות ובבתי-החולים.

מסעוד גנאים: הסטודנט הערבי לרפואה עובר מסלול של סבל ושל קשיים, אם זה בהתחלת הלימודים שלו, בתנאי הקבלה הקשים בישראל, ואם זה בקליטתו בסוף ובעבודתו במבחן וכו'.

מסעוד גנאים: אבל לא מספיק, כאשר הוא מסיים וזהו – חלאס, חלאס, אני רופא – הוא מתקשה למצוא מקום עבודה.

מסעוד גנאים: אז אני קורא לכבוד השרה למצוא ולשלב את הרופאים הערבים במערכת הבריאות.

יעל גרמן: אתה מכיר רופאים ערבים ללא משרה?

יעל גרמן: אני לא.

מסעוד גנאים: אה, יש כאלה שכן.

יעל גרמן: אני לא מכירה.

מסעוד גנאים: יש כאלה, סטודנטים שסיימו – – –

מיקי לוי: נהפוך הוא, עוד 15 תקנים.

מיקי לוי: 15 תקנים, השרה.

יעל גרמן: רק שיבואו וברוכים הבאים.

מסעוד גנאים: אני שמח.

מיקי לוי: שרת הבריאות, 15 תקנים מעל התקן.

מסעוד גנאים: אני אשמח לשמוע, אבל ככה – – –

פנינה תמנו: ובתוך כך נכנס נושא הרופאים העולים החדשים.

מסעוד גנאים: אולי האחוז שלהם.

מסעוד גנאים: אולי האחוז שלהם.

מסעוד גנאים: אולי האחוז שלהם.

מסעוד גנאים: לפחות ככה – – –

ראובן ריבלין: צריך להדגיש: רופאים ערבים-ישראלים שסיימו את לימודיהם בארץ.

מסעוד גנאים: כן, זהו.

מסעוד גנאים: בטח, את זה אני יודע.

מסעוד גנאים: לא, אבל מה שנאמר לי ומה שמגיע אלי – – –

ראובן ריבלין: רופא מנתח – מחר הוא יכול לנתח, אין לו בעיה.

מיקי לוי: תיקון נוסף שנעשה עם שר האוצר – –

ראובן ריבלין: הוא כבר רופא.

מסעוד גנאים: תתקן, אדוני סגן השר, כן.

מיקי לוי: – – נתנו עוד 15 תקנים מעל לתקן רק לנושא הזה.

פנינה תמנו: אתה מקבל פה תשובה אופטימית.

מסעוד גנאים: נו, אני – – –

ראובן ריבלין: צריך לדייק.

ראובן ריבלין: הטענה שלו, לכאורה – כדי שלא יבוא מחר ויאמר:

ראובן ריבלין: אמרתם לי דבר לא נכון – צריך לדייק.

ראובן ריבלין: אין רופא מהמגזר הערבי – ערבי-נוצרי או מוסלמי או דרוזי או צ'רקסי – –

יעל גרמן: שלמד פה בארץ.

מסעוד גנאים: לא, לא, בלי הבדל.

מסעוד גנאים: אני אומר שיש – – –

ראובן ריבלין: – – שלמד בארץ שאין לו מקום עבודה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת ריבלין.

פנינה תמנו: אנחנו נגיד שלום לחניכים, לתלמידים שמכבדים אותנו בנוכחותם, וכמובן השרה תשיב לאחר דבריך.

פנינה תמנו: חבל, השעון מתקתק.

פנינה תמנו: אני אוסיף לך לפנים משורת הדין עוד דקה.

מסעוד גנאים: לא, לא, זה בסדר.

מסעוד גנאים: אני כמעט סיימתי.

פנינה תמנו: ואנחנו נאפשר לך, השרה, כמובן להשלים את דברייך.

עפו אגבאריה: הכוונה שאין רופא שיש לו רישיון ישראלי והוא לא עובד.

עפו אגבאריה: לא משנה שהוא – – –

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת אגבאריה.

פנינה תמנו: בואו נאפשר לחבר – – –

ראובן ריבלין: יש כאלה שהם רופאים, אבל לא בארץ.

עפו אגבאריה: לא, שעוד לא עבדו.

ראובן ריבלין: אם הוא קיבל – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת ריבלין.

פנינה תמנו: חברי הכנסת ריבלין ואגבאריה, בואו נאפשר – –

חנין זועבי: אין בעיה של אפליה, יש בעיה של תת-ייצוג.

פנינה תמנו: – – לחברנו להמשיך בדבריו.

פנינה תמנו: כמובן, השרה תשיב לך על הנושא.

מסעוד גנאים: א.

מסעוד גנאים: אני אשמח אם מתקנים אותי ואם מה שהזכרתי לא כל כך מדויק.

מסעוד גנאים: אני לא אומר שזה תורה משמים, אבל ככה שמעתי, ככה הועבר לי.

פנינה תמנו: בוודאי.

מסעוד גנאים: אני אשמח אם זה לא נכון או אם באמת כל הרופאים הערבים נקלטים, או הסטודנטים שמסיימים נקלטים.

ראובן ריבלין: זה נכון, זה כן.

מסעוד גנאים: זה – 1. 2.

מסעוד גנאים: אני מקווה בסוף שהפערים שהזכיר המבקר בכמה דוחות, הפערים בין הפריפריה לבין המרכז, בין ערבים ליהודים במתן שירותי בריאות, שבאמת כבוד השרה תעשה למען גישור הפערים האלה.

ראובן ריבלין: זה נכון.

מסעוד גנאים: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת גנאים.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת יעקב מַרגי, ולאחר מכן תשיב השרה.

ראובן ריבלין: מֵרגי, מֵרגי.

פנינה תמנו: חבר הכנסת מֵרגי או מַרגי?

יעקב מרגי: מֵרגי זה נכון.

פנינה תמנו: מֵרגי.

פנינה תמנו: אז מעכשיו כמובן אתקן את עצמי אם אני אטעה.

פנינה תמנו: מֵרגי.

אילן גילאון: גברתי היושבת-ראש, כבוד שרת – – –

פנינה תמנו: זה פשוט נושא כאוב, חבר הכנסת ריבלין.

פנינה תמנו: גם על בשרי.

אילן גילאון: – – – כבוד שרת הבריאות, חברתי חברת הכנסת יעל גרמן, חברות וחברים, גברתי, הרצל מת ובן-גוריון מת, וגם אני לא מרגיש כל כך טוב, האמת; עכשיו קצת יותר, כשאני רואה את כל הר"י פה, בראשותו של ליאוניד אידלמן.

אילן גילאון: אבל אני רוצה להגיד מעל הבמה הזאת: אני אוהב את הרופאים שלי, אני גם סומך עליהם.

אילן גילאון: כולנו אוהבים, וסומכים עליהם.

אילן גילאון: עובדה שאנחנו קונים מהם מכונית יד שנייה תמיד.

אילן גילאון: והרי אתם יודעים שלקנות מכונית יד שנייה ממישהו זה לא דבר של מה בכך.

אילן גילאון: ואני גם ביקשתי מהם בדיון הקודם שהיה לנו, מהרופאים שאני מאמין בהם – ואני בא מבית-מדרש שמכבד רופאים – להיות תמיד מספיק חולים כדי להרגיש יותר טוב את החולים, ומספיק רופאים כדי לרפא ולתת מזור לכאבים.

אילן גילאון: כי אנחנו, החולים, בסך הכול רוצים לדעת שבאותו רגע שאנחנו עקודים ככבשה מתחת לפנסים הגדולים של שולחן הניתוח, מה שיתרחש אתנו הוא הדבר הטוב ביותר שיכול להיות, בלי קשר לאם יש לנו אפשרות לשלם או אין לנו אפשרות לשלם.

אילן גילאון: ואני מאמין שהרפואה בהתכוונותה במדינת ישראל הייתה כזאת.

אילן גילאון: דיברתי בדיוק עם ד"ר ליאוניד אידלמן לפני הדיון כאן, ואמרתי לו שאזרחים צריכים בדרך כלל ליהנות מהמחצב שלאותה מדינה יש.

אילן גילאון: ולנו אין הרבה מחצבים, חבר הכנסת ריבלין, כפי שאתה יודע.

אילן גילאון: אין לנו.

אילן גילאון: אבל רפואה יש לנו, אחת הטובות בעולם, אולי הכי טובה.

פנינה תמנו: הון אנושי.

אילן גילאון: כן, המחצבים שלנו הם בתחום ההון האנושי, גברתי.

אילן גילאון: ולכן, התמיהה היא מדוע כל כך מעט אנשים נהנים מהמחצב הזה, או אלה שנהנים צריכים פשוט לשלם.

אילן גילאון: ולכן, גברתי, אני רוצה לדבר היום על מושג שאני קורא לו בועת השר"פ.

אילן גילאון: ממש כמו בועת הנדל"ן אני רוצה לקרוא למושג הזה בועת שר"פ.

אילן גילאון: בועת נדל"ן או בועת שר"פ נוצרת במקום שמדינה מסירה מעצמה את האחריות לאזרחים שלה בתחום הבריאות – בתחום קורת הגג, לחלופין.

אילן גילאון: ואז אנחנו הולכים ומבטחים את עצמנו ביטוחים כפולים ומכופלים.

אילן גילאון: לחלק מאזרחי מדינת ישראל הביטוח הזה הוא סמל סטטוס.

אילן גילאון: ומדוע אנשים, חבר הכנסת ריבלין, יצטרכו לבטח את עצמם או לשלם עבור ניתוח עשרות, לפעמים מאות אלפי שקלים?

אילן גילאון: מדוע?

אילן גילאון: זה מותרות?

אילן גילאון: מישהו בוחר לעצמו להיות במצב הזה?

אילן גילאון: הלוא אם מדינתי לא נותנת לי את הביטוח הזה, אז מה כבר אני צריך?

אילן גילאון: ואני אומר את הדברים משום שבתחומים אחרים אנחנו, בקלות דעת בלתי נסלחת, יכולים להשקיע מיליארדים על גבי מיליארדים כדי להציל חיים, למשל בתחום הביטחוני.

אילן גילאון: אבל מה לעשות, חבר הכנסת ריבלין, שסטטיסטית במדינת ישראל מתים יותר אנשים מסוכרת ומלחץ דם ומסרטן מאשר מכל הפגעים הביטחוניים האחרים?

אילן גילאון: ולכן, הבעיה המרכזית היא שמאז תחילתו של חוק ביטוח בריאות ממלכתי, באוצר של מדינת ישראל חשבו שהוא נולד בחטא והוא היה מיותר, והוא היה בתת-תקצוב כל השנים הללו, וכל מי שמגיע נופל לתוך הבור הזה שהוא לא יכול להתמלא מחולייתו, כי לך, השרה יעל גרמן, צריכים להוסיף לתקציב שלך בין 15 ל-20 מיליארד שקלים כדי למלא את הסל שלך.

אילן גילאון: ואם רוצים ממני להציע מאיפה לקחת, אני מייד אומר את זה, אבל צריך לומר את זה באומץ ולא ללהג כל הזמן עם המקהלה שאומרת: תהיו בריאים.

אילן גילאון: אני מכיר את הדבר הזה, גברתי.

אילן גילאון: כולנו מברכים.

אילן גילאון: כל שנה אנחנו מקיימים את יום הבריאות הבין-לאומי.

אילן גילאון: זה מין יארצייט כזה לבריאות, ובסוף אנחנו אומרים: תהיו בריאים.

אילן גילאון: ואנחנו לא צריכים לקרוא בשום מקום – חברי הכנסת, יש להם כפתורים, הם לא צריכים לקרוא, הם לא צריכים לחתום על פטיציות.

אילן גילאון: הם פשוט צריכים להצביע על מה שמערכת פוליטית מחליטה – מי מקבל כמה ולמה ומי משלם כמה ולמה.

אילן גילאון: ואימא שלי אמרה לי שבריאות זה לא צחוק ובריאות זה הכי רציני כי בריאות זה החיים וזה העיקר, ולכן אני בעד שיטת תקצוב אחרת, השרה, ואני כל חצי שנה מעלה על הדוכן הזה הצעת חוק של טייס אוטומטי לגבי עדכון הבריאות ועדכון אחורנית.

אילן גילאון: כי "הדסה" היא משל, היא לא בית-חולים, בוודאי שום מונומנט כזה לא יכול להתרסק בהתרסקות מהדהדת כזאת מסיבה אחת, בטח לא מאחת הסיבות, ובוודאי ובוודאי לא מאיך שהוא נוהל או פרופסור מור-יוסף, ודאי שלא.

אילן גילאון: אני מבין את ה"עליהום" שעושים עליו, כי כל כך קל לתקוף את הדבר הזה.

אילן גילאון: הבעיה המרכזית זה תת-תקצוב, זה חוסר רצון של מדינה לבטח את האזרחים שלה, ולכן אנחנו מולידים פיתויים גדולים, ולכן רופאים מתפתים, כי הם צריכים ללכת למקום אחר, ולכן כשאנחנו מתגאים שאנחנו חלק מה-OECD, גברתי, אנחנו נזם זהב בתחום ה-OECD בכל מה שקשור לרפואה פר יחס מיטות מול חולים, פר יחס אחיות מול חולים, פר יחס רופאים מול חולים, פר כל דבר כזה, כאשר הרפואה שלנו היא הטובה בעולם.

אילן גילאון: זה לא מתקבל על הדעת.

אילן גילאון: את הבועה הזו צריך לפוצץ.

אילן גילאון: אני מקבל כלכלת שוק, גברתי.

אילן גילאון: אני לא מקבל חברת שוק.

אילן גילאון: אני חושב שמדינה צריכה להיות אחראית על בריאותם, חינוכם, תעסוקתם וקורת גגם של אזרחיה, ויפה שעה אחת קודם.

אילן גילאון: אני באומץ אומר, אם ישאלו אותי, כתושב אשדוד ועוטף-עזה, אם אני מוכן שיצמצמו את "כיפת ברזל", מערכות של "כיפת ברזל", מול מיטות בבתי-החולים, אני אעדיף את המיטות בבתי-החולים, והנה אני אומר את הדברים.

אילן גילאון: תהיו בריאים, מה יש לי לומר?

אילן גילאון: עליכם אני חולה.

פנינה תמנו: תהיה בריא.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת גילאון.

ראובן ריבלין: – – – "כיפת הברזל" יגנו גם על בתי-החולים.

פנינה תמנו: שיהיה להם גם את זה וגם את זה.

פנינה תמנו: זה מה שאנחנו צריכים לשאוף תמיד.

אילן גילאון: אני נותן בכוונה את הדוגמה הקיצונית.

קריאה: מה העדיפות?

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת גילאון.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת יעקב מרגי.

פנינה תמנו: בבקשה, חבר הכנסת מרגי.

פנינה תמנו: אחרון הדוברים.

פנינה תמנו: אחריך תשיב השרה.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, מכובדי, הר"י, ד"ר אידלמן, יושב-ראש ההסתדרות הרפואית, חבריו.

יעקב מרגי: זה היום, אומנם אנחנו דיברנו כל היום על בריאות ומניעה תחילה, אבל זה גם היום להצדיע לכם על תרומת

יעקב מרגי: כם הרבה למערכת הבריאות.

יעקב מרגי: הכנסת מציינת היום את יום הבריאות בכנסת תחת הכותרת "בריאות ומניעה תחילה".

יעקב מרגי: אי-אפשר, רבותי, לדבר על בריאות מבלי שנזכיר את מצבה של מערכת הבריאות בישראל.

יעקב מרגי: הזכרנו, נזכיר.

יעקב מרגי: השרה, לא נפקיר אותך.

יעקב מרגי: נמשיך להיאבק עד שתצליחי להשיג את מבוקשך.

יעקב מרגי: מערכת הבריאות בישראל, כמו מערכות איכותיות נוספות בישראל, הן מתקיימות ומשמרות את איכותן ורמתן הגבוהה למרות – למרות המדינה, למרות התת-תקצוב ותת-התקנון של מערכות הבריאות השונות.

יעקב מרגי: וכאן המקום לציין, כפי שאנו מציינים לא אחת בוועדה, כמאמרה הקבוע של חברת הכנסת שולי רפאלי: מערכת הבריאות, מצבה בישראל הוא טוב, הוא טוב ואיכותי בזכות ההון האנושי הנמצא במערכת הבריאות.

יעקב מרגי: השתתפתי היום בדיון על הרפואה המונעת וקידום הבריאות, וכן ניהלתי את הדיון בוועדת העבודה והרווחה בעניין גמלת שמירת היריון, וכן השתתפתי היום בדיון החשוב בוועדה לזכויות הילד על החזרת אחיות בתי-הספר – בריאות התלמיד.

יעקב מרגי: בעניין אחיות בתי-הספר אנו נוטים לייחס להן בטעות רק את החיסונים, ולייחס להן רק את החיסונים זה לעשות עוול לנושא, עוול לנושא בריאות התלמיד.

יעקב מרגי: גברתי השרה, אני יכול לומר, קצת ממרום גילי, אני זוכר את האחיות עם החלוק הירוק.

פנינה תמנו: גם לא ממרום גילך.

פנינה תמנו: אני גם זוכרת אותן, יש הרבה שזוכרים אותן.

יעקב מרגי: את צודקת, אבל אני זוכר אותן כשהן ישבו בחדר האחות, חדר האחות.

יעקב מרגי: היה חדר מיוחד בתקינה.

ראובן ריבלין: זה היה מוסד.

יעקב מרגי: אני זוכר אותה בביקורי הבית אצלנו, אני זוכר אותה, וכשאני אומר זוכר אותה אני אפילו מריח את החדר, את הפנייה החמה והמלטפת, את ההתעניינות בילד.

יעקב מרגי: אנחנו בדרך כלל נוטים להתגעגע לעבר וזה, אבל זה מקום טוב.

יעקב מרגי: זה דבר שצוין, דבר שמדינת ישראל השתבחה בו לאורך זמן.

יעקב מרגי: לפעמים, אני אמרתי היום בוועדה, אסור שארגונים בין-לאומים יציינו את מדינת ישראל לשבח בתחומים מסוימים, כי מייד יש מי שהולך ומוריד אותם.

יעקב מרגי: אחיות בתי-הספר, כשאנחנו מדברים על בריאות, על רפואה מונעת, על לשווק, לשווק את הבריאות שיווק חברתי – זה מושג שלמדתי היום בדיון – הן בחוד החנית, הן בתחילת הדרך.

יעקב מרגי: נחזור על האמרה ששקל בילדות שווה – אמרו, אומרים אותה; זה מדע מדויק, מדע מוכח.

יעקב מרגי: כולנו יודעים כבר מה הורג.

יעקב מרגי: כולנו יודעים כמה עולה למדינה לטפל בחולה סוכרת מגיל 30 ועד הקטיעות, הדיאליזות והעיוורון – כל המרעין בישין שזה גורר.

יעקב מרגי: אנחנו לא משקיעים, אנחנו לא שם.

יעקב מרגי: סך הכול, אני אומר לכם, האמת היא כואבת, היא צריכה להיאמר.

יעקב מרגי: כמה שאנחנו מתקדמים בהרבה תחומים, עשינו בשבעה עשורים פה במדינה מה שאימפריות לא עשו, אבל בלהחדיר מודעות לדברים בסיסיים בחברה אנחנו חלשים, אנחנו חלשים.

יעקב מרגי: אם חלק גדול בחברה הישראלית אין לו מודעות לתזונה נכונה מגיל קטן, סליחה, זה מחדל, זו פשיעה.

יעקב מרגי: זו פשיעה של הריבון, הוא מאבד ממונו בידיו.

יעקב מרגי: אני חושב, ביום כזה, שמדברים על מניעה תחילה, זה הדבר הראשון.

יעקב מרגי: אנחנו משקיעים במערכת החינוך הון עתק.

יעקב מרגי: לא תמיד הכול זה כסף.

יעקב מרגי: והזכרתי בוועדה יוזמות.

יעקב מרגי: אפשר לקחת מקומות עבודה איכותיים, מקומות עבודה עתירי כוח-אדם, להתחיל שם מסגרות, בשיתוף ההנהלה וועדי העובדים, למודעות לבריאות נכונה, בריאות.

יעקב מרגי: רבותי, זה חיסכון יומיומי.

יעקב מרגי: את יכולה לקטוף חיסכון בבריאות.

יעקב מרגי: כולנו יודעים מה פעילות גופנית עושה, כמה ביקורים לרופא נחסוך, כמה עומס נוריד מהרפואה הציבורית והקהילתית.

יעקב מרגי: אנחנו לא שם, אנחנו לא שם כי אנחנו פיתחנו תרבות של לטפל, כמו אינסטלטור, בפיצוצים, לא בתחזוקת מערכות.

יעקב מרגי: אנחנו לא יודעים לתחזק מערכות.

יעקב מרגי: ואני אומר לך, השרה, כפי שאמרתי לך זאת פעמים רבות, נפל בחלקך, אני מתעלל בך כאן, אבל נפל בחלקך להיות שרת הבריאות – תתפלאי לשמוע, אני לא נאיבי – בתקופה, כן, קשה, בתקופה ששנים רבות לא תקצבו ריאלית, סירבו לתקנן; הנה, אני אומר לך.

יעקב מרגי: היו לי הצעת חוק לתקנן – משרד הבריאות לא אוהב לתקנן, כי זה מחייב אותו.

יעקב מרגי: אבל נפלה בחלקך הזדמנות.

יעקב מרגי: את בקואליציה, יש הזדמנות, ולא בושה לומר, יש גם שינוי בתחזיות הכלכליות.

יעקב מרגי: יש עודפים.

יעקב מרגי: כן, ניתן להציב את מערכת הבריאות בקדמת הבמה בשנים הקרובות.

יעקב מרגי: ניתן, אפשר.

יעקב מרגי: לא האמנו שאפשר לעשות זאת בתשתיות; אנחנו רואים איך עוקרים הרים ואיך טוחנים אותם.

יעקב מרגי: לא מספיק.

פנינה תמנו: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני כבר מסיים.

יעקב מרגי: תני לנו את התחושה.

יעקב מרגי: אנחנו אומרים לך, חד-משמעית, חברי הכנסת: מאבקך זה מאבקנו.

יעקב מרגי: תני לנו את התחושה שמאבקנו זה גם מאבקך בנושא הבריאות.

יעקב מרגי: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת מרגי.

פנינה תמנו: יישר כוח.

פנינה תמנו: עכשיו תשיב שרת הבריאות יעל גרמן, בבקשה.

אברהם מיכאלי: – – –

פנינה תמנו: לא שמעתי.

יעקב מרגי: הוא החמיא לשרה.

יעל גרמן: הוא החמיא לשנינו.

פנינה תמנו: כשצריך להחמיא, מחמיאים.

פנינה תמנו: זה חשוב, במיוחד שהבריאות חשובה לכולנו.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, חברותי, חברתי, חברי חברי הכנסת, גם אני רוצה לברך את יושב-ראש הר"י ד"ר ליאוניד אידלמן ואת חבריו שעדיין נותרו כאן.

יעל גרמן: אענה, ראשית, לכל ההערות, לכל חברי הכנסת, ולאחר מכן גם אומר כמה מילים בשבחה של מערכת הבריאות שלנו.

יעל גרמן: ראוי לה ומגיע לה שידברו גם בשבחה.

יעל גרמן: נתחיל.

יעל גרמן: חבר הכנסת עפו אגבאריה דיבר על תרופות למחלות נדירות.

יעל גרמן: אתה צודק, ד"ר אגבאריה, ואתה יודע שהקמנו ועדה – לדעתי אתה אפילו חבר בה – שבוחנת את כל נושא המחלות הנדירות, או כמו שאנחנו קוראים להן, מחלות יתומות, אותן מחלות שלא רבים חולים בהן אבל יש צורך בשבילן בתקציבים מאוד גדולים.

יעל גרמן: האמת היא שבוועדת התרופות, בכל מקום ובכל מקרה שיש תרופה למחלה נדירה שאכן מקבלת את אותו ציון שעובר את הוועדה – לא תרופה שנותנים לה ציון נמוך בגלל חוסר סבירות שהיא באמת מרפאת – בכל מקרה כזה ועדת הסל אינה מתחשבת אם התרופה באה לרפא אדם אחד או 10,000.

יעל גרמן: רק במקרים שבהם היא לא משוכנעת שהתרופה, כל המחקרים תומכים בכך שהיא אכן תביא מזור, רק אז היא לא מתקצבת אותה.

יעל גרמן: אבל אין ספק שצריך לשים דגש, ואני גם קוראת לך, לאחר שמיניתי אותך ועוד כמה: אנא, תביאו בפני ובפני משרד הבריאות את המסקנות ואת ההמלצות כיצד באמת לעורר מודעות וכיצד לטפל ביתר יעילות באותן מחלות נדירות – לא רק זו שציינת; עוד.

יעל גרמן: ד"ר אגבאריה חוזר ואומר כמו קאטו, ובצדק, ומדבר על מחלת הסוכרת.

יעל גרמן: לא רק אתה מדבר; שמענו היום גם את ד"ר בשארה בשאראת, שגם הוא בעיני אחד המובילים את המלחמה בסוכרת בכלל ובמגזר הערבי בפרט.

יעל גרמן: אין ספק שמחלת הסוכרת היא דוגמה לכך שמניעה יכולה לסייע.

יעל גרמן: אם אנחנו היום, ביום שבו אנחנו רוצים להעלות על נס את המניעה של המחלות ולראות איך אנחנו יכולים לפעול גם בלי תקציבים גדולים – ואגיע גם לתקציבים, חבר הכנסת מרגי – איך אנחנו יכולים לפעול, אין ספק שבתחום הסוכרת רק מעבר מלחם לבן, מלחם מקמח לבן ללחם ולמוצרים מקמח מלא, יכול לשנות עולם ומלואו ולמנוע מאנשים לחלות במחלת הסוכרת.

יעל גרמן: ואנחנו עובדים על זה.

יעל גרמן: יש לנו היום כמה רעיונות, החל בעידוד המאפיות לשים את התווית של "אפשריבריא" על אותם לחמים שאושרו על-ידינו ככאלה שהם באמת ראויים, כלומר שיש בהם למעלה מ-80% גרגירים של חיטה מלאה; ודרך פעולה שאני מאוד מאוד מקווה שנצליח בה היא של הגבלת המחיר, פיקוח על המחיר של הלחם המלא.

יעל גרמן: חייבים לפקח על המחיר, חייבים לגרום לכך שכל האוכלוסיות תוכלנה לצרוך לחם מלא, מפני שכיום המצב הוא בלתי סביר, כאשר הלחם המלא עולה 18 שקל, לעומת לחם לבן, שנקרא לחם אחיד, שמחירו בין 5 ל-6.7 שקלים, תלוי אם הוא פרוס או לא פרוס.

יעל גרמן: אז אני מברכת אותך על העלאת הנושא.

יעל גרמן: אני מחזקת אותך, ואתה צודק.

יעל גרמן: גם חבר הכנסת מסעוד גנאים דיבר על הנושא של הסוכרת, אבל הוא גם ציין את נושא קליטת הרופאים הערבים, ואני חייבת כאן לתקן ולומר: אין דבר כזה שרופא ישראלי – ובעיני רופא ישראלי, לא משנה אם הוא ממוצא ערבי, יהודי או דרוזי – רופא ישראלי שסיים את לימודיו בארץ, מקבלים אותו בזרועות פתוחות, וככל שירבו הרי זה משובח.

יעל גרמן: היכן אנחנו נתקלים בבעיות?

יעל גרמן: עם רופאים שבאים מחו"ל, עולים חדשים, וגם רופאים ערבים, אבל לאו דווקא – גם צרפתים וגם רוסים, שכן אנחנו רוצים לשמור על רמת הרפואה הגבוהה שכולנו משתבחים בה.

יעל גרמן: לא בכדי אנחנו משתבחים ברמת הרפואה הגבוהה; אנחנו משתבחים בין השאר מפני שהרמה בארץ, רמת הלימודים, היא מאוד מאוד גבוהה, והרף שרופא צריך לעבור לפני שהוא מתחיל לעסוק ברפואה גם הוא מאוד מאוד גבוה.

יעל גרמן: עם זאת, אנחנו יושבים עכשיו במשרד, ואנחנו נשתף פעולה כמובן גם עם משרד הקליטה, כדי לבוא ולראות איך אנחנו מקלים על אותם רופאים עולים חדשים שמתדפקים על דלתנו, שרוצים להיכנס, לרבות רופאים ערבים, וגם רוסים וגם צרפתים, ולראות איך אנחנו יכולים מחד גיסא לשמור על הרמה, ומצד שני להקל את כניסתם.

יעל גרמן: חברת הכנסת חנין זועבי, ציינת את בריאות הנפש.

יעל גרמן: ציינת נתונים שלהערכתי אולי נכונים כרגע, לתקופת הביניים, אבל אני מוכנה לבדוק, חנין, וכמו שאנחנו יושבות אחת לכמה שבועות או חודשים, אנחנו נשב רק על הנושא הזה של בריאות הנפש במגזר הערבי, כי ידוע לי שיש בעיה של בריאות הנפש במגזר הערבי.

יעל גרמן: אני מכירה, וכמו שאת יודעת, גם ביקרתי וראיתי.

חנין זועבי: – – – 2.5%.

יעל גרמן: רשמתי לפני, חברת הכנסת זועבי.

יעל גרמן: האמת היא שבכלל כל נושא בריאות הנפש, מרגע שזה יעבור באמת לקופות-החולים, ואני מקווה שהוא יקבל תוספת כוח-אדם – תהיה בעיה, וצריך לבדוק ולראות כמה פסיכיאטרים וכמה פסיכולוגים מוכשרים.

חנין זועבי: – – –

יעל גרמן: אני לוקחת על עצמי ללמוד את הנושא, ואפילו אנחנו נשב ונדבר על זה.

יעל גרמן: אחיות בריאות התלמיד, דיברו עליהן גם חברת הכנסת שלי יחימוביץ וגם חבר הכנסת מרגי, שגם נותר לשמוע את התשובה.

יעל גרמן: אנחנו במשרד הבריאות הקמנו ועדה כדי באמת לבחון את הנושא.

יעל גרמן: אין לנו ספק שאחיות בריאות התלמיד, ברגע שהן באמת מועסקות על-ידי משרד הבריאות, הן מביאות תועלת הרבה יותר מאשר כשאנחנו מעסיקים אחיות ב-outsourcing, וראינו את זה במשבר הפוליו.

יעל גרמן: במשבר הפוליו, לולא אחיות בריאות התלמיד, ובכלל אחיות בריאות הציבור, בטיפות-החלב ובכלל, לא היינו יכולים לעמוד במטרות וביעדים שהצבנו לעצמנו.

יעל גרמן: כי אם היינו צריכים לשלם שעות נוספות ועוד תוספות כאלה ואחרות לאותן אחיות שנמצאות ב-outsourcing, אני לא יודעת לאן אנחנו היינו מגיעים.

יעל גרמן: אנחנו פועלים בכיוון הזה.

יעל גרמן: אני מאוד מאוד מקווה, אחרי שנעשה – אנחנו צריכים לבחון מבחינה כלכלית ולראות כמה יעלה למדינה להעביר את האחיות מ-outsourcing לעובדות מדינה.

יעל גרמן: אנחנו עושים כרגע את העבודה הזו.

יעל גרמן: אבל אני חייבת לציין שאנחנו נמצאים בחוזים, בחוזים עם שתי חברות, חוזים שמסתיימים רק ב-2015, וודאי שמה שלא נחליט, לא נוכל לעשות לפני 2015 ולפני תום החוזים.

יעל גרמן: אבל עד אז נלמד ונשתדל, כי אכן אחיות בריאות הציבור, אחיות בתי-הספר, שגם אני זוכרת אותן, עשו הרבה הרבה מעבר לזריקות ולמדידת הגובה והראייה; הן אבחנו ילד שנמצא במצוקה, הן אבחנו ילדים שסובלים בבית מסיבות שונות.

יעל גרמן: הן אבחנו גם דיכאונות.

יעל גרמן: יש חשיבות רבה לכך שהאחיות תחזורנה לבתי-הספר.

יעל גרמן: שר"פ.

יעל גרמן: חבר הכנסת אילן גילאון, דיברת על שר"פ, דיברת על ביטוחי הבריאות ודיברת על תקצוב המערכת.

יעל גרמן: גם אני הייתי רוצה להיות צעירה, יפה ועשירה.

אילן גילאון: – – –

יעל גרמן: כולנו רוצים.

עפו אגבאריה: את עדיין צעירה.

אילן גילאון: צעירה ויפה בטוח.

יעל גרמן: תודה.

יעקב מרגי: עשירה – – –

פנינה תמנו: תראי, עכשיו הם מחייכים, אבל בסוף הם יאשימו אותך בסחיטת מחמאות.

יעל גרמן: אני רוצה לומר, ודאי שמערכת הבריאות זקוקה לתקצוב נוסף.

יעל גרמן: לית מאן דפליג, ברור.

יעל גרמן: אנחנו צריכים עוד מיליארדים רבים כדי להעמיד את מערכת הבריאות במקום שבו ראוי שהיא תהיה.

יעל גרמן: אבל גם אתה וגם אני יודעים את המציאות, וכרגע, במצב הנתון, שאנחנו יודעים – קודם כול, יש לנו תקציב סגור ל-2014.

יעל גרמן: לקראת 2015 נתחיל להיאבק.

יעל גרמן: ואני זוכרת את ההבטחות של חבר הכנסת מרגי, וגם של חברת הכנסת שולי מועלם, שמבטיחים לי תמיד שיסייעו להוסיף תקציבים.

יעל גרמן: לקראת 2015 אני מאוד מאוד מקווה שבאמת תהיה תוספת, אבל כרגע אנחנו צריכים לדעת גם להתמודד עם המציאות.

יעל גרמן: ובמציאות כרגע אין לנו תוספת של תקציבים.

יעל גרמן: ניאבק, אבל כרגע אין.

יעל גרמן: ולכן צריך לראות איך ניתן עם התקציבים הקיימים לשפר את מערכת הבריאות.

יעל גרמן: אחת מהן היא בדיוק היום הזה – כותרת היום הזה שעליה אנחנו מדברים: מניעה.

יעל גרמן: אם אנחנו נקדיש למניעה, אם אנחנו נקדיש לאורח חיים בריא – אורח חיים בריא, זאת אומרת גם לכך שאנחנו נדע מה אנחנו מכניסים, שהצרכנים יהיו צרכנים נבונים, שיסתכלו וידעו כמה טראנס הם מכניסים למערכת של הדם שלהם; כמה נתרן, שהוא רעל; כמה סוכר, שהוא רעל; כמה עישון, שהוא גורם המוות מספר אחת.

יעל גרמן: אם אנשים ידעו – ואנחנו נעשה את הכול כדי למנוע עישון במקומות ציבוריים, כדי למנוע פרסומות לעישון, כדי לעודד את הצרכנים לצרוך פחות נתרן, פחות שומן, פחות סוכר.

יעל גרמן: אם אנחנו נעשה את הכול כדי שאותם אנשים, שבריאותם בידיהם, יפעילו את גופם יותר בפעילות גופנית, הרי שאנחנו נוכל לחסוך למדינת ישראל הרבה מאות מיליונים – לא "מאוד", מאות מיליונים – שלאחר מכן אנחנו משלמים כאשר אנחנו מטפלים בליקויים של הבריאות, שהם החולי.

ראובן ריבלין: כבוד שרת הבריאות, אנחנו מאוד רוצים לעזור, אבל אני מוכרח לומר, בשבחה של הממשלה – ואני לא מהמהללים את הממשלה – בכל זאת, השנה לעומת התקציב של השנה הקודמת, משרד הבריאות זכה לנתח גדול של מיליארד – – –

יעל גרמן: צודק חבר הכנסת רובי.

אילן גילאון: עוד מעט יהיו – – –

ראובן ריבלין: לא, אני – – –

אילן גילאון: – – – עוד מעט יהיו בתי-חולים כמו המסעדה הצרפתית, עם שלושה מזלגות.

אילן גילאון: פה יש שלושה סכינים.

ראובן ריבלין: לא, לא, לא.

יעל גרמן: צודק – – –

ראובן ריבלין: אילן, במערכת שישנה מצוקה – – – בכל זאת – – –

פנינה תמנו: נכון, אי-אפשר להתעלם מהתוספות.

אילן גילאון: אני מכיר רק שני מקורות מימון: אחד זה מסים והשני זה תקציבים אחרים.

ראובן ריבלין: אני – – –

יעל גרמן: חברים יקרים, חבר הכנסת רובי ריבלין – –

ראובן ריבלין: אני לא – – –

יעל גרמן: – – אני בהחלט אציין.

יעל גרמן: למרות המצוקה, ב-2013–2014 נוספו למערכת הבריאות הרבה מיליארדים, ורק לאחרונה, בסוף 2013, אנחנו קיבלנו עוד למעלה מ-500 מיליון שקל רק למערכת הבריאות.

יעל גרמן: אבל זה נכון שתמיד רוצים יותר, וצריך לדעת לחיות עם מה שיש.

יעל גרמן: חברים יקרים, לסיום – הכנתי כאן דיסרטציה ארוכה מאוד, אבל אני מבינה שמבקשים שנקצר.

יעל גרמן: אני רוצה לומר – אני אדבר על שני דברים.

יעל גרמן: אנחנו יודעים על המצוקות; אנחנו יודעים על הבעיות – אני מעדיפה לקרוא להן אתגרים.

יעל גרמן: אבל אני רוצה היום, ביום הבריאות, להאיר דווקא כמה נקודות חן במערכת הבריאות שלנו: לציין ולהזכיר שאתר בלומברג ציין, נתן ודירג את מערכת הבריאות שלנו במקום הרביעי בעולם; לציין שתוחלת החיים שלנו, גם של גברים וגם של נשים, היא אחת מהגבוהות ביותר בעולם; לציין את העובדה שתמותת התינוקות היא אחת הנמוכות ביותר בעולם, והולכת ויורדת במשך השנים; לציין עובדה שאולי אתם לא יודעים, שבסקר שנעשה על תחושת הבריאות של תושבי המדינה שאלו בני 15 ומעלה מה תחושת הבריאות שלהם, ו-82% אמרו שבריאותם טובה מאוד.

יעל גרמן: זה דבר נפלא, וזה לעומת ה-OECD, ששם הממוצע הוא 68%.

יעל גרמן: אני יכולה להמשיך ולציין המצאות בתחום הבריאות, לציין את המחקרים גם בתחום הסרטן, גם בתחום הסוכרת, גם בתחום שבץ המוח.

יעל גרמן: אבל אני רוצה לסיום לסיים ולספר סיפור אנושי שלדעתי מבטא יותר מכול את המערכת שלנו.

יעל גרמן: השבוע הובא לידיעתי סיפור, ואני חייבת לציין שזה אחד מני רבים, שרבים כאלה מתרחשים במערכת שלנו מדי יום.

יעל גרמן: אני מבקשת לספר את סיפורו של אדם בן 62, שלצורך הנושא נקרא לו אדם כדי לא לחשוף את זהותו.

יעל גרמן: אדם הגיע למחלקת טיפול נמרץ לב בבית-החולים "פורייה" בטבריה לאחר התקף לב קשה.

יעל גרמן: הצוות הרפואי אבחן אצלו אוטם חריף של שריר הלב, לחץ דם נמוך והפרעת הולכה קשה.

יעל גרמן: הוא הובהל לצנתור דחוף דרך אחת מרגליו.

יעל גרמן: תוך כדי הצנתור אירעה דרמה של ממש: הוא עבר סדרה של 25 אירועי דום לב ברציפות, אחד אחרי השני, אירועים שהצריכו כמות בלתי נתפסת של לפחות 25 מכות חשמל חוזרות – וזה תוך כדי צנתור, כאשר הצוות הרפואי נלחם כדי להציל את חייו.

יעל גרמן: כל יחידות המערך הקרדיולוגי הוזעקו לחדרו: צנתרים, אלקטרו-פיזיולוגים, אקו, טיפול נמרץ לב.

יעל גרמן: הצוות הרפואי כולו פעל ביחד וביצע החייאה ממושכת, תוך שהוא מתמודד עם הפרעות קצב מסכנות חיים, מכות חשמל, עיסוי לב והנשמה.

יעל גרמן: האירוע הסתיים בהצלת חייו של אדם.

יעל גרמן: שבוע לאחר הדרמה הזאת אדם כבר מסתובב בכוחות עצמו במחלקה הקרדיולוגית בבית-החולים, והוא מלא הוקרה לצוות בית-החולים המסור והמקצועי.

יעל גרמן: ד"ר פביו קוזניץ, מנהל יחידת הצנתורים ב"פורייה", אומר שההישג הגדול ביותר של הצוות הרפואי, מעבר להצלת חייו של אדם, הוא בכך שהוא חזר לתפקוד ללא נזק נוירולוגי, ועם תפקוד כמעט מלא של שריר הלב.

יעל גרמן: כמובן, מנהל מחלקת הצנתורים מעיד כי זהו רק עוד מקרה אחד של הצלת חיים.

יעל גרמן: אלה הרופאים שלנו וזוהי מערכת הבריאות.

יעל גרמן: זה המקום וזה היום לומר תודה.

פנינה תמנו: תודה רבה, שרת הבריאות.

פנינה תמנו: הצעתך?

פנינה תמנו: להחזיר את זה לוועדה לדיון, או שאת מסתפקת – – –

ראובן ריבלין: להסתפק.

פנינה תמנו: אז לפני שאנחנו חותמים את יום הבריאות, זה באמת הזמן להודות לכל עובדי מערך הבריאות – לרופאים, לאחיות, לעובדי העזר, לכל מי שעובד במערכת הבריאות – וגם לקוות שמצוקת "הדסה" תיפתר בקרוב.

פנינה תמנו: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/537).

פנינה תמנו: ]

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 152) (דרישה לתשלום דמי ביטוח בתוך שבע שנים), התשע"ד–2014, לקריאה ראשונה – של חבר הכנסת אמנון כהן, אשר ינמק.

פנינה תמנו: לאחר מכן תהיה לנו רשימת דוברים.

אמנון כהן: מה, יש רשימת דוברים, אמרת?

אמנון כהן: יש רשימת דוברים?

פנינה תמנו: נרשמו רבים – –

אמנון כהן: כן.

פנינה תמנו: – – להצעת החוק שאתה מעלה.

אמנון כהן: חוק חשוב.

פנינה תמנו: לפחות 14 חברי כנסת.

פנינה תמנו: לא מעט.

אמנון כהן: יש פה בקושי עשרה.

אמנון כהן: תישאר לפחות להצביע.

אמנון כהן: קולגות, הא? גברתי היושבת-ראש – השרה?

יעל גרמן: אני כאן.

אמנון כהן: מה שלומך?

פנינה תמנו: עד עשר דקות לטעמי, על-פי התקנון.

אמנון כהן: כבוד השרה, חברי חברי הכנסת, על-פי חוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ"ה–1995, חייב אדם לשלם חובו למוסד לביטוח לאומי, בין שעבד ובין שלא.

אמנון כהן: נכון להיום, המוסד לביטוח לאומי יכול לבוא בדרישה לפריעת חוב בכל נקודת זמן נתונה, ללא קשר לזמן צבירת החוב, גם לאחר עשר שנים, ואפילו יותר.

אמנון כהן: יש מצבים שהמוסד לביטוח לאומי שולח את דרישת תשלום החוב לראשונה – ואני מדגיש: לראשונה – לאחר שחלפו שנים רבות ממועד יצירתו.

אמנון כהן: סכומי החוב מגיעים לממדים לא הגיוניים, כולל ריבית והצמדה של שנים, כשבעל החוב לא היה מודע כלל לקיומו או להצטברותו משום שלא קיבל מעולם דרישה לשלמו לפני כן.

אמנון כהן: לדוגמה, התופעה פוגעת בצעירים שצברו חוב לפני שירות צבאי על חודשים שלא עבדו והיה עליהם לשלם ביטוח בריאות, והנה, לאחר שנים, לאחר שחרורם מהצבא, אפילו לאחר שהתחתנו וברוך השם יש להם כמה ילדים, בפעם הראשונה שהם נחשפים למוסד לביטוח לאומי באיזשהו מקרה אחר לגמרי, פתאום מסתבר להם ואומרים להם שיש להם חוב.

אמנון כהן: והחוב, למעשה, שהיה של דמי ביטוח לאומי או דמי מס בריאות שלא שילמו משהו, במקום 120 שקל שלושה-ארבעה חודשים, שזה 400 או 500 שקל, פתאום אומרים לו: יש לך 10,000 שקל חוב.

אמנון כהן: כתוצאה מכך, נגיד אם הוא מבקש לקבל איזושהי הטבה, או יש לו נכות או כל סיבה אחרת, והוא בא כרגע לטפל בביטוח לאומי, אז קודם כול אומרים לו: בוא נקזז לך את מה שאז לא שילמת, כאשר הוא לא ידע בכלל שיש לו חוב במוסד לביטוח לאומי.

אמנון כהן: אשר על כן מוצע בהצעת החוק אשר לפניכם שהמוסד לביטוח לאומי יחויב לדרוש את תשלום דמי הביטוח לכל המאוחר עד שבע שנים מהמועד לתשלומם.

אמנון כהן: דמי ביטוח שתשלומם לא נדרש בתקופה האמורה לא ייגבו עוד, ואי-תשלומם לא יפגע בזכויות לקצבה או לגמלה.

אמנון כהן: דהיינו, בתוך שבע שנים המוסד לביטוח לאומי צריך להגיד לאותו חייב שיש לו חוב, ואם עבר המועד הזה, הוא לא יוכל לדרוש את החוב של אותו אזרח.

אמנון כהן: ואולם, אם המבוטח גרם לכך שלא ניתן היה לדרוש ממנו את תשלומי הביטוח במועד, אזי לא תחול ההוראה המגבילה את התקופה לדרישת דמי הביטוח.

אמנון כהן: זאת אומרת, אם האזרח מתחמק, עובר דירה, לא מודיע למוסד לביטוח לאומי שהוא עבר דירה, ולכן אולי המוסד לביטוח לאומי שלח את דרישת החוב אבל הוא לא קיבל אותה כתוצאה מכך – במצב הזה זה לא יתפוס.

אמנון כהן: זאת אומרת, חובת ההוכחה היא של האזרח, והוא צריך קודם כול לוודא שהכתובת שלו מעודכנת במוסד לביטוח לאומי.

אמנון כהן: הגבלה זו תחול גם אם המבוטח הודה בקיום חובו באופן המעיד שהיה מודע לקיומו של החוב אף בהיעדר משלוח דרישה מאת המוסד לביטוח לאומי.

אמנון כהן: לפעמים יש מצב שיש ויכוח בין אותו מבוטח לבין המוסד לביטוח לאומי.

אמנון כהן: הוא – יש לו חוב, ואז יש ויכוח על גובה החוב.

אמנון כהן: פה, במצב הזה, אם עברו שבע שנים, זה לא ייחשב באותה תקופה.

אמנון כהן: לא יהיה מצב שהאזרח ינצל את זה שיש חוק ובתוך שבע שנים צריכים להודיע לו, והוא כאילו לא יצטרך לשלם אלא רק אם הביטוח הלאומי לא הודיע לו.

אמנון כהן: אבל ברגע שיש משא-ומתן והתחיל התהליך, אפילו אם התהליך הזה לוקח עשר, 15 שנה, בסוף, כשמגיעים להכרעה, הוא חייב לשלם.

אמנון כהן: אז לא מדובר במקרים האלה, זאת אומרת, מדובר רק במקרים שהביטוח הלאומי לא הודיע לאותו מבוטח במהלך שבע שנים שיש לו חוב למוסד, שהוא חייב לו.

אמנון כהן: אנחנו תיאמנו את זה עם הממשלה.

אמנון כהן: אבקש לאשר את הצעת החוק המונחת בפניכם בקריאה הראשונה.

אמנון כהן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה לחבר הכנסת אמנון כהן.

חמד עמאר: עוברים לרשימת הדוברים.

חמד עמאר: חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת.

חמד עמאר: ישראל אייכלר, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

חמד עמאר: אני אקרא רק את השמות של חברי הכנסת שנמצאים.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חברי הכנסת, חבר הכנסת אמנון כהן – –

אמנון כהן: כן, ידידי.

ישראל אייכלר: – – הצעת הצעה, חזקה על חבר שאינו מניח מתחת ידו דבר שאינו מתוקן, אז אני מניח שזה חוק טוב.

ישראל אייכלר: אבל אני עליתי לפה לדבר עכשיו כי שמעתי עכשיו על הזעזוע שיש בארץ בכלל, ובפרט בעיר עכו, על מה שהיה שם, שנפל בניין ונהרגו אנשים.

ישראל אייכלר: ויש חשד שזה נעשה בגלל סכסוך או בגלל פלילים.

אמנון כהן: באיזה מקום?

ישראל אייכלר: בעכו העתיקה, אתמול.

ישראל אייכלר: וזה הביא אותי למחשבה: הרי זה לא התחיל בעכו.

ישראל אייכלר: זה היה בתל-אביב וזה היה בהרבה מקומות.

ישראל אייכלר: יש תחושה – ואתה, אמנון כהן, דיברת היום על זה, גם שמעתי אותך ברדיו, וגם שר המשטרה דיבר על זה – יש תחושה של רפיון, של אובדן ההרתעה בכל מה שקשור בתחום הפלילי.

ישראל אייכלר: אני שואל אותך, אדוני היושב-ראש, ואת חברי הכנסת:

ישראל אייכלר: בתקופה שלא דיברו הרבה כל כך על שלטון החוק, על קוצו של יו"ד בתחומים מינהליים ויחסים בין אנשים, היה כבוד לחוק במובן של עבריינות, של לטפל בבעיות פליליות ולמנוע פלילים ולמנוע מעשים אסורים חמורים.

ישראל אייכלר: יש לי תחושה שהמשטרה – ובעיקר המודעות הציבורית מפעילה את המשטרה, בתקשורת ובתודעה הציבורית, להשקיע הרבה יותר כוחות ומשאבים בתחום של חקירת נניח אהוד אולמרט, שזה מפורסם, מאשר להשקיע במניעת פשיעה ברחובות; שלא לדבר על חקירת ליברמן וחקירת אנשים שיצאו זכאים.

ישראל אייכלר: יש לי תחושה שכדאי יותר לשוטר לעסוק במה שמופיע בעיתון מאשר לעסוק במניעת פשיעה.

ישראל אייכלר: זה דבר אחד.

ישראל אייכלר: דבר שני שאני חשבתי, כתוב בתורה שכשאברהם אבינו הגיע למצרים הוא אמר: רק אין יראת אלוקים במקום הזה והרגוני על דבר אשתי.

ישראל אייכלר: הדבר שמונע מהאדם להיות פלילי, להיות עבריין, זה הערך העצמי, מה שנקרא בעולם המודרני מוסר וערכים וחינוך, ובעולמנו זה נקרא יראת שמים.

ישראל אייכלר: כי אם יש למישהו יראת שמים, יש יראת אלוקים; גם אם הוא רוצה לעשות מעשה אסור הוא מפחד, ולא מהשוטר.

ישראל אייכלר: כי אי-אפשר להציב שוטר על כל אזרח.

ישראל אייכלר: יש הרתעה עצמית, יש יראת אלוקים.

ישראל אייכלר: הצד השווה שבכל המעשים הפליליים שאנחנו מדברים עליהם הוא שעושיהם לא חונכו בחינוך החרדי.

ישראל אייכלר: ולכן מצאתי חובה לעלות בשעה שמדובר על כך שצריך לשנות את החינוך החרדי.

ישראל אייכלר: היות שנגידת בנק ישראל הבהירה את דבריה אז אני לא רוצה לחזור על מה שהיא אמרה לגבי החינוך החרדי, אבל מספיק מה ששר החינוך אומר על החינוך החרדי.

ישראל אייכלר: החינוך החרדי הוכח, לפחות במובן האנושי, הערכי והמוסרי, לפחות ללא פחות טוב מכל מערכת חינוך אחרת, גם אם בכל מקום יש עשבים שוטים.

ישראל אייכלר: לכן, המערכת הממלכתית צריכה לבוא וללמוד בחינוך החרדי איך להחדיר באנשים יראת שמים ואיך להחדיר יראת אלוקים, שזה הדבר הטוב ביותר כדי למנוע מעשים פליליים.

ישראל אייכלר: ובוודאי ובוודאי אל תיגעו במשיחי – לתת לחינוך החרדי להמשיך לחנך אנשים מוסריים וערכיים, גם אם הם לא מוצאים חן בעיני אנשים מתנגדים פוליטיים.

ישראל אייכלר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

חמד עמאר: אני לא רואה שאף אחד מהרשומים כאן נמצא במליאה, לכן אני אעבור להצבעה על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 152) (דרישה לתשלום דמי ביטוח בתוך שבע שנים), התשע"ד–2014, בקריאה ראשונה.

חמד עמאר: נא להצביע, חברי הכנסת.

חמד עמאר: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 152) (דרישה לתשלום דמי ביטוח בתוך שבע שנים), התשע"ד–2014, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 8, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להמשך דיון.

חמד עמאר: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעה של חברי הכנסת יחיאל חיליק בר ומיכל רוזין בנושא:

נאזם בדר: תקצובה של ער"ן כמובטח.

נאזם בדר: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/540).

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק לתיקון פקודת פשיטת הרגל (מס' 8) (הקצבה לזכאי למזונות), התשע"ד–2014, של חברת הכנסת קארין אלהרר וקבוצת חברי הכנסת – לקריאה ראשונה.

חמד עמאר: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, הצעת החוק בעצם מדגישה ומחדדת.

קארין אלהרר: ידוע לכולנו שתשלום המזונות עבור הילד הוא דבר חשוב ביותר שאסור לפגוע בו על מנת שלא לפגוע בילד.

קארין אלהרר: נתקלנו במצבים שבהם אדם שחב חובות ועומד בפני הליך פשיטת רגל, בעצם בתי-המשפט נתנו לו איזושהי תקופת צינון מתשלום המזונות, בעוד שהילדים שלו עדיין צורכים שירותים וזקוקים לכסף הזה.

קארין אלהרר: בפסק-הדין בתיק בכשי דניאל נגד עו"ד אריה חגי הוכר הצורך בכך שתשלום מזונות לא יתחיל רק עם הכרזת החייב כפושט רגל אלא כבר עם מתן צו הכינוס.

קארין אלהרר: הדבר הזה, פסיקת בית-המשפט החשובה הזאת, הוכר גם בהנחיות כונס הנכסים הרשמי בעניין מזונות בתיקי פשיטת רגל כבר בשנת 2008.

קארין אלהרר: הצעת החוק בעצם מבקשת לעגן בחקיקה את החובה הזאת, על מנת שלא נמשיך וניתן את הנושא לשיקול דעתו של בית-המשפט ועל מנת שאותם ילדים ימשיכו לקבל את אותם כספים שדרושים להם על מנת לקבל את החינוך, את הבריאות ואת כל השירותים האחרים שהם זכאים להם, בדיוק כמו אותם ילדים שגדלים במשפחות עם שני הורים.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: אני מבקשת, כמובן, להצטרף ולהצביע בעד ההצעה.

חמד עמאר: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

חמד עמאר: אין דוברים.

חמד עמאר: לכן נעבור להצבעה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת פשיטת הרגל (מס' 8) (הקצבה לזכאי למזונות), התשע"ד–2014, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 7, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת חוק לתיקון פקודת פשיטת הרגל (מס' 8) (הקצבה לזכאי למזונות), התשע"ד–2014, עברה בקריאה ראשונה ותחזור להמשך דיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

חמד עמאר: תם סדר-היום.

חמד עמאר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ט באדר א' התשע"ד, 19 בפברואר 2014, בשעה 11:00.

חמד עמאר: ישיבה זו נעולה.