ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 116, 2014-02-17 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ז באדר א' תשע"ד, 17 בפברואר 2014.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 11), התשע"ד–2014, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון מס' 7), התשע"ד–2014; הצעת חוק הגבלת השימוש ורישום פעולות בחלקי רכב משומשים (מניעת גנבות) (תיקון מס' 5), התשע"ד–2014.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/2186/19 וכלה בהצעת חוק פ/2213/19 – הצעת חוק הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות (תיקון – החלה על עובד המועסק ביהודה והשומרון), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת אורית סטרוק, רוברט אילטוב, יריב לוין, משה זלמן פייגלין, איילת שקד, זבולון קלפה, מרדכי יוגב ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק איסור קבלת ביטחונות מעובד (תיקון – החלה על עובד המועסק ביהודה והשומרון), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת אורית סטרוק, רוברט אילטוב, יריב לוין, משה זלמן פייגלין, איילת שקד, זבולון קלפה, מרדכי יוגב ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – החלה על עובד המועסק ביהודה והשומרון), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת אורית סטרוק, רוברט אילטוב, יריב לוין, משה זלמן פייגלין, איילת שקד, זבולון קלפה, מרדכי יוגב ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק עבודת הנוער (תיקון – החלה על עובד המועסק ביהודה והשומרון), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת אורית סטרוק, רוברט אילטוב, יריב לוין, משה זלמן פייגלין, איילת שקד, זבולון קלפה, מרדכי יוגב ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון – החלה על עובד המועסק ביהודה והשומרון), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת אורית סטרוק, רוברט אילטוב, יריב לוין, משה זלמן פייגלין, איילת שקד, זבולון קלפה, מרדכי יוגב ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק להגברת האכיפה של דיני העבודה (תיקון – החלה על עובד המועסק ביהודה והשומרון), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת אורית סטרוק, רוברט אילטוב, יריב לוין, משה זלמן פייגלין, איילת שקד, זבולון קלפה ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון – החלה על עובד המועסק ביהודה והשומרון), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת אורית סטרוק, רוברט אילטוב, יריב לוין, משה זלמן פייגלין, איילת שקד, זבולון קלפה, מרדכי יוגב ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק שפת מדינת ישראל, התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת שמעון אוחיון, רוברט אילטוב, חמד עמאר, דוד רותם, יריב לוין וגילה גמליאל; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור על צריכת פרסום תועבה ובו דמותו של קטין), התשע"ד–2014, מאת חברות הכנסת מרב מיכאלי ויפעת קריב; הצעת חוק להנצחת זכרו של מנחם בגין (תיקון – יום זיכרון ממלכתי),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ד– 2014, מאת חבר הכנסת יריב לוין; הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון – זכאות לתגמול לניצול שואה שלא מימש זכאותו לתגמול מהרפובליקה הפדרלית של גרמניה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת דב חנין, יפעת קריב ואלעזר שטרן; הצעת חוק ניירות ערך (תיקון – חובת דיווח תאגידי לפי מדינה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, גילה גמליאל, אראל מרגלית, אחמד טיבי, אלעזר שטרן, יעקב ליצמן, עיסאווי פריג', באסל גטאס, עליזה לביא, מרב מיכאלי ומשה גפני; הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (הוראת שעה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת מירי רגב, זבולון קלפה, דוד אזולאי, משה גפני, איתן כבל וחמד עמאר; הצעת חוק המוהלים, התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן ועדי קול; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון – אישור תקנות על-ידי ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת), התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון – כרטיס קדימות), התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק החברות (תיקון – הגבלת כהונה צולבת של דירקטורים), התשע"ד–2014, מאת חברות הכנסת שלי יחימוביץ ועדי קול; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – סיום או שינוי תוכנית הטבות לצרכן), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת איתן כבל, פנינה תמנו-שטה, איציק שמולי, דב חנין, משה מזרחי, עליזה לביא, דב ליפמן, ניצן הורוביץ ומירי רגב; הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון – התאמות לסטודנטית לאחר לידה), התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת יריב לוין; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (איסור קיום מבחן נהיגה פנימי), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת נחמן שי, מירי רגב, יחיאל חיליק בר, סתיו שפיר, עמר בר-לב, מיכל בירן ואורי מקלב; הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון – חניה חינם לאזרח ותיק שמלאו לו 70 שנים), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת איילת שקד, שולי מועלם-רפאלי, ראובן ריבלין, מאיר פרוש, איציק שמולי, יפעת קריב, מיקי רוזנטל, יריב לוין, מירי רגב, אורי מקלב ודב חנין; הצעת חוק הגנה על עובדים בעת אירוע אסון המוני, התשע"ד–2014,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן, עדי קול, פנינה תמנו-שטה, יריב לוין, שאול מופז, עמר בר-לב, מאיר פרוש, איתן כבל, באסל גטאס, דב ליפמן, משה מזרחי, ניצן הורוביץ ומירי רגב; הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – זכות למגורים בדירה ציבורית לנשים ששהו במקלט לנשים מוכות), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, עליזה לביא, דב חנין, משה מזרחי, אילן גילאון, מיכל רוזין, נחמן שי ומירי רגב; הצעת חוק להסדרת הטיפול באריזות (תיקון – איסור מכירת מוצר באריזת גופייה לא מתכלה או באריזת שירות חד-פעמית), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, מירי רגב, עמרם מצנע, יצחק הרצוג, יחיאל חיליק בר, עמר בר-לב, משה מזרחי, איתן כבל, נחמן שי, ניצן הורוביץ, שמעון אוחיון, מיכל בירן, יעקב מרגי ודב חנין; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – איסור הפסקה, עיכוב או הגבלה של שירות שיחות אל מוקדי חירום), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת רות קלדרון, רונן הופמן, דב ליפמן, אלעזר שטרן, שמעון סולומון, מיכל רוזין, מרב מיכאלי, אורלי לוי אבקסיס ובועז טופורובסקי; הצעת חוק לתיקון פקודת מחלות בעלי-חיים (איסור הטמנת פגר של בעל-חיים), התשע"ד–2014, מאת חברות הכנסת מירי רגב וגילה גמליאל; הצעת חוק תאגידים לניהול משותף של זכויות יוצרים ומבצעים, התשע"ד–2014, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק יישוב סכסוכי עבודה (תיקון – סכסוך עבודה פוליטי), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת איילת שקד, עפר שלח ומאיר שטרית.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד הונחו על שולחן הכנסת אשרור פרוטוקול בנושא שיתוף פעולה במניעת זיהום מאוניות, מקרי חירום ומאבק בזיהום הים התיכון, מכוח אמנת ברצלונה.

ירדנה מלר-הורוביץ: וכן – החלטת הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בדבר פיצול הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון – עידוד ייצוג הולם לנשים), התשע"ג–2013.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: הקיפאון במגזר היצרני בישראל;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: הססנות הממשלה נוכח המשבר ב"הדסה" וגרימת נזק לחולים, לצוות הרפואי ולעובדים ולמוסד עתיר תהילה – על הממשלה לסייע ל"הדסה" לאלתר ולאחר מכן לבחון את הליקויים ולפעול לתיקונם;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעות האי-אמון בממשלה, הראשונה שבהן מטעם סיעת העבודה: הקיפאון במגזר היצרני בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: מי שינמק את ההצעה הוא חבר הכנסת אראל מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, הכנסת מלאה מדי, אבל אנחנו נסתדר.

אראל מרגלית: היום התפרסמו נתוני הלמ"ס למחצית השנייה של 2013, והמשק, כך אומרים לנו, צמח ב-2.8%, קצב שנתי.

אראל מרגלית: זוהי הצמיחה הנמוכה ביותר בשנים האחרונות.

אראל מרגלית: לפני כשנה אמר לנו שר האוצר שבעוד 18 חודש יהיה כאן טוב, ואנחנו התחלנו לספור.

אראל מרגלית: אדוני שר האוצר, אתה אולי בא מהטלוויזיה, אבל נראה לי שאתה חי בסרט.

אראל מרגלית: מספרי האנשים שנזרקים למעגל האבטלה גדלים בכל חודש בצורה דרמטית.

אראל מרגלית: רק בחודש אוקטובר כ-14,500 איש נזרקו למעגל האבטלה.

אראל מרגלית: הם נזרקו למעגל האבטלה מהחברות הגדולות, מהחברות הטכנולוגיות, מהעסקים הקטנים, ומהרבה מאוד קצוות של מדינת ישראל.

אראל מרגלית: האדם העובד, אתה אומר לנו?

אראל מרגלית: בני 40 ו-45 פלוס שנכנסים ושחוזרים מחדש לשוק העבודה לא מוצאים עבודה; אנשים ממערכת הביטחון נפלטים החוצה ולא מוצאים עבודה.

אראל מרגלית: נשים שיולדות ומנסות לחזור לשוק העבודה – מחברה גדולה – לא מוצאות עבודה.

אראל מרגלית: עבדנו בכנסת נגד הריכוזיות, דיברנו על הפירוק של 26 הפירמידות הגדולות בבורסה הישראלית, אמרנו שהכלכלה הישראלית צריכה לעבוד הפוך, והנה, אנחנו מסתכלים על מצב האשראי במשק הישראלי; כ-1.5% מהחברות במשק הישראלי מקבלות כ-800 מיליארד שקל אשראי.

אראל מרגלית: חצי מהאשראי הזה מגיע מהבנקים, וחצי מהאשראי הזה מגיע מריבית חוץ-בנקאית, מהמוסדיים.

אראל מרגלית: החברות הגדולות האלה מקבלות את האשראי בריבית ממוצעת של 3%, ואילו 98.5% מהחברות, 465,000 עסקים קטנים ובינוניים ברחבי הארץ, כולם יחד – יחד – עומדים לרשותם 65 מיליארד שקל אשראי.

אראל מרגלית: 1.5% – 800 מיליארד, 98.5% – 65 מיליארד.

אראל מרגלית: והריבית הממוצעת שהם משלמים על האשראי הזה היא בין 10% ל-12%.

אראל מרגלית: החברות הקטנות האלה – העסקים הקטנים והבינוניים מעסיקים כ-66% מהציבור הישראלי.

אראל מרגלית: אנחנו מדברים על אנשים ברחובות ישראל שאין להם אוויר, אנשים חנוקים; אנחנו מדברים על המסעדה, אנחנו מדברים על המתפרה, אנחנו מדברים על בית-הקפה בשוק, אנחנו מדברים על המפעל בצפון, אנחנו מדברים על חברת האנרגיה בדרום, והייתי שם רק ביום חמישי – אין להם אשראי, אין להם סיכוי.

אראל מרגלית: הממשלה חונקת אותם לא רק באשראי, אלא גם בביורוקרטיה.

אראל מרגלית: עסק קטן בעיר, שמנסה לקבל רישיון עסק, צריך לעבור כ-17 תחנות בביורוקרטיה הישראלית, ואחרי ארבע שנים, חמש שנים ושש שנים הוא לא מצליח לקבל רישיון עסק.

אראל מרגלית: במקום לקחת את הרגולציה על המונופולים הגדולים, שמים את הרגולציה ואת הביורוקרטיה על הקטנים.

אראל מרגלית: רבותי, הכלכלה הישראלית צריכה להתנהל הפוך – הפוך – הפוך על הביורוקרטיה, הפוך על הרגולציה, הפוך על הגיאוגרפיה, כי היום ההטבות הגדולות, ההשקעות הגדולות, הממשלתיות, הולכות כמעט כולן למרכז הארץ.

אראל מרגלית: והדרום משווע, והצפון משווע – משוועים לקבל סיכוי, משוועים לקבל זכות כלשהי להשתתף בחגיגה של הכלכלה הישראלית.

אראל מרגלית: הפוך, כי לתת לקטנים להשתתף במכרזי הממשלה; הגיעה לוועדת שרים הצעה לתת לקטנים להשתתף במכרזים ממשלתיים – פסלו את זה.

אראל מרגלית: אמרו שכאילו יש פרוטקציוניזם ברשויות המקומיות.

אראל מרגלית: רבותי, הפרוטקציוניזם הגדול זה לחברות הענק, לאותן חברות שמחזיקות בנק וחברת בנייה, ולוקחות את המכרזים הגדולים במשק אחד-אחד.

אראל מרגלית: ניסינו להכניס את הקטנים, אתם בממשלה התנגדתם.

אראל מרגלית: הפוך במגזר הערבי, כי מדברים על הבעיות במגזר הערבי, והגיע הזמן לדבר על ההזדמנויות; 30,000 צעירים ערבים בצפון ובמרכז הארץ מחכים ומצפים להשתלב בכלכלה הישראלית.

אראל מרגלית: הפוך במגזר החרדי; אתם, ממשלת ישראל, הבאתם למגזר החרדי חומה ומלחמה, במקום להביא תעסוקה ושותפות.

אראל מרגלית: אנחנו לא זקוקים לחומה עם המגזר החרדי, אנחנו זקוקים לשותפות חדשה.

אראל מרגלית: היום על כל משרה פנויה במגזר החרדי יש עשרה קופצים.

אראל מרגלית: לא רק הנשים, גם הגברים.

אראל מרגלית: ואני רוצה לראות שותפות אסטרטגית חדשה בין המגזר החילוני למגזר החרדי, שותפות של בנייה, ולא שותפות של איבה; שותפות שאפשר לראות אותה קורית כבר בירושלים, ואתם, חלק מכם חיים בסרט של שנות ה-90 בכביש בר-אילן, אפילו שהיום, ב"זאפה", במקום של המוזיקה, 10% מהצופים בשלמה ארצי, מ-450 צופים, הם חרדים.

אראל מרגלית: תשנו דיסקט.

אראל מרגלית: הפוך בהתייחסות למחירים; רבותי, אנחנו צריכים ללכת נגד המונופולים.

אראל מרגלית: המונופולים גורמים למחירים של מוצרים בני-קיימא שכל אחד מאתנו קונה להיות פי-שלושה מבאירופה ובארצות-הברית, בין שזה סכיני גילוח, בין שזה דיאודורנטים, בין שזה מוצרי מזון – ללכת הפוך.

אראל מרגלית: לא ייתכן שחברות מונופוליסטיות, אנחנו לא נדע את הרווחיות שלהן.

אראל מרגלית: אנחנו קראנו לפתוח את הדוחות הכספיים של מונופולים שמוכרים לשוק הישראלי.

אראל מרגלית: ולך, אדוני שר הכלכלה, אני רוצה לומר: הפוך בהתייחסות לקהילה הבין-לאומית.

אראל מרגלית: אתה שר הכלכלה של מדינת ישראל, לא שר הכלכלה של מדינת יהודה.

אראל מרגלית: ולא ייתכן שמגיע הנה ראש הפרלמנט של אירופה, ומציע למדינת ישראל שותפות חדשה ברמה העסקית עם אירופה, על בסיס של הסדר, ואתם קמים ויוצאים מהאולם.

אראל מרגלית: מה אתה משדר, אדוני שר הכלכלה, למדינות העולם, שאתה צריך לפתוח את השערים שלהן ואתה סוגר אותם?

אראל מרגלית: ואל תספר לי על ירושלים, אני בניתי יותר חברות בירושלים מכל אדם אחר במדינת ישראל.

אראל מרגלית: אני גידלתי פה את הילדות שלי, אני בניתי פה את התכנים של ירושלים, ובמקום שירושלים תהיה סמל של שלום, אתם, בימין, הפכתם את ירושלים לסמל של מלחמה.

אראל מרגלית: ואני רוצה לדעת, אם אתם רוצים לפתוח את מדינת ישראל – גם פה צריך הפוך; אתם הפכתם את מדינת ישראל, על הכוח שלה, לסמל של מבצר.

אראל מרגלית: ואנחנו יודעים שמדינת ישראל, צריך שיהיה לה כוח, אבל בשל הכוח שלה אנחנו רוצים שמדינת ישראל תהיה סמל של שער, שערים.

אראל מרגלית: שער לאירופה, שער לדרום-אמריקה, שער לאסיה, לסין ולרוסיה, שער לארצות-הברית, שער לאפריקה – שער, כדי שהכלכלה הישראלית ומדינת ישראל ייפתחו ויתפתחו, ולא ייסגרו ויוחרמו, מקום אחרי מקום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש משר הכלכלה, חבר הכנסת נפתלי בנט, להשיב על הצעת האי-אמון של סיעת העבודה.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בימים האחרונים אני קורא ושומע ביקורת של תעשיינים על המדיניות שאני מוביל, ואני רוצה להסביר בשלוש דקות את מהות העניין, כי למעשה הביקורת היא מוצדקת.

נפתלי בנט: מה שהם מאשימים אותי – אני מודה.

נפתלי בנט: הנושא העיקרי שמדברים עליו זה נושא של הורדת חסמי כניסה ליבוא, באמצעות הקלה בתקינה.

נפתלי בנט: מה זה תקינה?

נפתלי בנט: כשאתם הולכים ברחוב בלונדון, ואתם רואים מקרר, ואומרים, ואללה, אני רוצה לייבא את זה לישראל, אז התהליך שאתה צריך לעמוד בו – הוא צריך לעמוד בתקן הישראלי.

נפתלי בנט: עכשיו, יכול להיות שזה מקרר מדהים והכול, אבל אם התקן הישראלי שונה במילימטר – התקן שמגדיר את סוג החומר, השבירות, וכו' וכו' – מספיק שהתקן שונה במילימטר, לא תוכל לייבא.

נפתלי בנט: אתה לא יכול לייבא, זה אומר שיש פחות מגוון של מוצרים; פחות מגוון של מוצרים – פחות תחרות, והמחיר עולה.

נפתלי בנט: כשיצאו מיליונים לרחובות לפני שנתיים-שלוש הם אמרו, יקר לנו, והם צודקים, יקר במדינת ישראל.

נפתלי בנט: לאורך השנים נעשה שימוש לא ראוי במושג "תקינה", ובמוסד הזה, של תקינה ומכון התקנים.

נפתלי בנט: כי מה קרה?

נפתלי בנט: התקינה לא נועדה למנוע תחרות.

נפתלי בנט: התקינה נועדה להגן על אזרחי וצרכני ישראל מפני נורה שתתפוצץ, מפני מכשיר אלקטרוני שהוא מסוכן, אבל היא לא נועדה להיות חסם ליצרנים מקומיים נגד תחרות.

נפתלי בנט: אלא מה?

נפתלי בנט: ברבות השנים, גורמים אינטרסנטיים נכנסו וכל פעם העמיסו עוד שכבות ועוד שכבות של דרישות.

נפתלי בנט: פתאום הדבר הכי חשוב בעולם זה גודל האריזה.

נפתלי בנט: אם גודל האריזה שונה במשהו מהגודל שכתוב בתקינה, אתה לא יכול לייבא את המוצר לארץ, ואז לא מייבאים.

נפתלי בנט: ואז זה מאפשר לחברות פה לא להתייעל, כי הן לא צריכות להתחרות, ואז נוצר מצב שיש לנו חברות לא יעילות, המחירים פה עולים, הציבור זועק.

נפתלי בנט: מי שסופג את הנזק זה לא השכבות המבוססות, כי להן המחירים לא כל כך משנים, אלא חצי ממדינת ישראל, שמשתכרים 6,400 שקלים או פחות.

נפתלי בנט: השכר החציוני במדינת ישראל הוא 6,400 שקלים, ובמצב כזה, כל 20 שקל זה דרמטי.

נפתלי בנט: באתי למשרד והפכתי את המדיניות, ואמרתי: כל התקנים ייעשו רק למטרת הגנה על צרכן.

נפתלי בנט: כל תקן מיותר, שלא נועד להגן על צרכנים, יבוטל.

נפתלי בנט: ואנחנו עושים את זה.

נפתלי בנט: סרקנו את כל התקנים, גילינו: בערך 20% מהתקנים מיותרים.

נפתלי בנט: 20%.

נחמן שי: כמה תקנים יש?

נפתלי בנט: יש סדר-גודל של 700.

נפתלי בנט: 700 תקנים רשמיים, מובדל מתקנים לא רשמיים.

נפתלי בנט: יש תקנים לכל דבר – שאם אתה עומד בתקן אתה יכול לקבל סטמפה, וזה בסדר.

נפתלי בנט: אני לא מתעסק בזה.

נפתלי בנט: אז אנחנו מבטלים את התקנים.

נפתלי בנט: ופתאום התעשיינים זועקים – מה פתאום אתם מבטלים את התקנים, אתם חושפים אותנו ליבוא.

נפתלי בנט: נכון, נכון, אנחנו חושפים אתכם ליבוא, ונכון, אתם צריכים להתייעל, אבל אנחנו עושים את זה גם באחריות; המדיניות שהכנסתי היא לא "זבנג וגמרנו", מיום ליום, כי יכול להיות מפעל באיזו עיירת פיתוח, או מקום מסוים ששם כל העיירה נשענת על אותו מפעל, ואנחנו משתדלים ככל האפשר לתת התרעה, להגיד – זה ייקח שנתיים, אבל תדעו, עוד שנתיים החומה הזאת, המלאכותית, תוסר.

נפתלי בנט: ולכן אני סופג.

נפתלי בנט: וכל מקום שאני פוגש את התעשיינים הם כועסים והם אומרים: אתה לא עומד במשימה, אתה אמור להיות הלוביסט שלנו.

נפתלי בנט: אז זו טעות.

נפתלי בנט: אני לא הלוביסט של התעשיינים.

נפתלי בנט: אני הלוביסט של כלל אזרחי ישראל, כולל התעשיינים.

נפתלי בנט: המדיניות שלנו היא לחזק את התעשייה בהשקעות חכמות, בהשקעות מחוללות מקומות עבודה טובים.

נפתלי בנט: אנחנו עושים את זה.

נפתלי בנט: והדבר השני שספגתי הרבה ביקורת עליו זה סביב עניין "נגב טקסטיל", שלא הייתי מוכן להזרים לשם עוד כסף, כי הגענו למסקנה, אחרי זמן מה, שאין לו תקומה, ואם נשקיע שם מיליונים הם ילכו לאיבוד.

נפתלי בנט: ומ-36 עובדים – רוב העובדים שפנו אלינו, נדמה לי 28, מצאנו להם כבר מקום עבודה.

נפתלי בנט: חלק עוד בהכשרות, אבל אנחנו עובדים ברמה פרטנית על כולם, ואת אותם מיליונים אנחנו משקיעים במקומות אחרים בנגב ובגליל, שמייצרים לא 30 מקומות עבודה אלא 300 ו-3,000.

נפתלי בנט: אז המדיניות היא שונה, נכון, לא תמצאו אותי נישא על כפיים במפעל "פרי הגליל" כמציל המפעל, כי אני מסתכל על הכסף של אזרחי מדינת ישראל כדבר קדוש.

נפתלי בנט: זה כספי משלמי מסים, זה לא בשבילי, זה בשביל עבודה במדינת ישראל, ואנחנו נמשיך בדרך הנכונה, גם אם היא לא תמיד פופולרית.

נפתלי בנט: דבר אחרון, אני רוצה, מכיוון שהיום יצא לי קצת לעסוק בזה – נושא המגזר הערבי הוא על ראש שמחתי.

נפתלי בנט: כרגע אני לא רואה – אני רואה חבר כנסת אחד מהמגזר.

יולי יואל אדלשטיין: אפילו שניים.

נפתלי בנט: איפה השני?

יולי יואל אדלשטיין: הוא עם הגב אליך, אבל הוא מאזין.

מסעוד גנאים: – – – זה חשוב לכולם.

נפתלי בנט: אבל זה חשוב לכולם, וזו נקודה נכונה.

נחמן שי: המגזר הערבי הוא של כולם.

נפתלי בנט: המגזר הערבי הוא של כולנו, אני מסכים עם חבר הכנסת נחמן שי.

נפתלי בנט: זה אינטרס אדיר, לאומי, כלכלי, של מדינת ישראל, להכניס בכל הכוח שאנחנו מסוגלים את ערביי ישראל לשוק התעסוקה האיכותי; לא רק לשוק התעסוקה, אלא לשוק התעסוקה האיכותי.

נפתלי בנט: ולשם זה פתחנו ברחבי הארץ 12 מרכזי תעסוקה ייעודיים למגזר הערבי, ויש לנו יעד, להגיע ל-24 עד סוף השנה.

נפתלי בנט: סך הכול כבר נפתחו 63 מוקדים בכפר ועוד כפר ועוד כפר.

נפתלי בנט: זאת אומרת, לא מרכזים גדולים, אבל לפחות בן-אדם אחד שייתן מענה.

נחמן שי: במה זה שונה מלשכות תעסוקה, המרכז – – –?

מסעוד גנאים: – – –

נפתלי בנט: זה שונה, המרכז – תראו, קודם כול הדבר הבסיסי בלשכת תעסוקה, היא נועדה לתת את החתימה בשביל לקבל עוד דמי אבטלה או לחלופין הבטחת הכנסה.

נפתלי בנט: זאת האמת.

נפתלי בנט: כי המאסה הגדולה לא באמת מאפשרת את הטיפול הפרטני.

נפתלי בנט: מרכזי הכוון תעסוקתי – אני נוהג לעשות ביקורי פתע – זה מקסים: אתה בא, מקבל את פניך בן-אדם בסבר פנים יפות, לומד את הצרכים שלך, לומד את היכולות שלך, ומכווין אותך, או עם ואוצ'ר ללימוד חינם של מקצוע, או ללימוד אקדמי, או לתעסוקה.

נפתלי בנט: ואני ראיתי שם, הייתי, ראיתי קבוצה של 30 נשים ערביות בנות 45, שמעולם לא עבדו בגלל המשפחה והכול, שלראשונה יעבדו; אגב, בתחום המזון – אני מדבר על טירה.

נפתלי בנט: מקסים.

נפתלי בנט: ואיזו שמחה ואיזו גאווה.

נפתלי בנט: אז הדבר הזה, אנחנו נתמיד בו.

נפתלי בנט: כמובן, יש עוד תחומים: הנושא של המגזר החרדי, ובכלל ההשקעות בתעשייה.

נפתלי בנט: לא נעמיק בזה עכשיו.

נפתלי בנט: אני רק רוצה להגיד לכם, היו הרבה ויכוחים פוליטיים, וזה בסדר.

נפתלי בנט: בעניין הזה אין לנו מילימטר שמפריד בינינו.

נפתלי בנט: אנחנו במשימה משותפת.

נפתלי בנט: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נפתלי בנט, שר הכלכלה, שוודאי רק לא אמר בסיכום דבריו שהוא מבקש לדחות את הצעת האי-אמון בממשלה, אז אני אומר את זה במקומו.

איתן כבל: – – –

נפתלי בנט: – – –

נחמן שי: הוא מצטרף אליה פשוט.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: הכותרת הבאה היא כותרת מקורית: שנה לממשלה – כישלון בכל תחום, מטעם יהדות התורה ומרצ.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת משה גפני, ומי שינסה לעזור לו בכך הוא חבר הכנסת ישראל אייכלר; בבקשה, אדוני.

איתן כבל: – – – שהרבה שנים זאת הודעה מקורית.

אריה מכלוף דרעי: מי עונה – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?

איתן כבל: כבר הרבה שנים הנוסח הזה הוא מקורי.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלות באות והולכות והנוסח נשאר, אתה אומר.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

ישראל אייכלר: מי משיב?

ישראל אייכלר: מי משיב?

יולי יואל אדלשטיין: המשיב שלך הוא סגן השר אופיר אקוניס, סגן שר במשרד ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הנה הוא לפניך.

קריאות: – – –

מיקי לוי: לא לך, לא לך – – –

אופיר אקוניס: לא, לא, לאייכלר.

מיקי לוי: – – – לא לך.

אופיר אקוניס: לא, לא לך.

אופיר אקוניס: אני לא עונה לש"ס.

מיקי לוי: אריה, לא לך.

אריה מכלוף דרעי: יש לך מה לספר על – – –

אופיר אקוניס: בוודאי.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כשאנחנו מדברים על שנה לממשלת הזדון אנחנו לא מתכוונים רק ליחסה אל הציבור החרדי, שהיא מנהלת מלחמה של ממש נגדו, אלא באמת לכישלון שנוגע לכל אזרח בישראל: גם בתחום הדיור, גם בהפסקת הצמיחה, וגם בבעיות היצוא, גם הביורוקרטיה, וגם משטר הדיכוי שפקידי שלטון ועובדים סוציאליים וקצינים ושוטרים מפעילים נגד אזרחים מכל החוגים; שופטים הממררים את חיי האזרחים חסרי האונים שזעקתם עולה לשמים, ממש כ"סדֹם ועמֹרה אדמה וצבֹיים, אשר הפך ה' באפו ובחמתו".

ישראל אייכלר: אני ביקרתי אתמול גם בבית-סוהר, נתתי שם הרצאה לפורים, ושמעתי דברים מזעזעים על יחס לבני-אדם, ואני לא מדבר על יחס לעבריינים בלבד.

ישראל אייכלר: ראיתי כמה האזרח חסר אונים מול המערכת, ראיתי שהממשלה הזאת כושלת בעיני כל אזרח.

ישראל אייכלר: כל עובדת סוציאלית, כל עובד סוציאלי יכול להרוס חיי משפחה, וכל פקיד יכול למנוע דירות וקורת גג.

ישראל אייכלר: שלא לדבר על הפשע הגדול ביותר במדינה שנוגע לכל אזרח, והוא הפיכת מינהל מקרקעי ישראל למינהל מספסרי ישראל.

ישראל אייכלר: הממשלה, שהייתה אמורה לספק קורת גג לכל אזרח בישראל, משתמשת בקרקעות המדינה כמשאב לסחוט מיליארדי שקלים בשנה על עצם הזכות לגור על קרקע המדינה.

ישראל אייכלר: אם זה היה על קרקע פרטית של איזה מאכער או איזה סוחר שיש לו קרקעות, גם אז היינו אומרים שהוא "גזלן".

ישראל אייכלר: אבל מדינה שמחזיקה ב-95% מהקרקע ומכניסה 14 מיליארד שקל – כסף שלא הייתה צריכה לקחת פרוטה מזה.

ישראל אייכלר: כשהיו פה – אני תמיד מתנצל על שאני אומר את זה – אבל כשהיה פה שלטון מפא"י הם ידעו שקרקעות המדינה נועדו לתת לכל אחד קרקע לקורת גג, וגם בימי שלטונו של מנחם בגין.

ישראל אייכלר: רק בעשור או שניים האחרונים הפכו את המכרזים לפי המרבה במחיר, והפכו את המשאב הלאומי הזה למסחטת כספים.

ישראל אייכלר: וכך, הם באים ואומרים: הצעות ממשלתיות, נגד הביורוקרטיה של הוועדות – רוב הבעיות של יוקר הדיור, הסיבה המרכזית לכך שאזרח לא יכול לקנות דירה זה הממשלה.

ישראל אייכלר: אז מילא שהממשלה לוקחת מסים גבוהים, 50%, אז זה נושא של מסים, אפשר לדבר על זה.

ישראל אייכלר: אבל על הקרקע עצמה, שהיא לא השקיעה בה ולא עשתה שום דבר?

ישראל אייכלר: יהודים תרמו במשך מאות שנים בשביל שיהיו קרקעות בארץ-ישראל להושיב אנשים והם לוקחים כסף?

ישראל אייכלר: להראות לכם שהכישלון השלטוני הזה, שהולך ומתבסס יותר ויותר, יורד לחייו של כל אזרח.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש: הייתה מדינה ענקית, שכבשה ארצות רבות, והיא נקראה ברית-המועצות.

ישראל אייכלר: אני חושב שהיושב-ראש מכיר אותה מקרוב.

ישראל אייכלר: היא הייתה חזקה בססמאות, בתעמולה, והיא דיברה על אותם הדברים: על הון אנושי, ועל תוכניות חומש, ועל יצרנות, ועל שוויון בין עני ובין בעל הון.

ישראל אייכלר: והמערכת הזאת קרסה מסיבה אחת: כי היא הייתה רקובה מבפנים, כמו המנגנון השלטוני במדינת ישראל היום.

ישראל אייכלר: המנגנון הסובייטי היה רע לאזרח והיה מושחת במנגנון הפנימי – אני לא רוצה להיכנס לפרט זה או אחר, באיזה מנגנונים אנחנו רואים, כמה שחיתות.

ישראל אייכלר: דווקא אלה שממונים על השחיתות היו הכי מושחתים.

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה לקבוע מתוך צער גדול שמדינת ישראל היום פחות דמוקרטית ויותר אכזרית לאזרחיה ממה שהייתה אי-פעם.

ישראל אייכלר: בשם השלטון, המשילות, הסדר, למען האזרח, כספי הציבור – הופכים למדינה רעה לאזרחיה.

ישראל אייכלר: אם לא נתקומם עכשיו נגד הדיקטטורה שהולכת ומתפשטת, מבית-המשפט העליון עד אחרון הפקידים, ולא נוכל להסיר את הכבלים מידינו ואת חבל התלייה מעל צווארינו, אנחנו נהפוך ל"עם עבדים ומזי רעב", כמו שנאמר ב"אינטרנציונל", שנאנק תחת אליטה אנטי-יהודית מרושעת, שתביא לאחד משני דברים: או להתפרקות העם או להתפרקות השלטון.

ישראל אייכלר: מדברים אתנו הרבה על הצורך של הציבור החרדי להשתלב בכלכלה.

ישראל אייכלר: השר בנט, השר שלך, חבל שהוא יצא, פרסם ב"ניו-יורק טיימס" מאמר – מישהו תרגם לי את זה לעברית – דברים נוראיים.

ישראל אייכלר: הוא מספר לגויים שהחרדים משתתפים בכוח העבודה במספר נמוך מאוד, וזה מפני שהם לא רוצים לעבוד והם לא רוצים לשרת.

ישראל אייכלר: אבל הוא לא כתב לגויים שאתם, השלטון, חוסמים כל שער לתעסוקה, ויבורך אראל מרגלית שפירט את זה קודם, בדרישה לתארים אקדמיים.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני אביא לך דוגמה ממה שקורה, צדקה מתחילה מהבית: הכנסת פרסמה משרה, מכרז, לפקיד לפניות ציבור.

ישראל אייכלר: כמה חכם צריך להיות הפקיד לפניות ציבור?

ישראל אייכלר: אני הייתי יושב-ראש הוועדה לפניות הציבור.

ישראל אייכלר: מה התנאי הראשוני?

ישראל אייכלר: תואר ראשון.

ישראל אייכלר: למה מיליוני אזרחים שאין להם תואר ראשון לא יכולים להיות פקיד פניות הציבור?

ישראל אייכלר: ואני שאלתי את השאלה הזאת את נציב שירות המדינה לגבי שירות המדינה.

ישראל אייכלר: איפה כתוב בחוק שאדם, כדי שהוא יהיה בתפקיד שהוא איננו צריך פרופסורה מיוחדת לתפקיד שלו, צריך להיות בעל תואר ראשון?

ישראל אייכלר: ומה הוא ענה לי?

ישראל אייכלר: זה לא בחוק אבל אנחנו הנהגנו את זה בשירות המדינה.

ישראל אייכלר: פשוט חסמתם מאות אלפי משרות מהציבור החרדי, ולא רק החרדי.

ישראל אייכלר: אני מכיר לפחות אחד שהוא לא חרדי, קוראים לו יאיר לפיד, שאין לו תואר ראשון ואין לו בגרות.

ישראל אייכלר: מסכן, הוא לא יכול לעבוד בשום דבר חוץ מלהיות שר בממשלה.

מיקי לוי: – – –

ישראל אייכלר: הייתם רואים דבר כזה?

ישראל אייכלר: שר אוצר הקים מערכת של נבחרת דירקטורים, הציב מומחים שהם יקבעו את 1,300 האנשים שימלאו ב-20 השנה הבאות – את 800 הדירקטורים בכל החברות הממשלתיות.

ישראל אייכלר: מה התנאי הראשון?

ישראל אייכלר: תואר ראשון.

ישראל אייכלר: ומי לא יוכל להיות שם?

ישראל אייכלר: שר האוצר.

ישראל אייכלר: ואני שואל: למה שר האוצר המוכשר שלנו לא יכול להיות דירקטור בחברה הממשלתית להעסקת קשישים ובעלי כושר עבודה מוגבל?

ישראל אייכלר: יש חברה כזאת.

ישראל אייכלר: הוא לא יכול להיות דירקטור שם.

ישראל אייכלר: הולך אדון בנט, ואני כועס עליו – זה שהוא אומר פה וזה שהוא מספר שהוא הולך לעשות בשביל החרדים, ניחא, אבל ללכת להגיד לגויים ב"ניו-יורק טיימס" שהמחנות החילוניים והדתיים-הלאומיים – כמה שאוהבים אתכם, הדתיים-הלאומיים, ב"ניו-יורק טיימס" אני לא צריך לספר לך – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני פשוט נמנע מלתקן.

יולי יואל אדלשטיין: היום הטפתי לכל הסגנים לא לתקן את הדוברים במהלך הנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יכול להתאפק.

יולי יואל אדלשטיין: רוב הקוראים של "ניו-יורק טיימס" זה יהודים כשרים, למה לפגוע בהם?

ניצן הורוביץ: אנחנו קוראים, "ניו-יורק טיימס" לא קוראים.

ישראל אייכלר: אה, זה "יידישע פיראטן".

ישראל אייכלר: זאת אומרת, זה עיתון יהודי שהוא הכי נגד מדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: חס וחלילה.

ישראל אייכלר: ראיתי סקר שה"ניו-יורק טיימס" הוא אחד העיתונים האנטי-ישראליים הקשים ביותר בעולם.

ישראל אייכלר: אז לא ידעתי שזה יהודים.

ישראל אייכלר: תודה שתיקנת אותי.

ישראל אייכלר: ידעתי שרק יהודים יכולים להיות כל כך נגד מדינת ישראל.

מיקי לוי: צלצל לחבר'ה מברוקלין, תשאל אותם.

ישראל אייכלר: החבר'ה בברוקלין קוראים ביידיש.

ישראל אייכלר: עכשיו אני רוצה לומר מה עוד הוא אמר – שבמהלך השנים הבאות הוא יכפה שילובם בצבא.

ישראל אייכלר: אני אגיד כמה משפטים על הצבא, אבל קודם אני רוצה להגיד על הגברת פלוג.

ישראל אייכלר: אומרים לי שהיא אישה טובה, אבל מה שהיא אמרה היום הוא משהו שגובל בגזענות נוראה: הגידול בשיעור החרדים והערבים גורם להאטה במשק.

ישראל אייכלר: זה לא רק עיתון אחד, קיבלתי מעוד מקום.

ישראל אייכלר: באתר של ynet היא מצוטטת במדור הכלכלה: גידול בשיעור חרדים וערבים יגרום האטה בצמיחה.

ישראל אייכלר: אתם שומעים?

ישראל אייכלר: אותם ערבים וחרדים שלא נמצאים במשק, ועכשיו יש האטה בצמיחה, הם כבר אשמים.

ישראל אייכלר: ומה היא אומרת?

ישראל אייכלר: שעצם הילודה של הקבוצות האלה – אני יודע שסטנלי פישר גם אמר את הדבר הזה ואחר כך הוא תיקן את עצמו שהוא לא התכוון שהם לא צריכים להיוולד אלא שהם צריכים להשתלב במאזן העבודה.

ישראל אייכלר: אבל היא לא כותבת את זה, היא כותבת עוד יותר: שגם במקביל להשתלבותם, אם לא יחול שיפור בהון האנושי של אותן אוכלוסיות, אז נשלם על זה בפריון נמוך.

ישראל אייכלר: גברת פלוג, אני רוצה לשאול אותך: בבנק ישראל, מה הפריון?

ישראל אייכלר: המשכורות הגבוהות ביותר במדינה הן בבנק ישראל.

ישראל אייכלר: אני רוצה לדעת, איזה פריון תעסוקתי, יצרני, נותנים מאות אלפי פקידי שלטון?

ישראל אייכלר: זו לא בעיה.

ישראל אייכלר: הערבייה באום-אלפחם ולהבדיל החרדי בבני-ברק הם הבעיה של הצמיחה שלה, ולא מאות אלפי אנשים שכמו בברית-המועצות – ואמר פה ראש הממשלה: אין אבטלה.

ישראל אייכלר: בברית-המועצות לא הייתה אף פעם אבטלה, כי כולם היו עובדי השלטון.

ישראל אייכלר: רוב עובדי השלטון והממשלה אינם עוסקים בייצור.

שמעון סולומון: ומה עם הנתון של 91% – – –

ישראל אייכלר: ועכשיו לגבי העניין הצבאי; יש לי חצי דקה.

ישראל אייכלר: רבותי, מדברים על צבא העם או צבא מקצועי, וכבר הארכתי על זה.

ישראל אייכלר: אם הצבא לא יהיה צבא מקצועי, אם הוא לא ישתחרר מחובת הגיוס – לא האזרח ישתחרר; אם הצבא לא ישתחרר מהחובה לגייס כל אזרח שלא מתאים לו מגיל 18, בנים ובנות, לא יהיה לא צבא ולא עם, כי הצבא זקוק, לפי כל האלופים שדיברו אתי, הוא זקוק להשתחררות מעשרות אלפי צעירים – – –

שמעון סולומון: מה עם אלה מה-91% שמתגייסים – – –

ישראל אייכלר: אתה רק מפריע לי, ואולי אתה עושה את זה בכוונה, אבל אני מבקש מהיושב-ראש להוסיף לי את הזמן שאתה מפריע לי כי אנשים לא שומעים אותי.

שמעון סולומון: – – –

ישראל אייכלר: אז אני רוצה לומר שאותם אנשים – – –

שמעון סולומון: 91% מהמתגייסים – – –

ישראל אייכלר: אם אתה לא תיתן לי לדבר – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סולומון, זכותו לא לרצות לאשר לך.

ישראל אייכלר: לא, אני אכבד את זה מתי שאתה רוצה, לא עכשיו.

ישראל אייכלר: אז אני אומר ככה: הצבא טוען שיש לו עשרות אלפי צעירים שהוא לא צריך וחסרים לו המון צעירים שיש להם מוטיבציה בתחום הטכנולוגיה.

ישראל אייכלר: אם הצבא ישתחרר ויהיה צבא מקצועי, ולא יהיו סנקציות פליליות על שום חילוני שלא מתגייס, רק יהיו העדפות כלכליות למי שכן מתגייס, ואני בעד שוויון בנטל הזה, אז הוא ישים מסגרות שמוצאות שחיילים שהצבא זקוק להם, שיש להם מוטיבציה – ולפי התרומה כך הוא יקבל משכורת מלאה.

ישראל אייכלר: אין שום סיבה שמדינה עשירה לא תשלם לחייל משכורת מלאה, לפי התרומה שלו.

ישראל אייכלר: בשנה הראשונה אולי שכר מינימום ואחר כך יותר, כמו בחיל האוויר ובכל המקומות בצבא הקבע.

ישראל אייכלר: ברגע שיעשו את זה, ינטרלו את המרעום של השנאה והאיבה נגד אלה שלא משרתים, כי מי שירצה ישרת וגם מי שלא ירצה לא ישרת, ויהיו מספיק חיילים, כולל חרדים שאינם לומדים, שירצו לשרת באותם מקומות שמתאימים להם.

ישראל אייכלר: אז ירד התירוץ הזה של הצבא, ואז יוכלו לפתוח את שערי התעסוקה ויבטלו את הגזירה הזאת של תואר ראשון כדי לקבל משרה של פקיד ממשלה.

ישראל אייכלר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת אופיר אקוניס, סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת, להשיב לחבר הכנסת אייכלר.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני, המצב הזה שבו סיעות האופוזיציה מגישות אי-אמון בממשלה ובאולם הזה נמצאים יותר חברי קואליציה מחברי אופוזיציה, זה דבר שהוא מבייש את האופוזיציה.

אופיר אקוניס: פשוט מבייש את האופוזיציה.

אופיר אקוניס: אתם – – –

אריה מכלוף דרעי: למה?

אופיר אקוניס: אני אגיד לך בדיוק למה: משום שכרגע יש באולם יותר חברי קואליציה מחברי אופוזיציה.

אופיר אקוניס: אז תהיו רציניים.

אופיר אקוניס: אנחנו מתכוננים, משיבים לכם כפי שצריך להשיב לכם – – –

ישראל אייכלר: יש יותר.

אופיר אקוניס: לא, לא.

אופיר אקוניס: אז זה השתנה כשדרעי נכנס ויוצא.

אופיר אקוניס: זה העביר לכם לשנייה אחת אולי את הרוב.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ריבלין באולם, ובצד הזה יש יותר חברים, אבל זוהי, כמובן, בעיה של האופוזיציה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, מוכרת לי הכותרת הזאת: שנה לממשלה, כישלון בכל תחום, מכירים אותה.

אריה מכלוף דרעי: אפילו אופוזיציה אתם לא מצליחים להרכיב.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת דרעי, אתה לא היית פה בכנסת הקודמת, אבל מכירים את הכותרת החוזרת הזאת גם מהממשלה הקודמת.

אופיר אקוניס: אחר כך עדכנו את זה לשנתיים ואחר כך עדכנו את זה לשלוש.

אופיר אקוניס: בשנה הרביעית אמרו: קדנציה שלמה זה רק הישרדות.

אופיר אקוניס: אמרו שנתפרק אחרי שנה, ונו, ברוך השם, הממשלה הקודמת שרדה ארבע שנים.

אופיר אקוניס: אני לא יכול להתחייב על הממשלה הזאת, חבר הכנסת דרעי, לא יכול להתחייב על ארבע שנים, אבל אתה יודע, אנחנו אופטימיים.

אריה מכלוף דרעי: לא תהיה שנה שנייה.

אופיר אקוניס: ובכל מקרה, מצאתי כמה נקודות, חבר הכנסת אייכלר, שבתום שנה אפשר לזקוף לזכותה של הממשלה.

אופיר אקוניס: בראש ובראשונה, הדבר הכי חשוב, הדבר שאין לעם קיום בלעדיו, אין – ביטחון.

אופיר אקוניס: ביטחון.

אופיר אקוניס: זה מה שיש לרוב מוחלט כמעט של אזרחי ישראל, וזה לא סתם, זה לא דבר פרוזאי.

אופיר אקוניס: זה תוצאה של מדיניות עקבית, נחושה, שמגיבה כמעט מייד – אני לא רוצה להתחייב על הדקות אבל יש גם מקרים של דקות, אדוני היושב-ראש; שבאה כאשר מנסים לבחון אותנו, בדרך כלל מאותה רצועה שלגביה הבטיחו שנסיגה לקווי 67' תביא את השלום מייד בעקבותיה, רצועת-עזה.

אופיר אקוניס: מייד יש תגובה, וברוך השם, תושבי הדרום חיים בביטחון.

אופיר אקוניס: לא מוחלט; בשום מקום בישראל לא חיים בביטחון מוחלט, של 100%, אבל בביטחון די גדול, ואני חושב שהצד השני מבין את המסר והוא גם אומר את זה.

אופיר אקוניס: הוא גם מוסר את מסריו בכל מיני אמצעים, והביטחון, ברוך השם, בכל רחבי הארץ, הוא טוב מאוד.

אריה מכלוף דרעי: יש כל יום חיסול אחר במקום אחר במרכז הארץ.

אופיר אקוניס: אני דיברתי על הביטחון מול אויבינו.

אופיר אקוניס: בעניין הפלילי, בהחלט יש ביטחון – –

אריה מכלוף דרעי: – – – מה זה משנה?

אריה מכלוף דרעי: הכדורים – – –

אופיר אקוניס: – – יש בהחלט, ודאי, תשובה מספקת לשר לביטחון פנים, ובאמת, אני אומר לך בהגינות שצריך לתת לזה תשובה.

אופיר אקוניס: בהחלט צריך לתת לזה תשובה.

יולי יואל אדלשטיין: ביום רביעי הכנסת תדון בנושא.

אופיר אקוניס: נכון, בדיוק ככה.

אופיר אקוניס: לכך התכוונתי, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: הנושא השני שעמד ועומד בראש סדר-היום, כמעט, של מרבית אזרחי ישראל, בוודאי אלה הסובלים מהתופעה של ההסתננות הבלתי-חוקית מאפריקה בעשר השנים האחרונות – הממשלה הקודמת, שאתה היית שר בה, אדוני היושב-ראש, הייתה הראשונה לזהות את הבעיה.

אופיר אקוניס: יש ממשלות שאפילו לא מזהות את הבעיה.

אופיר אקוניס: נכנסים 10,000, 20,000, 30,000, 40,000, 50,000, 60,000, 70,000, 80,000 נכנסו, בלא מפריע, מסיני לערי ישראל, בלי שום הפרעה; הם מהגרי עבודה, הם מבקשי מקלט, הם מבקשי חיים – הם מסתנני עבודה בלתי חוקיים, לזה הם באו לפה.

מיכל רוזין: – – –

אופיר אקוניס: אני מייד אשיב לך.

אופיר אקוניס: רוצים שנה לממשלה, סוג של סיכום קצר, רבע.

מיכל רוזין: – – – מי לא בדק את זה, אנחנו?

מיכל רוזין: – – –

ניצן הורוביץ: – – –

אופיר אקוניס: אני מייד משיב לכם, גברתי ואדוני.

אופיר אקוניס: אם לא הייתם קוטעים אותי, בדיוק זה היה המשפט הבא.

אופיר אקוניס: הממשלה הקודמת זיהתה את הבעיה, והחליטה, בשלב מאוד מוקדם, אדוני, בינואר 2010, להקים ולתקצב – לא רק דיברה; דיבורים, דיבורים בעלמא זה דבר אדיר, זה החיים הפוליטיים לעתים – חברת הכנסת רוזין, אני עונה לך – מיליארד ורבע, זה היה הסכום של תקצוב הגדר, והיא נבנתה ממעבר כרם-שלום לכיוון אילת כמעט, עד העיר אילת עצמה, ששם תוואי השטח לא מאפשר להקים גדר, אבל מאפשר לשים מחסום יבשתי אחר – –

מיכל רוזין: – – – המדינה – – –

אופיר אקוניס: – – ומספר המסתננים הבלתי-חוקיים – – –

מיכל רוזין: – – –

אופיר אקוניס: אני יודע, זה עצוב לכם – –

מיכל רוזין: – – – במדינת ישראל.

אופיר אקוניס: – – אבל המסתננים הבלתי-חוקיים מאפריקה פסקו מלהגיע.

מיכל רוזין: הוא לא – – –

אופיר אקוניס: אני יודע שזה כואב לכם; אני יודע שאתם עושים עליהם הון פוליטי, אני יודע שעל גבם אתם מחדדים את הדאגה שלכם לזכויות האזרח, כביכול.

אופיר אקוניס: חוץ מזכויות האזרח של תושבי אילת, של תושבי שכונת-התקווה, של שכונת יד-אליהו, של ערד – זכויות האדם שלהם היא בעדיפות שנייה.

אופיר אקוניס: בלימה מוחלטת – –

מיכל רוזין: – – –

אופיר אקוניס: – – בלימה מוחלטת, ובשנת 2013 לראשונה יציאה מרצון – חברת הכנסת רוזין – יציאה מרצון של כ-3,000 מסתנני עבודה בלתי חוקיים.

אופיר אקוניס: זוהי רק ההתחלה.

מיכל רוזין: – – –

אופיר אקוניס: קשה אומנם, אדוני חבר הכנסת יושב-ראש ש"ס, דרעי, לצמצם את המספר הזה במהירות – –

מיכל רוזין: – – –

אופיר אקוניס: – – ובאמת, לאזרחי ישראל הסבלנות בעניין הזה, בצדק, היא קצרה – – –

אריה מכלוף דרעי: תהיה הגון ותודה שזה בזכות השר לשעבר אלי ישי.

אופיר אקוניס: אין לי שום בעיה.

אופיר אקוניס: הנה, אני הגון – לפרוטוקול, למצלמות, לתרגום בשפת הסימנים: הרבה בזכותו של שר הפנים הקודם אלי ישי – –

מיקי רוזנטל: – – – בשפת הסימנים.

אופיר אקוניס: – – – שפת הסימנים.

אופיר אקוניס: – – וכמובן, המדיניות של שר הפנים הנוכחי, ומעל הכול, חבר הכנסת דרעי, מדיניות הממשלה – policy.

אופיר אקוניס: זה מזכיר לי, אדוני – לא ניכנס לזה עכשיו – גם את הרפורמה הסלולרית שהייתה מדיניות הממשלה.

אופיר אקוניס: זה ככה עובד.

אריה מכלוף דרעי: – – –

אופיר אקוניס: כן, כן.

ישראל אייכלר: איפה כחלון?

אופיר אקוניס: אני יכול לתת לך את מספר הטלפון שלו.

אופיר אקוניס: יש לי אותו.

אופיר אקוניס: הוא עוד לא החליף מספר.

אריה מכלוף דרעי: כל הטובים עזבו את הממשלה.

אופיר אקוניס: טוב, יש לך בהחלט חידודים, חבר הכנסת דרעי.

אופיר אקוניס: אחוז האבטלה, חבר הכנסת אייכלר.

אופיר אקוניס: כמובן, טוב להשמיץ את כלכלת ישראל, הכול לא בסדר במדינת ישראל, הכול חרב במדינה – לתפיסת האופוזיציה – הכול לא בסדר, הכול גרוע.

אופיר אקוניס: אבל מה לעשות, בסוף גם יש נתונים.

אופיר אקוניס: פחות מ-6% אבטלה – זה האחוז הנוכחי של המובטלים במשק הישראלי.

אופיר אקוניס: פחות מ-6%.

אופיר אקוניס: צריך לדאוג שלא יהיו מספרים כאלה שיעוררו דאגה, כמו 0%, כי אין דברים כאלה.

אופיר אקוניס: 6% אבטלה במדינה שמוכפשת כל כך הרבה, בעיקר, לדאבון הלב, בישראל; ההכפשות באות מפה.

אופיר אקוניס: חלק מידידינו – או לא ידידינו – פשוט תופסים עליהן טרמפ.

אופיר אקוניס: אפילו בישראל אומרים.

אופיר אקוניס: מה אומרים אפילו בישראל?

אופיר אקוניס: צלחנו את המשברים הכלכליים הקשים ביותר כשמדינות שלמות בעולם, באירופה בוודאי – – –

יצחק כהן: מתי זה קרה?

אופיר אקוניס: זה קרה גם כשאתה היית סגן שר האוצר.

יצחק כהן: תציין את זה.

אופיר אקוניס: אני לא יכול עם הדבר הזה, באמת.

אופיר אקוניס: אני נאלץ לפרגן לממשלה הקודמת וגם לחבריה – –

יצחק כהן: תציין את זה.

אופיר אקוניס: – – אבל זה בסדר, גם הממשלה הקודמת – – –

יולי יואל אדלשטיין: תהיה סלקטיבי בפרגון, ואז אני לא אתנגד.

אריה מכלוף דרעי: שוב – הטובים בחוץ.

אופיר אקוניס: רגע, איפה אתה היית כל הזמן?

אופיר אקוניס: אתה רואה?

אופיר אקוניס: ואתה לא היית פה.

אופיר אקוניס: אז גם באחוז האבטלה טיפלנו.

אופיר אקוניס: את השמים הפתוחים – פתחנו.

אופיר אקוניס: את המיזם החברתי הזה עשינו – הוא לא נחשב חברתי כמובן, כי זה לא בתוך השיח החברתי, אבל מאות אלפי הישראלים, חבר הכנסת דרעי, שיצאו השנה לחו"ל לחופשות הקיץ – אני מעדיף שינפשו בישראל, אבל כמובן רוצים במקומות אחרים, אנחנו בדמוקרטיה, גם זה בסדר – ישלמו הרבה פחות השנה על כרטיסי הטיסה שלהם.

אופיר אקוניס: בעניין הזה כמובן חבר הכנסת אייכלר יחלוק עלי, אבל אני חושב שהתקרבותנו – אני אגיד בזהירות – התקרבותנו לחוק שוויון בנטל – אני קורא לו השוויון בזכות לשרת בצבא-הגנה לישראל – אלפיים שנה חיכינו לכוח מגן יהודי.

אופיר אקוניס: היינו בתפוצות, היינו מוכים וחבולים, חיכינו לזה אלפיים שנה, זה קרה ב-1948, זאת זכות גדולה לשרת בצבא-הגנה לישראל.

אופיר אקוניס: נזקק חוק, חוק שוויון בנטל – אני קורא לו, אדוני היושב-ראש, חוק שוויון בזכות.

אופיר אקוניס: יש עדיין חילוקי דעות, זה עוד לא גמור, אבל מתקרבים לזה; אתה יודע, אדוני – קרוב יותר משהיה אי-פעם, החוק הזה.

אופיר אקוניס: אין לנו, ואתה לא מאשים אותי, חלילה, אותי או את המפלגה שאני בא ממנה, שהיא מפלגת השלטון, בשימוש בחרדים כקרדום פוליטי לחפור בו.

אופיר אקוניס: אתה יודע את זה, הייתה בינינו ברית ארוכת שנים, ויש לי תחושה שגם תהיה בעתיד, אבל החוק הזה – – –

ישראל אייכלר: – – –

אופיר אקוניס: רק רגע.

אופיר אקוניס: עם כל הכבוד שיש לי לציבור החרדי, ויש לי כבוד אמיתי, כן, מקרב לב, אני חושב שכל אזרח שמגיע לגיל 18 צריך לתרום משהו למדינה.

אופיר אקוניס: הוא יכול להתגייס לנח"ל החרדי, זה גיוס לצבא – – –

ישראל אייכלר: לא יהיה בכפייה.

אופיר אקוניס: הנח"ל החרדי זה דוגמה ללוחמים, לאנשים מפוארים, שיושבים בקו – לא משנה כרגע איפה – אבל בקו לא פשוט – – –

ישראל אייכלר: זה לא ילך בכפייה.

אופיר אקוניס: לא בכפייה.

אופיר אקוניס: זה הנח"ל החרדי.

אופיר אקוניס: השירות האזרחי הלאומי והשירות הלאומי – משהו צריך לעשות.

אופיר אקוניס: לחברי הכנסת הערבים – או, שלום לכם.

טלב אבו עראר: – – –

מסעוד גנאים: – – –

אופיר אקוניס: אני רק רוצה לסיים.

אופיר אקוניס: למה אתם קופצים?

אופיר אקוניס: אני הולך להגיד לכם משהו טוב.

אופיר אקוניס: אני גם מצפה שתעלו לכאן, בנימוקיכם, ותשבחו את הממשלה, שלפני, אדוני, נדמה לי, בישיבתה הקודמת, לא זאת של אתמול, אישרה, נדמה לי אפילו שזה היה פה-אחד, אבל אל תתפסו אותי – נדמה לי שחבר הכנסת אורבך, אני לא בטוח, אבל ההצבעה על תקצוב תוכנית תלת-שנתית לעיר טייבה – 150 מיליון שקל, זה 50 מיליון בשנה, זהו הישג ענק.

אופיר אקוניס: אתה יודע למה הממשלה עשתה את זה?

אופיר אקוניס: כי תושבי טייבה הם אזרחי ישראל, מגיע להם לקבל כל שירות בצורה שווה.

אופיר אקוניס: תושבי ישראל, מגיע להם לגור בתנאים טובים.

אופיר אקוניס: אגב, זה גם נוגע לבדואים בנגב, חבר הכנסת אבו עראר, ותוכנית פראוור – זאת המטרה של התוכנית הזאת.

אופיר אקוניס: אתם חושבים אחרת, זאת זכותכם.

אופיר אקוניס: גם בעניין הזה נגיע להסכמות ולהבנות.

אופיר אקוניס: אבל, לצערי, לא שמעתי אפילו את תושב העיר; אפילו חבר הכנסת טיבי, אם עדיין הוא גר בטייבה, לא הוציא הודעת ברכה לממשלה על תקצוב 150 מיליון שקל.

אופיר אקוניס: נדמה לי שהוא דווקא יודע להוציא הודעות לעיתונות כשהוא רוצה, בצורה די טובה.

מסעוד גנאים: – – –

אופיר אקוניס: אבל אין לי ספק שחבר הכנסת טיבי יעלה לכאן בדיון הזה, או בדיון הבא, ויברך את הממשלה על ההחלטה הנבונה, הצודקת והמוסרית שלה.

אופיר אקוניס: גם אני באופן אישי בשבוע שעבר ביקרתי בטייבה, ואכן, יש שם הרבה עבודה.

אופיר אקוניס: הכסף שאושר בממשלה יביא לידי ביטוי את התפיסה.

טלב אבו עראר: – – –

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, יש כמובן עוד שורה ארוכה של הישגים.

אופיר אקוניס: אולי נסת

אופיר אקוניס: פק בשניים אחרונים: כל מי שנוסע – אין ישראלי, חבר הכנסת טלב אבו עראר, השרה גרמן, סגן השר לוי – אין ישראלי שנוסע ברחבי הארץ ולא רואה את תנופת סלילת הכבישים ומסילות הברזל בכל רחבי הארץ, מקריית-שמונה – בכביש 90, ההרחבה שלו, צומת עמיעד – ועד אילת, גם כן כביש 90, הרחבה לדו-מסלולי.

אופיר אקוניס: מי גר פה בשדרות?

אופיר אקוניס: השר פרץ לא נמצא פה.

אופיר אקוניס: אני באמת, עם יד על הלב, אם היינו שואלים את השר פרץ, נגיד לפני עשר שנים – לא 20, כשהוא נכנס לכנסת, או אפילו יותר, ב-1988, 25 שנה – האם היה מעלה על דעתו, חבר הכנסת אייכלר, שרכבת ישראל תיכנס לתחנת שדרות, נגיד, בשנת 2013 – שזה מה שקרה.

אופיר אקוניס: כמובן, יש תחנה ממוגנת – תחנה ממוגנת, מסילת ברזל כפולה, היא תמשיך לנתיבות, ומשם לאופקים, משם היא תתחבר לבאר-שבע.

אופיר אקוניס: זה המשך, סגן השר לשעבר כהן, של החלטה שהתקבלה בממשלה הקודמת בתקצוב ענק, של 30 מיליארד שקל, נדמה לי שקראו לה "נתיבי ישראל", לתוכנית.

אופיר אקוניס: גם כביש 31 בדרום במסע הרחבה ענק בין צומת-שוקת לערד – נכון, חבר הכנסת אבו עראר?

טלב אבו עראר: כן – –

אופיר אקוניס: יפה, הנה, בבקשה.

אופיר אקוניס: היום יש פה הסכמה רחבה על כל הנקודות שאני מעלה.

אופיר אקוניס: ממש ממשלת אחדות לאומית.

טלב אבו עראר: – – אבל זה עוד לא התחיל.

אופיר אקוניס: בעבודה, בעבודה.

טלב אבו עראר: מה זה "בעבודה", בשטח אין כלום עדיין.

אופיר אקוניס: סליחה, זה כביש 35 אולי.

אופיר אקוניס: יש, יש, יש עבודה.

אופיר אקוניס: אני נסעתי לערד.

אופיר אקוניס: אני לא זוכר את מספר הכביש, אבל לסיכום הישיבה אני אביא גם את מספרו, כי אני לא זוכר את זה בעל-פה.

אופיר אקוניס: אנחנו ממשיכים בחלוקה – בחלוקה – של מחשבים, מחשבים משוכללים ביותר, מחשבי ה-PC.

אופיר אקוניס: בקרוב יהיה ברהט טקס, ויש כבר ביום שלישי, מחר, טקס שאני משתתף בו, בדאלית-אל-כרמל, ואתמול היה, חבר הכנסת אייכלר, במודיעין-עילית, ולפני שלושה שבועות חילקתי, בהשתתפות ראש הממשלה, 94 טאבלטים, המשוכללים ביותר, החדישים ביותר, כן, בלוד.

אופיר אקוניס: קיבלו אותם ערבים, קיבלו אותם יהודים, קיבלו אותם דתיים ושאינם דתיים.

אופיר אקוניס: אנחנו מקיימים, אדוני היושב-ראש – וואו, אפילו אני השתכנעתי שהממשלה הזאת בתנופת עשייה.

אופיר אקוניס: אני מבקש מחברות וחברי הכנסת לדחות את הצעת האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אקוניס, סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת האי-אמון מטעם סיעת ש"ס: הססנות הממשלה נוכח המשבר ב"הדסה" וגרימת נזק לחולים, לצוות הרפואי ולעובדים ולמוסד עתיר התהילה – על הממשלה לסייע ל"הדסה" לאלתר ולאחר מכן לבחון את הליקויים ולפעול לתיקונם.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: הוא גם ינסה לשכנע את כולנו לתמוך במועמדות שלו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לצורך העניין יש לך עשר דקות.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, שרת הבריאות, השר אורבך, חברי הכנסת, חברות הכנסת – איפה סגן השר?

אופיר אקוניס: אני פה.

יולי יואל אדלשטיין: איזה מהם?

אריה מכלוף דרעי: אני רוצה להמשיך ברשימת ההישגים הגדולה של השנה של הממשלה.

אריה מכלוף דרעי: כנראה נפלה שגגה לפניו והוא שכח לציין את שני ההישגים הגדולים ביותר של הממשלה: את ההוזלה של השמנת המתוקה ואת הביטול של 99 אגורות, בתקציב.

אריה מכלוף דרעי: את זה שכחת?

אריה מכלוף דרעי: אלה שני ההישגים המוכחים באמת הגדולים.

אריה מכלוף דרעי: ואל תזלזל בהישגי משרד הכלכלה, אני מבקש ממך.

אריה מכלוף דרעי: חשבונות פוליטיים אל תעשה על חשבון ההישגים האמיתיים.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, פתחתי במילתא דבדיחותא, אבל האמת שזה מעציב מאוד.

אריה מכלוף דרעי: אני מרגיש בוש ונכלם שאני, כחבר כנסת, כיושב-ראש תנועה, עומד כאן ומולי יושבים טובי הרופאים והעובדים בבית-החולים "הדסה", שהיו מקור גאוותנו והיו באמת, במשך כל השנה – שנים ארוכות אנחנו פונים אליהם, אנחנו, כתושבי ירושלים רבתי, כמיליון ו-200,000 איש, יומם ולילה.

אריה מכלוף דרעי: לצערי, בגלל הנסיבות, בשנים האחרונות בית-החולים "הדסה" הפך כמעט לבית שני – מאנשי האבטחה בחוץ ועד גדולי הפרופסורים שעובדים בבית-החולים, שבמאור פנים, במסירות, ביעילות, קיבלו וטיפלו בנו, בתושבי ירושלים.

אריה מכלוף דרעי: והיום אנחנו עדים למחזות שמביישים אותנו, גברתי השרה.

אריה מכלוף דרעי: לראות את הרופאים, את האחיות, את עובדי המינהל בצמתים, עם שלטים – על מה?

אריה מכלוף דרעי: על מה?

אריה מכלוף דרעי: על מה שלי ולך מובן מאליו: שאנחנו עובדים ומשתכרים, מקבלים משכורות.

אריה מכלוף דרעי: והם, שנותנים שירות לציבור, פתאום, תחת הכותרת של בית-חולים פרטי – אז אנחנו לא חייבים לדאוג להם.

אריה מכלוף דרעי: אבל למי הם נותנים את השירות?

אריה מכלוף דרעי: למי?

אריה מכלוף דרעי: מה, זה "מדיקל סנטר"?

אריה מכלוף דרעי: זה "אסותא"?

אריה מכלוף דרעי: זה בית-חולים – הרי ממשלת ישראל, עם כל הישגיה, סגן השר, לא בנתה חדר אחד בכל ירושלים רבתי.

אריה מכלוף דרעי: אין, כל בתי-החולים בירושלים הם בתי-חולים פרטיים – מהשנור של עם ישראל: "שערי צדק", "הדסה הר-הצופים", "הדסה עין-כרם", "ביקור חולים".

אריה מכלוף דרעי: מה בנתה הממשלה עד היום?

אריה מכלוף דרעי: מה, בית-החולים האיטלקי?

אריה מכלוף דרעי: בית-החולים הצרפתי?

אריה מכלוף דרעי: מה הממשלה בנתה?

אריה מכלוף דרעי: אז קמו כאן יהודים ויהודיות טובות מהגולה והקימו בתי-חולים לתפארת.

אריה מכלוף דרעי: לתפארת.

אריה מכלוף דרעי: אני מניתי פעם, בשבוע שעבר – וזה לא סוד: כשאתה מסתובב בכל מחלקה או בכל בית-חולים בארץ – אני לא מדבר על חוץ-לארץ; גם שם – אבל בארץ, אתה רואה את הבוגרים של בית-החולים "הדסה": מנהלי המחלקות, הרופאים הבכירים.

אריה מכלוף דרעי: גאווה של כולם.

אריה מכלוף דרעי: כשאתה בא לנהרייה או לבית-חולים "העמק" או לפורייה, אומרים לך: מנהל הצנתור אצלנו, או מנהל האולטרה-סאונד, הוא בוגר של בית-החולים "הדסה".

אריה מכלוף דרעי: זה כאילו נותן לו איזשהו הכשר של הבד"ץ – אנחנו ברמה האקדמית הרפואית הבכירה.

אריה מכלוף דרעי: התגאינו בזה עד היום.

אריה מכלוף דרעי: ממשלת ישראל באה ואומרת: לא, זה בית-חולים פרטי; אני לא יכולתי לבקר, לא יכולתי לעזור, לא יכולתי לנהל.

אריה מכלוף דרעי: מה הפירוש?

אריה מכלוף דרעי: איפה ממשלת ישראל הייתה כל השנים?

אריה מכלוף דרעי: מי נתן שירות רפואי למיליון ו-200,000 איש?

אריה מכלוף דרעי: כשהיה נוח לממשלה, כשהיה מי שיממן את כל הגירעונות שהממשלה – הרי יש עוד בתי-חולים במדינת ישראל, בתי-חולים ממשלתיים, ולשם הממשלה כל שנה מעבירה למעלה ממיליארד שקל; יש קופות-חולים, ואת הגירעונות שלהן הממשלה מכסה.

אריה מכלוף דרעי: אבל בירושלים יש לוקסוס: יש בתי-חולים פרטיים, ואותם בתי-חולים פרטיים, הממשלה לא טיפלה בהם, לא מימנה את הגירעונות שלהם.

אריה מכלוף דרעי: הממשלה ידעה – וידעה – את המצב של בית-החולים "הדסה" הרבה מאוד זמן, לא מהיום, חודשים על חודשים, אם לא יותר, ושום דבר.

אריה מכלוף דרעי: מי שאחראי לכך שהיום העובדים של בית-החולים "הדסה", אדוני היושב-ראש, לא קיבלו משכורת, אף שכבר עברו עשרה ימים מהקפאת ההליכים – ואמרו: הקפאת הליכים זה צעד כמעט אנטי-דמוקרטי, אנחנו עושים את זה כדי להציל את בית-החולים, שיוכלו לקבל את מלוא המשכורת הממוצעת, עד 10,000 שקל.

אריה מכלוף דרעי: כך אמרה השרה בשבוע שעבר כאן, כך אמר סגן השר מיקי לוי.

אריה מכלוף דרעי: אבל אני רוצה לבשר לכם: יש לי כאן – בלי להגיד שמות, אני לא רוצה לבייש את הרופאים הגדולים הללו, להגיד מה הם קיבלו היום.

אריה מכלוף דרעי: היום, רק היום, הכניסו, אחרי עשרה ימים של הקפאת הליכים – לא יודע למה זה צריך לקחת כל כך הרבה זמן – רק היום קיבלו את המשכורת המובטחת.

אריה מכלוף דרעי: אתם יודעים איזה סכומים?

אריה מכלוף דרעי: השרה, אולי את לא יודעת.

אריה מכלוף דרעי: הנה, אני אביא לך כאן: רופאה בכירה מאוד, אני לא אגיד את שמה, רופאה בכירה וותיקה בבית-החולים "הדסה", מהרופאות הבכירות ביותר, נכנסו לה היום לחשבון שלה 1,556.64 שקל.

אריה מכלוף דרעי: נכנס היום למזכירה שעובדת – – –

ראובן ריבלין: זה כנראה באלפים.

אריה מכלוף דרעי: מה?

ראובן ריבלין: אלפים.

אריה מכלוף דרעי: אני יודע שיש לך דעה על חברי הכנסת של ש"ס, שלא למדו לימודי ליבה, אבל עדיין, עדיין – בחשבונות אנחנו עדיין מבינים.

קריאה: באלפים הוא יודע.

אריה מכלוף דרעי: גברתי השרה, אדוני היושב-ראש, יש לי כאן עוד תלוש, אולי תגידו שזו טעות: מזכירה, שאומנם עובדת 0.6 משרה, רק 60% משרה, 23 שנים ב"הדסה" – נכנסו היום לחשבון 1,400.39 שקל.

אריה מכלוף דרעי: ופה טכנאי – אני בכוונה לא הבאתי את המשכורות הגבוהות, שלא יגידו "יש להם מספיק עודפים" – טכנאי ראשי בחדר צנתור, 25 שנה בבית-חולים "הדסה", מפרנס יחיד, אב לעשרה ילדים, שעשרה ימים לא קיבל משכורת, והוא חיכה למשכורת שלו – היום נכנסו לו לחשבון הבנק 3,310.26 שקל, גברתי השרה.

אריה מכלוף דרעי: זה הקפאת ההליכים נתנה לנו, וזה מה שממשלת ישראל, אחרי עשרה ימים של הקפאת הליכים, שזה צעד כמעט אנטי-דמוקרטי, זה מה שנכנס לחשבונות, זה מה שנכנס.

אריה מכלוף דרעי: כל המסמכים הללו שאני אומר, זה מסמכים מבית-החולים.

אריה מכלוף דרעי: אז איפה המשכורת?

אריה מכלוף דרעי: אני שואל, האם אנחנו צריכים, האם ממשלת ישראל, סגן השר אופיר, שבצדק מנית – מה שמגיע מגיע, שאפו; איך ממשלה יכולה שבבירת ישראל, בירושלים, רופאים, רופאות, אחים, אחיות, כן, עשרה ימים מפגינים מולנו בשביל לקבל שכר, ואנחנו, מה שמצאנו בעשרת הימים האחרונים, אדוני היושב-ראש, זה רק דבר אחד: מי אשם, למה אשמים, בית-החולים כושל, גנבו להם את הכספים, המנהל פלוני-אלמוני; אני לא רוצה להיכנס, כדי שלא יגידו שאני מסיט את הדיון.

אריה מכלוף דרעי: אבל אני חייב לומר לכם את התחושה שלי.

אריה מכלוף דרעי: כשמינטקביץ – שמעתם פעם שם כזה, אדוני סגן השר?

אריה מכלוף דרעי: כן?

אריה מכלוף דרעי: – עזב את בנק דיסקונט עם מה-זה מצנח זהב, אוהו איזה גודל, אף אחד לא זז.

אריה מכלוף דרעי: אז מה, מכיוון שקוראים לו מור-יוסף – בסדר, נו, מה – עם איזה מצנחון, כבר מצאו בו את כל האשמה הגדולה?

אריה מכלוף דרעי: עם כל הכבוד, הוא האשם בכל הגירעון?

אריה מכלוף דרעי: השר"פ הוא אם כל חטאת?

אריה מכלוף דרעי: אני שואל.

אריה מכלוף דרעי: יש לנו, ברוך השם, לא צריך ועדה שהשרה מינתה, לבד אני יודע, אחד ועוד אחד, אני יודע לתת תשובה.

אריה מכלוף דרעי: יש לנו בית-חולים "שערי צדק" בירושלים ויש לנו בית-חולים "הדסה" בירושלים.

אריה מכלוף דרעי: כולם משבחים את "שערי צדק" על הניהול, באמת המבריק, של פרופסור יהונתן הלוי.

אריה מכלוף דרעי: ב"שערי צדק" אין שר"פ?

אריה מכלוף דרעי: ב"שערי צדק" לא עושים את השר"פ במסגרת כל היום?

אריה מכלוף דרעי: אני שואל, בית-החולים "שערי צדק" קרס?

אריה מכלוף דרעי: מה?

אריה מכלוף דרעי: מה התשובה הזאת?

אריה מכלוף דרעי: מה אנחנו רוצים, את השר"פ של בית-חולים "אסותא"?

אריה מכלוף דרעי: את השר"פ של "מדיקל סנטר", שבשעה 14:00, 15:00, כל הרופאים עוזבים את בתי-החולים והולכים לרפואה פרטית ואף אחד לא יודע כמה הם מרוויחים?

אריה מכלוף דרעי: מכיוון שהכול גלוי ושקוף?

אריה מכלוף דרעי: מכיוון שאני ב-23:00 יכול להציל יהודי שצריך ניתוח לב כי מנהל המחלקה נמצא בבית-החולים ועושה ניתוחי לב והוא יכול להציל אותו?

אריה מכלוף דרעי: על מה כל הזעקה הזאת?

אריה מכלוף דרעי: אבל נעזוב, תחפשו את האשמים.

אריה מכלוף דרעי: אני מגיש היום אי-אמון בשם תנועת ש"ס על דבר אחד: למה העובדים המסורים לא מקבלים משכורת?

אריה מכלוף דרעי: אני לא מקבל את התשובה שזה בית-חולים פרטי.

אריה מכלוף דרעי: זה בית-חולים שנותן שירות לציבור.

אריה מכלוף דרעי: גברתי השרה, אני יודע שאת רוצה לעזור.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר לך, לצערי הרב – המרוקאים אומרים: אל תשאלי את הרופא, תשאלי את החולה, לחולה יש יותר ניסיון.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר לך, לפי איך שאני רואה את הדברים, עוד שבוע-שבועיים גם בית-החולים "שערי צדק" יקרוס.

אריה מכלוף דרעי: את יודעת למה?

אריה מכלוף דרעי: מפני שכל העומס עובר ל"שערי צדק"; הוא לא יעמוד בזה.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו נישאר בירושלים, מיליון ו-200,000 תושבים בירושלים רבתי, בלי שום בית-חולים כאן; לא "ביקור חולים" שנסגר, שום דבר לא יהיה לנו בירושלים.

אריה מכלוף דרעי: אתם תמשיכו בקצב הזה לחפש את האשמים ולהמשיך לתדרך את העיתונאים כל הזמן – אני חשבתי שאדוני היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לא.

אריה מכלוף דרעי: אני מבין שזה יותר הסכמה אתי על הדברים.

אריה מכלוף דרעי: כן, בסדר.

יצחק כהן: יש לך עוד עשר דקות.

אריה מכלוף דרעי: לכן, אני מביע אי-אמון בממשלה, אבל יותר קריאת SOS, גברתי השרה.

אריה מכלוף דרעי: אנא תתעשתו.

אריה מכלוף דרעי: תתעשתו, תעזבו כל עניין.

אריה מכלוף דרעי: זה פיקוח נפש.

אריה מכלוף דרעי: ותדעו לכם שאם בית-חולים "הדסה" יקרוס – ולכך הוא הולך במסלול הזה, לצערי הרב.

אריה מכלוף דרעי: כבר היום דווחנו על צוותים שלמים של עובדים של חדרי ניתוח שעוברים לבתי-חולים אחרים, אותם בתי-חולים שבשם הסולידריות מפגינים עם בית-חולים "הדסה" לוקחים להם את טובי הרופאים והעובדים שלהם; וכל יום מקבלים הצעות – רופאים ורופאות ועובדי רנטגן שהוכשרו בבית-חולים "הדסה" – לעבור, ועם מה נישאר?

אריה מכלוף דרעי: אני אמרתי דבר קשה, אבל אני חייב לומר אותו, אדוני היושב-ראש, ואני מקווה שאני טועה, ואני רוצה להיות טועה: יש לי איזו תחושה שהממשלה האטומה הזאת, שבמשך השנה האחרונה כל הזמן הלכה וקיצצה וקיצצה וקיצצה בשכבות החלשות – חברת הכנסת יחימוביץ, אולי תסכימי אתי בזה.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר שהממשלה הזו – יש לי איזה תחושה שאם היינו מדברים על בית-חולים במדינת תל-אביב, יכול להיות שהממשלה הייתה מטפלת בו יותר טוב.

אריה מכלוף דרעי: אולי אנחנו, החרדים והערבים והאוכלוסיות החלשות בירושלים, זה לא מספיק אטרקטיבי לממשלה לטפל בהם, בבית-חולים "הדסה".

אריה מכלוף דרעי: אני לא מבין איך יכול להיות שממשלה יכולה לישון בלילה כשבית-החולים הולך וקורס, פאר היצירה של ירושלים הולך וקורס מול עינינו, פיקוח נפש של מיליון ו-200,000, וממשיכים.

אריה מכלוף דרעי: האחיות בצמתים צועקות על משכורת של 3,500 שקל שלא קיבלו, והכול ממשיך כרגיל.

אריה מכלוף דרעי: אני לא רוצה להיכנס להאשמות שאני שומע, כיוון שאני לא אעשה כמו נשיא הפרלמנט האירופי, שהאשים בלי לבדוק.

אריה מכלוף דרעי: אבל, לצערי הרב, יש על השולחן חששות שחלק מהאנשים שמטפלים במשא-ומתן מטעם הממשלה, יש להם שיקולים אחרים גם – לא את, גברתי השרה.

אריה מכלוף דרעי: יש להם שיקולים אחרים, ולכן הם לא רוצים לפתור את המשבר הזה עד שבית-החולים הזה יקרוס.

אריה מכלוף דרעי: אם לא – אני לא מבין את הסיבות.

אריה מכלוף דרעי: בואו נשב יום-יומיים.

אריה מכלוף דרעי: תשבו יומם ולילה ותגמרו את המשבר.

אריה מכלוף דרעי: הקפאת הליכים קיבלתם, יש לכם אפשרות.

אריה מכלוף דרעי: תזרימו כספים, תפתרו את הבעיה.

אריה מכלוף דרעי: מה שתשלמו היום – תאמינו לי שתשלמו אחר כך הרבה פחות.

אריה מכלוף דרעי: זה לגבי בית-חולים "הדסה".

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אריה מכלוף דרעי: אני רוצה, ברשותכם, אני חייב לא לעבור על זה לסדר-היום, אף שכבר דיברו על זה, אבל אני חייב למחות על עוד נושא אחד.

אריה מכלוף דרעי: פרופסור שכטמן, שהוא אדם יקר, כמובן הביא גאווה לכולנו, חבר הכנסת ריבלין; קיבל פרס נובל וזו גאווה לכולנו.

אריה מכלוף דרעי: הבן-אדם אמר אתמול אמירה מאוד מאוד חמורה, ואני עוד לא שמעתי התנצלות שלו, וכל עוד הוא לא מתנצל על זה, מבחינתי הוא לא יכול להיות מועמד לנשיא.

אריה מכלוף דרעי: נשיא צריך ללכד את כל העם.

אריה מכלוף דרעי: אם אדם מסוגל להגיד, יהיה מי שיהיה, שבשביל התרבות, הנפש – כי תרבות ומוזיקה זה הכרחי; אני מסכים אתו – והוא מוסיף ואומר שאזרחי מדינת ישראל זקוקים לזמרים שאינם רק מעדות המזרח.

אריה מכלוף דרעי: זאת אמירה שמי שרוצה להיות נשיא, גם אם זה שגגה שיצאה, פליטת פה, צריך לתקן אותה מייד.

אריה מכלוף דרעי: זה – אחד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ישראל אייכלר: הוא אמר דברים הרבה יותר גרועים, חבר הכנסת – – –

אריה מכלוף דרעי: זה מה שהובא לידיעתי.

אריה מכלוף דרעי: וכמובן, אני מצטרף לדברים של חבר הכנסת אייכלר, ואני כבר מחיתי קודם על הדברים של נגידת בנק ישראל, שהשינוי הדמוגרפי של החרדים והערבים גורם להאטת הצמיחה.

אריה מכלוף דרעי: מצאו את האשם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שרת הבריאות חברת הכנסת יעל גרמן להשיב.

מיקי לוי: – – –

אריה מכלוף דרעי: מיקי, תמשיך להיות המגן.

קריאה: היא לא דיברה על זה – – –

מיקי לוי: – – – זה לא בסדר, היא לא אמרה את זה – – –

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברתי חברת הכנסת, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, איך אפשר לבקש חוסר אמון בממשלה כאשר כל מה שהממשלה עשתה, מהרגע הראשון ועכשיו ובעתיד, זה אך ורק כדי להציל את "הדסה"?

יעל גרמן: אכן, בית-חולים "הדסה" הוא בבעלות פרטית.

יעל גרמן: אבל בכלל אין ספק, בית-חולים "הדסה" הוא בית-חולים ציבורי, שמשרת את הציבור, בית-חולים שיש לו זכויות רבות, גם ברפואה, גם במחקר, גם בלימודים, בכול, ואת זה אנחנו יודעים.

יעל גרמן: ומהרגע הראשון שהממשלה גילתה את הבעיה בבית-חולים "הדסה" היא עשתה הכול כדי לעבור ולעשות כדי שבית-החולים יעמוד על הרגליים, ובראש ובראשונה לדאוג לחולים ולעובדים.

יעל גרמן: אם עובדי "הדסה" היקרים, שאני שמחה שהם נמצאים כאן, קיבלו את המשכורות עד לפני חודש, כל ראשית חודש קיבלו את המשכורת, זה אך ורק בזכות הממשלה.

יעל גרמן: חמישה חודשים – – –

אריה מכלוף דרעי: – – –

יעל גרמן: אני אלמד אותך, מר דרעי.

יעל גרמן: אולי ישנם דברים שאתה לא יודע ומן הראוי שתדע, וכדאי שאני אספר לך – –

יצחק כהן: – – –

יעל גרמן: – – שכל חודש בחודשו בחמשת החודשים האחרונים הממשלה מצאה כספים מן הגורן ומן היקב והקדימה כל תשלום שהגיע ל"הדסה", תשלומים שמגיעים לו בסוף 2014 הקדמנו עכשיו כדי שיהיה.

יצחק כהן: הוא לקח הלוואה, זה נקרא להגדיל את הגירעון.

יעל גרמן: ומי נתן את ההלוואה של 50 מיליון?

יעל גרמן: ומי בא וחתם על הסכם מימון?

יעל גרמן: אתם?

יעל גרמן: ש"ס?

יעל גרמן: הממשלה היא זו שחתמה על הסכם מימון.

יצחק כהן: אל תתבלבלי, זה הלוואה.

יצחק כהן: זה לא כסף שלכם, זה כסף שלהם.

יצחק כהן: גברתי, את מתבלבלת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יצחק כהן, תודה.

יעל גרמן: ובזכות הסכם המימון, חבר הכנסת יצחק כהן, בזכות – – –

יצחק כהן: זה כסף שלהם.

יצחק כהן: זה כסף שלהם, לא שלך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יצחק כהן: זה הלוואה, זה הקדמת תשלומים.

יעל גרמן: לא, סליחה.

יעל גרמן: הכסף שאנחנו עכשיו נותנים זה כסף של הממשלה, וזה רק התחלה.

יצחק כהן: לא לא לא – – –

יעל גרמן: רק התחלה.

יצחק כהן: אוקיי.

יצחק כהן: – – –

יעל גרמן: נכון, לדאבוני הרב, העובדים המסורים מאוד, שלא הייתה שום סיבה שייפגעו, קיבלו בתחילת החודש רק 50%.

יעל גרמן: מה שאתה הקראת, חבר הכנסת דרעי, הם ה-40% הנוספים מעבר ל-50%.

יעל גרמן: זה לא 100%, ואני חושבת שאתה יודע זאת.

יעל גרמן: ואם אתה לא יודע זאת, אני מספרת לך.

יעל גרמן: אני רוצה להודיע לך אם אתה לא יודע, אף שאתה יודע, אבל כדאי שהבית הזה ידע, שמנכ"ל "הדסה" אביגדור קפלן בא ואמר שבכספים שהוא קיבל מהמדינה ומ"נשות הדסה", שמחזיקות את "הדסה" כל השנים ומגיע להן כל הכבוד – ממש כפי שאתה אמרת, אני מסכימה, הן הכניסו למעלה מ-2 מיליארד שקל ורק צל"ש מגיע להן על כך – הן הכניסו את 50 המיליון, אנחנו את 50 המיליון, והיום העובדים מקבלים משכורות.

יעל גרמן: מי שמקבל עד 10,000 שקל מקבל 100% השלמה ל-50% שהוא קיבל בתחילת החודש.

יעל גרמן: מי שמקבל מעל 10,000, אנחנו נותנים לו בין 5% פחות ועד 22% פחות כאשר המשכורות הן למעלה מ-90,000 שקל.

יעל גרמן: יש לנו בעיה ב"הדסה".

יעל גרמן: אני חוזרת ואני אומרת, בית-חולים בבעלות פרטית, בית-חולים ציבורי אבל בבעלות פרטית.

יעל גרמן: לכאורה הממשלה יכלה לבוא ולומר: זה בבעלות פרטית, נפנה לבעלים שישלמו את הכסף.

יעל גרמן: אבל לא זה מה שאמרנו.

יעל גרמן: באנו ואמרנו: זו הבעיה שלנו, כי אם "הדסה" יתמוטט זו הבעיה שלנו.

יעל גרמן: באנו ואמרנו במפורש, מעל הדוכן – אני לפחות שלוש פעמים, ושר האוצר לפחות פעם אחת: "הדסה" לא ייפול, לא ניתן לבית-חולים "הדסה" ליפול.

יעל גרמן: נעשה את הכול – – –

מיכל רוזין: מה?

מיכל רוזין: מה עושים?

יעל גרמן: אני מייד אפרט.

יעל גרמן: נעשה את הכול כדי שהוא באמת יעמוד.

יעל גרמן: והיה כל כך קל וכל כך פופולרי וכל כך לא אחראי – –

קריאה: – – –

יעל גרמן: – – להוציא את הכסף מן הכיס ולבוא ולומר: הנה, קחו, שלום, נשכח.

יעל גרמן: אבל במקום החלטה מהירה, פזיזה, חסרת אחריות ומאוד פופולרית קיבלנו החלטה אחראית.

יעל גרמן: באנו ואמרנו: לא די ש"הדסה" יעמוד חודש, חודשיים, שלושה חודשים או שנה, אנחנו מעוניינים למצוא תוכנית בת-קיימא, תוכנית שבסופה "הדסה" יחזור להיות מה שהוא היה: בית-חולים מפואר, שנותן שירות ללמעלה ממיליון תושבים, בית-חולים שהשם שלו הוא שם של מצוינות, ואת זה ניתן לעשות רק על-ידי תוכנית הבראה.

יעל גרמן: כאשר ביקשו את הקפאת ההליכים, למעשה ביקשו הגנה על "הדסה".

יעל גרמן: הגנה מפני הנושים, מפני שמי שלא יודע כדאי שידע, שהנושים איימו, כמה ימים לפני תוכנית ההקפאה, לפני בקשת ההקפאה, איימו שהם מפסיקים לתת שירות, מפסיקים לתת ציוד, מפסיקים לתת תרופות ל"הדסה" – אלא במזומן.

יעל גרמן: הבנקים סגרו את האשראי, את קווי האשראי, ו"הדסה" עמד בפני חדלות פירעון.

יעל גרמן: הממשלה היא שהצילה אותו, והממשלה תמשיך להציל אותו.

אריה מכלוף דרעי: איך הממשלה הצילה אותו?

יעל גרמן: בתוכנית הבראה, שמי שמוביל אותה הוא המנכ"ל אביגדור קפלן, כמובן בגיבוי של משרד האוצר ומשרד הבריאות.

יעל גרמן: תוכנית ההבראה היא תוכנית שאומרת איך אפשר באמת להמשיך לקיים את הפעילות המצוינת של בית-חולים "הדסה".

יעל גרמן: אבל זה לא יהיה בלי מחיר קשה.

יעל גרמן: זה לא יהיה בלי ויתורים על שכר גבוה.

יעל גרמן: זה לא יהיה בלי ויתורים על הטבות שניתנו, ואינן נמצאות ואינן מקובלות במגזר הציבורי.

יעל גרמן: בבית-חולים "הדסה" יצטרכו להתיישר עם המגזר הציבורי.

יעל גרמן: אכן, בית-חולים "הדסה" זה בית-חולים ציבורי, שנותן שירות לציבור, וככזה הוא צריך להתנהל בהתאם לאמות מידה ציבוריות.

יעל גרמן: ואת זה אנחנו דורשים, וזה יהיה.

מיכל רוזין: – – –

יעל גרמן: וברגע שאכן תהיה תוכנית הבראה בהתאם לאמות המידה הציבוריות, יקבלו את השכר, יקבלו את המגיע, ובית-החולים ימשיך להתנהל כפי שצריך.

יעל גרמן: אמרתי שאני מאוד מאוד שמחה שהרופאים נמצאים כאן.

יעל גרמן: אין לי הזדמנות לעמוד מולם, מול כולם, ולדבר.

משולם נהרי: למה?

אריה מכלוף דרעי: – – –

יעל גרמן: אני אומר מדוע.

יעל גרמן: אני בהחלט אומר.

יעל גרמן: חבר הכנסת דרעי וחבר הכנסת נהרי, אני בהחלט אומר.

יעל גרמן: אני סבורה שבשעה הזאת מי שצריך לנהל את המשא-ומתן, ומי שצריך לתת לו גיבוי, זה המנכ"ל.

יעל גרמן: אנחנו נמצאים ברקע, אנחנו דואגים קודם כול שכל הנושא הבריאותי לא ייפגע, ואם הוא ייפגע אנחנו יכולים להתערב.

יעל גרמן: אנחנו גם דואגים לכך שיהיה גיבוי כלכלי וגיבוי כספי.

יעל גרמן: אנחנו דואגים לכך שבסופו של דבר תהיה תוכנית הבראה.

יעל גרמן: אבל מול העובדים צריך לעמוד אדם אחד, והוא אביגדור קפלן, המנכ"ל.

יעל גרמן: הדבר החכם ביותר והאחראי ביותר היום זה לתת גיבוי למנכ"ל, לבוא ולומר לו: אנחנו מאחוריך, נהל את המשא-ומתן בחוכמה, כפי שידעת לנהל משאים-ומתנים אחרים.

יעל גרמן: אתה נבחרת להיות המנכ"ל, אתה זה שעומד לפנים; אנחנו נמצאים מאחור.

יעל גרמן: אני אשמח מאוד להיפגש עם העובדים, אבל צריך לדעת שיש אחד שעומד מולם.

יעל גרמן: ואנחנו – המדינה עומדת ברקע.

יעל גרמן: שלא תהיה טעות, את תוכנית ההבראה לא יהיה אפשר ליישם ולא יהיה אפשר להוציא לפועל אלא אם כן המדינה תעמוד מאחוריה, והמדינה אכן תעמוד מאחוריה.

יעל גרמן: שוב, אני חוזרת, מפני שהמדינה מכירה ומוקירה ויודעת שבית-חולים "הדסה", או המוסד שנקרא "הדסה", הוא בית-חולים ציבורי, ולא ניתן לו, כפי שאמרתי, ליפול.

יעל גרמן: תודה.

אורי מקלב: ברשותך, גברתי השרה, חבר הכנסת ריבלין מבקש לשאול שאלה.

יעל גרמן: בבקשה, חברי חבר הכנסת ריבלין.

ראובן ריבלין: האם אתה מרשה לי לדבר מכאן?

אורי מקלב: אם השרה – אני מוכן להרשות, כי הנושא חשוב ונמצא על סדר-היום.

יעל גרמן: בהחלט.

יעל גרמן: כל מי שרוצה לשאול, אתן תשובה לכל אחד.

אורי מקלב: חבר הכנסת דרעי, אתה יכול לשבת.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, מכובדתי השרה הנכבדה, יש לי קושי אחד, לא רק כירושלמי, אלא כאדם שנמצא בוועדת הכספים ובקי בסכסוכי עבודה.

ראובן ריבלין: אין ספק שצריך ללכת למשא-ומתן, לתוכנית הבראה, אבל מדוע כל המשא-ומתן צריך ליפול על ראש עובדי "הדסה"?

ראובן ריבלין: הרי מה הם אומרים – תנו לנו את משכורתנו, משום שאנחנו עובדים, ובעד עבודה מלאה מבקשים את השכר המלא.

ראובן ריבלין: לא נפל דבר שפתאום גילו – – –

אורי מקלב: לא לא לא, רבותי, אני מבקש, ממש לא.

ראובן ריבלין: לא נפל איזשהו דבר שבו נתגלה כאילו העובדים מעלו חלילה בתפקידם.

ראובן ריבלין: הממשלה עמדה ותעמוד מאחורי בית-חולים "הדסה", ואני מברך אותך על כך, ואני מקווה בתוקף שאמרת, גם ממשלת ישראל.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה לגלות לכל חברי הכנסת – מי שלא מרגיש טוב כאן, איציק ליפשיץ מעביר אותו ל"הדסה".

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לשרה – –

יעל גרמן: זה הרופא.

ראובן ריבלין: – – הרי מדובר פה ממש בגרושים לעומת המערכת שאנחנו מתמודדים אתה.

ראובן ריבלין: מדוע לא ייתנו לעובדים, בזמן ניהול המשא-ומתן, את המשכורת שעליה התחייבנו, הציבור?

ראובן ריבלין: כי אין בית-חולים ציבורי יותר מבית-חולים "הדסה"; כל הציבור בפרברי ירושלים: יהודים, ערבים, חרדים, חילונים, עשירים, עניים, חברי כנסת, חברי הפרלמנט הפלסטיני – אין אדם שלא מקבל את השירות המיידי, ברמה האנושית, מ"הדסה".

ראובן ריבלין: מה אשמים העובדים, שעליהם צריך להתנהל כל המשא-ומתן?

יעל גרמן: חבר הכנסת ריבלין.

אורי מקלב: גברתי, עוד ממש משפט קצר של חבר הכנסת דרעי וחבר הכנסת מיקי רוזנטל, ובזה נסיים.

אורי מקלב: רק ברשותך.

יעל גרמן: בהחלט, אני בהחלט אענה לכולם.

אורי מקלב: ממש קצר, אני מבקש.

אורי מקלב: נתתי הרבה זמן.

אריה מכלוף דרעי: גברתי השרה, אומנם אני הגשתי את האי-אמון, אבל אני לא רציתי להפסיק אותך באמצע; כיוון שאני מכבד אותך מאוד לא רציתי להפסיק אותך באמצע, אבל צר לי להגיד לך שכנראה הטעו אותך.

אריה מכלוף דרעי: הנתונים שאמרת לגבי המשכורות, שזו תוספת השלמה של 40% לאלה שקיבלו כבר 50%, עד 10,000 שקל, זה לא נכון.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר לך בעובדות, שהסכומים שהקראתי כאן, ונמצאים פה הרופאים ואת יכולה לשאול אותם.

אריה מכלוף דרעי: כל הנתונים שאמרו לך – לא הייתה השלמה של 90% ל-10,000 שקל, זה לא נכון, הנתונים הללו.

אריה מכלוף דרעי: מי שנתן לך את הנתונים הללו – הם נתונים לא נכונים.

אריה מכלוף דרעי: שוב אני חוזר ואומר, יש כאן דיסאינפורמציה, לצערי הרב, בכל הנושא הזה, והכי פשוט, כמו שאמר חבר הכנסת רובי ריבלין – אם אנחנו הולכים לתמוך בבית-החולים, ובית-חולים "הדסה" לא ייפול, כמו שאת אומרת, מה הבעיה להעביר את המשכורות לעובדים ולהמשיך לנהל את בית-החולים?

אריה מכלוף דרעי: למה צריך את כל הנוסחאות המתמטיות האלה, של 40%, 50%, 90%?

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: עוד שאלה קצרה, או אמירה קצרה, של חבר הכנסת רוזנטל.

אורי מקלב: בבקשה.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

מיקי רוזנטל: גברתי השרה, אם המצב כל כך ברור, אז הדיון כמה הממשלה תעביר וכמה עובדים יפוטרו – למה צריך להעביר עכשיו את כולם בסבל הזה?

מיקי רוזנטל: לקחת אותם לבית-משפט, לעשות את כל תהליך הפירוק, והאיום, וכו' וכו'.

מיקי רוזנטל: תעשו משא-ומתן, אבל בינתיים, 1.

מיקי רוזנטל: באמת תשלמו לעובדים, ו-2.

מיקי רוזנטל: הניסיון להגיד שאנחנו לא ידענו מזה, סליחה; משרד הבריאות – את לא היית השרה ואי-אפשר להאשים אותך – אבל המשרד ידע את המצב, אי-אפשר להגיד עכשיו פתאום: לא ידענו.

מיקי רוזנטל: מי יבדוק את עצמו איך נולד המצב הזה?

מיקי רוזנטל: איך לא עקבנו?

מיקי רוזנטל: איך לא ידענו?

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אנחנו באמת עשינו משהו חריג.

יעל גרמן: כן, נכון, עשינו לפנים משורת הדין, אבל אני חושבת שהנושא הזה מחייב גם קצת אורך רוח, ואפשר להקשיב ואפשר גם לענות.

אורי מקלב: מאה אחוז.

אורי מקלב: אנחנו מעריכים את זה.

יעל גרמן: אני רוצה לענות על השאלות, גם של חבר הכנסת רובי ריבלין וגם של חבר הכנסת אריה דרעי, לגבי המשכורות.

יעל גרמן: ההחלטה הייתה – זו ההחלטה, ואני ראיתי גם את החוזר שיצא, חבר הכנסת דרעי, ראיתי את החוזר שיצא לכל עובדי "הדסה": כל מי שמרוויח עד 10,000 יקבל 100% משכורתו.

יעל גרמן: נכון, אני חייבת לציין שמה שקרה זה שכרגע קיבלו 50% על חשבון משכורת ינואר, אם אני לא טועה, ואת פברואר – יקבלו עוד %50.

יעל גרמן: ההשלמה תהיה יותר מאוחר.

יעל גרמן: אבל כרגע יקבלו, במשכורות הבאות, 100% עד 10,000 שקל.

יעל גרמן: חבר הכנסת דרעי, אנחנו נברר את זה מחוץ לאולם.

אורי מקלב: יבדקו את זה.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, לטובת העניין יש לי הצעה פשוטה; אני מציע שאחרי הדיון השרה תשב עם שלושה רופאים ותשמע את הנתונים.

אריה מכלוף דרעי: מה הבעיה?

יעל גרמן: מר דרעי, כרגע – – –

אורי מקלב: היא תחליט את זה אחרי – את התשובה את רשאית להגיד גם אחרי.

יעל גרמן: בדיוק, כרגע אני רוצה להשיב.

אורי מקלב: אוקיי.

יעל גרמן: אין ספק, חבר הכנסת ריבלין, שצריך לתת את אותן משכורות שניתן לתת, אבל אני גם לא חושבת שמישהו מערער על כך שמשכורות מאוד גבוהות ותנאים בלתי מתקבלים על הדעת – חברים, צריכים לדעת לומר גם את האמת, לפעמים היא קשה ולא נעימה.

יעל גרמן: אם ישנם הסכמים בלתי סבירים שאינם עומדים – ואמרתי את זה ואני חוזרת ואומרת – שאינם עומדים בקנה מידה ציבורי, לא ניתן לקיים אותם, ועל זה אנחנו מדברים כרגע.

יעל גרמן: על משכורות אין ויכוח, המשכורות ישולמו.

יעל גרמן: הייתה התמהמהות מפני שעברו כמה ימים עד שהכסף הגיע.

יעל גרמן: הכסף הגיע, הוא יאפשר תשלום של משכורות, המשכורות ישולמו גם בפברואר וגם במרס, ואני חוזרת פעם רביעית ואומרת:

יעל גרמן: עד 10,000 שקל – 100%, ולמעלה מ-10,000 – יתחיל לרדת, בין 5% ל-22%, ואני לא חושבת שיש על זה ויכוח.

יעל גרמן: אם חפצים אנחנו, אכן, בתוכנית הבראה, זאת תוכנית ההבראה.

יעל גרמן: ותוכנית ההבראה מדברת, בין השאר, גם על פיטורים.

יעל גרמן: תוכנית ההבראה מדברת גם על קיצוץ כוח-אדם, ואתה לא עושה קיצוץ כוח-אדם בהינף יד.

מיקי רוזנטל: למה להכניס את בית-החולים למשבר?

יעל גרמן: חבר הכנסת – – –

מיקי רוזנטל: תגיעו להבנות עם העובדים.

יעל גרמן: מיקי, מיקי, אני רוצה לענות לך, ואני עונה לך.

יעל גרמן: אני רוצה לומר לך שעד היום, וככל שנוכל גם בעתיד, אנחנו נמנעים מלפגוע ברופאים, אנחנו נמנעים מלהוציא צווים, אנחנו מנחים, מורים ומבקשים לשבת למשא-ומתן ולהגיע להסכמות.

יעל גרמן: אבל צריך לברר וצריך לדעת – צריך להיות ברור שחלק מההסכמות יהיו הסכמות כואבות, שגם אתה תהיה מוכן לתת להן יד, כי גם אתה לא מוכן למשכורות מאוד מאוד גבוהות, וגם אתה לא מוכן לכל התנאים אם אני אספר לך עליהם.

יעל גרמן: ואלה שיושבים כאן, אולי אף אחד מהם באמת לא קיבל את זה, אבל ישנם כאלה שקיבלו, ויש כוח-אדם.

יעל גרמן: הרי לא סתם "הדסה" הגיע למצב שהוא הגיע אליו.

יעל גרמן: הוא הגיע מסיבות מסוימות, ובין השאר בגלל עודף כוח-אדם בתחומים מסוימים ובגלל משכורות מאוד גבוהות בתחומים מסוימים ובגלל תנאים מאוד מאוד גבוהים בתחומים מסוימים.

אריה מכלוף דרעי: הוא הגיע – – –

יעל גרמן: אז העובדים לא צריכים להיפגע – –

אריה מכלוף דרעי: מפני שהממשלה מעולם לא השקיעה אגורה אחת ב"הדסה".

יעל גרמן: – – והם צריכים לקבל את המשכורות, אבל בד בבד צריך לתת יד לתוכנית הבראה.

יעל גרמן: וצריך להבין שרק תוכנית הבראה אמיתית, לא רק תציל את "הדסה" אלא גם תביא לכך שהרופאים יוכלו להישאר ב"הדסה".

יעל גרמן: בסך הכול תוכנית ההבראה היא עבור הרופאים ועבור העובדים באותה מידה שהיא גם עבור החולים.

יעל גרמן: אם "הדסה" יהיה בריא, אם "הדסה" יוכל להמשיך להתנהל, אם הוא יתנהל באמות מידה ציבוריות מקובלות, זה יהיה לטובת כולם, כי אותם רופאים מסורים ואותם עובדים – לא רק רופאים, גם אחיות, גם עובדי מינהל ומשק, כולם עובדים מסורים – אם אותם עובדים מסורים לא יהיה להם מחר "הדסה" כי "הדסה" לא יהיה, אז מה אנחנו עשינו?

יעל גרמן: ירינו לעצמנו פשוט כדור בראש, ואת זה לא נעשה.

יעל גרמן: ולגבי זה שהממשלה ידעה או לא ידעה, אמרתי שחודשים אנחנו מטפלים בנושא – מרגע שנכנסתי, נכנסתי במרס ואולי בסביבות יולי התחלתי להבין מה קורה שם, וטיפלנו בזה והשתדלנו להגיע להסכמות מבלי ללכת להקפאת ההליכים, וקיווינו שנצליח אכן להגיע להסכמות, להסכמים, בלי ללכת להקפאת ההליכים.

יעל גרמן: אבל קרה מה שקרה, ואני לא אחזור ואומר שוב מה שקרה, והיום אנחנו בהקפאת הליכים, ובהקפאת הליכים יש לנו שלושה חודשים לשבת למשא-ומתן.

יעל גרמן: אני לא מקווה, אני מאמינה, אני בטוחה, שבסופו של דבר כולם, הרופאים והאחיות ועובדי המינהל והמשק, ישבו ביחד שכם אחד, יד ביד עם כל מי שצריך, ויגיעו להסכמים כדי ש"הדסה" ימשיך לפעול.

יעל גרמן: תודה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, מילים כמו חול ואין מה לאכול.

אורי מקלב: תודה רבה לשרת הבריאות.

אורי מקלב: אסור גם לשכוח שבין שני הצדדים, בין צד ההנהלה ובין הצד של הרופאים, בתווך קיים הציבור שסובל, מייחל ומצפה לסיום המשבר.

אורי מקלב: אסור לנו לשכוח את הדברים האלה, שהוא באמת מצפה לפתרון מהיר, וזו חובה של הממשלה או של השרים לטפל בזה ולפתור את זה מהר.

אורי מקלב: רבותי, אנחנו נעבור להצעה הבאה שהיא אי-אמון בממשלה, של חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד, והנושא: כישלון הממשלה בתחום המדיני והכלכלי-חברתי.

אורי מקלב: מועמד להרכיב את הממשלה – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

אורי מקלב: יציג את ההצעה חבר הכנסת דב חנין.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: ישיב סגן שר האוצר מיקי לוי.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני, לפני שאני אתייחס מייד למשבר ב"הדסה" ולתשובתה של שרת הבריאות, אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לפתוח בהבעת תנחומים למשפחת בדר ולמשפחת סרחאן.

יעל גרמן: אתה מתייחס ל"הדסה", אז אני נשארת.

דב חנין: את מוזמנת להישאר.

דב חנין: בוודאי, גברתי.

דב חנין: אני רוצה לפתוח, אדוני היושב-ראש, בתנחומים למשפחת בדר ומשפחת סרחאן מעכו על האירוע המזעזע שבו נחרב ביתם.

דב חנין: משפחות נקטלו תחת קורות הבית ההרוס.

דב חנין: הנושא נמצא, אדוני היושב-ראש, בחקירה, ואני מקווה שהחקירה תהיה ממצה ומקיפה.

דב חנין: אני לא רוצה להקדים את הממצאים ואני לא יודע אם אכן מדובר גם שם באירוע פלילי, אבל אם מדובר באירוע פלילי, הוא מצטרף, רק בשעתיים האחרונות, לירי על בית בתל-אביב שבו גרים בעלי מוגבלויות, לשוד של סוחר תכשיטים שנפצע קשה בבת-ים.

דב חנין: במדינת ישראל אין היום ביטחון, אין היום ביטחון.

דב חנין: בכל יום אנשים נהרגים ברחובות.

דב חנין: כשמדברים על ביטחון, אדוני היושב-ראש, זה ממש לא איראן, זה מה שקורה אצלנו בתל-אביב, ובטירה, ובטייבה, ובעכו, ובחיפה, ובירושלים, ובבאר-שבע וגם בבת-ים.

דב חנין: ועל זה, אדוני היושב-ראש, הממשלה בהחלט ראויה לאי-אמון, כי מצב כזה של חוסר ביטחון ברחובות תל-אביב מזמן לא היה, אבל כשהממשלה מדברת על ביטחון, היא תמיד מדברת על איראן, וזה לא מקרה, כי הממשלה הזאת אמנית בספינים ובבלופים.

דב חנין: ביטחון זה איראן ותהליך שלום הוא בפועל תהליך התנחלויות.

דב חנין: רק אתמול קראנו על 35 התנחלויות מבודדות נוספות שהממשלה מבקשת לתת להן הטבות מס ברמה גבוהה.

דב חנין: ועל כך אפשר לומר, אדוני היושב-ראש, כמו שאמר בזמנו הנשיא לינקולן: אפשר לשקר לכל האנשים חלק מהזמן ואפשר לשקר לחלק מהאנשים כל הזמן, אבל אי-אפשר כנראה לשקר לכל האנשים כל הזמן.

דב חנין: יותר ויותר אנשים, גם בעולם וגם בארץ, מבינים לאן הממשלה הזאת הולכת, מבינים שהממשלה הזאת לא הולכת, לא לכיוון של שלום ולא לכיוון של ביטחון, אלא למהלך של התנחלויות מואץ וחסר תקדים.

דב חנין: היום אנחנו קוראים שהבנק הגדול ביותר בגרמניה, ה"דויטשה בנק", הכניס את בנק הפועלים לרשימה השחורה בגלל ההשקעות שלו בהתנחלויות, והמגמה הזאת תימשך בעולם גם אם ממשלת ישראל תמשיך לטעון שהיא מקדמת תהליכי שלום.

דב חנין: ועכשיו כמה מילים בעניין "הדסה".

דב חנין: גברתי השרה, שמעתי בקשב רק את תשובתך, ואני שב ומפנה אלייך את פנייתם של חברי הכנסת, שנשמעה כאן גם מצדי האולם הזה.

דב חנין: המשא-ומתן שמתנהל ב"הדסה" מן הסתם לא ייפתר מחר ואפילו לא מחרתיים.

דב חנין: בינתיים אסור שהעובדים המסורים ב"הדסה", שנותנים את ימיהם ואת לילותיהם במסירות רבה, בהקרבה, באמת בהשקעה אנושית בלתי רגילה – אסור שהעובדים האלה ישלמו את המחיר על משבר שלא הם יצרו.

דב חנין: אני שב ופונה אלייך, ואני חושב שהפנייה הזאת מגיעה היום מכל קצוות הבית, להורות, להנחות את משרדך לשלם לעובדים את מלוא שכרם במקביל למשא-ומתן.

דב חנין: אסור שהעובדים ישלמו את המחיר על משבר "הדסה", אסור שהחולים ישלמו את המחיר על משבר "הדסה".

קריאה: – – –

אורי מקלב: רבותי.

דב חנין: נושא "הדסה" הוא נושא שמעורר סערה מובנת.

דב חנין: חבר הכנסת טיבי הוא גם רופא, לכן הוא – – –

אחמד טיבי: הוויכוח הוא על השר"פ, אבל נגיע.

דב חנין: מאה אחוז.

דב חנין: אני אומר: אסור שהרופאים ישלמו, אסור שהעובדים ישלמו, אסור שהחולים ישלמו.

דב חנין: יש פה צורך במענה שהוא מענה מערכתי.

דב חנין: חבר הכנסת טיבי הזכיר בצדק את מילת המפתח, שהיא מילה שיכולה וחייבת להיות חלק מהפתרון, וזה סיום אותו פרק של שר"פ, שלא הועיל לא ל"הדסה" ולא למערכת הבריאות.

דב חנין: החזרת בית-החולים הזה לאחריות ציבורית, עם משכורות הוגנות, משכורות נדיבות, משכורות טובות, לכל העובדים שעובדים בשירות הציבורי ונותנים את מלוא המרץ והאנרגיה שלהם לשירות הציבורי – אני חושב שזה המסר שצריך להסיק.

דב חנין: זה הלקח שצריך להסיק מפרשת "הדסה", וכואב הלב על כל יום נוסף שבו המשבר הזה רק מוחרף כתוצאה מהעובדה שהעובדים צריכים להיאבק על מעט השכר שמגיע להם, והוא אכן מגיע להם.

דב חנין: מכאן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לעבור להיבט נוסף במשבר החברתי, שהממשלה הזאת אחראית לו, והוא משבר הדיור.

דב חנין: ראש הממשלה, בנאום שלו בכנסת בדיון בעקבות 40 חתימות, לא דיבר הפעם על משבר הדיור, והממשלה אכן לא מספקת פתרונות בתחום הדיור.

דב חנין: היום אנחנו התחלנו, בוועדת הפנים של הכנסת, את הדיון באותה ועדה חדשה שהממשלה המציאה, הוותמ"ל, אותה ועדה עוקפת וד"לים ועוקפת ות"לים, שדרכה אמורה להגיע הישועה לתחום הדיור.

דוד אזולאי: שכחת את הוול"לים.

דב חנין: וכמובן עוקפת את הוול"לים, זיכרונן לברכה, או לא לברכה, שגם הן היו עד לא מזמן בארצנו.

דב חנין: המהלך שהממשלה מקדמת הוא מהלך בעייתי.

דב חנין: הוא מהלך בעייתי משורה ארוכה של סיבות.

דב חנין: אני אמנה כאן, אדוני היושב-ראש, שמונה סיבות מדוע המהלך הזה בעייתי.

דב חנין: קודם כול הוא בעייתי מכיוון שהממשלה עדיין לא הבינה ששוק הדיור הוא שוק מפולח; כשבונים דירות צריך לשאול את השאלה: למי רוצים לבנות את הדירות האלה?

דב חנין: גם כאשר בונים דירות להשכרה צריך להחליט למי אנחנו רוצים שהדירות האלה יגיעו.

דב חנין: המהלך שהממשלה מקדמת איננו כולל מרכיב אמיתי של דיור להשכרה במחיר מפוקח וזול.

דב חנין: העובדה שהדירות תהיינה קטנות בחלק מהמקרים איננה נותנת מענה.

דב חנין: דירה קטנה בירושלים, דירה קטנה בתל-אביב, יכולה להיות היום דירה מאוד יקרה, ולחלוטין לא בת-השגה.

דב חנין: אז הסיבה הראשונה שהמנגנון הזה איננו מנגנון נכון זה שהוא איננו כולל מרכיב מספיק גדול ומספיק משמעותי של דיור מפוקח להשכרה במחיר נמוך, במחיר שהוא באמת בהישג יד.

דב חנין: הסיבה השנייה שהמנגנון הזה בעייתי היא שהצעת החוק, כפי שהובאה לכנסת, לא כוללת בכלל מרכיב של דיור ציבורי.

דב חנין: ופה, גברתי, שרת הבריאות, לפני שאת עוזבת אותנו – – –

מיקי לוי: אתם אשמים, אתם אשמים, ואתה יודע את זה, חבר הכנסת חנין.

דב חנין: אדוני סגן השר, אני רוצה לומר לך בצער, לך ולשרת הבריאות, שאפילו מה שאתם התחייבתם לציבור במצע יש עתיד, שבמסגרת חברת הדיור הציבורית החדשה יוקצו לפחות 5% מהדירות הנבנות לדיור ציבורי – הדבר הזה, שישנו במצע שלכם, והוא דבר טוב, לפחות 5% – לא נמצא בהצעת החוק שהובאה לכנסת.

מיקי לוי: אתה מתעלם מזה – – – חצאי אמת, חצאי אמת.

דב חנין: הוא לא נמצא בהצעת החוק שהוגשה לכנסת.

דב חנין: זאת עובדה.

דב חנין: הצעת החוק לפני; אם אתה רוצה אני יכול לקרוא לך אותה סעיף-סעיף.

דב חנין: סעיף-סעיף.

מיקי לוי: – – – חצאי אמת, חצאי אמת.

דב חנין: והסיבה השלישית, אדוני היושב-ראש, שהמנגנון הזה – – –

אורי מקלב: כל הזמן לפניך לענות לדובר.

אורי מקלב: למה אתה צריך קריאות ביניים?

אורי מקלב: זה ממש לא מכובד.

דב חנין: הסיבה השלישית שהמנגנון הזה איננו נכון ואיננו ראוי נמצאת, אדוני היושב-ראש, בכך שהוותמ"ל עונה על הבעיה הלא-נכונה.

דב חנין: במדינת ישראל יש היום קרקע מתוכננת בשפע.

דב חנין: יש, לפי מספרים שנמצאים בידינו, וחלקם הוצגו גם לוועדת הפנים, 150,000 דירות מתוכננות לבנייה שאפשר לבנות אותן אם יוסרו החסמים שמונעים את הבנייה.

דב חנין: נמצאים אתנו פה חברי הכנסת חנא סוייד, מסעוד גנאים; כל אחד מהם יוכל לספר לך, אדוני היושב-ראש, על יישובים ערביים שבהם יש כבר תוכניות – בקלנסואה למשל – שבהם יש תוכניות בנייה מוכנות, אפשר לצאת ולבנות – בטירה, בג'לג'וליה – ולמה לא בונים?

דב חנין: כי אין פתרונות קצה.

דב חנין: הבעיה איננה בזה שאין תכנון לדירות; הבעיה נמצאת בחסמים שמונעים את בניית הדירות המתוכננות.

דב חנין: הסיבה הרביעית מדוע המהלך הזה הוא מהלך בעייתי היא שהקמת הוועדה החדשה, הוותמ"ל, תייצר בישראל כאוס תכנוני בלתי רגיל.

דב חנין: אנחנו יוצרים פה מסלולי תכנון מקבילים – יש ועדות מחוזיות, יש וד"לים, יש ות"ל – הוזכרו כאן הוול"לים, שהיו קיימות, היום יש ותמ"ל – איך אתם רוצים שמישהו יתנהל בתוך היער הזה של מסלולים תכנוניים אלטרנטיביים ומתחרים זה בזה?

דב חנין: הדבר הזה ייצר רק בלבול, מבוכה ואי-ודאות בשוק התכנון ובמשק המקרקעין בישראל.

דב חנין: הסיבה החמישית מדוע המהלך הזה הוא מהלך מוטעה נמצאת בכך שבין המהלך הזה, של הוותמ"ל, שהוצג ככלי לשרת את חברת הדיור להשכרה, אדוני סגן השר, שאתם הצעתם, ואני חושב שזה דווקא רעיון טוב, להקים חברה ציבורית של דיור להשכרה, אבל אתם, במקום לייחד את הוותמ"ל למטרה הזאת, של חברת הדיור להשכרה ציבורית, אתם יצרתם מהלך שפתח את הוותמ"ל ליוזמות בנייה של משרד השיכון, ליוזמות בנייה של רשות מקרקעי ישראל; אתם הפכתם את הכלי הייעודי הזה, שנועד לשרת את חברת ההשכרה הציבורית החדשה, לכלי שהוא כולבויניק של יוזמות מן הגורן ומן היקב, ולא כלי ייעודי למטרה של קידום דירות להשכרה במסגרת החברה החדשה שהקמתם.

דב חנין: הסיבה השישית מדוע המהלך הזה הוא בעייתי היא שהוותמ"ל ייצור הגברה במגמות הפרבור – הערים תתפשטנה יותר החוצה – במקום לצופף את הערים.

דב חנין: הסיבה השביעית מדוע המהלך הזה הוא בעייתי היא שבוותמ"ל יש רוב מוחלט לנציגי הממשלה.

דב חנין: זה יביא להעברה של נושאים מקצועיים ותכנוניים לידי הדרג הפוליטי.

דב חנין: הסיבה השמינית והאחרונה היא שהמסלול הזה, של הוותמ"ל, מקצץ בצורה ניכרת את היכולת של הציבור להתנגד, להשמיע את קולו.

דב חנין: זה מהלך אנטי-דמוקרטי בתחום התכנוני.

דב חנין: לא במקרה המהלך הזה, אדוני היושב-ראש, מקודם על-ידי ממשלה שמקדמת מהלכים אנטי-דמוקרטיים גם במישורים אחרים – העלאת אחוז החסימה, מהלך דורסני, אנטי-דמוקרטי, שאתם מקדמים; אף-על-פי שברור לכולם, וכל המומחים שהגיעו לוועדת החוקה של הכנסת הגיעו בסופו של דבר למסקנה שנזקיו של המהלך הזה יהיו רבים יותר מהתועלת שבו, אתם בממשלה הנוכחית ממשיכים לקדם את המהלך הזה במלוא התנופה.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, מכל הסיבות, גם הסיבה המדינית, של ממשלה שממשיכה לבנות התנחלויות במקום לקדם שלום, גם הסיבה הביטחונית, של ממשלה שמייצרת אי-ביטחון ברחובות ישראל, גם הסיבה הבריאותית, של ממשלה שמנצחת על משבר חסר תקדים במערכת הבריאות שלנו, גם הסיבה של הדיור, שבה במקום לייצר פתרונות ותשובות אמיתיות לבעיות הדיור אתם מייצרים מנגנונים שרק יגבירו את הסרבול ויחמירו את הבעיות הקיימות, גם הסיבה הדמוקרטית – העובדה שאתם תוקפים את הדמוקרטיה, את המרחב הדמוקרטי, בכל מישורי הפעולה, מתכנון ועד פרלמנט – כל הסיבות האלה, אדוני היושב-ראש, מובילות אותנו למסקנה שדינה של הממשלה הזאת ללכת הביתה, וטוב רגע אחד מוקדם יותר.

אורי מקלב: תודה רבה לך, חבר הכנסת דב חנין.

אורי מקלב: ישיב סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: אין צורך בקריאות ביניים, הזמן לרשותך.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, היות שחד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד הגישו אי-אמון כמעט בכל נושא אפשרי, מבתי-חולים, דרך אוניברסיטת אריאל, דיור, משא-ומתן מדיני – באמת, אני שואל את עצמי לא אחת: אין פה משהו טוב?

מיקי לוי: משהו אחד קטן, פעם תמצאו משהו טוב במדינה הזאת – –

דב חנין: אדוני סגן השר, אמרתי – – –

מיקי לוי: – – שנותנת לנו ביטחון כלכלי, שנותנת לנו בריאות, שנותנת לנו ביטחון בגבולות ושנותנת לנו חיים.

מיקי לוי: תמצאו משהו אחד – –

דב חנין: אמרתי, אתה לא שמת לב – – –

מיקי לוי: כן, על השכירות, שמעתי.

דב חנין: אמרתי – – –

מיקי לוי: – – משהו אחד באמת.

מיקי לוי: אני מסתכל על הצעת האי-אמון, אני ממש תמה, משהו אחד טוב במדינה הזאת אין?

מיקי לוי: תראו איזה יצירה.

דב חנין: לא בממשלה.

מיקי לוי: 65 שנה, איזה יצירה איכותית להתגאות בה.

מיכל רוזין: גם לזה אתם אחראים?

דב חנין: 65 שנה – – – בפוליטיקה.

מיכל רוזין: – – –

מיקי לוי: אני באמת רוצה להתייחס בקצרה לדברים החשובים – – –

מיכל רוזין: – – – לפניכם.

עיסאווי פריג': רוצים יותר טוב, סגן השר.

מיקי לוי: אני גם, אני אתך בעניין הזה.

מיקי לוי: לכן, באמת, מכל הבליל הזה והמיקס הזה, אני אבחר נושא אחד שאני רוצה להתייחס אליו.

מיקי לוי: אני רוצה להתייחס בקצרה לדברים החשובים שאמרה היום לפני הצהריים נגידת בנק ישראל ד"ר פלוג בכנס הלמ"ס, וחבל לי שחבר הכנסת אייכלר וחבל לי שחבר הכנסת דרעי אינם במליאה כדי לשמוע את האמת, כי הם פשוט הטעו לגבי הדברים שהיא אמרה, ואני מייד אקריא אותם.

מיקי לוי: גם הנגידה, כיועצת כלכלית של הממשלה, מצביעה בצורה החלטית על תעסוקת חסר של ערבים וחרדים כבעיה מרכזית של המשק הישראלי, שפוגעת בצמיחה.

מיקי לוי: בקשר לכך אין ספק כי המהלכים שאנחנו מובילים בשנה האחרונה קולעים למטרה, מתמודדים עם הבעיה וימנעו משברים חריפים בעתיד.

מיקי לוי: עוד הפעם, אם חבר הכנסת דרעי רואה אותי באחד המרקעים, חבר הכנסת אייכלר, שנמצאים מחוץ למליאה, אני הייתי מציע להם גם להסכית ולשמוע את מה שאני אומר.

מיקי לוי: וצריך להגיד באמת את האמת, מה אמרה הנגידה ד"ר פלוג, ואני הולך להקריא מילה במילה מ"דה מרקר" מה אמרה הנגידה: "לדברי פלוג ניתן להגדיל את העלאת המס בשלושה דרכים" – סליחה, בשלוש דרכים.

אורי מקלב: גם שלושה זה נכון.

אורי מקלב: "דרך" זה גם זכר וגם נקבה.

מיקי לוי: דרך אחת, אין מה לעשות, אם כי ברבים דרכים, אבל ניתן להגיד בשלושה דרכים.

אורי מקלב: בעברית תורנית ובעברית של המקרא "דרך" זה גם זכר וגם נקבה.

מיקי לוי: אני מקבל את זה, בזה אני באמת לא – – –

אורי מקלב: בשלושה דרכים נקנית האישה.

מיקי לוי: "כל אחת בנפרד או שילוב שלושתן.

מיקי לוי: העלאת שיעור המס", אמרה, "שמגדילה כמובן את הנטל על הפעילות והצמיחה.

מיקי לוי: הערכה מחדש של מערך הפטורים ממס" – כי יש הרבה מאוד פטורים, ממע"מ, פטורים כאלה ואחרים, מארנונה וכו', ו-3.

מיקי לוי: "הפחתת הכלכלה השחורה והעמקת הגבייה".

מיקי לוי: אלה שלושת הסעיפים שהיא אמרה.

מיקי לוי: עכשיו, מה היא אמרה לגבי הגידול הדמוגרפי – ונשמעו פה מעל הדוכן דברים רחוקים מהאמת, שלכאורה, ואני אומר את זה עם מירכאות, הנגידה ד"ר פלוג אמרה.

מיקי לוי: אז אני, כדי שיירשם בפרוטוקול מה בדיוק היא אמרה, אני מבקש את רשותך להקריא אותם: "לגבי המגמות הדמוגרפיות הצפויות ניתן לאבחן שני גורמים מאוד דומיננטיים.

מיקי לוי: צפוי גידול במשקלם של המגזר הערבי, ויותר מכך של המגזר החרדי באוכלוסייה" – לא דיברה לא על לידות ולא על שום דבר, דיברה על הגידול בשתי האוכלוסיות האלה – "וצפוי שינוי בהרכב הגילאים באוכלוסיית ישראל.

מיקי לוי: כיום האוכלוסייה בישראל צעירה יחסית בהשוואה לזו של המדינות המפותחות, אבל גם אצלנו יש מגמה של הזדקנות, ושיעור בני 25–64 הוא כ-10%, והוא צפוי להגיע ב-2060 לכ-17%".

מיקי לוי: ועוד: "הנגידה הזכירה כי שיעורי התעסוקה של גברים חרדים ונשים ערביות כיום נמוכים, וגם אלו שמשתתפים בשוק העבודה מתאפיינים בממוצע בפריון נמוך.

מיקי לוי: יש שיפור בקטע הזה, אולם הוא אטי.

מיקי לוי: לדבריה, אם שיעורי התעסוקה של מגזרים אלו יישארו כפי שהם היום, בטווח הארוך הגידול הדמוגרפי של האוכלוסיות הערביות והחרדיות יגרע משיעור התעסוקה בישראל.

מיקי לוי: 'לכן חשוב שהממשלה תמשיך להשקיע בגידול ההשתתפות ובהגדלת הפריון במגזר הערבי והחרדי.

מיקי לוי: אחרת, לא רק שלא נדרוך במקום, אלא אף נגדיל את הפער למול המדינות המפותחות'".

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, לא מצאתי מילה אחת של הנגידה, וראוי שהאמת תיאמר, כנגד פריון הבטן, אלא מצאתי בהחלט התייחסות של הנגידה בנושא פריון העבודה, וההבדל הוא כל כך גדול, והאמת חייבת להיאמר כאן במליאה הזו, כי קודמי פשוט עיוותו אותה, וחבל.

מיקי לוי: ואני רוצה להתייחס, ברשותכם, לנושא נוסף שהעלתה הנגידה פלוג בדבריה, שקצת הוצנע בכותרות, אבל יש לו חשיבות רבה – המאבק בהון השחור.

מיקי לוי: כפי שחשפה הנגידה, הבנק העולמי מעריך את הכלכלה השחורה בישראל ב-20%, חמישית מהכלכלה.

מיקי לוי: ואני מדבר, חברים, על 20 מיליארד שקל מפשיעה, ואני מדבר, חברים, על 10 מיליארד שקל מחשבוניות – אתם מפריעים לי, חבר הכנסת טיבי, זה כל כך חשוב, תודה.

מיקי לוי: אני מדבר על 20 מיליארד שקל מפשיעה, 10 מיליארד שקל מחשבוניות מזויפות, 20 מיליארד שקל בזיוף במקצועות ואי-דיווח במקצועות חופשיים ו-130 מיליארד שקל מתרגילי מס, סך הכול כ-180 מיליארד שקל הון שחור, כמחצית מתקציב מדינת ישראל; כן, כמחצית מתקציב מדינת ישראל.

מיקי לוי: מדובר במספרים בלתי נתפסים, שמחייבים אותנו לפעול כדי לסגור פרצות מס, בין היתר באמצעות חבילת חוקים, חבר הכנסת דודו רותם, שאת חלקם כבר העברנו, כמו חוק הנש"מים בעזרתך, תודה, שמחייב את הצ'יינג'ים לדווח על כל עסקה מעל 50,000 שקל – כי הם מעבירים כ-80 מיליארד שקל בשלבים כאלה או אחרים – וחלק אחר שנמצא בשלבים האלה, וכן, חבר הכנסת רותם, אנחנו זקוקים לסיוע שלך להילחם בהון השחור.

מיקי לוי: אנחנו זקוקים לסיוע של ועדת חוקה – –

דוד רותם: – – –

מיקי לוי: – – כדי להחזיר את הכסף שמגיע לאזרחים האלה הביתה.

דוד רותם: זה עכשיו אצלכם; זה במשרד האוצר, לא אצלי.

מיקי לוי: אדוני, חבר הכנסת דודו רותם, יושב-ראש הוועדה, אנחנו צריכים לטפל בהעברות המקור, ובחוקים להעברת מידע מהרשות להלבנת הון כדי לפתוח בחקירה נגד מעלימי המס.

מיקי לוי: בלעדי העברת חבילת החוקים האלה בוועדת החוקה לא יהיה לנו ארגז כלים כדי להיאבק בהון השחור, שהוא חצי מתקציב המדינה, חצי מתקציב המדינה, ואני נחוש להעביר את החוקים האלה בכל דרך אפשרית, אני מאוד מקווה בעזרתך.

מיקי לוי: אני מקווה שהכנסת תעזור לנו לעזור לציבור להיאבק בתופעה זו.

מיקי לוי: ואני לא מדבר על השרברב או על הטכנאי, על תופעת ה"בלי חשבונית" וה"עם חשבונית", שהיא בעייתית בפני עצמה.

מיקי לוי: אני מדבר על הכסף הגדול, על מיליארדי השקלים ששייכים לכולנו – 180 מיליארד שקל הון שחור.

מיקי לוי: מידע רב נמצא ברשות להלבנת הון, ובקלות יכולנו לפתוח בחקירה נגד מעלימי המס ונגד אלה שמלבינים הון ולא משלמים מס אמת.

מיקי לוי: ומעל הדוכן הזה, חבר הכנסת רותם, אני פונה אליך פעם נוספת: אנחנו כן מבקשים את הסיוע שלך.

דוד רותם: תעשו את העבודה בבית.

מיקי לוי: אנחנו עושים את העבודה בבית.

דוד רותם: אתם לא.

מיקי לוי: אנחנו מבקשים לתת לזה קדימות, כי ניתן להוריד את המסים המוטלים על אזרחי מדינת ישראל, אם אנחנו נצליח להחזיר חלק מההון השחור הביתה.

מיקי לוי: אבקש מן הכנסת, אדוני היושב-ראש, לדחות את הצעת האי-אמון.

מיקי לוי: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת סגן השר מיקי לוי.

אורי מקלב: אחרי דברי התשובה שלך על הצעת האי-אמון, אנחנו נעבור לדיון בהצעות האי-אמון.

אורי מקלב: ראשון הדוברים, חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

אורי מקלב: אחריו – חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: ודאי ידוע לך שלדוברים עכשיו יש שלוש דקות.

איתן כבל: אני יודע, אדוני, ואני מודה לך שהסבת את תשומת לבי.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר אורי אורבך – כל פעם אני מתפעל כשאני אומר את זה, אז אני חייב לחזור על זה שוב – –

אורי אורבך: – – –

איתן כבל: – – חברותי וחברי חברי הכנסת, הצעת האי-אמון של סיעת העבודה אומנם עוסקת בנושא כלכלי, אבל אני מבקש, אדוני, לדבר דווקא על נושא ביטחוני, שבעצם מראה איך הממשלה הזאת מתנהלת.

איתן כבל: אתה ואני, אדוני היושב-ראש, נכחנו היום בוועדת הכנסת, שעסקה – וגם חבר הכנסת מיכאלי, שזה עתה נכנס.

איתן כבל: שלושתנו היינו היחידים בוועדה שגם הצבענו נגד הצעת יושב-ראש הוועדה וביקשנו גם רוויזיה.

איתן כבל: ואני אסביר במה דברים אמורים.

איתן כבל: אם רוצים, אדוני היושב-ראש, לראות את חולשתה של הממשלה ואת חולשתו של ראש הממשלה, את חוסר יכולתו לקבל החלטות בנושאים כל כך הרי גורל – איך הוא איננו מצליח לקבל החלטה סביב מי יכהן כיושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, אדוני היושב-ראש?

איתן כבל: אחד התפקידים החשובים לא רק בפוליטיקה הישראלית אלא במערכת הפוליטית בכלל ובמערכת של קבלת ההחלטות בפרט.

איתן כבל: אמר זאת חבר הכנסת צחי הנגבי, שתפקיד יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון הוא התפקיד שהכי משיק לרשות המבצעת.

איתן כבל: ולגבי התפקיד הזה דווקא בנימין נתניהו, שכל הזמן מתהדר בעשיות ביטחוניות, איננו מצליח לקבל החלטה.

איתן כבל: אולי יש מי שיאמר שזה רצונו; מה הוא צריך את הכנסת על ראשו?

איתן כבל: אבל אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, יש מצב שהחל מ-23 בחודש הזה, לראשונה בהיסטוריה של המדינה הזו והכנסת הזו, לא יהיה יושב-ראש לוועדת החוץ והביטחון.

איתן כבל: ואינני מציע לאף אחד מהחברים במקום הזה, בבית הזה, להקל ראש בעניין הזה.

איתן כבל: אם, חס וחלילה, מחר פורץ איזה אירוע שוועדת החוץ והביטחון יכולה להיות שחקן בו, אם בהצבעה או בתהליכי קבלת ההחלטות על-פי חוק, לא יהיה מי שיכנס אותה.

איתן כבל: לא יהיה מי שיפעיל אותה.

איתן כבל: אני מתבייש, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, בראש הממשלה שאיננו מצליח לקבל, מזה חודשים, החלטה ומכפיף את מדינת ישראל, את חוקי מדינת ישראל לעניינים פוליטיים.

איתן כבל: הרי חוסר יכולתו לקבל החלטה הוא החלטה פוליטית, ואם בדבר כזה, שאנחנו רואים אותו בעינינו, הוא איננו מסוגל לקבל החלטות, מה נאמר על מה שאיננו רואים ואיננו יודעים?

איתן כבל: תודה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

אורי מקלב: חבר הכנסת בועז טופורובסקי, ולאחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

אורי מקלב: שוויון בין כולם, שלוש דקות.

בועז טופורובסקי: שוויון בנטל.

בועז טופורובסקי: זה קשור, דרך אגב – – –

אורי מקלב: דבר למיקרופון.

אורי מקלב: כן.

בועז טופורובסקי: שוויון במיקרופון, שוויון בנטל, זה שוויון בזכויות ושוויון בחובות.

בועז טופורובסקי: בוא נעבור על הצעות האי-אמון אחת-אחת.

בועז טופורובסקי: הראשונה מדברת על קיפאון במגזר היצרני בישראל.

בועז טופורובסקי: אני חייב להגיד – באיזה קיפאון מדובר?

בועז טופורובסקי: כל הזמן יוצרים מקומות עבודה.

בועז טופורובסקי: האבטלה היא מהנמוכות שהיו אי-פעם.

בועז טופורובסקי: השוויון בנטל שאנחנו מביאים, יותר משיביא לשוויון בנטל בגיוס של בני הישיבות הוא יביא הרבה מאוד, הרבה מאוד אנשים – להיכנס למעגל העבודה, להיות יצרניים, להגדיל את היצרנות של המשק ואת הפירָיון של המשק הישראלי.

בועז טופורובסקי: הוא רק יעשה טוב.

איתן כבל: פריון, לא פירָיון.

בועז טופורובסקי: פירָיון.

איתן כבל: יכול להיות שאצלו כתוב פירָיון.

בועז טופורובסקי: הצעה שנייה: שנה לממשלה – כישלון בכל תחום.

בועז טופורובסקי: זו הצעה לא רצינית, וזה בלשון המעטה.

בועז טופורובסקי: כישלון בכל תחום – בואו לא נחליט, אז סתם לזרוק משהו בשביל שיהיה מעניין כי צריך לעשות הצעות אי-אמון.

בועז טופורובסקי: אני מקווה שחוק המשילות כבר יעבור, כדי שלא יהיו הצעות, הצעות כאלה סתמיות של אי-אמון.

בועז טופורובסקי: עושים הצעות אי-אמון, תעשו את זה כמו שצריך.

יעקב מרגי: הוא התכוון – – –

בועז טופורובסקי: לא יודע מה הוא התכוון.

בועז טופורובסקי: רשום: כישלון בכל תחום.

בועז טופורובסקי: אנחנו פועלים בכל תחום ומשיגים הישגים בכל תחום, וגם אם אנחנו רק שנה בממשלה והממשלה קיימת רק שנה, אנחנו בסופו של דבר מביאים לשינוי אמיתי בכל תחומי החינוך, דרך הדיור, דרך השוויון בנטל.

בועז טופורובסקי: אני לא יודע אם אמרתי, עוד מעט המשילות, כדי שלא יהיו כאלה הצעות סתמיות.

בועז טופורובסקי: השלישי ארוך מכדי לקרוא אותו, זה הססנות הממשלה בכל מה שקשור ל"הדסה".

בועז טופורובסקי: שרת הבריאות באה והסבירה כאן, הסבירה טוב מאוד איך אנחנו פועלים, וסוף-סוף, אחרי הרבה ממשלות שלא טיפלו ב"הדסה" – הרי אי-אפשר להגיד שכל הכישלון של "הדסה" קרה בשנה האחרונה.

בועז טופורובסקי: סוף-סוף מגיעה שרה, מגיעה ממשלה שמטפלת בכישלון של "הדסה".

מיכל רוזין: איפה היא הייתה כל השנה?

מיכל רוזין: איפה היא הייתה כל השנה?

בועז טופורובסקי: כל השנה – היא הסבירה כאן שכל השנה היו דיונים וכל השנה מטפלים.

מיכל רוזין: היא הסבירה.

מיכל רוזין: צריך לעשות, לא רק לדבר.

בועז טופורובסקי: ועכשיו סוף-סוף מביאים לפתרון שימנע את המשבר הזה.

מיכל רוזין: איזה פתרון?

מיכל רוזין: איזה פתרון?

מיכל רוזין: אתה יודע איזה פתרון?

בועז טופורובסקי: כל שרי הבריאות שהיו בשנים האחרונות – –

מיכל רוזין: היא הייתה פה עכשיו, לא הציגה שום פתרון.

בועז טופורובסקי: – – דרך אגב, חלקם הגדול באופוזיציה לממשלה הזאת – –

מיכל רוזין: – – –

בועז טופורובסקי: – – אף אחד מהם אני לא רואה אותו מתריע, אני לא רואה אף אחד מתריע מפני הכישלון של "הדסה" בשנים האחרונות.

בועז טופורובסקי: וההצעה האחרונה: כישלון הממשלה בתחום המדיני והכלכלי-חברתי.

בועז טופורובסקי: גם כאן זה מזכיר את "הכישלון בכל תחום".

בועז טופורובסקי: אי-אפשר להחליט, צריך להגיש הצעת אי-אמון, אז בואו נגיש.

בועז טופורובסקי: אז גם כאן אני אומר שחוק המשילות, אני מקווה שיפתור את זה ולא יגישו סתם הצעות אי-אמון.

בועז טופורובסקי: יהיו הצעות קונקרטיות ואמיתיות.

בועז טופורובסקי: התייחסתי לנושא הכלכלי-חברתי, לא התייחסתי לנושא המדיני שהוזכר כאן.

בועז טופורובסקי: הנושא המדיני – גם כאן, ממשלת ישראל במשא-ומתן עם הרשות הפלסטינית בתמיכת האמריקנים ותמיכת האיחוד האירופי ותמיכת האו"ם; משא-ומתן בשביל להביא סוף-סוף לפתרון אמיתי, פתרון של שתי מדינות לשני עמים במדינת ישראל, בארץ-ישראל.

בועז טופורובסקי: אני מקווה שהמשא-ומתן הזה יבשיל.

בועז טופורובסקי: וכמו שאתם רואים, הממשלה הזאת פועלת בכל תחום.

בועז טופורובסקי: עובדת.

בועז טופורובסקי: כמובן, אסור לנו לקבל שום אי-אמון, ואנחנו צריכים להמשיך לתת לממשלה לעשות את מה שהיא עושה ולעשות אותו טוב.

בועז טופורובסקי: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: חבר הכנסת יעקב מרגי, ואחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, שלא מזמן ראיתי אותו – כן, הוא נמצא.

אורי מקלב: הוא נמצא.

אורי מקלב: סגן השר.

יעקב מרגי: השר, אורבך.

יעקב מרגי: הצעת האי-אמון שהגישה תנועת ש"ס ממוקדת ב"הדסה".

יעקב מרגי: אבל אני רוצה לומר לכם, אני רוצה לגעת בכמה נקודות חולות, אם מדברים על מערכת הבריאות.

יעקב מרגי: נדבר על כמה נקודות חולות בתפקוד הממשלה הזאת.

יעקב מרגי: על הממשלה הזאת ושותפיה הייתי אומר מה שאמר הנביא ישעיה: "מכף רגל ועד ראש אין בו מתֹם", כולו "פצע וחבורה ומכה טריה, לא זֹרו ולא חֻבשו ולא רֻככה בשמן".

אלעזר שטרן: ולא רוככה בשמן.

יעקב מרגי: כולו פצע וחבורה.

יעקב מרגי: במה לגעת?

יעקב מרגי: "הדסה" – כבר נאמר די והותר.

יעקב מרגי: ולא ראיתי – – –

מאיר כהן: – – –

יעקב מרגי: "ורחמיו על כל מעשיו", אתה אומר.

יעקב מרגי: לאט-לאט, אבל אולי ייכנס ללבה הערל של ההנהגה, של הממשלה הנוכחית.

יעקב מרגי: רבותי, על "הדסה" כבר נאמר, ולצערי הרב לא ראיתי שמישהו התרגש, הולך לעשות איזה צעד מהיר או משהו להציל את בית-החולים "הדסה".

יעקב מרגי: שיציעו דרך.

יעקב מרגי: כולם אומרים – "הדסה" לא תיפול.

יעקב מרגי: שבועיים, שלושה, בינתיים זה לא מזיז לאף אחד.

יעקב מרגי: הייתי רוצה לדבר על נקודה, גברתי חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יעקב מרגי: אם אנחנו, החרדים, היינו מעזים לשדוד את הקופה הציבורית במשך קדנציה ב-10% ממה שנעשה בשנה האחרונה, כמה דפי עיתון היו נכתבים?

יעקב מרגי: כמה עתירות לבית-המשפט העליון על כפל תקציבים, על אי-שוויון?

יעקב מרגי: יש שוד של הקופה הציבורית, שוד של הקופה הציבורית בוועדת הכספים יום-יום.

יעקב מרגי: ואני אומר לחברי, לאחי – זה הפך להיות מושג, ביטוי נזיל בקדנציה הזו – לאחי מהבית היהודי: אתם קונים.

יעקב מרגי: כן, אתם קונים את העוולות שאתם עושים לכל החברה בישראל.

יעקב מרגי: אתם יודעים מה?

יעקב מרגי: גם למתיישבים שלכם – אתם מאחזים עיניים של כולם.

יעקב מרגי: יש משא-ומתן מדיני; אתם קונים זאת בכסף רב.

יעקב מרגי: קניתם בכסף רב את ההתעמרות בבני הישיבות.

יעקב מרגי: התוצאות מדברות בעד עצמן: חיילי הסדר, שאני מעריך את תרומתם, הערכתי את תרומתם ואעריך את תרומתם – 17 חודש שירות, כשלפי חוק השוויון בנטל כולם ישרתו 34 חודשים, וגם החרדים.

יעקב מרגי: חייל הסדר, תלמיד בישיבת הסדר, מתוקצב חמש שנים – מתוקצב חמש שנים – כמה, אלעזר שטרן?

יעקב מרגי: כמה מתוקצב כל חייל הסדר?

שולי מועלם-רפאלי: גם ההורים שלו משלמים – – –

אלעזר שטרן: ארבע וחצי.

יעקב מרגי: ארבעה וחצי.

יעקב מרגי: לאיזו תקופה?

יעקב מרגי: לכל התקופה.

יעקב מרגי: ולא בודקים אם זה כפל תמיכות וכפל תקצובים.

יעקב מרגי: זה עובר מכל המשרדים.

יעקב מרגי: אבל כל לוחמי החירות והחופש, איכות השלטון – צריך להקים תנועה לאיכות השוויון, כי גם שוויון כבר הפך לאי-שוויון – אף אחד לא מדבר.

יעקב מרגי: יום-יום שודדים את הקופה הציבורית, סעיף אחר סעיף.

אורי מקלב: נא לסיים.

יעקב מרגי: בחור ישיבה חרדי, שחור, לא מתגייס – 250 ש"ח.

יעקב מרגי: בחור ישיבה לא מתגייס – מה לעשות, הוא לא שחור, אלא דתי-לאומי, אלעזר, כמה?

יעקב מרגי: 1,500 ש"ח.

יעקב מרגי: אל תתבייש.

יעקב מרגי: אני מעדן.

יעקב מרגי: ההערכה היא 1,500 ש"ח.

אורי מקלב: תודה.

יעקב מרגי: אני בזה מסיים.

יעקב מרגי: רבותי, אני אומר לכם, הבית היהודי, חבריהם ואחיכם, קודמיכם, הביאו את ההתנתקות מעזה.

יעקב מרגי: גם הם אמרו שהם יפרשו על סף ההסכם.

יעקב מרגי: ואתם תפרשו, אבל אחרי שההסכם יהיה חתום, ואתם תפנו את אחיכם ביהודה ושומרון.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

אורי מקלב: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, ואחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

אורי מקלב: בבקשה, חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום פורסמו שתי ידיעות: האחת, שבתגובה על איום של חברת "טבע" להעביר את הפטנטים שלה מישראל לשווייץ כדי לשלם פחות מס, היא תקבל הטבות מס נוספות.

מנחם אליעזר מוזס: השנייה, הודעתה של נגידת בנק ישראל, גברת פלוג, שהחרדים, הערבים והקשישים הם האשמים במיתון בישראל.

מנחם אליעזר מוזס: כדבריה – ואני מצטט: "מגמת הדמוגרפיה בישראל, הכוללת גידול בשיעור החרדים והערבים והזדקנות האוכלוסייה, זוהי הבעיה".

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה דווקא לקשור את שתי הידיעות יחד.

מנחם אליעזר מוזס: הידיעות האלה משקפות אולי יותר מכול את המדיניות הכלכלית המבולבלת של הממשלה הזאת.

מנחם אליעזר מוזס: מצד אחד נותנים הטבות מס נוספות לחברת "טבע", ומהצד השני מאשימים את החרדים במיתון.

מנחם אליעזר מוזס: תרומתה של "טבע" לכלכלת ישראל הרי נתונה במחלוקת עמוקה; יש כלכלנים ומומחים בכירים רבים הטוענים נגד "טבע" שחרף הטבות המס המופלגות שקיבלה, תרומתה לצמיחה ולתעסוקה אינה מוכחת, אולי אף להפך – המדינה ויתרה על הכנסות מסים בהיקף של מיליארדים, אולם הרווח שלה חזרה מההטבה הזאת נמוך בצורה משמעותית מההשקעה והיעד שלשמו ניתנו הטבות אלו.

מנחם אליעזר מוזס: זה עדיין לא הוכח, ולא נבדק בצורה מקצועית ומקיפה.

מנחם אליעזר מוזס: לעומת זאת כמעט אין חולק על תרומתה של משפחה ברוכת ילדים, כפי שהלמ"ס כתב, שמשפחות של שלושה ילדים ויותר הן התורמות ביותר לכלכלת ישראל.

מיקי לוי: אותו דבר שהוא לא נכון.

מנחם אליעזר מוזס: אתה לבד אמרת שמשפחה עם שלושה ילדים – ואני מצטט אותך – תורמת לאוצר 190 שקל יותר ממשפחה אחרת.

מנחם אליעזר מוזס: בלשונך שמעתי את זה.

מנחם אליעזר מוזס: תראה ב"דברי הכנסת".

מיקי לוי: לך חפש את הפרוטוקולים.

מנחם אליעזר מוזס: 190 שקל.

מנחם אליעזר מוזס: אמרת בשבוע שעבר.

מיקי לוי: לא אמרתי מעולם.

מיקי לוי: אמרתי שהנתון שאתה מביא אינו נתון נכון, כי קראת אותו לא נכון, והקראתי לך אותו בצורה נכונה.

מנחם אליעזר מוזס: ומה הקראת?

מנחם אליעזר מוזס: שהלמ"ס כותב שמשפחה שלה שלושה ילדים מביאה לכלכלת ישראל, לאוצר, 190 שקל יותר – –

מיקי לוי: לא – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – ממשפחה שאין לה.

מנחם אליעזר מוזס: אני לא יודע מה אתה מתווכח אתי.

מנחם אליעזר מוזס: תראה ב"דברי הכנסת".

מיקי לוי: באמת, במחילה מכבודך, זה לא נכון.

מיקי לוי: לא אמרתי את זה.

מנחם אליעזר מוזס: ואם אני אוכיח לך שכן?

מיקי לוי: תוכיח, נראה אותך.

מנחם אליעזר מוזס: אוקיי.

מנחם אליעזר מוזס: בסדר.

אורי מקלב: להתווכח או לא להתווכח זה בידך.

מנחם אליעזר מוזס: חבל על הזמן שלי.

אורי מקלב: אמרתי: זה בידך.

אורי מקלב: אתה יכול לא להתווכח.

מנחם אליעזר מוזס: אם הממשלה הייתה מתנהלת במדיניות כלכלית הגיונית ולא פופוליסטית, היא הייתה מעודדת ומחזקת את הקבוצות האלה, ומאידך מקצצת בהטבות השווא הניתנות לחברה שבאה ומאיימת לעבור לשווייץ אם לא תקבל עוד הנחות, כמו חברת "טבע".

מנחם אליעזר מוזס: שום תכנון תקציבי נכון – כשיד ימין אינה יודעת מה עושה יד שמאל, והכול מתנהל על-פי אינטרסים פוליטיים צרים של בעלי ההון, אפשר להמשיך ולתת הטבות מס מפליגות לחברת "טבע" ובמקביל לקצץ עוד לחרדים או למעמד הביניים.

אורי מקלב: נא לסיים.

מנחם אליעזר מוזס: צר לי לקבוע זאת, אבל אם איומים להעברת פטנטים מישראל לשווייץ כדי לא לשלם מס גורמים לכך שמקבלים הטבות מס נוספות, אולי כדאי לנו לנקוט את אותו הקו, שנכריז על מרד מסים – לא נשלם יותר מע"מ, לא מס רכישה, לא מס שבח, ושום מס, לא ישיר ולא עקיף, עד שהממשלה תבין שגם החרדים הם אזרחים שווי זכויות במדינה, ועל המס שהם משלמים כדין מגיע להם גם לקבל תמורה כמו כל אזרח אחר.

מנחם אליעזר מוזס: אני מבקש שתפסיקו כבר בלקסיקון עם "אנחנו מממנים אתכם".

מיקי לוי: ממש לא.

מנחם אליעזר מוזס: אתם לא מממנים אותנו.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו מממנים אתכם.

מיקי לוי: ממש לא.

מיקי לוי: ממש לא.

דב ליפמן: תגיד אתה – – –

מנחם אליעזר מוזס: משפחה שקונה כל יום מוצרי יסוד משלמת מע"מ, ובוא ותראה מה איגוד יצרני המזון אומרים: 6 מיליארד שקל מכניס המגזר החרדי רק מקניית מוצרי יסוד – מה שאין לכם.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה.

מנחם אליעזר מוזס: לכם – אתם מגדלים ילד וכלב, ואם רוצים עוד להרחיב את המשפחה, קונים עוד כלבה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

אורי מקלב: חבר הכנסת מאיר שטרית, ואחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

שלי יחימוביץ': למה אתה מעליב?

מנחם אליעזר מוזס: – – – את הילדים.

שלי יחימוביץ': גם וגם.

אורי מקלב: לא, הוא רוצה להגביר את הילודה, ולכן הוא אמר: כלב וכלבה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להתייחס לנושא שעומד עכשיו על הפרק, והוא די חדש – הוא לא חדש, הוא ישן בעצם – הנושא של הנחות במס ביישובים, וההחלטה של הממשלה בעניין הזה, לתת הטבות מס ליישובים מבודדים ואחרים.

מאיר שטרית: אדוני, אני רוצה לומר שהעמדה שאני רוצה להציג עכשיו, אולי היא לא פופולרית, אבל היא עמדה עקבית, ואני אומר אותה ומנסה להיאבק עליה מאז שאני בכנסת, 30 שנה.

אורי מקלב: לא משנה אם אתה אופוזיציה או קואליציה.

מאיר שטרית: לא משנה אם אני באופוזיציה או בקואליציה.

מאיר שטרית: אפילו – אני מוכרח להודות, כן, שפעם אחת הצלחתי להעביר את חלקה.

מאיר שטרית: ב-2003, יחד עם נתניהו, כשעשינו את התוכנית הכלכלית, ביטלנו את הטבות המס על כל היישובים, פרט לאלה שהיו להם מעל 13%, מי שזוכר.

מאיר שטרית: אגב, אני התנגדתי גם לזה, וחשבתי שצריכים לבטל את זה לחלוטין.

מאיר שטרית: אני רוצה להסביר מדוע.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני חושב שמה שעושים היום, שנותנים הטבות מס ביישובים הללו – מי מקבל את הטבות המס?

מאיר שטרית: אם תבדקו, תראו די מהר שיותר מ-50% מתושבי היישובים האלה לא מקבלים פרוטה אחת הנחה.

מאיר שטרית: למה?

מאיר שטרית: כי הם לא מגיעים לסף המס.

מאיר שטרית: בכל יישובי הפיתוח, מי מקבל את ההטבות העיקריות?

מאיר שטרית: דווקא העובדים הבכירים.

מאיר שטרית: ככל שאתה בכיר יותר, ההטבה שלך גדולה יותר.

מאיר שטרית: אם אתה מקבל 15% הטבת מס, נניח, על משכורת של 20,000 שקל, ההטבה שלך משמעותית.

מאיר שטרית: אם אתה עובר את סף המס, ונגיד שהגעת ל-5,000 שקל בברוטו, אתה נהנה מאיזה 50 שקל.

מאיר שטרית: זאת אומרת, עיקר הכסף הזה, וזה 750 מיליון שקל בשנה, לפי נתוני הממשלה, הולך בעיקר לאנשים החזקים.

מאיר שטרית: ואני אומר: אדוני, ריבונו של עולם, זה פשוט לא צודק חברתית.

מאיר שטרית: מה שאני מציע לעשות, אגב – והצעתי את זה גם אז, ולצערי, נתניהו דווקא לא הסכים ללכת אתי עד הסוף בעניין – הצעתי לא לוותר על הכסף הזה; לקחת את 750 מיליון השקל ולהשתמש בהם לדבר אחד: חינוך; לעשות יום חינוך ארוך, למשל, במתכונתו המקורית, לכל ילדי היישוב, ואז כולם ייהנו מזה, גם עניים וגם עשירים.

מאיר שטרית: אף אחד לא ייפגע מזה.

מאיר שטרית: זה יותר צודק, יותר נכון.

מאיר שטרית: במקום לתת הטבה לחלק קטן מהאוכלוסייה, הטבה גדולה, ולאחרים אפס, אם היו משתמשים בכסף הזה לטובת הילדים, לטובת מערכת החינוך, למשל, או לתרבות – לתת שירותי תרבות בערים האלה, שתהיה להם תוספת יתר, איך אומרים, נשמת יתר, לתרבות ליישובים האלה – יהיה כדאי לגור ביישובים האלה.

מאיר שטרית: אולי דווקא זה ימשוך יותר אנשים לבוא לגור ביישובים הללו, כי תהיה להם הטבת יתר לעומת המצב הקיים היום.

מאיר שטרית: זה שמישהו מקבל הטבת מס לא מנחם אף אחד.

מאיר שטרית: הדבר היחידי שמצער – זה מצער את אלה שלא זוכים להטבת מס והם אפילו לא יודעים את זה.

מאיר שטרית: לכן, כמובן, עוד לא עברה החלטת ממשלה, אולי כן עברה, אני מציע לאוצר – יושב פה סגן שר האוצר ועכשיו שר האוצר נכנס – אני מציע לכם לשקול את האופציה הזו מחדש.

מאיר שטרית: כמובן, אני לא יכול להכתיב שום דרך, ואם האוצר יחליט שזה מה שהוא רוצה אז זה מה שיהיה, כנראה, אבל אני מציע לכם לשקול את הדבר הזה מחדש, כי אני חושב שזה רעיון יותר טוב לשימוש בכסף מאשר לחלק אותו לקבוצת אנשים קטנה.

מאיר שטרית: אני אומר לך, מיקי, מכיוון שאני מכיר את זה מקרוב.

מאיר שטרית: עובדה, אמרתי לך, ב-2003 הצלחנו להוריד את כל היישובים שמתחת ל-13%, והתחילה אז פוליטיקה – אחרי זה.

מאיר שטרית: בקדנציה לאחר מכן – תוסיפו את זה, תוסיפי את זה, והפוליטיקה תמיד מקלקלת.

מאיר שטרית: ונדמה לי שבשיטה הזאת אף אחד לא יכול לקלקל.

מאיר שטרית: כולם ייהנו, זה יהיה חיובי לכולם, אתה יכול לתת שירות טוב לכולם ותוספת משמעותית מאוד או לחינוך או לתרבות – ובא שלום על ישראל.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני חבר הכנסת מאיר שטרית, גם על עמידה בלוח הזמנים.

אורי מקלב: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

אורי מקלב: בבקשה.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אתמול התקבלו מאות סטודנטים ישראלים על-ידי נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס, הלוא הוא אבו מאזן, ברמאללה, במוקטעה.

קריאה: היושב-ראש.

ניצן הורוביץ: לפני שאני נוגע בתוכן הדברים שאמר הנשיא הפלסטיני, אני ככה חושב לעצמי – – –

אופיר אקוניס: אדוני, יושב-ראש הרשות הפלסטינית.

ניצן הורוביץ: נשיא הרשות הפלסטינית.

קריאות: – – –

דוד רותם: איזה נשיא, לא נשיא ולא בטיח.

ניצן הורוביץ: בסדר, יושב-ראש, מאה אחוז.

קריאה: Chairman.

ניצן הורוביץ: אני כבר רואה את האופן שבו אתם מתייחסים לעניין.

ניצן הורוביץ: ואגב, אם כבר שאלת, מתי אי-פעם ראש הממשלה שלנו קיבל סטודנטים פלסטינים?

ניצן הורוביץ: מתי אי-פעם ראש הממשלה שלנו ככה פתח את דלתו בפני אורחים מקרב השכנים שלנו, שנמצאים עשר דקות נסיעה ממנו?

ניצן הורוביץ: אבל זאת, ככה, אמירת אגב.

ניצן הורוביץ: אבו מאזן אמר לסטודנטים הישראלים שלושה דברים, ואלה דברים שהוא חוזר עליהם כבר תקופה ארוכה, אמר אותם גם בכלי-התקשורת הישראליים, גם מעל במות בין-לאומיות.

ניצן הורוביץ: אחד, שלבית הולדתו בעיר צפת הוא ישוב כתייר בלבד; וזאת אמירה עם משמעות כבדה מאוד עבור הנציג הבכיר של העם הפלסטיני.

ניצן הורוביץ: הדבר השני שהוא אמר: לא למאבק חמוש, לא לטרור; ואני חושב שבשנים האחרונות הוא והרשות הפלסטינית גם מוכיחים את זה.

ניצן הורוביץ: והדבר השלישי שאמר אבו מאזן – כששאלו אותו מהי פלסטין הוא אמר: פלסטין היא הגדה ועזה, וכל השאר זה ישראל.

ניצן הורוביץ: והאמירות האלה הן אמירות של מנהיג מתון, שפוי, שקול ואחראי, שפניו למשא-ומתן.

ניצן הורוביץ: מבחינת ההכרה, שאלו אותו גם לגבי ההכרה, הסיפור הזה של ההכרה במדינת ישראל כמדינה יהודית.

ניצן הורוביץ: ואבו מאזן אמר, ובצדק אמר, שאש"ף, כבר בהסכמי אוסלו לפני 20 שנה, הכיר בישראל, במדינת ישראל, בשטחה של מדינת ישראל, בשטח המוכר מבחינה בין-לאומית, כפי שהוא גם הגדיר אותו אתמול, השטח של גבולות 67', וזאת המדינה.

ניצן הורוביץ: ואגב, אין מדינות שמבקשות ממדינות אחרות להכיר בהן ובאופי המשטר ובסוג המשטר הפנימי שלהן.

ניצן הורוביץ: גורמים קיצוניים ברחוב הפלסטיני, בעקבות הדברים האלה שאני אמרתי, האשימו את אבו מאזן, אמרו שהוא בוגד בעמו, הוציאו נגדו כל מיני אמירות קיצוניות.

ניצן הורוביץ: הם חוברים לקיצונים כאן, שתוקפים את ראש הרשות הפלסטינית.

ניצן הורוביץ: אלה ואלה לא רוצים התקדמות ולא רוצים שלום.

ניצן הורוביץ: והשאלה היא לא כמו שמטיחים כל הזמן, מעל כל במה כאן, נציגי הממשלה: יש פרטנר פלסטיני, אין פרטנר פלסטיני?

ניצן הורוביץ: היום, יותר מאי פעם בעבר, נשאלת השאלה האם לאבו מאזן יש פרטנר בירושלים.

ניצן הורוביץ: לשמחתנו, העניינים האלה, אדוני היושב-ראש, כבר לא תלויים בסרבני שלום כאן ושם אלא יש גורם בין-לאומי, שר החוץ של ארצות-הברית, שמייצג את בעלת הברית – –

אורי מקלב: נא לסיים.

ניצן הורוביץ: – – הגדולה ביותר שלנו, שהתגייס למשימה.

ניצן הורוביץ: הוא איש אמיץ, הוא איש של שלום, הוא ידיד ישראל, הוא הסנטור עם הרקורד הכי חזק בוושינגטון של הצבעות למען ישראל ב-27 השנים שהוא סנטור.

ניצן הורוביץ: ואנחנו אומרים מכאן לג'ון קרי: carry on, תמשיך, ג'ון קרי, תמשיך ואל תעצור, כי הישראלים והפלסטינים רוצים שלום.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

אורי מקלב: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אורי מקלב: אחריו – חבר הכנסת חנא סוייד.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני דווקא רוצה לדבר על מה שמתרחש בבית-חולים "הדסה".

אחמד טיבי: אני עבדתי במוסד החשוב הזה, שנותן שירותים לכלל האוכלוסייה.

אחמד טיבי: מדובר במוסד שמעודד רפואה טובה, מצוינות ומחקר, וזה הזמן והמקום לעמוד לצד האנשים הטובים שעומדים שם, ולהגיד מילה נגד מה שאני מרגיש – מרגיש: שמחה לאיד אצל חלק מהאנשים למה שמתרחש ב"הדסה".

אורי אורבך: – – –

אחמד טיבי: יש שמחה לאיד.

אחמד טיבי: כך מרגישים לפחות חלק מהרופאים, חלק מהאנשים שעובדים שם.

אחמד טיבי: אבל, יש כמה דברים בסיסיים שצריך לומר: א.

אחמד טיבי: צריך לשלם משכורת שלמה לאנשים, לא חצאי משכורות.

אחמד טיבי: אנשים שעובדים, עושים את זה בצורה מסורה, מגיעה להם תמורה נאותה לעבודה המצוינת והשליחות האנושית שהם עושים; ב.

אחמד טיבי: הרופאים שם – ואני פגשתי היום חלק מהם כאן בכנסת; חלקם, הייתי סטאז'ר שלהם; ממש אני זוכר את הדקות, השעות שבהן עבדנו יחד לטובת החולה והחולים.

אחמד טיבי: יש חילוקי דעות בינינו לגבי השר"פ.

אחמד טיבי: יש לי הצעת חוק, יחד עם חברתי חברת הכנסת יחימוביץ, לגבי שר"פ.

אחמד טיבי: היא נפלה בוועדת שרים.

אחמד טיבי: אבל, הצורך לעמוד לצד המוסד החשוב הזה, "הדסה", גם מצד הממשלה, גם מצד הציבור.

אחמד טיבי: ואני חוזר ואומר, כי השר אורבך הרים את גבותיו, הוא התפלא כאשר אמרתי "שמחה לאיד": יש בחלק ממוסדות הרפואה האחרים שמחה לאיד על מה שמתרחש ב"הדסה", ואני מצטער על כך.

אחמד טיבי: זה לא מחויב המציאות, וצריך לעשות הכול כדי להציל את המוסד הזה ולהמשיך לתמוך ברופאיו, בצוות הסיעודי, בעובדי המשק וכדומה.

אחמד טיבי: אי-אפשר לתת לבית-חולים הזה לקרוס.

אחמד טיבי: אני, לפני – חבר הכנסת אקוניס – – –

אורי מקלב: רבותי.

אורי מקלב: רבותי בסוף.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אקוניס, אני לפני שבוע תכננתי לומר מילה טובה על החלטת הממשלה בקשר לטייבה, אבל ראש הממשלה מצא לנכון לשלוח אותי לסוריה, אז עניתי לו באותו הקשר.

אחמד טיבי: אז אנחנו – – –

אופיר אקוניס: זה לא נוגד, זה לא נוגד.

אחמד טיבי: לאחר ששבתי מסוריה אני עומד כאן ומתרכז שוב בעניינים של טייבה.

אחמד טיבי: לפני כמה שנים ממשלת ישראל החליטה החלטה נקודתית על העיר לוד, והשבוע היא החליטה החלטה נקודתית על העיר טייבה, טיפול בתשתיות וכו'.

אחמד טיבי: מדובר בשני יישובים עם מצוקה וצורך עז לטפל גם במערכת המים, ביוב, תשתיות, שיכון, בית לקשיש, ספורט, שדרוג מגרש כדורגל, בניית מגרשים אחרים – סך 150 מיליון שקל.

אורי מקלב: תודה.

אחמד טיבי: אני חושב שמדובר בהחלטה בכיוון הנכון, גם של ראש הממשלה, של שר הפנים סער, השר יאיר לפיד.

אחמד טיבי: נכון, אני חשבתי שצריך להקצות 400 מיליון שקל כדי לענות על המחסור, אבל גם 150 מיליון שקל – –

אורי מקלב: כהתחלה זה דבר טוב.

אחמד טיבי: – – הם סכום שיכול בהחלט לעזור.

אחמד טיבי: נשאר דבר אחד חשוב, דמוקרטי, חיוני, חבר הכנסת אקוניס וכל השאר – את טייבה צריך לנהל מישהו מטייבה, באמצעות בחירות דמוקרטיות – דמוקרטיות – ולא ועדה ממונה.

אחמד טיבי: נאבקתי בוועדות הממונות גם מאז שטוויזר, מנהל הכלא, שם, וגם הוועדה לאחר מכן, גם הוועדה הזאת, גם הוועדה שלפניה – צריכה בסופו של דבר לפנות את מקומה.

אחמד טיבי: גם איש נבחר מטייבה יכול לטפל טוב מאוד בפרויקטים האלה, בכספים האלה, ולהצעיד את היישוב הזה, היקר, קדימה.

אחמד טיבי: תודה רבה לך, אדוני.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

אורי מקלב: חבר הכנסת חנא סוייד, בבקשה.

אורי מקלב: אחרון הדוברים.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: שלוש דקות.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מכל הכישלונות של הממשלה אפשר לחשוב ולקבוע שהכישלון בתחום הדיור הוא הקולוסלי והוא הגדול ביותר.

חנא סוייד: היום עדיין קשה מאוד לקנות דירה בתל-אביב, וכמעט בלתי אפשרי לבנות דירה בסח'נין.

חנא סוייד: הבעיה היא אותה בעיה, בעיית דיור, אבל המאפיינים הם שונים.

חנא סוייד: בשנים האחרונות, כמו שכולם יודעים, לפי הסטטיסטיקה שמתפרסמת מדי שבוע, מחירי הדיור עלו ב-50%–60% בערים הגדולות, וכפי שאמרתי, אפשרויות הבנייה ביישובים היותר קטנים, ובמיוחד ביישובים הערביים, מצטמצמות והולכות.

חנא סוייד: לא מספיק כל הבעיה הזאת, קרן המטבע הבין-לאומית, ה-IMF, עכשיו אומרים: אוה, עכשיו הסכנה היא שהבועה תתפוצץ לחלוטין, וכולם יינזקו, גם מי שהרוויחו יינזקו, ומי שלא הרוויח, מי שלא קנה דירה, עדיין הוא בלי דירה; והממשלה לא הצליחה, אף-על-פי שהיא זיהתה את הבעיה של הדיור זה כמה שנים, היא לא הצליחה לספק פתרונות.

חנא סוייד: במקום לספק דירות, הממשלה מספקת חוקים וועדות תכנון, האחת על גבי השנייה, שאף אחת מהן לא באמת מביאה לידי כך שיותר דירות ייבנו ויותר אזרחים יוכלו לקנות דירות.

חנא סוייד: אני רוצה לציין שבמיוחד ביישובים הערביים הבעיה היא בעיה של אדמיניסטרציה, הבעיה היא בעיה של תכנון ושל אישור תוכניות.

חנא סוייד: אנחנו עדיין מכירים – יש הרבה יישובים ערביים שעדיין אין בהם תוכניות מתאר מאושרות, אין אפשרות להוציא היתרי בנייה.

חנא סוייד: גם אם יש תוכניות מאושרות יש בעיות שמעכבות, של פתרונות קצה לביוב או בעיות תחבורה.

חנא סוייד: אני חושב שהממשלה נכשלה בטיפול בבעיית הדיור בכל המגזרים, והגיע הזמן – הגיעה העת שהממשלה אכן לא רק תדבר ולא רק תקים ועדות, אלא תספק פתרונות אמיתיים, כך שאנשים יוכלו לצאת מהמערבולת הזאת, שהם נכנסו אליה והם לא מצליחים לצאת ממנה, ובאמת יוכלו לקנות או לבנות דירה, כצורך אמיתי של המשפחות שלהם.

חנא סוייד: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת חנא סוייד.

אורי מקלב: בשם הממשלה יסכם סגן השר המקשר, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: לאחר מכן נעבור להצבעות.

אורי מקלב: בבקשה, חבר הכנסת אקוניס.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, אדוני, ראשית, אני התחייבתי להשיב לחבר הכנסת טלב אבו עראר – חבר הכנסת טלב אבו עראר וחבר הכנסת מסעוד גנאים, הבטחתי לכם תשובה, הבטחתי לבדוק את עניין כביש 31, או 35; אז התשובה היא כזאת: אנחנו מדברים על שדרוג כביש מס' 31.

אופיר אקוניס: השדרוג הוא ממבואות ערד עד צומת נבטים.

טלב אבו עראר: – – –

אופיר אקוניס: אני נותן לך תשובה.

אופיר אקוניס: אני חושב שראוי שהציבור שלך, שוודאי צופה עכשיו בהמוניו בנציגו בכנסת, חבר הכנסת אבו עראר, רוצה לקבל תשובה, וגם מצביעיו של חבר הכנסת מסעוד גנאים.

טלב אבו עראר: – – –

אופיר אקוניס: אני יודע.

אופיר אקוניס: יש צפייה אדירה, בכל המגזרים, בערוץ 99, ואנחנו – – –

יחיאל חיליק בר: הליכודניקים בטוח צופים.

אופיר אקוניס: ליכודניקים, מערכניקים, מצביעי המפלגות של חברי הכנסת גנאים וטלב אבו עראר.

אופיר אקוניס: ובכן, נכנס שר התחבורה בדיוק בזמן, בדיוק בזמן.

אופיר אקוניס: שדרוג כביש 31, הרחבתו לדו-נתיבי והתאמה למהירות של 100 קמ"ש, בתקציב של – שימו לב – השר, אם יש לך תיקונים אתה מוזמן בכל עת – 248 מיליון שקל; סיומו, בעזרת השם, צפוי בנובמבר 2014.

אופיר אקוניס: אם אפשר יהיה לפני, זה בוודאי יהיה עדיף, אבל – – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: כן.

אופיר אקוניס: אמרתי: ממבואות ערד עד צומת נבטים.

אופיר אקוניס: עכשיו, למה אני אומר את זה, השר?

אופיר אקוניס: אני גם אענה לך, חבר הכנסת טיבי, וגם לחבר הכנסת סוייד.

אופיר אקוניס: לכולם.

טלב אבו עראר: אבל זה לא רק לבדואים.

אופיר אקוניס: ודאי שלא רק, אני מסכים אתך.

אופיר אקוניס: נכון מאוד, אתה צודק.

אופיר אקוניס: הכביש ישרת יהודים וערבים ובדואים, ישרת חרדים וישרת חילונים, וישרת תיירים וישרת ישראלים, וישרת אשכנזים וישרת ספרדים.

אופיר אקוניס: ישרת את כו-לם.

אופיר אקוניס: אנחנו, איך אמר פעם ראש מפלגת העבודה, מר ברק – היה כזה, לזמן קצר – הוא אמר: ראש ממשלה של כו-לם.

אופיר אקוניס: ואנחנו ממשלה של כולם, של כולם.

אופיר אקוניס: אני מסכים אתך שהכביש ישרת בוודאי גם ישראלים יהודים, בוודאי, אבל הוא ישרת את רוב האוכלוסייה.

אופיר אקוניס: אגב, זה כולל גם שדרוג של כביש הגישה ליישוב כסייפה, כולל כיכר במקום הצומת הקיים, מה שאני מעריך יחסוך הרבה מאוד התנגשויות מיותרות במקום הזה.

אופיר אקוניס: הייתי חייב לכם תשובה והייתי חייב לכם פרטים.

אופיר אקוניס: למי שלא היה פה, אדוני היושב-ראש, דיברנו על הישגי הממשלה בשנה האחרונה, וזה חלק מהמדיניות של הממשלה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת דב חנין התייחס בדבריו, אדוני היושב-ראש, לידיעה שהתפרסמה בשעתיים האחרונות, שבנק גרמני יחרים השקעות של בנק ישראלי.

אופיר אקוניס: בנק בגרמניה, "דויטשה בנק", מחריג חברות, על-פי דבריו, על-פי אותה חברת ייעוץ דנית – אגב, אדוני היושב-ראש, אני רואה שדנמרק הולכת ורוכשת לעצמה מעמד של המדינה הכי אנטי-ישראלית באירופה ובסקנדינביה, ואני מצטער על כך, מאוד, אבל חברת הייעוץ הדנית – חבר הכנסת סוייד, חבר הכנסת הורוביץ, נדמה לי שגם אתה התייחסת – – –

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בחברה טובה של ג'ירפות.

אופיר אקוניס: בחברה טובה.

אופיר אקוניס: אה, מפוקפקת.

אופיר אקוניס: הבנק הגרמני מחרים את הבנק הישראלי מסיבות לא מוסריות, בשל מה שהוא מכנה "פעילות לא מוסרית".

אופיר אקוניס: אני שואל את חבר הכנסת דב חנין – לא נמצא כאן, אבל נקבל תשובה – האם יעלה על הדעת שבנק גרמני מחרים יהודים?

אופיר אקוניס: בנק גרמני מעז לקבל החלטה כזאת?

אופיר אקוניס: כדאי שהבנק הזה ישקול שוב את ההחלטה הלא-מוסרית – – –

נחמן שי: אל תזדעזע כל כך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שי, מוטב שהבנק הגרמני ישקול שוב את ההחלטה הלא-מוסרית שהם עצמם קיבלו – –

נחמן שי: אל תזדעזע כל כך שזה קורה.

אופיר אקוניס: – – בראש ובראשונה בשל ההיבט הבלתי-מוסרי והציני מבחינה היסטורית.

אופיר אקוניס: זה הרי בלתי נתפס שבנק גרמני יחרים יהודים, כאילו – היו דברים מעולם.

אופיר אקוניס: כאילו – היו דברים מעולם.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת טיבי, אדוני היושב-ראש – איפה הוא נמצא, חבר הכנסת טיבי?

אופיר אקוניס: נמצא.

אופיר אקוניס: קודם כול, בדקתי.

אופיר אקוניס: אתה אמרת שרצית להודות, אבל ראש הממשלה שלח אותך לסוריה.

אופיר אקוניס: עכשיו, האם אתה מדבר על הדיון עם יושב-ראש הפרלמנט האירופי, שבו נשלחת?

אופיר אקוניס: – לא, זה לא יכול להיות לפני, כי מבחינת סדר הזמנים הממשלה החליטה ביום ראשון לפני שמונה ימים.

אחמד טיבי: לפני חודש.

אופיר אקוניס: למיטב ידיעתי, ההחלטה הייתה לפני שמונה ימים, אבל – – –

אחמד טיבי: היו שתי החלטות.

אופיר אקוניס: היו שתי החלטות, אבל הסכום הוא 150 מיליון, ועל זה אתה בוודאי לא מתווכח.

אופיר אקוניס: אז קודם כול היה לך הרבה זמן להודות; לא היית צריך את החזרה – לא היית צריך לחזור מסוריה, לא היית צריך לחזור – – –

אחמד טיבי: אמרתי תודה.

אופיר אקוניס: בסדר, אז אני שמח שאתגרתי אותך.

מיקי רוזנטל: תגיד לו תודה רבה.

מיקי רוזנטל: אתה לא יכול פעם אחת – – –

אופיר אקוניס: לא, רגע, חבר הכנסת רוזנטל, לא סיימתי.

אופיר אקוניס: לא סיימתי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת טיבי – אתגרתי אותו, הוא לא היה פה, אבל הוא קיבל דיווח על כך שהייתי שמח לראות אותו משבח את הממשלה על ההחלטה, ואכן הוא בא לפה ושיבח.

אופיר אקוניס: אגב, מתי היית בסוריה?

אחמד טיבי: השבוע.

אופיר אקוניס: וירטואלית.

אופיר אקוניס: וירטואלית.

אופיר אקוניס: וירטואלית.

אופיר אקוניס: אדוני, למי שלא היה בנימוקים, ורבים מחברי הכנסת לא היו, השר כהן, הממשלה אישרה תקצוב של – אתה יודע, אתה הצבעת בעד ההצעה – 150 מיליון שקל לתוכנית תלת-שנתית לשדרוגה של העיר טייבה.

אופיר אקוניס: ציפיתי מחבר הכנסת טיבי להודות לממשלה, ואכן בסופו של דבר הוא עשה זאת.

אופיר אקוניס: רק אולי לסיום, לפני שניגש להצבעה, גם לחבר הכנסת – חבר הכנסת סוייד, חבר הכנסת חנא סוייד, גם לך היו טענות על היחס של הממשלה לאוכלוסייה הערבית.

אופיר אקוניס: אני מזכיר לך שאנחנו נמצאים בימים אלה, בימים אלה, בקיומה, בביצועה של החלטה של הממשלה הקודמת עוד, של תוכנית חמש-שנתית, תקצוב לחמש שנים של 800 שקל למגזר הערבי, שמטופלת עכשיו במחלקה מיוחדת במשרד ראש הממשלה.

אופיר אקוניס: התוכנית בעיצומה.

אופיר אקוניס: ואתה תראה – ואזכיר שוב את מדיניותנו: אין אפליה בין אזרחי ישראל; שווי חובות – גם שווי זכויות.

אופיר אקוניס: ואני מצפה שבעתיד הקרוב מאוד כל אזרחי ישראל כולם יהיו לא רק שווי זכויות אלא גם שווי חובות.

אופיר אקוניס: אני מבקש ממליאת הכנסת, אדוני, לדחות את כל ארבע הצעות האי-אמון.

אופיר אקוניס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת, אנחנו עוברים להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: הקיפאון במגזר היצרני בישראל – מטעם סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 39 נגד – 49 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 39 בעד, 49 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: המליאה דחתה את הצעת האי-אמון מטעם סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: שנה לממשלה – כישלון בכל תחום, יהדות התורה ומרצ.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות יהדות התורה – מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 38 נגד – 52 נמנעים – אין הצעת סיעות יהדות התורה – מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 38, 52 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת סיעות יהדות התורה – מרצ לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מודיע לפרוטוקול שחברת הכנסת שקד טעתה בהצבעה הקודמת והצביעה בעד.

יולי יואל אדלשטיין: אני עובר להצעה הבאה, של סיעת ש"ס: הססנות הממשלה נוכח המשבר ב"הדסה".

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 38 נגד – 51 נמנעים – אין הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 38 בעד, 51 נגד, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת סיעת ש"ס לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לא רוצה לסכסך, אבל חבר הכנסת אריה דרעי הביא תוצאה יותר טובה מחבר הכנסת גפני.

יולי יואל אדלשטיין: זה אומר דורשני.

יולי יואל אדלשטיין: לא התכוונתי לפגוע באף אחד, רק – – – כישלון הממשלה בתחום המדיני והכלכלי-חברתי, מטעם חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל-מד"ע

יולי יואל אדלשטיין: –בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 37 נגד – 52 נמנעים – 1 הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל-מד"ע–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, החוק הבא מייד לאחר מכן הוא חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 40), ומי שמעוניין להצביע, שיישאר במקומו.

יולי יואל אדלשטיין: 37 בעד, 52 נגד, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: המליאה דחתה את כל הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/538).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כאמור, הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 40) (מועד הפסקת כהונה), של חברי הכנסת יריב לוין ומיכל בירן, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להציג את הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 40) – –

יולי יואל אדלשטיין: לא שומעים אותך, משום מה.

יריב לוין: – – (מועד הפסקת כהונה), הצעה משותפת לחברת הכנסת מיכל בירן ולי.

יריב לוין: מוצעים כמה תיקונים הנוגעים למועד סיום כהונתם של נבחרי ציבור: מוצע לקבוע כי התפטרות נשיא המדינה תיכנס לתוקפה מייד לאחר הגשת כתב ההתפטרות ליושב-ראש הכנסת.

יריב לוין: מוצע לקבוע במפורש כי במקרה של התפטרות או פיטורים של חבר ממשלה או של חבר הכנסת המסתיימים בשבת או ביום מנוחה, תיפסק הכהונה ביום שלאחר מכן.

יריב לוין: כמו כן, מוצע לקבוע כי יום מנוחה יהיה אחד ממועדי ישראל המפורטים בסעיף 18א(א) לפקודת סדרי השלטון והמשפט.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת לוין, לא שומעים כלום במליאה.

יריב לוין: טוב, אני – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, תוריד קצת את המיקרופון.

יריב לוין: בנוסף, מוצע לקבוע כי התפטרות או פיטורין שנדחו ליום שאחרי השבת או המנוחה ייכנסו לתוקפם בשעה 10:00.

יריב לוין: הסדרים דומים מוצעים, אדוני, גם בחוק הבא אחריו – וברשות אדוני נאחד את ההנמקות – בחוק הכנסת (תיקון מס' 36) (מועד הפסקת כהונה).

יריב לוין: אנחנו מבקשים את אישור הכנסת לשני החוקים האלה על מנת לתקן את ההסדרים בהתאם.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו כאן רשימת דוברים.

יולי יואל אדלשטיין: נשמע אם חברי הכנסת רוצים להתבטא או שנעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת זהבה גלאון, מרב מיכאלי – מעוניינת לדבר בחוק הזה או שמוותרת?

יולי יואל אדלשטיין: לא מעוניינת – תמר זנדברג, ישראל אייכלר, משה גפני, נחמן שי, דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: כן, חבר הכנסת אייכלר מעוניין לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו נמצאים פה היום בסכנה קיומית.

ישראל אייכלר: יותר ויותר ואנשים יוצרים דה-לגיטימציה לאוכלוסייה של מיליון ויותר ערבים וקרוב למיליון חרדים.

ישראל אייכלר: אנשים שנוקטים ואוחזים בעמדות שלטוניות, ואי-אפשר לעבור על זה לסדר-היום, כי מי שלא יודע היסטוריה אומר לו שבאירופה היו מאשימים את היהודים בבלימת הצמיחה והכלכלה ובהיותם הון אנושי בלתי מתאים.

ישראל אייכלר: ובביטויים האלה אנחנו מוצאים היום שימוש של אנשים שלטוניים נגד הציבור החרדי והערבי.

ישראל אייכלר: אשרינו שזכינו למדינה יהודית שבה החרדים והערבים באותה סירה, אבל כך אמרה נגידת בנק ישראל, והיום זה פורסם ועדיין לא שמעתי הכחשה.

ישראל אייכלר: בהתחלה דיברתי על זה, חשבתי שהיא מדברת רק על עניין של תעסוקה, שהם לא משולבים בתעסוקה, ואמרתי: שישלבו אותם.

ישראל אייכלר: כשהתבוננתי יותר בדברים שלה, אני רואה שהיא מדברת – תשמעו את ההשמצה:

ישראל אייכלר: נכנסות לשוק העבודה אוכלוסיות שאינן מצוידות בהון האנושי המתאים.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה לצטט איפה נאמרו הדברים האלה על היהודים שאינם יצרניים, והם הון אנושי בלתי מתאים, וצריך להשתמש בהם ובעבודתם בעבודות כפייה כדי שהם יוכלו להיות הון אנושי מתאים, יצרני, כדי שיוכלו להיות משוחררים.

ישראל אייכלר: והדבר הכי חמור שאמרה נגידת בנק ישראל – ועל זה היא צריכה או להתנצל או להתפטר: אם לא יחול שינוי בתוכנית הלימודים ובהרגלי התעסוקה, ירד שיעור הצמיחה, ואם לא ננקוט מדיניות תקיפה לשנותם, המצב עוד יורע.

ישראל אייכלר: בתרגום שלי – צריך להמשיך להרעיב את ילדי החרדים עד שהוריהם ייכנעו לדרישה להמיר את חינוכם, את דתם ואת אמונתם, שגורמים להם להיות הון אנושי לא מתאים.

ישראל אייכלר: רבותי, מי שיבוא לאומות העולם ויאמר להם שבצרפת יש אנטישמיות, ברוסיה יש אנטישמיות, בארצות-הברית יש פעולות אנטישמיות – אנחנו, על-ידי דיבורים כאלה גורמים לאווירת איבה כזאת נגד נגד ילדים חרדים, שאף אחד מאתנו לא יוכל לחיות כאן.

ישראל אייכלר: אני דורש מכאן מהגברת קרנית פלוג מבנק ישראל, אם היא לא תחזור מדבריה – אנחנו לא יכולים לעשות שום דבר, כי היא השלטת ואנחנו הנשלטים, אבל אנחנו נדרוש מהציבור החרדי שיחליט לא לשלם מסים, לצאת למרי עממי אזרחי לא אלים, כי אנחנו לא נאפשר לשלטון יהודי בארץ-ישראל להפוך את המדינה הזאת למדינה אנטי-דתית ואנטי-יהודית.

ישראל אייכלר: אם הם רוצים מאבק, אנחנו לא נתיר להם את זה.

ישראל אייכלר: אם הפקידים האלה, שמקבלים את כספי מסינו ומשכורות עתק כמו בבנק ישראל, לא ידעו לשמור על לשונם, הם צריכים לקחת אחריות על ההשפעה של זה על ההמון.

ישראל אייכלר: אני חוזר ואומר – שמעתי שהגברת פלוג היא אישה ראויה, אני מניח שזה היה כשל לשוני, אבל כך היא מצוטטת.

ישראל אייכלר: אני מבקש ממנה לחזור בה למען כבודה ולמען שלום הציבור.

ישראל אייכלר: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

אורי מקלב: חבר הכנסת משה גפני?

אורי מקלב: מוותר.

אורי מקלב: חבר הכנסת נחמן שי – מוותר.

אורי מקלב: חבר הכנסת דב חנין, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, חברת הכנסת חנין זועבי, חבר הכנסת באסל גטאס, חבר הכנסת מאיר פרוש; גם מוותר.

אורי מקלב: חבר הכנסת אורי מקלב גם מוותר.

אורי מקלב: רבותי, אם כך, אנחנו עוברים להצבעה.

אורי מקלב: אנחנו מצביעים על הצעת חוק-יסוד, וכפי שאמר היושב-ראש הקבוע, מדובר על 61 חברי כנסת.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על הצעת חוק-היסוד הראשונה, הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 40) (מועד הפסקת כהונה), של חברי הכנסת יריב לוין ומיכל בירן – קריאה ראשונה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 70 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 40) (מועד הפסקת כהונה) לוועדת הכנסת נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 70, מתנגד אחד, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שהצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 40) (מועד הפסקת כהונה) אושרה ברוב של 70 חברי כנסת ותועבר לוועדת הכנסת להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/538).

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 36) (מועד הפסקת כהונה), התשע"ד–2014, של חברי הכנסת יריב לוין ומיכל בירן, לקריאה ראשונה.

אורי מקלב: בבקשה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, בהמשך לדברים שהצגתי קודם, כהשלמה להסדר שאנחנו מבקשים לתקן בחוק-היסוד, מתבקש לתקן גם את חוק הכנסת לעניין התפטרות חבר כנסת או שר, או פיטורי שר, הנכנסים לתוקף בשבת או ביום מנוחה.

יריב לוין: מוצע לקבוע כי יום מנוחה, לעניין זה, הוא מועד ממועדי ישראל, וההתפטרות או הפיטורין ייכנסו לתוקף למחרת יום המנוחה בשעה 10:00.

יריב לוין: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לך, חבר הכנסת יריב לוין.

אורי מקלב: יש כאן רשימה של דוברים.

אורי מקלב: אני אשאל אם באמת מעוניינים לדבר, אלה שנרשמו.

אורי מקלב: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת זהבה גלאון, חברת הכנסת תמר זנדברג, חברת הכנסת מרב מיכאלי, חבר הכנסת ישראל אייכלר, חבר הכנסת משה גפני, חבר הכנסת נחמן שי, חבר הכנסת דב חנין – חברי הכנסת לא נמצאים.

אורי מקלב: חבר הכנסת מאיר פרוש – גם מוותר.

אורי מקלב: נעבור להצבעה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 58 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 36) (מועד הפסקת כהונה), התשע"ד–2014, לוועדת הכנסת נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 58, אין מתנגדים, נמנע אחד.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע כי הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 36) (מועד הפסקת כהונה), התשע"ד–2014, אושרה ותעבור לוועדת הכנסת להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק לתיקון פקודת העדה הדתית (המרה) (מס' 3) (מערך הגיור ובתי-דין לגיור), התשע"ד–2014; הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון מס' 15) (הארכת תוקף צו הגנה), התשע"ד–2014; הצעת חוק לתיקון פקודת פשיטת הרגל (מס' 8) (הקצבה לזכאי למזונות), התשע"ד–2014.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעת חבר הכנסת חנא סוייד בנושא: הפגיעה של עדכון נוהל ההשתתפות בתשלום שכר דירה בשכבות החלשות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

אורי מקלב: תודה למזכירת הכנסת.

אורי מקלב: [מס' מ/832; "דברי הכנסת", חוב' ט"ו, עמ' 7878; נספחות.

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: אנחנו נעבור להצעת חוק מעמד ותיקי מלחמת העולם השנייה (תיקון מס' 2), התשע"ד–2014, לקריאה שנייה וקריאה שלישית, אין מתנגדים להצעת חוק זו ואין הסתייגויות להצעת חוק זו.

אורי מקלב: יגיש ויציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות יואל רזבוזוב.

אורי מקלב: בבקשה.

יואל רזבוזוב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת החוק הממשלתית, של שרת העלייה והקליטה סופה לנדבר בתמיכת שר האוצר יאיר לפיד ושר הביטחון בוגי יעלון, הצעת חוק מעמד ותיקי מלחמת העולם השנייה (תיקון מס' 2), התשע"ד–2014, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יואל רזבוזוב: ותיק מלחמה הוא אזרח ותושב ישראל ששירת בתקופה שבין 1 בספטמבר 1939 ל-2 בספטמבר 1945 שירות פעיל בצבא אחת ממעצמות הברית או באחת היחידות שלחמו במחתרת נגד שלטון הנאצים, או אזרח ותושב שהוכר על-ידי שלטונות ברית-המועצות לשעבר כמגן העיר לנינגרד או כתושב העיר בעת המצור עליה בתקופת מלחמת העולם השנייה.

יואל רזבוזוב: במסגרת הצעת החוק מוצע להגדיל את שיעור מענק ההטבות לוותיק מלחמה נזקק הקבוע בסעיף 6 לחוק.

יואל רזבוזוב: לפי הסעיף האמור ותיק מלחמה נזקק הזכאי לגמלה לפי חוק הבטחת הכנסה זכאי אחת לשנה למענק הטבה בסכום השווה ל-25% מהשכר הממוצע במשק.

יואל רזבוזוב: הסכום היום הוא כ-2,000 ש"ח, לאחר שבתיקון משנת 2008 הועלה השיעור מ-15% ל-25% מהשכר הממוצע במשק.

יואל רזבוזוב: כעת מוצע להגדיל את שיעור המענק האמור כך שיהיה 35% מהשכר הממוצע במשק.

יואל רזבוזוב: לטענת נציגי משרד העלייה והקליטה בדיון בוועדה, גובה המענק לאחר התיקון יהיה כ-3,000 שקלים חדשים.

יואל רזבוזוב: המענק משולם בשני חלקים שווים, האחד לא יאוחר מב-9 במאי והשני בתחילת חודש אוגוסט.

יואל רזבוזוב: עוד אציין כי במהלך 2013 שולמו מענקים לכ-4,670 זכאים ולכ-433 אלמנות ואלמנים.

יואל רזבוזוב: מדובר בזכאים שחלקם כבר עברו את גיל 90 ועבורם זו בשורה חשובה ביותר.

יואל רזבוזוב: אני שמח ומברך על תיקון חשוב זה, ואין לי ספק שתתמכו בו כולכם, פה-אחד.

יואל רזבוזוב: בכך, אנו מכירים ומוקירים את פועלם ותלאותיהם של ותיקי מלחמת העולם השנייה.

יואל רזבוזוב: אני מבקש להוסיף, שכפי שמוצע בתיקון זה, להגדיל את המענק השנתי לוותיקי המלחמה, אני מצפה שהממשלה תבחן ותיתן מקום אפשרי לעשות זאת – להגדיל את הקצבאות לאנשים אלה.

יואל רזבוזוב: תיקון נוסף בהצעת החוק הוא במהותו טכני: מוצע להתאים את שם המשרד המצוין בחוק להחלטת הממשלה בעניין שינוי שם המשרד, כך שבמקום "המשרד לקליטת העלייה" יהיה "משרד העלייה והקליטה", ובהתאמה גם את תואר השר.

יואל רזבוזוב: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות.

יואל רזבוזוב: לפיכך אני מבקש שתאשרו את הצעת החוק המונחת בפניכם בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

יואל רזבוזוב: ברצוני להודות לצוות הוועדה בראשות המנהלת דנה גורדון וליועצת המשפטית מירב תורג'מן.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אם כך, אנחנו נאפשר לך להגיע למקום, ומייד לאחר מכן אנחנו נעבור להצבעה.

אורי מקלב: ההצבעה היא על הצעת חוק מעמד ותיקי מלחמת העולם השנייה (תיקון מס' 2), התשע"ד–2014, קריאה שנייה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: כהצעת הוועדה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 1–2 – 32 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

אורי מקלב: בעד – 32, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אנחנו יכולים לעבור, יושב-ראש הוועדה, לקריאה שלישית.

אורי מקלב: הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה, ואנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית לפי נוסח הוועדה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 29 נגד – אין נמנעים – אין חוק מעמד ותיקי מלחמת העולם השנייה (תיקון מס' 2), התשע"ד–2014, נתקבל.

אורי מקלב: בעד – 29, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, אני קובע שהצעת חוק מעמד ותיקי מלחמת העולם השנייה (תיקון מס' 2), התשע"ד–2014, אושרה בקריאה שנייה ושלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אורי מקלב: [מס' מ/843; "דברי הכנסת", חוב' י"ח, עמ' 8482; נספחות.

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: אנחנו נעבור לנושא הבא ולהצעת החוק הבאה שעל סדר-היום, והיא הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ד–2014, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אורי מקלב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה חבר הכנסת משה גפני.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: אתה זריז.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: בזריזות עשיתם את זה.

אורי מקלב: זה התקבל בשבוע שעבר בקריאה ראשונה.

אורי מקלב: עשיתם את זה בזריזות.

משה גפני: כן, כן.

משה גפני: כן, נכון.

משה גפני: עשינו, עשינו את זה מהר.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בשם ועדת המדע והטכנולוגיה אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ד–2014.

משה גפני: תוכנית הפיקוח האלקטרוני פועלת על משוחררים בערובה משנת 2005 ועל משוחררים על-תנאי ממאסר משנת 2006.

משה גפני: מטרת התוכנית היא להוות חלופת כליאה לעצורים ואסירים שמפאת מסוכנותם לא ניתן היה לאפשר את שחרורם ממעצר או ממאסר בדרך אחרת.

משה גפני: לגבי משוחררים על-תנאי ממאסר היא מהווה אף כלי שיקומי.

משה גפני: מבחינת המשרד לביטחון הפנים מהווה התוכנית גם כלי נוסף בהתמודדות המשרד עם מחסור במקומות הכליאה ודרך לשיפור תנאי הכליאה של עצירים ואסירים, וזאת בלי לפגוע בביטחון הציבור.

משה גפני: התוכנית פועלת היום מתוקף הוראת שעה שנחקקה בשנת 2009, והארכתה מתבקשת היום.

משה גפני: הוראת השעה אינה קובעת את ההסדרים הספציפיים בתוכנית, אלא רק מסמיכה את שירות בתי-הסוהר לבצע את הפיקוח האלקטרוני במסגרת הסמכויות שיש לבית-המשפט ולוועדת השחרורים.

משה גפני: הוראת השעה הוארכה מאז שלוש פעמים, ותוקפה, נכון להיום, הוא עד ליום כ"ט באדר א' התשע"ד, 1 במרס 2014.

משה גפני: ועדת המדע והטכנולוגיה קיימה מספר רב של דיונים בנושא, ובין היתר דנה בשאלת אוכלוסיית הזכאים להיכלל בתוכנית והאפשרויות הטכנולוגיות של המכשירים, לרבות היותם מותאמים לשומרי שבת.

משה גפני: הוועדה הביעה את חוסר שביעות רצונה מכך שהסדר משמעותי בתחום כה רגיש אינו מוסדר באופן מלא בחקיקה, ואף הבהירה כי לא תמשיך להאריך עוד את תוקף הוראת השעה.

משה גפני: ואולם, הצעת החוק העיקרית שייחלנו לה עברה ביום י' באדר התשע"ד, 10 בפברואר 2014, בקריאה ראשונה.

משה גפני: אגב, היא עברה במליאת הכנסת באותו יום שעברה הוראת השעה של ההארכה לשנה, כך שהארכת הוראת השעה לשנה נוספת תאפשר עבודה רצינית והליך חקיקה ממצה בהצעת החוק העיקרית.

משה גפני: אני מאוד מקווה שוועדת הכנסת תחליט להעביר את החוק הזה לוועדת המדע והטכנולוגיה, שעוסקת בעניין הזה.

משה גפני: אני רוצה להודות למנהלת הוועדה ענת לוי, לאיילת, לכל הצוות של ועדת המדע והטכנולוגיה, ולנעמה מנחמי, שהייתה היועצת המשפטית בחוק הזה.

משה גפני: ואני מבקש – הצעת החוק הזאת הוגשה ללא הסתייגויות.

משה גפני: אני מבקש את תמיכת מליאת הכנסת בהצעת החוק הזאת.

משה גפני: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: אומנם בלי הסתייגויות אבל יש בקשת רשות דיבור של חבר הכנסת דוד אזולאי, אם הוא מעוניין.

אורי מקלב: הוא מוותר.

אורי מקלב: אוקיי.

אורי מקלב: אז אם כך אנחנו נעבור, באין הסתייגויות, להצבעה בקריאה שנייה על נוסח הוועדה של הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ד–2014.

אורי מקלב: הצבעה, בבקשה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 9 בעד סעיף 1 – 25 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

אורי מקלב: בעד – 25, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, הצעת החוק אושרה בקריאה שנייה.

אורי מקלב: נעבור ברשות יושב-ראש הוועדה, ובאין הסתייגות לא צריך את יושב-ראש הוועדה – יושב-ראש הוועדה מסכים, מבקש גם בקריאה שלישית.

אורי מקלב: בבקשה, אז אנחנו נעבור לקריאה שלישית.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: בבקשה, הנה ההצבעה.

אורי מקלב: הצבעה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 24 נגד – אין נמנעים – אין חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ד–2014, נתקבל.

אורי מקלב: בעד – 24, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ד–2014, אושרה בקריאה שנייה ושלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אורי מקלב: [מס' מ/537; "דברי הכנסת", חוב' י"ח, עמ' 8480; נספחות.

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: אנחנו נעבור להצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 11), התשע"ד–2014, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

אורי מקלב: היא קיבלה פטור מחובת הנחה, והיא נמצאת לפנינו.

אורי מקלב: תציג את הצעת החוק – אוקיי, חבר הכנסת דוד צור יציג את זה בשם יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה מירי רגב.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

דוד צור: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 11), התשע"ד–2014, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד צור: סעיף 73 לחוק הרשויות המקומיות (בחירות), התשכ"ה–1965, מסמיך את בית-המשפט לבטל בחירות שהתקיימו ברשות מקומית בכללן או באזור קלפי מסוים ולצוות על עריכתן בשנית.

דוד צור: ואולם, חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות), התשנ"ג–1993, אינו קובע הוראות לגבי סוגיית המימון במצב כזה.

דוד צור: מימון הבחירות מחושב לפי תוצאות הבחירות, ומשבוטלו הבחירות אין לכאורה זכאות למימון, למרות הוצאות שהרשימות שהתמודדו הוציאו לצורך עריכתן.

דוד צור: כמו כן, החוק האמור אינו כולל הוראות בנוגע למימון הבחירות החדשות שמתקיימות בהוראת בית-המשפט.

דוד צור: בהצעת חוק זו, שיזמו חברי הכנסת משה גפני, איתן כבל, זהבה גלאון, יריב לוין, עפר שלח, איילת שקד ואריאל אטיאס, מוצע לקבוע כי אם הוחלט על קיום בחירות חדשות בכל הרשות המקומית או באזורי קלפי מסוימים, תכלול תקופת הבחירות גם את התקופה שמהיום שבו פסק-הדין בעניין הבחירות החדשות היה סופי ועד יום הבחירות החדשות, והזכאות למימון תחושב על-פי תוצאות הבחירות החדשות בלבד.

דוד צור: לעניין סכום המימון, אם התקיימו הבחירות החדשות בתוך שנה מיום הבחירות שבוטלו, יגדל הסכום וייווסף אליו סכום נוסף בשיעור של 65% מסכום המימון שהיה בבחירות שבוטלו באותה רשות מקומית, על-פי גובה יחידת החישוב ביום שבו קבע שר הפנים את מועד הבחירות החדשות.

דוד צור: אם הבחירות החדשות התקיימו למעלה משנה לאחר ביטול הבחירות, ייווסף לסכום המימון סכום נוסף השווה לסכום המימון שהיה בבחירות שבוטלו באותה רשות מקומית, על-פי יחידת החישוב החדשה כאמור.

דוד צור: לעניין בחירות חדשות לראש הרשות המקומית בלבד שיתקיימו בתוך שנה מיום הבחירות שבוטלו, סכום המימון יהיה בשיעור של 65% מסכום המימון כאמור, ואם הבחירות החדשות יתקיימו למעלה משנה מיום הבחירות שבוטלו – סכום השווה לסכום המימון שהיה בבחירות שבוטלו על-פי יחידת החישוב החדשה.

דוד צור: אם הוחלט על בחירות חדשות באזורי קלפי מסוימים בלבד, יהיה סכום המימון בשיעורים האמורים לעיל לו נערכו הבחירות הראשונות באותם אזורי קלפי בלבד.

דוד צור: בנוסף, מוצע כי גובה המקדמות שיוכלו הסיעות והרשימות השונות לקבל בבחירות חדשות יעמוד על 80% מסכום המימון, במקום 60% בבחירות הרגילות.

דוד צור: לבסוף, מוצע לקבוע כי לעניין סיעות-אם תחושב תקרת ההוצאות המותרות בנפרד מתקרת ההוצאות המותרת להן בכל הארץ, על-פי תוצאות הבחירות ברשות המקומית שבה נערכות הבחירות החדשות בלבד.

דוד צור: להצעת חוק זו לא הוגשו הסתייגויות, ולכן אבקש כי הכנסת תאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

דוד צור: אני מודה כמובן לחברי הכנסת שיזמו, בראשות חבר הכנסת גפני, ליושבת-ראש הוועדה מירי רגב, שנבצר ממנה להציג את החוק כאן וביקשה ממני – על המהירות ועל האישור והכנת חוק לקריאה שנייה ושלישית; למנהלת הוועדה יפה, ליועץ המשפטי תומר, ולאנשי הוועדה, כמובן.

דוד צור: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אנחנו גם נודה לך על הצגת החוק במקום יושבת-ראש הוועדה.

אורי מקלב: אין הסתייגויות כמובן, וגם לא הוגשו בקשות רשות דיבור.

אורי מקלב: אנחנו נעבור להצבעה.

אורי מקלב: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 11), התשע"ד–2014, כנוסח הוועדה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 11 בעד סעיפים 1–5 –27 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–5 נתקבלו.

אורי מקלב: בעד – 27, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שהצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 11), התשע"ד–2014, התקבלה בקריאה שנייה.

אורי מקלב: אנחנו נעבור לקריאה שלישית.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: הצבעה מס' 12 בעד החוק – 30 נגד – אין נמנעים – אין חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 11), התשע"ד–2014, נתקבל.

אורי מקלב: בעד – 30, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שהצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס 11) התקבלה בקריאה שנייה וקריאה שלישית.

אורי מקלב: בבקשה, המציע, כמה מילות ברכה ותודות.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להודות ליושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חברת הכנסת מירי רגב, על המהירות שבה החוק הזה עבר.

משה גפני: הוא עבר במהירות שיא, כמעט אין לכך תקדים בקדנציה הנוכחית.

משה גפני: אני רוצה להודות למנהלת הוועדה יפה שפירא, לצוות; אני רוצה להודות ליועץ המשפטי, לתומר – אמרתי נכון?

משה גפני: אני רוצה להודות לחברים שיזמו יחד אתי את הצעת החוק, ובעיקר לראשי הסיעות.

משה גפני: הייתה לקונה בחוק, והחוק הזה בא לתקן את זה.

משה גפני: אני מודה לכולם.

משה גפני: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת גפני.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/846).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו נעבור לנושא הבא: הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 14), התשע"ד–2014, קריאה ראשונה.

גילה גמליאל: יציג את הצעת החוק השר יצחק אהרונוביץ.

גילה גמליאל: בבקשה.

יצחק אהרונוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, בחודש ינואר 2008 נחקק חוק משק הגז (קידום התחרות בגז לצריכה ביתית) (תיקוני חקיקה), התשס"ח–2008, אשר נועד לקדם את התחרות בשיווק גפ"מ למגזר הביתי, ענף שהתאפיין ברמת תחרות נמוכה זה שנים רבות.

יצחק אהרונוביץ': במסגרת חוק זה נוספו לחוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה), התשמ"ט–1989, בין השאר סעיפים 17א, 17ב ו-17ג.

יצחק אהרונוביץ': סעיף 17א לחוק קובע כי ספק גז יוצא, שקיבל הודעה מצרכן גז ביתי על הפסקת ההתקשרות עמו, לא יתקשר עם הצרכן ולא יציע לו הטבות כלשהן בהקשר של אספקת גז במשך שישה חודשים מיום מתן ההודעה.

יצחק אהרונוביץ': סעיף זה נועד להגביל את יכולתם של ספקי הגז לסכל את האפשרות של חילופי ספק גז וכתוצאה מכך להגביר את התחרות בין הספקים.

יצחק אהרונוביץ': סעיף 17ב לחוק קובע כי ספק גז העוסק בשיווק גז בפריסה ארצית לא יסרב לתת שירות אספקת גז לצרכן גז ביתי שאינו מקבל את שירותיו כאמור, ומבקש לקבלם בתנאים דומים לתנאים שבהם הוא מספק את השירות לצרכן גז ביתי דומה, זולת אם הראה כי קיימים טעמים המצדיקים את אי-מתן השירות בתנאים דומים.

יצחק אהרונוביץ': סעיף זה אוסר על ספקי גז להפלות בין צרכנים דומים.

יצחק אהרונוביץ': סעיפים 17א ו-17ב לחוק נקבעו בשנת 2008 כהוראת שעה למשך שלוש שנים, עד יום כ"ד באדר א' תשס"ח, 1 במרס 2011, ועד יום כ"ג בטבת תשס"ח, 1 בינואר 2011, בהתאמה.

יצחק אהרונוביץ': בהתאם להוראות סעיף 17ג לחוק הוארך תוקפן של הוראות השעה שבסעיפים 17א ו-17ב לחוק בשלוש שנים נוספות.

יצחק אהרונוביץ': תוקפה של הוראת השעה שבסעיף 17א לחוק הוארך עד יום כ"ט באדר א' תשע"ד, 1 במרס 2014, ותוקפה של הוראת השעה שבסעיף 17ב לחוק הוארך, כאמור, עד יום כ"ט בטבת תשע"ד, 1 בינואר 2014.

יצחק אהרונוביץ': לפי הנתונים שבידי משרד התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים, חקיקתם של סעיפים 17א ו-17ב לחוק הובילה לשיפור כושר התחרות של חברות הגז הקטנות, אולם רמת התחרות בתחום הגז הביתי עודנה נמוכה ונדרשות הוראות להסדרתה ולקידומה.

יצחק אהרונוביץ': על כן מוצע להאריך את תוקף הוראות השעה הקבועות בסעיפים 17א ו-17ב לחוק בעשר שנים נוספות, ולבטל את סעיף 17ג לחוק, שסמכות ההארכה שנקבעה בו מוצתה.

גילה גמליאל: תודה רבה לשר יצחק אהרונוביץ.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור לרשימת הדוברים.

גילה גמליאל: רשימת הדוברים: חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת.

גילה גמליאל: חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת.

גילה גמליאל: חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להגיב פה על דברים שאמר קודם סגן השר אקוניס.

נחמן שי: הוא התייחס בזעזוע ובחלחלה לעובדה שהתגלתה היום אחר-הצהריים, שבנק גרמני, מהגדולים בגרמניה, הכניס את בנק הפועלים כאחד מהיעדים שלא מומלץ להשקיע בהם באמצעות אחת הקרנות שלו.

נחמן שי: זה באמת מזעזע, אבל זה לא מפתיע.

נחמן שי: ורק לומר פה כל פעם באיזו התרגשות גדולה, "גרמניה", ו"גרמנית", כמו שעשו פה בשבוע שעבר בכנסת, זה הרבה רגשות סוערים וחשובים, אבל הם לא עושים שום דבר אמיתי.

נחמן שי: והדבר האמיתי במקרה הזה זה בכלל איזה מכון דני, וכדומה, ויש פה פעילות כלשהי, זה לא משנה.

נחמן שי: בשורה התחתונה, ברשימה של הבנק הופיע בנק הפועלים כאחד היעדים שמומלץ שלא להשקיע בו.

נחמן שי: ואני אומר – כדאי שהכנסת תשמע את זה – שאנחנו לא מנהלים את המאבק בחרם לסוגיו ולגורמיו השונים.

נחמן שי: לא מנהלים.

נחמן שי: גם כשיש לנו פה ויכוח, בתוך הבית הזה, איך לנהל את מדינת ישראל, ומה לעשות, ולאן לקחת אותה, עדיין כולנו, בלי יוצא מן הכלל, מתנגדים לרעיון וליישום של חרם כלפי ישראל, שעכשיו תופס, כאמור, תנופה בפינות שונות של העולם, ובמיוחד זה חורה לנו שזה גרמניה, אבל זה לא רק גרמניה; זאת תהיה טעות להאשים את הגרמנים.

נחמן שי: האש הזאת, שהולכת ומתפשטת, תגיע לעוד מדינות, והיא תגיע שוב ושוב לגרמניה.

נחמן שי: אם מדינת ישראל לא תפעל, לא תיערך באמצעים גלויים ובאמצעים חשאיים, מעל לפני השטח ומתחת לפני השטח, ובהשקעה כספית, ובגיוס ידידים, ובהפעלת קהילות יהודיות, ובהפעלת ארגונים בין-לאומיים, אנחנו נמצא את עצמנו, בסדר-גודל של חודשים, מוחרמים במדינות רבות בנושאים שונים, בהיקפים שונים.

נחמן שי: זה לא חלום באספמיה, וזה לא חזות אפוקליפטית.

נחמן שי: זאת מציאות שאנחנו צריכים לחשוב במונחים מעשיים עליה.

נחמן שי: אני מבין שהממשלה – ראש הממשלה טרם החליט.

נחמן שי: בא אליו השר שטייניץ עם הצעה מסוימת, אולי היא טובה, אולי היא לא טובה, אבל לא שמעתי שהייתה החלטה.

נחמן שי: לא שמעתי שישראל החליטה להתגייס למאבק בחרם.

נחמן שי: אני שב ואומר, לעבוד על הנימים הסנטימנטליות ועל ההיסטוריה זה חשוב, וזה יכול לעזור פעם או פעמיים.

נחמן שי: זה לא יעצור את גל החרמות נגד מדינת ישראל אם מדינת ישראל לא תפעל נגדו.

נחמן שי: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

גילה גמליאל: רשימת הדוברים נסגרה.

גילה גמליאל: חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

גילה גמליאל: מוותר?

גילה גמליאל: עולה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

מרב מיכאלי: אני לא רשומה לך?

מרב מיכאלי: הייתי צריכה להיות רשומה.

גילה גמליאל: לא, ונסגרה הרשימה.

גילה גמליאל: אחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, אני יכול להניח שבנושא הגז, שהעלית, אתה בוודאי אמרת דברים נכוחים, וכנראה אפשר לתמוך בחוק הזה, אבל תרשה לי לדבר בדקות האלה על דבר הרבה יותר חשוב.

ישראל אייכלר: בפעם הקודמת שעליתי דיברתי על דבריה הנוראים של גברת קרנית פלוג נגד ההון האנושי הלא-מתאים; אז דיברתי על האנשים שמתנגדים.

ישראל אייכלר: עכשיו אני רוצה לדבר על האנשים, שאני חושב שזה רוב האוכלוסייה הישראלית, שרוצים לשמוע, ואינם נגד הון אנושי בלתי מתאים, אלא הם רואים את עם ישראל כחטיבה אחת.

ישראל אייכלר: אנחנו לומדים בפרשת השבוע: "ששת ימים תעשה מלאכה וביום השביעי יהיה לכם קדש שבת שבתון לה' כל העֹשה בו מלאכה יומת.

ישראל אייכלר: לא תבערו אש בכל משבתיכם ביום השבת".

ישראל אייכלר: שבת קודש – אנחנו מאמינים, וכך נאמר בתורה, בנביאים ובכתובים – היא יסוד קיומנו, והיא נותנת לנו ביטחון.

ישראל אייכלר: הנביא ירמיהו אפילו מזהיר שאם לא ישמרו את השבת בירושלים "והצתי אש בשעריה – – – ולא תכבה", כך שבעינינו השבת היא עניין ביטחוני ממדרגה ראשונה, ולמרות זאת אנחנו לא באים לכפות חוק שבת, שכל אזרח בישראל חייב לשמור שבת, כי אנחנו מנסים להנחיל את ערך השבת כמתנה טובה שנתן הקדוש-ברוך-הוא לישראל, ולאו דווקא כסנקציה פלילית או כלכלית על מי שלא שומר שבת.

ישראל אייכלר: אני מבין שיש הרבה אנשים שמאמינים שמדינה יהודית בארץ-ישראל בלי צבא חזק לא תוכל להתקיים.

ישראל אייכלר: אני אפילו מאמין שיש אנשים שחושבים שצריך להיות צבא העם, שכולם חייבים להיות מגויסים, גם אם בעניין הזה אני בדעה של האנשים שחושבים שצבא חזק לא חייב לגייס כל אחד, להפך, שזה נטל.

ישראל אייכלר: כבר דיברנו עליו.

ישראל אייכלר: אבל כשם שאנחנו מאמינים שהשבת היא מתנה טובה, ואתם מאמינים שצבא זה לא נטל, אלא נכס; כשם שאנחנו לא נעלה על דעתנו כפייה פלילית או סנקציות כלכליות על מי שלא שומר שבת, אף שזה יסוד קיומו של עם ישראל, ואנחנו מנסים לעשות את זה בשכנוע, לעשות את זה בהצגת היופי של השבת, הצבא יכול וצריך לשכנע אנשים שמתאימים לו, שמתאימים למקצועות שהוא צריך, לאפשר להם תנאים שהם יוכלו לשרת במקומות שהם יכולים לשרת, ולאו דווקא להיטפל לאנשים שלומדים תורה, ושאנחנו מאמינים שהתרומה הביטחונית שלהם לא פחותה מזו של אף אחד אחר.

ישראל אייכלר: אבל צריך להבין שמי שינסה לכפות "צבא העם" לא יהיה לו צבא ולא יהיה לו עם.

ישראל אייכלר: כי הצבא יתפרק לכמה צבאות.

ישראל אייכלר: אנחנו רואים באזורנו איך צבא יכול להתפרק בין מורדים לשליטים; לא רק באזורנו – בכל המקומות בעולם, במקומות שהיו חיילי כפייה זה לא הצליח.

ישראל אייכלר: לעומת זאת, גם אם מתפרק, לא רק על-ידי כפייה, אלא על-ידי כך שמנחילים לציבור החילוני ואומרים לו, אתם פראיירים שאתם משרתים, הם גורמים לכך שהציבור הצעיר יגיד: אני לא רוצה לשרת.

ישראל אייכלר: לא רק חרדים.

ישראל אייכלר: אנחנו רואים תופעה כזאת.

ישראל אייכלר: אז במקום לעשות את הצבא משהו חשוב, ששומר על עם ישראל, ולכבד את האנשים שמוסרים את נפשם, ולתת להם את התמורה הראויה, גם בשכר, באים ומתסיסים ציבור בציבור, וועדת שקד הולכת להעביר חוק של סנקציה פלילית על מי שילמד תורה.

ישראל אייכלר: אני מקווה שזה לא יקרה, אבל ככה אנחנו שומעים.

ישראל אייכלר: אז בכך הם יפרקו גם את הצבא וגם יפרקו את העם – –

גילה גמליאל: משפט סיום.

ישראל אייכלר: – – וכמו שאנחנו רוצים שאנשים ישמרו שבת מתוך רצון ואהבה, ויבינו שלשמור שבת זה חשוב, כך אתם צריכים להשכיל ולהבין שאם רוצים שעם ישראל ישרת בצבא ויראה בזה דבר חשוב – גם החילונים וגם החרדים שלא לומדים – צריך לעשות את זה לא בכפייה אלא בתנאים מתאימים.

ישראל אייכלר: תודה.

גילה גמליאל: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

גילה גמליאל: יעלה אחרון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות מרגע זה.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, אדוני השר, האסון שהתרחש הבוקר – ועדיין המשטרה לא פענחה אם מדובר בכשל טכני או שמדובר בטרור, פשוט – המשטרה לא מצליחה לשים יד על הטרור של העולם התחתון.

נסים זאב: היום בבוקר בוועדת ביקורת המדינה אמרתי משפט מאוד ברור וחד: עד שאנחנו לא נתייחס לבלוני גז כמו למטעני חבלה, מבחינת האסון והשימוש, אנחנו לא נשכיל להבין עד כמה האסון פה הוא נורא.

נסים זאב: המציאות היום היא ש-40,000 צוברי גז פרוסים ברחבי המדינה, והשוק השחור קיים בכל נקודה ובכל שעל.

נסים זאב: אין סימונים, איך אומרים – מקום קבורתם לא נודע, של אותם מצבורי גז.

נסים זאב: אבל מה שקורה היום בעולם התחתון, כאשר אתה מוצא, למשל ברהט, מאות בלוני גז, שכמעט כולם גנובים – ואנחנו מדברים עכשיו בעצם על הוצאת העניין הזה למכרז, שיהיו יותר חברות מתחרות, כדי אולי להוזיל את הגז.

נסים זאב: ואני אומר לך, אדוני השר, מעבר לנקודה של הובלת הגז, אנחנו אולי נמנע עוד הרבה אסונות, מכיוון שהיום מה שקורה בפועל – כמעט כל יום, רק בירושלים, עשרות רבות של בלוני גז נגנבים, ונמכרים שוב בשוק השחור.

נסים זאב: אין פיקוח, אין יכולת פיקוח.

נסים זאב: לכן הבנתי שבעקבות המלצה של ועדת הביקורת גם בנושא הענישה נסתכל על זה בצורה יותר מחמירה, אפילו עד שלוש שנות מאסר לאותם צרכנים ואותם ספקים ואפילו לאותן חברות רשמיות שמוכרות – הייתי אומר – למאכערים, שעושים מזה עסק.

נסים זאב: אני חושב שהנושא הזה לאחרונה – האסון בגילה, והאסון היום, העשרות הרבות של בלוני גז, רק בשוק מחנה-יהודה, שלכל אחד יש גישה למקום, ויכול להפוך אותו למטען חבלה ברגע אחד, זה דבר שאסור שיקרה.

נסים זאב: אני זוכר שלפני שנים הייתה פה חקיקה כדי למצוא את הנישות המתאימות לפחי אשפה.

נסים זאב: ברוך השם, הרשויות המקומיות התגברו על הבעיה.

נסים זאב: לגבי בלוני הגז, שמבחינת מיקום צריכים הרבה פחות – – –

גילה גמליאל: נא לסיים.

נסים זאב: – – – והסיכון הרבה יותר גדול, בוודאי צריכים לתת את הדעת בנושא הזה.

נסים זאב: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים ועוברות להצבעה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 18 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 14), התשע"ד–2014, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

גילה גמליאל: 18 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 14), התשע"ד–2014, עברה בקריאה ראשונה ותועבר לדיון בוועדת הכלכלה.

גילה גמליאל: אני מוסיפה את יושב-ראש ועדת הכלכלה אבישי ברוורמן, את חבר הכנסת שמעון אוחיון ואת חבר הכנסת רוברט אילטוב לפרוטוקול, על עצם הצבעתם.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/849).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים ועוברות להצעת החוק הבאה, הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון מס' 7), התשע"ד–2014, קריאה ראשונה.

גילה גמליאל: היא קיבלה פטור מחובת הנחה, וזה אכן כבר הונח על שולחן הכנסת.

גילה גמליאל: על כן יציג את הצעת החוק השר יצחק אהרונוביץ.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: רשימת הדוברים נסגרה.

גילה גמליאל: דובר אחד – חבר הכנסת נסים זאב.

יצחק אהרונוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת נסים זאב – אני נותן לך את הכבוד.

יצחק אהרונוביץ': חוק תאגידי מים וביוב, התשס"א–2001 – להלן: החוק – קובע כי ככלל, רשות מקומית לא תפעיל בעצמה את שירותי המים והביוב שבתחומה, אלא באמצעות חברה – סעיף 6א(א) לחוק.

יצחק אהרונוביץ': עד היום הוקמו 55 חברות למתן שירותי מים וביוב – להלן: תאגידי מים וביוב – אשר מאגדות כ-140 רשויות מקומיות, וכ-40 רשויות מקומיות טרם הקימו חברה כאמור.

יצחק אהרונוביץ': במסגרת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014), התשע"ג–2013, נקבע, בין היתר, כי המועד האחרון להקמת תאגיד כאמור הוא כ"ט בשבט התשע"ד, 30 בינואר 2014.

יצחק אהרונוביץ': במסגרת הבחירות לרשויות המקומיות שנערכו בחודשים אוקטובר-נובמבר 2013, נבחרו בכמה רשויות מקומיות ראשי רשויות חדשים אשר זקוקים לזמן התארגנות ולימוד הנושא.

יצחק אהרונוביץ': תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לשר יצחק אהרונוביץ.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת נסים זאב.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: הוא אחרון הדוברים.

נסים זאב: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, עוד לפני 30 שנה, כאשר כיהנתי כסגן ראש עיריית ירושלים, הראשון שהעלה את הנושא הזה – להעביר, אולי בעצם להיפטר מהנושא של המים, שלא יישאר תחת אחריות הרשות, היה טדי קולק.

נסים זאב: ומאז זה התגלגל, ואנחנו רואים ש-55 רשויות מקומיות מתוך 140 כבר הקימו את החברות.

נסים זאב: אבל מה שגרם היום להעלאת המחירים – ואין שום שליטה של הרשות המקומית באותם תאגידים, שמנתקים מים ומעלים מחירי מים – אנחנו כל שני וחמישי שומעים שציבור גדול ושלם מתקומם שפתאום צריכת המים התייקרה במאות אחוזים.

נסים זאב: הם לא מבינים מאיפה זה בא להם.

נסים זאב: אין שליטה, אין יכולת בדיקה, ובינתיים מתגלגלות התביעות המשפטיות כנגד אותם אנשים.

נסים זאב: רק בשבוע האחרון – בשבוע שעבר – באחת הערים פה בארץ, בשכונה שלמה, פתאום קיבלו תעריפים בלתי נורמליים, מאות אחוזים של העלאת מחירים.

נסים זאב: אז לפעמים יש דליפה של מים, צינור שנשבר, צינור ראשי, אבל תמיד מעגלים פינות.

נסים זאב: אותן חברות לא מוכנות לספוג את זה בעצמן, אז תמיד זה עובר לאחריות, כאילו, והתשלום של הציבור.

נסים זאב: ודבר נוסף, הייתה תקופה שאני הייתי חבר ועדה למתן פטור, והיו כן מתחשבים באותן משפחות עניות, משפחות נזקקות, והיו עוזרים להן בהנחה, לפחות במים.

נסים זאב: שירותי הרווחה, למשל בעיריית ירושלים, היו תמיד נותנים עזרה לאלה שהיו נחשבים נזקקים, בעלי משפחות שלא הייתה להם היכולת, והיו משתתפים בהוצאה.

נסים זאב: היום כמעט אין פתרון של צרכים מיוחדים ובעיות מהסוג הזה.

נסים זאב: ולכן אדוני השר, אם רוצים להעביר לחברות – אולי זה מקל על הרשויות, אני מניח שזו למעשה מטרת החוק, אבל אי-אפשר להעביר את כל המשקל של התוספת המופקעת של מחירי המים אל ציבור נזקק שלם, כאשר הוא לא יכול להתמודד, לא בבתי-משפט ולא עם התעריפים המנופחים, שמדי פעם הוא מופתע מהם.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים ועוברות להצבעה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה, בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 22 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון מס' 7), התשע"ד–2014, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

גילה גמליאל: בעד – 22, נמנע אחד.

גילה גמליאל: הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון מס' 7), התשע"ד–2014, עברה בקריאה ראשונה והיא תידון בוועדת הכלכלה.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/844).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אני עוברת להצעת החוק הבאה, הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 56) (מסירת מידע מרשויות המדינה לקופות-החולים), התשע"ד–2014, קריאה ראשונה.

גילה גמליאל: תציג את הצעת החוק שרת הבריאות יעל גרמן.

גילה גמליאל: בבקשה.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, חברתי חברת הכנסת, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שבפניכם באה לתת מענה על קושי שאין לו פתרון במסגרת החקיקה הקיימת ובית-המשפט העליון עמד על החשיבות במציאת פתרון מתאים.

יעל גרמן: קופות-החולים, כידוע לכם, מעניקות שירותים הכלולים בסל לכלל מבוטחיהן.

יעל גרמן: לעתים המבוטחים זכאים לקבל את השירות גם לפי חוק אחר, ואז עולה הצורך בהתחשבנות בין אותו גוף שצריך לתת את הטיפול לבין קופות-החולים.

יעל גרמן: אבל אם לקופות-החולים אין המידע הנדרש, הן לא יכולות להתקזז ולא יכולות לבקש מן הגוף שחייב לתת שירות את הכספים.

יעל גרמן: הדברים התעוררו במיוחד בפסיקה ביחס לנכי צה"ל שדרגת נכותם 20% ויותר, ולכן אותם חיילי צה"ל, אותם נכי צה"ל, זכאים לשירותים הנובעים מנכות שנגרמה בתקופת השירות וערב השירות מאגף השיקום במשרד הביטחון.

יעל גרמן: ואולם הצעת החוק שבפניכם היא כללית, ומהווה בסיס להסדרה גם ביחס למקרים נוספים שבהם עשויה להתעורר בעיה דומה.

יעל גרמן: על-פי החוק המוצע, שרת הבריאות, בהסכמת שרת המשפטים והשר הממונה על הגוף הנוגע בדבר – שר הביטחון או כל שר אחר – תהיה מוסמכת לקבוע באילו מקרים שבהם קיימת זכאות לפי חיקוק אחר חלה חובה להעביר מידע, איזה מידע להעביר, באילו מועדים ובאיזו דרך.

יעל גרמן: אני רואה שאתם מרותקים, אז אני מקצרת, ואני מבקשת, נוכח – – –

איתן כבל: אל תעשי לנו את זה.

יעל גרמן: מה?

יעל גרמן: לא לקצר, נכון?

יעל גרמן: טוב, על איזה נושא, איתן?

יעל גרמן: נוכח האמור, הממשלה מבקשת את תמיכת הכנסת בהצעה.

יעל גרמן: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לשרת הבריאות יעל גרמן.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים ועוברות לרשימת הדוברים.

גילה גמליאל: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

מרב מיכאלי: לא.

גילה גמליאל: אוקיי.

גילה גמליאל: חבר כנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות מרגע זה, בבקשה.

ישראל אייכלר: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, כמו ההצעה הקודמת, אני מניח שהצעת החוק הזאת גם היא הצעה טובה לציבור.

ישראל אייכלר: לגבי תאגידי המים, רציתי להגיד משהו ולא הספקתי להיכנס.

ישראל אייכלר: אני חושב שהגזירה הזאת של תאגידי המים על הציבור הוּכחה ככשל ניהולי, בעיקר בתחום מחירי המים, והוכח עד כמה האזרח חסר אונים מול מנגנוני שלטון.

ישראל אייכלר: אז אני מצטרף לכל אלה שטוענים שצריך לבטל את תאגידי המים.

ישראל אייכלר: תאגידי המים נוצרו כחלק ממסע הדה-לגיטימציה של הציבור הנבחר, הדמוקרטי – חברי העיריות, ראשי הערים, חברי כנסת, שרי ממשלה – להעביר את המדינה מדמוקרטיה פרלמנטרית עירונית-מוניציפלית לדיקטטורה פקידותית, שבה אין דיקטטור אחד כמו במדינות הדיקטטוריות, שלפחות אתה יודע שכשאתה ניגש למושל, לשליט, ואתה סוגר אתו עניין, אז לפחות אתה יכול לפעמים לשבור את לבו הקשה, כי הוא רוצה את אהדת העם, לידי מערכת אטומה של פקידוסטנים, שכל מה שמעניין אותם זה המשרה שלהם, המשכורת שלהם, והם לא חייבים דין-וחשבון לאף אחד, גם כאשר התוצאה היא כשל ניהולי, כמו בתאגידי המים, שמחירי המים הולכים ועולים ועולים ועולים.

ישראל אייכלר: הצעתי, ואני עוד אציע עוד הפעם, שיקימו לצד תאגידי המים, כל זמן שהם קיימים, ועדות הנחות, שבהן יהיה נציג ציבור, יהיה עובד סוציאלי, וכאלה שיוכלו להתחשב באנשים שאין להם יכולת לשלם מחירים כאלה על מים.

ישראל אייכלר: כי אחת השערוריות הגדולות במחירי המים היא שתמיד כשאנחנו מנסים להגיד משהו על מחירי המים, אומרים: אם נעשה כך וכך אז זה יהיה על חשבון צרכני המים.

ישראל אייכלר: גילו לי, חברי הרב מקלב ואחרים, שבמחירי המים שלנו אנחנו מממנים ומסבסדים חצי מיליארד שקל בשנה מים לחקלאות.

ישראל אייכלר: וראיתי בחקלאות הישראלית, שהיא מאוד חשובה, אבל כנראה יש במדינת ישראל הון אנושי בלתי מתאים, כמו שאומרת הנגידה פלוג, אז הביאו תאילנדים ובני אומות אחרות, שהם יעשו את החקלאות בארץ הזאת, במקום הישראלים, אבל המים שם מבוזבזים על חשבון הציבור, שמשלם את המחירים הגבוהים.

ישראל אייכלר: ולכן, דבר ראשון צריך להקים ועדות הנחות בתאגידי המים.

ישראל אייכלר: דבר שני, לבטל את תאגידי המים ולהחזיר אותם כמחלקת מים בעירייה, כי זה צורך עירוני אזרחי הכי חשוב, ושם, בעירייה, כן תהיה התחשבות, כן יהיו מחירים דיפרנציאליים לפי המצב הסוציו-אקונומי של האזרח.

ישראל אייכלר: כי כאשר המדינה הולכת ומייקרת את המים היא עושקת את העניים כפול מאשר את העשירים, כי העשיר שמשלם מחיר יקר ומופרז – זה גם גזל, כי הוא צריך לשלם רק את מחיר המים, והוא משלם את מחיר כל המנגנונים המנופחים האלה; אבל לגזול מהדל, מהעניים – על זה נאמר: "אל תגזל דל כי דל הוא".

ישראל אייכלר: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

גילה גמליאל: חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: רשימת הדוברים נסגרה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את נוכחותה של השרה במליאה כדי לשוב ולהציק לה בעניין של "הדסה" בירושלים.

נחמן שי: שתי הערות יש לי, אולי שלוש, אני אנסה לתת שתיים.

נחמן שי: האחת היא שבין האספקטים המורכבים של הנושא הזה עומד הארגון הזה, ששמו "הדסה", והנשים הפעילות בו.

נחמן שי: במסגרת מסע הצלב שמתנהל פה נגד כל מיני גורמים, בצדק ושלא בצדק, אני חושב שנעשה ל"נשות הדסה" עוול כבד.

נחמן שי: במשך שנים ארוכות, עשרות שנים, הן החזיקו במו-כספן את מערכת הבריאות בירושלים, כמעט כולה.

נחמן שי: זה היה מעשה של פילנתרופיה, של חסד, שאיש לא מנע אותו מהן.

נחמן שי: היה מאוד נוח לכולם לקבל את הכספים הללו ולהניח ל"הדסה" להתנהל – ולבתי-החולים האחרים – כמו שהם התנהלו.

נחמן שי: אומנם הם היו צריכים להיות תחת פיקוח, אבל הפיקוח היה מאוד מאוד מאוד רופף.

נחמן שי: אבל למען השם, בקצה הדרך צריך לזכור שהן עשו את זה מרצונן, מתוך אמונה, מתוך שליחות, והזרימו לארץ מאות מיליוני דולרים במהלך השנים, כולל השנים האחרונות, הקשות.

נחמן שי: אני חושב שכשאנחנו עכשיו מחפשים פתרונות – וזה יפה שסוף-סוף הגענו, כי הלוא לא נגיע אם לא נטרוף את הקלפים – צריך לומר מילה טובה על המאמץ שלהן, שהוא כבר לא מאמץ טבעי, כי יש מדינה, ויש אחריות, ויש מערכת בריאות, ויש שרה, ויש מערכות אחרות, וזה לא דבר טבעי שאנשים טובים, יהודים, יהודיות שגרות במדינה אחרת או במדינות אחרות תורמות מכספן כדי להחזיק את מערכת הבריאות, וזה דבר שצריך לזכור אותו בדיון הזה.

גילה גמליאל: תודה רבה, חבר הכנסת נחמן שי.

גילה גמליאל: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח.

גילה גמליאל: אחרון הדוברים, כרגיל, חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, תמיד הוויכוח בסוף – מי ישלם.

נסים זאב: יבוא בעל השור ויעמוד על שורו, וכי יפתח איש בור, הוא ישלם – בעל הבור ישלם.

נסים זאב: ובעצם, כשלמשל יש ויכוח אם חברת הביטוח צריכה לשלם, או צריכה לשלם קופת-חולים, אני מכיר מקרה שבמשך שנים היו דיונים, גם בבתי-משפט, אם החייל נפגע כתוצאה משירותו הצבאי, או האזרחי, והאיש סבל במשך שנים, כי לא הייתה החלטה, והיו חוות דעת לכאן ולכאן.

נסים זאב: אתן לכם דוגמה אחרת, פשוטה, שאדם נפגע, ולא ברור אם זו הייתה תאונת דרכים, או שהוא החליק ונפל והגיע למצב שהגיע, לנכות מסוימת.

נסים זאב: מי נושא באחריות?

נסים זאב: זו סוגיה שבהחלט צריך לברר אותה לעומקה, וכאשר יש ביטוח תאונות דרכים, אז אכן, מי שצריך לשלם זה חברת הביטוח, שהיא האחראית, ואם מדובר במקרה רגיל, אז קופת-חולים, בדרך כלל, והמדינה נושאת באותה אחריות.

נסים זאב: ולכן אני חושב שהחוק הוא במקום, הוא חיוני, שצריך את כל האינפורמציה כדי לדעת מה המניעים של אותו חולי.

נסים זאב: אבל החולי הגדול הוא של בית-החולים "הדסה", כאשר הגירעון הגיע למיליארד וחצי שקלים, ובסך הכול בית-החולים מבקש 300 מיליון שיהיו מענק עבור השיקום.

נסים זאב: הנהלת בית-החולים מבקשת, ויש ויכוח, אולי לתת 250, אולי הלוואת גישור – הדברים האלה לא יעזרו, בסופו של דבר.

נסים זאב: אם המדינה לא תיתן את חלקה, אם היא לא תרים את הכפפה, שכן בית-החולים "הדסה" הוא למעשה הדגל של מדינת ישראל, ואני חושב שבית-החולים "הדסה" הוא דגל לאומי ממדרגה ראשונה, בעולם כולו, ועיניהם של רבים נשואות גם למחקר הרפואי שבית-החולים מוביל, אני חושב שזוהי בושה וחרפה.

נסים זאב: לכן, אנחנו צריכים להשתדל יום קודם, כדי לעזור, וראש הממשלה, שתמיד מתחבא, נחבא אל הכלים, הייתי רוצה לומר, תמיד הוא לא נמצא, נותן לכנסת להתווכח, לפוליטיקאים להתווכח, לקואליציה והאופוזיציה ביניהן, אומר: טוב, תשאירו את מלחמות היהודים ביניהם.

נסים זאב: לא, ראש הממשלה נושא פה באחריות.

נסים זאב: הוא צריך לגלות אחריות ולטפל בבעיה הכאובה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

גילה גמליאל: ואנחנו עוברים ועוברות להצבעה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 21 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 56) (מסירת מידע מרשויות המדינה לקופות-החולים), התשע"ד–2014, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

גילה גמליאל: 21 בעד, פלוס – 22 בעד עם הצבעתו של חבר הכנסת נסים זאב, היא נקלטה – אז 21 בעד.

גילה גמליאל: הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 56) (מסירת מידע מרשויות המדינה לקופות-החולים), התשע"ד–2014, עברה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/845).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים לנושא הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 118) (איסור צריכת פרסום תועבה ובו דמותו של קטין), התשע"ד–2014, קריאה ראשונה.

גילה גמליאל: יציג את הצעת החוק השר להגנת הסביבה עמיר פרץ בשם שרת המשפטים.

גילה גמליאל: בבקשה.

עמיר פרץ: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, בשם שרת המשפטים אני מתכבד להציג את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 118).

עמיר פרץ: מטרת הצעת החוק היא לתקן את החוק כך שהעבירה הקבועה בו תכלול, נוסף על איסור החזקת חומר תועבה הכולל דמות של קטין, חומר פדופילי, גם איסור צריכה של חומר מעין זה, קרי, השגתם של חומרים אלו, בלי להחזיקם באופן פיזי או במחשב, לאור התפתחויות טכנולוגיות אשר שינו בין היתר את אופני הצריכה והחזקת חומרים מהאינטרנט.

עמיר פרץ: מטרת הצעת החוק היא לצמצם את הפגיעה והניצול המיני שנעשים בקטינים במסגרת תעשיות פורנוגרפיות של קטינים, על-ידי הקטנת הדרישה של אנשים פרטיים לחומרים אלה.

עמיר פרץ: עבירת ההחזקה הנוכחית כוללת החזקה פיזית של חומרים, וכן החזקה של חומרים אלה במחשב, אך אין אפשרות להחילה על צפייה ישירה בחומרים אלו באינטרנט.

עמיר פרץ: בדומה לאיסור החזקת פורנוגרפיית קטינים, הקיים היום, מוצע לקבוע כי גם האיסור המוצע של צריכת חומרים אלה לא יחול על מי שצורך באקראי ובתום לב.

עמיר פרץ: נוסף על כך, מוצע להחיל את ההגנה הכללית, שגם היא קיימת היום, לפעולה שנעשתה למטרה כשרה גם לעניין עבירת הצריכה המוצעת.

עמיר פרץ: עבירת הצריכה יכול שתיעשה למטרה כשרה, למשל כאשר הצריכה נעשית על-ידי גורמי האכיפה על מנת לאכוף את העבירה.

עמיר פרץ: תודה רבה לכם.

עמיר פרץ: אני מבקש לתמוך בהצעת החוק.

גילה גמליאל: תודה רבה לשר להגנת הסביבה עמיר פרץ.

גילה גמליאל: נעבור לרשימת הדוברים, שנסגרת ממש כעת.

גילה גמליאל: חברת הכנסת מרב מיכאלי, ראשונת הדוברים.

גילה גמליאל: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה, עומדות לרשותך שלוש דקות.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת והשרים, אני מבין שרים וסגני שרים שעסוקים, שהם לא רוצים לדבר, אבל נדמה לי שפרלמנט זה מלשון parler, זו העבודה שלנו, אנשים משלמים לנו משכורת כדי שנדבר בשמם, נבטא את דעתם.

ישראל אייכלר: אז מה זה הוויתורים האלה על רשות הדיבור?

ישראל אייכלר: לא נותנים כל כך הרבה רשות דיבור כדי שיהיה כדאי לוותר.

עמיר פרץ: יש גם – – –

ישראל אייכלר: מי זה הציבור?

ישראל אייכלר: ציבור העובדים.

ישראל אייכלר: אתה היית ראש ההסתדרות.

ישראל אייכלר: זו העבודה שלהם.

ישראל אייכלר: מורי ורבותי, הנושא הזה שנדון עכשיו הוא נושא שאי-אפשר להרחיב את הדיבור עליו, כי נאמר: הרחק מן הכיעור ומן הדומה לו, אבל אני רוצה לומר שנאמר בתורה: קדושים תהיו, כי קדוש אני ה' אלוקיכם.

ישראל אייכלר: החברה האנושית, אחד הדברים שהחזיקו אותה, כמותר האדם מן הבהמה והחיה, היה המוסר האלוקי, המוסר התורני, חיי המוסר והצניעות.

ישראל אייכלר: ובעם ישראל נוסף המושג של הקדושה, שזה מה שהחזיק את עם ישראל דורי דורות, זה מה שהחזיק את המשפחה וזה מה שנתן את האושר לאנשים, שזכו לשמור על קדושתם.

ישראל אייכלר: עליהם נאמר: אשרי ילדותנו שלא ביישה את זיקנותנו; ואפילו אלה שכן נכשלו, בסוף ימיהם חזרו בהם ואמרו: אשרי זיקנותנו שכיפרה על ילדותנו.

ישראל אייכלר: זה ממסכת סוכה, אומרת את זה הגמרא על שמחת בית-השואבה.

אורי אורבך: – – – ביישה את ילדותנו.

ישראל אייכלר: לכן אני אומר, יש מצבים שכל אדם מבין, שהטכנולוגיה הביאה לעולם הרבה דברים טובים, אבל יש לזה מחיר כבד מאוד בעולם כולו: בהרס המשפחות, במעשי רצח, במעשים פליליים, במעשים נוראיים שאני לא יכול להרחיב את הדיבור עליהם, והמבין יבין.

ישראל אייכלר: לכן אני אומר, צריך לתמוך בכל חוק שיכול למנוע את הניצול של הכלים האלה ושל הטכנולוגיות האלה להרע, כמו שנאמר: "חכמים המה להרע ולהיטיב לא ידעו".

ישראל אייכלר: צריך להשתמש בכל הכלים, בכל הדברים שהקדוש-ברוך-הוא נותן לנו, לטובה ולצורך המוסר האנושי.

ישראל אייכלר: לכן אני אתמוך בחוק.

ישראל אייכלר: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

גילה גמליאל: חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת נחמן שי, עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: בבקשה.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס לתופעה של הטרור שמשתולל ברחובותינו.

נחמן שי: אני חושש שדברים שמתרחשים בימים האלה לא כל כך מקבלים את ההד הנכון.

נחמן שי: הבית הזה, כפי שאמר ידידי ישראל אייכלר, הוא המקום כדי לדון בהם.

נחמן שי: אני חושב ששיקגו של שנות ה-30 מתחרה בנו היום, או ההפך – אנחנו מתחרים בשיקגו.

נחמן שי: אז נהגו לחסל אנשים ברחובות, וזה התקבל כדבר מובן, חלק מהתרבות.

נחמן שי: בישראל של 2014, באופן שוטף, אחת ליומיים-שלושה, בתדירות שקשה להעלות על הדעת, יש יריות ברחובות.

נחמן שי: יורים, האחד על האחר, יורים עבריינים, יורים שודדים, ואזרחים מרגישים תחושה עמוקה של אי-ביטחון.

נחמן שי: אני קורא מפה לממשלה להיערך בדחיפות, היערכות חדשה ושונה לחלוטין.

נחמן שי: מילים לא יעזרו.

נחמן שי: יש מדינות שלמדו להתמודד עם הנושאים האלה ועשו את זה בהצלחה גדולה מאוד.

נחמן שי: זה לא דבר שלא ניתן להשיגו.

נחמן שי: זה דורש שילוב של זרועות ורשויות וגופים שלטוניים שונים, החל במשטרה, שזו האחריות הראשית והישירה שלה, דרך הפרקליטות, שצריכה לתרום את חלקה בחקיקה ובענישה, ועד אפילו להפעלה של שירות הביטחון הכללי.

נחמן שי: אף ששירות הביטחון הכללי לא אמור לשאת במטלות מהסוג הזה ויש לו מספיק על שולחנו, עדיין אני חושב שיש לו יכולות נדירות, חשובות, שאולי המשטרה תרכוש אותן ואולי לא, אני לא יודע; זה לא כל כך פשוט וזה לא קורה ביום אחד.

נחמן שי: זה בלתי ניתן לתיאור שאזרח ישראלי ואזרחית ישראלית שהולכים לשפת הים ומבלים בילוי של אחר-הצהריים בשבת ישמעו יריות, יראו במו-עיניהם פושעים בורחים מהמקום, מכונית עם הרוג בתוכה, וימשיכו את חייהם כרגיל כאילו לא קרה שום דבר.

עמיר פרץ: ויצלמו.

נחמן שי: ויצלמו, כמובן.

נחמן שי: יצלמו מייד, אתה צודק.

נחמן שי: הלוא אם לא מצלמים זה לא קיים.

נחמן שי: זה לא עולה על הדעת.

נחמן שי: שמעתי את דברי ראש הממשלה אתמול.

נחמן שי: הוא דיבר יפה מאוד, זה בסדר.

נחמן שי: זה לא יכול להסתכם במילים האלה.

נחמן שי: צריך כסף, צריך היערכות, צריך תחושה של חירום שתזרום לכל המערכת כולה.

נחמן שי: ואני אומר שוב: רק כוח משימה ברמה הלאומית, להילחם בפשע, להילחם בטרור הפנימי הזה, יצליח לסכל אותו.

נחמן שי: אני יודע שהשר לביטחון פנים הציע כמה הצעות בתחום החקיקה, שלחלק מאתנו לא נראות.

נחמן שי: יכול להיות שמעשי הפשע האלה שמתרחשים ברחובות שלנו צריכים גם לחדור לעולם הזה של חקיקה מתקדמת יותר, אפילו אם היא חקיקה בעייתית בדרכה.

נחמן שי: אבל אם היא תשמש כוח שירתיע את העבריינים, כמעשה מניעה וכן הלאה, אז אני חושב שגם האגף הזה של הבית, שמאוד חרד לזכויות האדם – ואני לא מזלזל בהן – הזכות של האדם היא גם להתנהל בביטחון ברחובות ישראל ולהרגיש שזה הבית שלו והבית שלו בטוח.

נחמן שי: אז בואו נחשוב שגם הפעילות הזאת, החקיקתית, שהיא בעייתית בדרכה, אפשר להביא אותה אולי לתקופה מסוימת, לתקופת חירום, כדי לתת ולשוות תחושה אמיתית של ביטחון לתושבי ישראל.

נחמן שי: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

גילה גמליאל: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח.

גילה גמליאל: אחרון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

איתן כבל: תני לו גם את הזמן שלי, שירגיש נוח.

גילה גמליאל: את הזמן שאין לך.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, אני בהחלט תומך בחוק, אבל תראו כמה החוק הזה אבסורדי:

נסים זאב: איסור פרסום תועבה ובו דמותו של קטין, כאשר מדובר בפורנוגרפיה של קטינים, לרבות הדמיה, או איסור לעשות שימוש בגופו של קטין.

נסים זאב: אבל כשאני הבאתי הצעה שהיא הרבה יותר מעשית, הצעת חוק העונשין לגבי איסור שידול קטין לצפייה בפרסום תועבה – מה זה משנה אם הקטין, עושים שימוש בגופו או שהוא רואה אדם, גדול אולי, אבל הנזק הרבה יותר חמור.

נסים זאב: לכן, כשאנחנו מדברים על איסור פרסום תועבה ובו דמותו של קטין, לרבות הדמיית הקטין, או ציור של קטין, או איסור שימוש בגופו של קטין, ממש המילים האלה – הבאתי את הצעת החוק לפני כמה חודשים, ולצערי הממשלה דחתה את הצעת החוק.

נסים זאב: אני שמח שכל הנושא של הפורנוגרפיה עבר לשר להגנת הסביבה.

נסים זאב: נראה שכל הנושא הפורנוגרפי קודם כול מזהם את הסביבה, ולכן זה נמצא תחת חסותו, ולא בחוקה, חוק ומשפט.

נסים זאב: יכול להיות שזה יבוא גם לוועדה שלו, אני לא יודע.

נסים זאב: אני רוצה לומר ששידול של קטין לצפייה בפרסום תועבה או אספקת פרסום תועבה לקטין – צריך להחיל איסור וצריך לתת עונש, כי היום כל מלחמת הטרור באינטרנט והשידול לזנות דרך האינטרנט הם בעיה שאנחנו לא יכולים להתגבר עליה, אלא אם כן באמת תהיה חקיקה ותהיה הגבלה בנושא הזה.

נסים זאב: החוק בעצם לא מגדיר מה זה תועבה, ואפילו נמנע מהגדרה, משום הקושי שכרוך בהגדרה מה נקרא תועבה.

נסים זאב: לכן, לעניין הזה – זה משתנה לפי השקפת העולם של החברה, ומשתנה לפי הזמנים, וההגדרה נמדדת ונקבעת לפי האיזון בין הערכים השונים שהחברה מאמינה בהם והאינטרסים שהיא רוצה להגן עליהם.

נסים זאב: למשל, אני רוצה להזכיר לכם את הסיפור של טוניק, שבא לפה, והשחקן הזה דאג להפשיט נשים כביום היוולדן, ואף אחד לא חשב לרגע שיש פה איזו עבירה, יש פה איזה איסור, אף-על-פי שבארצות-הברית, ואפילו בבריטניה, סילקו אותו וראו בזה עניין של תועבה.

נסים זאב: היה מי שאמר בקדנציה הקודמת – שר התיירות אמר: זה מביא לנו תיירות למדינת ישראל.

גילה גמליאל: כן, רק משפט לסיום.

נסים זאב: אם זו השקפת העולם, איך אנחנו יכולים להתמודד באמת עם פורנוגרפיה, שהיא תועבה אליבא דכולי עלמא?

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים ועוברות להצבעה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 29 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 118) (איסור צריכת פרסום תועבה ובו דמותו של קטין), התשע"ד–2014, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

גילה גמליאל: 29 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 118) (איסור צריכת פרסום תועבה ובו דמותו של קטין), התשע"ד–2014, עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/837).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אני עוברת להצעת חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים (תיקון מס' 26) (גמול והחזר הוצאות לחבר מינהלה), התשע"ד–2014, לקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: יציג את הצעת החוק – – –

עמיר פרץ: אני.

גילה גמליאל: כן?

גילה גמליאל: אמרו לי אורבך.

עמיר פרץ: אם אורבך רוצה, אני אשמח.

עמיר פרץ: לא, אני מציג.

גילה גמליאל: מצוין, אם אתה כבר כאן.

גילה גמליאל: השר להגנת הסביבה עמיר פרץ, בבקשה.

עמיר פרץ: במקום שרת המשפטים.

גילה גמליאל: במקום שרת המשפטים.

עמיר פרץ: גברתי היושבת-ראש – –

גילה גמליאל: יש לה הרבה מחליפים.

עמיר פרץ: – – כנסת נכבדה, הצעת החוק מסמיכה את מינהלת "קרנית" לתת גמול והחזר הוצאות לחברי מינהלה מקרב הציבור בשל השתתפותם בישיבות המינהלה, בהתאם לתנאים ואמות המידה שיקבע שר האוצר, כמקובל בתאגידים סטטוטוריים שונים, כגון הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו – סעיף 15 לחוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, התש"ן–1990 – והרשות הלאומית לבטיחות בדרכים – סעיף 21 לחוק הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים (הוראת שעה), התשס"ו–2006.

עמיר פרץ: כיום מאוישת מינהלת "קרנית" בהרכב חסר – נציג אחד מקרב הציבור במקום שלושה, והתיקון נועד לתמרץ נציגים מהציבור לקחת בה חלק.

עמיר פרץ: לנוכח כל האמור לעיל, אני פונה לחברי הכנסת להצביע בעד הצעת החוק.

עמיר פרץ: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לשר להגנת הסביבה עמיר פרץ.

גילה גמליאל: אני עוברת לרשימת הדוברים שנסגרת ממש ברגעים אלה:

גילה גמליאל: חבר הכנסת ישראל אייכלר – –

יעקב מרגי: יש שינוי.

גילה גמליאל: – – מוותר.

גילה גמליאל: חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח; חבר הכנסת נסים זאב – מוותר.

גילה גמליאל: היסטוריה נוספת.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים ועוברות להצבעה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 26 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים (תיקון מס' 26) (גמול והחזר הוצאות לחבר מינהלה), התשע"ד–2014, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

גילה גמליאל: 26 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים (תיקון מס' 26) (גמול והחזר הוצאות לחבר מינהלה), התשע"ד–2014, עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הכלכלה.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/848).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אני עוברת לנושא הבא: הצעת חוק חסיון חומר מודיעיני (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014.

גילה גמליאל: יציג את הצעת החוק השר יצחק אהרונוביץ, בשם שרת המשפטים.

גילה גמליאל: בבקשה.

יצחק אהרונוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת נחמן שי, א.

יצחק אהרונוביץ': אני מקבל כל משפט שאמרת, ואני מברך.

יצחק אהרונוביץ': כשצריך לטפל בבעיה כואבת צריך לעבוד בכלים אחרים, ואת הכלים האלה אני דורש חודשים, אם לא שנים.

יצחק אהרונוביץ': דיברנו על המעצר המינהלי, אני אמרתי את זה גם לגבי הפשיעה הלאומנית, וגם לגבי זה, ואני מקווה, בסוף, שלמישהו – מישהו – ייפול האסימון.

יצחק אהרונוביץ': יש פה חוק שאני אקריא אותו עכשיו, והוא אחד החוקים, חבר הכנסת נחמן שי, החשובים של משטרת ישראל.

יצחק אהרונוביץ': אני נמצא במשרד זו השנה החמישית, ואני עובד עליו, ועוד קודמי, ולא הצלחנו להביא אותו.

יצחק אהרונוביץ': זו שעת כושר, אני אומר את זה.

יצחק אהרונוביץ': יישר כוח ליועץ המשפטי שאישר לי את זה, ולשרת המשפטים, ואנחנו נביא את זה, וזה נותן כלים אדירים למשטרת ישראל להילחם בארגוני הפשיעה.

יצחק אהרונוביץ': אני אקריא אותו, ובשביל זה חשוב לי מאוד לעלות לדוכן ולדבר עליו.

יצחק אהרונוביץ': הצעת חוק חסיון חומר מודיעיני (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, של משרד המשפטים, מבקשת לתקן את פקודת הראיות ולקבוע חיסיון סטטוטורי של חומר מודיעיני, כפי שמוגדר בהצעת החוק.

יצחק אהרונוביץ': הצורך בקביעת חיסיון בחוק על מידע מודיעיני התעורר כבר לפני כמה שנים, בעקבות בקשות המשטרה והפרקליטות להביא בדרך של תיקון חקיקה לצמצום היקף החומר המודיעיני הנמסר לידי נאשמים, נוכח הפגיעה הנגרמת בשל כך במערך המודיעין המשטרתי, וכפועל יוצא מכך ביכולת להתמודד עם הפשיעה, ועם הפשיעה החמורה בפרט.

יצחק אהרונוביץ': בשנים האחרונות, לאור פרשנות מרחיבה של בתי-המשפט את זכות העיון בחומר חקירה, חל גידול בהיקף החומר המודיעיני הנמסר להגנה מכוח זכות זו, לעתים קרובות בלי שהדבר דרוש להגנת הנאשם.

יצחק אהרונוביץ': העברת היקף גדול כאמור של חומר מודיעיני מגבירה את החשש מפני שימוש לרעה בחומר על-ידי ארגוני הפשיעה, בין היתר באמצעות צירוף שברי מידע מודיעיני בלתי מזיקים לכאורה, הנמסרים בתיקים שונים, לתמונה כוללת, ובעקבות זאת עלולה להיגרם פגיעה בפעולת מערך המודיעין של המשטרה.

יצחק אהרונוביץ': הממשלה תומכת בהצעת החוק וסבורה כי חרף השינוי שבהיפוך ברירת המחדל, כתוצאה מקביעת חיסיון סטטוטורי על חומר מודיעיני, קיימים בהצעה האיזונים הדרושים כך שההצעה תגשים את התכלית של צמצום הפגיעה במערך המודיעין מחד גיסא, בלי לפגוע בהגנת הנאשם מאידך גיסא.

יצחק אהרונוביץ': תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה לשר לביטחון פנים יצחק אהרונוביץ.

גילה גמליאל: ואנחנו נעבור לרשימת הדוברים: חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

נחמן שי: אני מצטרף לשר.

גילה גמליאל: מצטרף לשר.

גילה גמליאל: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר, עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: בבקשה.

ישראל אייכלר: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, מה שהעלו פה חבר הכנסת נחמן שי וכבוד השר הוא באמת כורח נוראי.

ישראל אייכלר: לא ייתכן לחיות במדינה שבה אנשים נהרגים ברחובות, וכמו שתיאר פה נחמן את שיקגו, זה קורה היום, והדבר החמור ביותר שקרה בארצות-הברית, שהאנשים מסביב שראו סגרו את העיניים, לא רצו לראות – –

נחמן שי: אני לא רוצה להעליב את שיקגו, האמת.

ישראל אייכלר: – – והיום יש פה מצב כזה, שאנשים לא רוצים לראות, וזה מסוכן מאוד.

ישראל אייכלר: לא זו בלבד, סיפר לי שומר פשוט באיזה מקום, אני אגיד אפילו איפה – במירון.

ישראל אייכלר: אמרתי לו: למה אתם לא שומרים?

ישראל אייכלר: אז הוא אמר: מה זאת אומרת, על כל שומר כבר יש תלונה במשטרה מצד העבריין, כאילו הוא פגע בו.

ישראל אייכלר: השומרים לא רוצים תלונות, וכך השוטרים, וכך הקצינים, ובעוד מקומות, כך שנוצרה פה אנדרלמוסיה בלתי רגילה, ולכן צריך לתת כלים למשטרה ולפרקליטות לעשות את זה.

ישראל אייכלר: אבל דא עקא, רבותי, שמדינת ישראל, שהייתה מדינה דמוקרטית, הופכת למדינה מאוד לא דמוקרטית, ואני מאוד מפחד מהשימוש שייעשה בכלים שיינתנו על-ידי השלטון.

ישראל אייכלר: אספר לכם מה ששמעתי היום ברדיו, ואני לא ארחיב כי זה מישהו אמר ואני לא רוצה לדבר.

ישראל אייכלר: אני לא נשיא הפרלמנט האירופי להגיד דברים משמועה, אבל הוא אמר שיש אדם מפורסם מאוד, איש עסקים, שטוען שמה עכשיו קורה במשטרה רק מוכיח את טענתו שקצינים בכירים במשטרה היו קשורים ליריבים עסקיים שפתחו עליו בחקירות.

ישראל אייכלר: אני לא מקבל את זה, כי אין לי הפרטים, אף שיש שמות וזה נאמר ברדיו, אבל זה אומר שמדינת ישראל נמצאת היום במצב שאי-אפשר היום לסמוך על אף אחד.

ישראל אייכלר: אני לא יכול לסמוך על פרקליט מדינה; על היועץ המשפטי לממשלה, שהוא מוטה – כבר הוכח בפרשת בית-שמש שהוא ממש מוטה; על שופטים, שהם מוטים לפחות כלפי ערבים וחרדים.

ישראל אייכלר: אני לא יודע כמה חסיונות הם ייתנו.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר לך שיש מקרים עכשיו – יש המאבק נגד "תג מחיר", וכולנו חושבים שזאת סכנה גדולה, אנשי "תג מחיר", שעלולים להצית לנו אש זרה.

ישראל אייכלר: אבל יש שם אנשים שטוענים שרודפים אותם על לא עוול בכפם, שהם אינם שייכים ל"תג מחיר" ומשתמשים בהם.

ישראל אייכלר: ואם תרצה, אני אתן לך את השמות.

ישראל אייכלר: כך שמסוכן מאוד היום לתת לפקידות, לפרקליטות, לקצונה ולמי שלא יהיה, יותר מדי כלים כך שלא יהיה לאזרח, או לפחות לוועדת כנסת או לאיזה גורם אובייקטיבי, שליחי ציבור – לפקח על השימוש בתעודות החיסיון האלה.

ישראל אייכלר: כי אין לנו בעוונותינו אמון, בזכות בית-המשפט העליון ומערכת משפטית שהוכיחה חד-צדדיות; אין לנו אמון בשופטים האלה; אין לנו אמון בפרקליטות המדינה, שמורכבת רובה ככולה מאנשי שמאל קיצוני אנטי-דתי.

ישראל אייכלר: איך אני אדע – דווקא במשטרה יש יותר אנשים מסורתיים, אבל איך אני אדע שלא משתמשים בכלים האלה נגד אזרחים שלא ימצאו חן בעיני השלטון?

ישראל אייכלר: היום זה נגד פושעים פליליים ומשפחות הפשע, שכולנו רוצים לעצור את פעילותם הפלילית, מחר זה יהיה נגד אזרחים שלא ימצאו חן בעיני השלטון.

ישראל אייכלר: מה אנחנו נעשה?

גילה גמליאל: משפט סיום בבקשה.

ישראל אייכלר: לכן אני מבקש, אם עושים את החוק, צריך לעשות הגבלות.

ישראל אייכלר: נחמן, אני רוצה שתקשיב כפרלמנטר.

ישראל אייכלר: צריך לעשות כלים פרלמנטריים שיפקחו על השימוש בתעודות החיסיון האלה.

ישראל אייכלר: תודה.

גילה גמליאל: הרשימה נסגרה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת דוד צור.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, אדוני השר, לא ברור לי בדיוק נגד איזה סוג של עבירות.

נסים זאב: מי הם העבריינים שצריכים את החיסיון?

נסים זאב: עד היום לא היה צורך בחקיקה, והכול כאילו – כביכול – היה נחשף; העורך-דין יכול היה לקבל כל אינפורמציה שרצה בכל רגע נתון.

נסים זאב: הרי זה היה עד היום: כשהמשטרה חשבה לבוא לבית-המשפט ולהגיד שהדבר הזה חסוי, אז זה היה חסוי.

נסים זאב: אתה יכול לקחת מתנחל הכי פשוט, שעוצרים אותו במעצר מינהלי שהוא לא יודע על מה, ומחשיבים אותו כאחרון העבריינים במדינת ישראל.

נסים זאב: אז על מי מדברים?

נסים זאב: על אבוטבול?

נסים זאב: על משפחת אברג'יל?

נסים זאב: על איזה סוג של עבריינים אנחנו צריכים את החיסיון כדי להוריד את הפשיעה הלאומית והבין-לאומית?

נסים זאב: ולכן, אני חושב שהיו הרבה מעצרים.

נסים זאב: אני מכיר הרבה פעמים שהיה סירוב מוחלט ולא נתנו את האפשרות לאותו אזרח להגן על עצמו, ובסופו של דבר החקירה העלתה חרס.

נסים זאב: אפילו כאשר מצאו את העבריין, המשטרה לא מצאה לנכון להתנצל בפני החשוד.

נסים זאב: אני בזמני הבאתי הצעת חוק, שלפחות כאשר המשטרה יכולה לשגות, ואולי יש לפעמים דמויות שדומות זו לזו והמשטרה חושדת בדמות מסוימת ונדמה לה שאותו אחד הוא העבריין, ובסופו של דבר נמצא העבריין האמיתי והמשטרה יודעת שזאת הייתה טעות, מדוע המשטרה לא יכולה להתנצל ולשלוח מכתב התנצלות?

נסים זאב: זאת הייתה כל הצעת החוק שלי – שהמשטרה תתנצל.

נסים זאב: אז אמרו: לא, אין לזה סוף.

נסים זאב: אם ככה, אנחנו נצטרך את כל המעצרים ועל כל החשודים – להתנצל בפניהם.

נסים זאב: כן, להתנצל.

נסים זאב: שווה מכתב של כמה שורות: מתנצלים על מעצר השווא, שחשדנו בך.

נסים זאב: בסופו של דבר התברר שאתה לא היית האיש החשוד או העבריין שחשבנו.

נסים זאב: לכן אני חושב – אנחנו בעצם נותנים את כל האפשרות, ויש כאן לכאורה פגיעה בזכויות אדם, בזכויות האזרח.

נסים זאב: אני מתפלא שהבית היהודי, שבעצם יש לו אולי הכי הרבה טענות, כי אנשיו נעצרים ללא משפט הרבה פעמים במעצרים מינהליים, והוא צריך להגן על אותם אזרחים.

נסים זאב: אלא אם כן יגידו שמדובר אך ורק נגד העולם התחתון, הפשיעה המאורגנת, שאנחנו מכירים, מה שמשתולל ברחובותינו.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת דוד צור, אחרון הדוברים.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

דוד צור: תודה.

דוד צור: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אני חושב שהחוק הזה שמובא סוף-סוף על-ידי השר לביטחון פנים הוא חוק מצוין.

דוד צור: על מה אנחנו מדברים, חבר הכנסת נסים זאב?

דוד צור: אנחנו אומרים שהבית הזה צריך לא רק לתמוך במי שנלחם בארגוני הפשיעה.

דוד צור: המצב הזה שבו חדשות לבקרים הולכים לעסקאות טיעון כיוון שלא רוצים לחשוף את המודיעין, את המקורות – כי פעם – –

נסים זאב: השאלה, מי זה פושע?

דוד צור: – – נאמר שהשר חתם על חיסיון על המקור, אבל המודיעין חשוף בתיק החקירה.

דוד צור: אני שומע שכל היום אומרים: למה השב"כ מצליח לסכל פיגועי פח"ע והמשטרה לא?

דוד צור: אז בוא נעשה פעם אחת סדר בעניין הזה.

דוד צור: מה זה סיכול טרור?

דוד צור: המודיעין בסיכול טרור הוא בעצם סוף התהליך.

דוד צור: יש מודיעין, יש מבוקש, הולכים אתו למעצר.

דוד צור: אי-אפשר לעצור – הולכים לסיכול ממוקד.

דוד צור: בתהליך המשטרתי של חקירה המודיעין הוא רק התחלה.

דוד צור: מהרגע שיש ידיעה מודיעינית, אחרי זה אמור להיות תיק חקירה, ובסופו של דבר זה לא מייתר את מה שאמרת קודם.

דוד צור: עשית סלט אחד גדול.

דוד צור: זה לא מייתר את הצורך בהבאת ראיות למשפט.

דוד צור: מה בית-המשפט צריך ללכת ולבדוק מה המקור המודיעיני שהוביל אותך לאותן ראיות שמוצגות בבית-המשפט?

דוד צור: על מה אנחנו מדברים פה?

דוד צור: יש פה אנשים תמימים, שהופכים להיות קורבנות של פשיעה, סחיטה באיומים; אנשי עסקים שפוחדים בסופו של דבר להצליח כי מישהו בא ומאיים עליהם.

דוד צור: אנחנו לא יכולים לתת להם חיסיון על המקור המודיעיני?

דוד צור: זה חוק מצוין.

דוד צור: זה אחד החוקים שיחזקו את עבודת המשטרה.

דוד צור: עדיין הכול חשוף ובבקרה של בית-המשפט, אבל הוא לא חשוף בידי הפושע, בידי הנאשם, כי בסוף, בסדר הדין הפלילי, צריך לכאורה את כל תיק הראיות והמודיעין לחשוף בפני הנאשם.

דוד צור: הדבר השני, בד בבד בעניין – יש מהלך שלא קשור אומנם לעניין החוק, אבל מדברים הרבה בעניין המודיעין.

דוד צור: תראו, משטרת ישראל משקיעה מאמצים בלתי רגילים לנסות ולהגיע דרך המודיעין למבצעים של הפיגועים הפליליים האלה.

דוד צור: זה לא שונה באמת מטרור, על האימה שזה מטיל על הציבור.

דוד צור: לכן, חייבים – בשינוי סדרי העדיפויות, לא פריצה של התקציב.

דוד צור: אדוני השר, אני יודע שאתה פועל בעניין הזה, וחברי סגן שר האוצר גם בוודאי – צריך לחזק את המערך הטכנולוגי של משטרת ישראל הן בציוד והן בכוח-האדם הנדרש לטובת העניין הזה.

דוד צור: אנחנו בבית הזה חייבים לתמוך, תוך שמירה על זכויות האדם והפרט, ואין בכך שום פריצה בעניין הזה.

דוד צור: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה לחבר הכנסת דוד צור.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים ועוברות להצבעה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 20 נגד – אין נמנעים – 2 ההצעה להעביר את הצעת חוק חסיון חומר מודיעיני (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

גילה גמליאל: 20 בעד, שני נמנעים.

גילה גמליאל: הצעת חוק חסיון חומר מודיעיני (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

גילה גמליאל: נעבור להודעת נאזם, סגן מזכירת הכנסת.

גילה גמליאל: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעה של חברי הכנסת מוחמד ברכה וג'מאל זחאלקה בנושא:

נאזם בדר: חברות להשכרת רכב מסרבות להשכיר רכבים למשפחות משיקולים גזעניים.

נאזם בדר: תודה.

גילה גמליאל: לפרוטוקול אני אציין שגם חבר הכנסת נחמן שי תומך בהצעה, אבל הצבעתו לא תתווסף.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/805).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אני עוברת להצעת חוק המלווה (חברות ביטוח) (תיקון מס' 9), התשע"ד–2013, לקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: יגיש את הצעת החוק סגן שר האוצר הנמרץ מיקי לוי, בבקשה.

קריאות: – – –

גילה גמליאל: אני תמיד אומרת, אם מיקי לוי היה שר אוצר הכול היה נראה אחרת.

גילה גמליאל: אין מה לעשות.

קריאות: – – –

קריאה: מיקי לוי כל הזמן עולה לשכנע את עצמו בנושא.

מרב מיכאלי: ומשתכנע, חבל על הזמן – – – לשכנע את עצמו.

קריאות: – – –

גילה גמליאל: רשימת הדוברים נסגרה.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – אני אומר חברי ולא כנסת נכבדה – הצעת חוק המלווה (חברות ביטוח) (תיקון מס' 9).

מיקי לוי: התיקון המוצע הוא טכני במהותו, ומטרתו להעביר את תפעול איגרות החוב המונפקות לפי חוק המלווה (חברות הביטוח), 1962, מבנק ישראל למשרד האוצר.

מיקי לוי: טכני לחלוטין.

מיקי לוי: מוצע לקבוע כי ניהול כלל ענייני המלווה ואיגרות החוב המונפקות לפי חוק המלווה (חברות הביטוח), לרבות ביצוע ההנפקות, התשלומים והסליקה, יהיה בידי המדינה.

מיקי לוי: במסגרת זו, כחלק מניהול ענייני המלווה ואיגרות החוב על-ידי המדינה, גם ניהול פנקס איגרות החוב יועבר מבנק ישראל למשרד האוצר.

מיקי לוי: עד תחילת 2005 נתקבלו ההחלטות העקרוניות בנושא ניהול החוב הממשלתי המקומי על-ידי משרד האוצר, בעוד הביצוע והיישום, ובפרט העברת התשלומים וקבלת התקבולים על-פי תנאי איגרות החוב שהונפקו לפי חוק מלווה המדינה, תופעלו על-ידי בנק ישראל.

מיקי לוי: בעקבות תיקון מס' 14 לחוק מלווה המדינה, שנכנס לתוקף ב-2005, וכחלק ממגמה כלל-עולמית, הועבר התפעול של איגרות החוב שהנפיקה המדינה לפי חוק מלווה המדינה מבנק ישראל למשרד האוצר.

מיקי לוי: תהליך העברת האחריות לניהול ענייני המלווה מבנק ישראל למשרד האוצר, ובפרט העברה של ביצוע התשלומים והתקבולים, הוא הדרגתי.

מיקי לוי: כך, תחילה הועברה למשרד האוצר האחריות לענייני המלווה של איגרות החוב המונפקות לפי חוק מלווה המדינה, ועתה בכוונת משרד האוצר ובנק ישראל להמשיך את התהליך ולהעביר למשרד האוצר גם את האחריות התפעולית לענייני המלוות שמנפיקה המדינה לפי חוק המלווה.

מיקי לוי: אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מיקי לוי: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לסגן שר האוצר מיקי לוי.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור לרשימת הדוברים.

גילה גמליאל: חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

גילה גמליאל: מוותר?

איתן כבל: אני השתכנעתי.

גילה גמליאל: משתכנע.

גילה גמליאל: חבר הכנסת ישראל אייכלר, השתכנעת?

ישראל אייכלר: – – – אני רוצה להוסיף איזו מילה – – –

גילה גמליאל: לזכותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: בבקשה.

ישראל אייכלר: גברתי היושבת-ראש, אדוני סגן השר, יכול להיות שאני אתמוך בחוק, ויכול להיות ששכנעת אותי, אבל זה לא צריך למנוע ממני, כשמדובר בעניין משרד האוצר, לדבר על מה שמשרד האוצר מעולל למאות-אלפי אנשים ומיליון ילדים על-ידי הקיצוצים הנוראים שלו, כאשר הוא צובר רזרבות במיליארדים כדי שיוכל אחר כך לחלק ולהיטיב עם המשרדים שנמצאים בשליטתו לפני הבחירות.

ישראל אייכלר: אלה דברים שאי-אפשר שלא לדבר עליהם.

ישראל אייכלר: אומנם זה לא נגדך ולא נגד החוק הזה, אבל צריך לדעת שכאשר אוצר המדינה לוקח מאזרחים כל כך הרבה כסף, והוא מפלה ביודעין ובכוונה תחילה את החינוך החרדי לעומת החינוך הממלכתי, את הישיבות לעומת האוניברסיטאות, אז מה שנותר לי זה שלוש דקות בשביל להביע את דעתי עליהם.

ישראל אייכלר: אל תחסוך את זה ממני.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר כך: היום ישבתי עם שר האוצר בוועדת הפנים בקשר לחוק הממשלתי לקידום הבנייה; זה דבר שנוגע לכלל הציבור, לאו דווקא לציבור החרדי.

ישראל אייכלר: דיברתי על זה שהאוצר הוא שאחראי לייקור הדירות בשבע השנים האחרונות – זה לא רק בשנה האחרונה שלכם – על-ידי זה שמינהל מקרקעי ישראל מוציא מהציבור 14 מיליארד שקל בשנה על הקרקעות.

ישראל אייכלר: זה דבר שהוא נכס של האומה, ודיברתי על זה, וצריך לחזור ולומר את זה.

ישראל אייכלר: הקרקעות – מקרקעי ישראל לא נועדו לממן את פעילות האוצר; הם נועדו לתת קורת גג לכל אזרח בישראל.

ישראל אייכלר: ועל כך – לא רק כספי קרן-קיימת שיהודים תרמו כל ימי חייהם בשביל לבנות דירות ליהודים בארץ-ישראל.

ישראל אייכלר: בימי בן-גוריון, בימי אשכול, בימי העוני – בימי העליות הגדולות היו מעברות והמדינה ידעה שהיא חייבת לתת קורת גג לכל אזרח, והיו חברות כמו "עמידר" ו"עמיגור".

ישראל אייכלר: הייתה בנייה ציבורית, היה סיוע במשכנתאות.

ישראל אייכלר: המדינה התפקרה והתפרקה מאחריותה לקורת גג לאזרחי ישראל.

ישראל אייכלר: אני זוכר פקיד בכיר באוצר, בקדנציה הקודמת, כשזעקנו, גם חבר הכנסת הרב יצחק וקנין ואחרים, על המשכנתאות, אמר אותו פקיד באוצר בשם האוצר: אין לנו, למדינה, שום אחריות לספק דירות לאנשים.

ישראל אייכלר: אנחנו לא מבקשים שיספקו דירות חינם.

קריאה: – – –

ישראל אייכלר: פקיד בכיר באוצר, לפני שהיית פה.

ישראל אייכלר: נדמה לי שהוא כבר עזב את האוצר, או שעדיין יושב באוצר, אבל אם הוא עזב את האוצר הוא בטח הלך לאיזה בנק שהוא שירת אותו הרבה שנים שם באוצר, והוא קיבל משרה טובה.

ישראל אייכלר: אבל הטענה הזאת שהמדינה איננה אחראית לתת דירות היא שערורייה שאין כדוגמתה.

ישראל אייכלר: אם רק מינהל מקרקעי ישראל יעשה מכרזים לא לפי המרבה במחיר אלא לפי הצרכים, אתם תורידו את מחירי הדירות ותוכלו לאפשר לכל אזרח לקנות דירות בכסף שלו ובלי שום טובות.

ישראל אייכלר: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

גילה גמליאל: חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חברת הכנסת מרב מיכאלי – מוותרת; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח; חבר הכנסת יעקב ליצמן – אינו נוכח; חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר שטרית – אינו נוכח; חבר הכנסת מוחמד ברכה – אינו נוכח; חבר הכנסת חנא סוייד – אינו נוכח; חבר הכנסת מיקי רוזנטל – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר.

גילה גמליאל: חבר הכנסת נסים זאב – מוותר.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים ועוברות להצבעה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה, בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 19 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 21 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המלווה (חברות ביטוח) (תיקון מס' 9), התשע"ד–2013, לוועדת הכספים נתקבלה.

גילה גמליאל: 21 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת חוק המלווה (חברות ביטוח) (תיקון מס' 9), התשע"ד–2013, עברה בקריאה ראשונה, והיא תעבור לדיון בוועדת הכספים.

גילה גמליאל: [מס' מ/541; "דברי הכנסת", הכנסת ה-18, מושב שלישי, חוב' ד', עמ' 13077.]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים כרגע להודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על סעיף 4 בהצעת חוק לייעול האכיפה ולשמירה על ביטחון הציבור (חילוט וסמכויות פיקוח) (תיקוני חקיקה), התשע"א–2010.

גילה גמליאל: ימסור את ההודעה השר לביטחון פנים יצחק אהרונוביץ.

גילה גמליאל: בבקשה.

יצחק אהרונוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מוצע להחיל דין רציפות על סעיף 4 להצעת החוק.

יצחק אהרונוביץ': חלקים מסעיף זה כבר אושרו בכנסת הקודמת.

יצחק אהרונוביץ': באלה מהם שטרם אושרו – פסקאות (3), (4), (6) ו-(7) – מוצע להסמיך מאבטחים במקומות ציבוריים מסוימים לנקוט פעולות למניעת מעשי אלימות, ובכלל זה למנוע מאדם להיכנס למקום או להוציאו מהמקום, וכן לעכבו או עד לבואו של השוטר.

יצחק אהרונוביץ': תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לשר לביטחון פנים יצחק אהרונוביץ.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/540).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: ואני עוברת להצעת חוק לתיקון פקודת העדה הדתית (המרה) (מס' 3) (מערך הגיור ובתי-דין לגיור), התשע"ד–2014, של חבר הכנסת אלעזר שטרן וקבוצת חברי הכנסת, לקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: זה היה כפוף להנחה על שולחן הכנסת, וזה אכן קרה.

גילה גמליאל: מי שיציג את הצעת החוק זה חבר הכנסת אלעזר שטרן.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: אני סגרתי את רשימת הדוברים.

עדי קול: כמה יצא לך?

גילה גמליאל: יש, לא חסר.

גילה גמליאל: 15 דוברים.

איתן כבל: אנחנו חייבים לעצור את שטרן.

איתן כבל: תרשמי אותי.

גילה גמליאל: רגע, אם לא נרשמתם קודם, הרשימה נסגרה.

גילה גמליאל: אני רק מעדכנת את הרשימה שקיימת.

גילה גמליאל: הרשימה נסגרה.

גילה גמליאל: יתחיל בבקשה אלעזר שטרן.

גילה גמליאל: בבקשה.

אלעזר שטרן: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, החוק שאני מעלה היום להצבעה בקריאה ראשונה, כפי שקראה אותו היושבת-ראש, הוא למעשה חוק שמסדיר את נושא הגיור במדינת ישראל.

אלעזר שטרן: הוא חוק שמתמודד עם סוגיית המספר הגדל והולך של חברים שלנו, בעיקר אוכלוסייה שעלתה מחבר המדינות – קראו להם שם ז'יד, זרקו עליהם אבנים.

אלעזר שטרן: הם באו לכאן, כמעט כולם מוכנים להקריב את עצמם למען מדינת ישראל ולמען העם היהודי – חלקם הגדול, לצערי הרב, אכן כבר עשה זאת, ואנחנו אמרנו להם: אתם לא יהודים.

אלעזר שטרן: ואז גם אמרנו להם: אם אתם רוצים להתגייר, זה תהליך ארוך.

אלעזר שטרן: חברי חבר הכנסת יריב לוין, יושב-ראש הקואליציה, שמסייע רבות בקידומו של החוק, הגדיר את החוק הזה כחוק הכי חשוב לפחות במושב הזה, או בקדנציה הנוכחית.

אלעזר שטרן: חבר הכנסת דודו רותם, יושב-ראש ועדת החוקה, ניסה להעביר את הבסיס של החוק כבר במושב הקודם, ויש להם כמובן זכויות רבות בעניין הזה.

אלעזר שטרן: אני רוצה לתת רק קצת מספרים.

אלעזר שטרן: יש לנו לפני גיל נישואים 100,000 צעירות וצעירים בהגדרות של מה שאמרתי קודם.

אלעזר שטרן: כל שנה נולדים פה כ-3,500 תינוקות.

אלעזר שטרן: 100,000 צעירים כאלה זה אומר שאין בעיה של 100,000, אלא יש בעיה, אולי, של 150,000, 180,000 או 190,000 – גם אלה שמתחתנים אתם ואין להם פתרונות נישואים במוסד הדתי, היום, של מדינת ישראל, או במוסד הלאומי של מדינת ישראל.

אלעזר שטרן: הבעיה היותר-קשה היא שגם הם כבר התייאשו מזה.

אלעזר שטרן: אם פעם במדינת ישראל 90%–95% מהאוכלוסייה היהודית, דתיים ושאינם כאלה, רצו להתחתן אך ורק עם יהודים, היום זה יורד, כיוון שהחבר'ה האלה, שהצילו אותנו בהגעה שלהם לכאן, העלייה מחבר המדינות, הם חכמים לא פחות מאתנו, יפים לא פחות מאתנו, אוהבים את המדינה לא פחות מאתנו, וזה כבר קרה אצל השכן ואצל השכנה.

אלעזר שטרן: אז אוקיי, אז בסדר.

אלעזר שטרן: אחרי זה גם לא מתחתנים, וכל הזהות היהודית, כולל הקשר שבין דת ומדינה, או אי-הפרדת דת ומדינה, הנושא הזה מתערער.

אלעזר שטרן: זהותה היהודית של מדינת ישראל מתערערת גם היא.

אלעזר שטרן: אני מבין את התמיכה שאולי יש, כמעט מפה לפה, לפחות בסיעות הקואליציה וגם באופוזיציה.

אלעזר שטרן: אני מודה שאני קצת לא מבין את החברים החרדים, שמתנגדים לזה.

אלעזר שטרן: אני לא מבין, ואני מקווה שהם ישנו את דעתם.

אלעזר שטרן: איך אמרו לי פה כמה חברי כנסת – לחרדים אין בעיה.

אלעזר שטרן: הם לא מתחתנים לפי תעודות זהות.

אלעזר שטרן: הם ממילא מתחתנים לפי ספרי יוחסין, או "ייחוס", אצל החבר'ה האשכנזים.

אלעזר שטרן: אצל האחרים ממילא בודקים את התעודות, או יחסית החברה היא סגורה.

אלעזר שטרן: אבל אנחנו, שמשרתים יחד, שעובדים יחד, שנפגשים יחד, חלקנו הולכים בלי כיפות וציצית; חלקנו – שעות לימודי הקודש הן מועטות יותר.

אלעזר שטרן: שם, השורשים האלה, צריך לחזק אותם, או הם מתחזקים, אבל שם הסיכוי למפגשים האלה הוא הרבה יותר גדול.

אלעזר שטרן: שם הבעיה.

אלעזר שטרן: אז יש אפילו משהו לא הוגן בכך, בהתנגדות דווקא של מי שיחסית מוגן.

אלעזר שטרן: אולי גם מי שלא בדיוק מקשיב לפסקי ההלכה של הרבנות.

אלעזר שטרן: ואני רוצה לקרוא כמה דברים, ואני תכף אגיד לכם מי אמר אותם, ואני מבקש האזנה, בהקשר הזה: איני זוכר מקרה שלא פתרתי, של גיור.

אלעזר שטרן: ייתכן מקרה בודד פה ושם, של איש עקשן שמצהיר בפירוש שאינו רוצה לקבל עליו עול תורה ומצוות.

אלעזר שטרן: אדם כזה בוודאי איני יכול לגייר.

אלעזר שטרן: רק אם הוא מצהיר שהוא לא רוצה.

אלעזר שטרן: לא אם הוא אפילו לא מתחייב לקבל הכול.

אלעזר שטרן: מספיק שהוא לא יכחיש, לא יתנגד – קיבלתי אותו.

אלעזר שטרן: היו מקרים קשים, שראו אותם קשים ולא רצו לקבלם במשך שש שנים.

אלעזר שטרן: אני קיבלתי אותם.

אלעזר שטרן: היה מקרה של משפחה שלמה, אימא עם שישה ילדים, ואני קיבלתי אותם.

אלעזר שטרן: חייב להיות משפט בפני שלושה תלמידי חכמים שהחוק העניק להם סמכות, לא בפני שלושה דיינים.

אלעזר שטרן: שלושה תלמידי חכמים.

אלעזר שטרן: החוק שאנחנו מביאים היום אומר שרב עיר שהרבנות הראשית הכירה בו, יהיו לו עוד שני רבנים, עברו בחינות כמו שביקש ממני הרב יוסף, בחינות גיור ברבנות בכתב.

אלעזר שטרן: עברו את זה.

אלעזר שטרן: זה שלושה תלמידי חכמים.

אלעזר שטרן: אתם יודעים מי אמר את מה שהקראתי?

אלעזר שטרן: כששאלו אותו אם הם צריכים להיות דיינים, הוא אמר: צריכים להיות תלמידי חכמים שהחוק העניק להם סמכות.

אלעזר שטרן: אתם יודעים מי אמר את זה?

אלעזר שטרן: הרב עובדיה, זכר צדיק לברכה.

אלעזר שטרן: כל מה שקראתי היה דברים של הרב עובדיה כאן, בכנסת, ב-1976.

אלעזר שטרן: עכשיו, לא רק זה.

אלעזר שטרן: אז לא היו כל כך הרבה עולים חדשים.

אלעזר שטרן: עוד לא נהנינו מהעלייה הזאת.

אלעזר שטרן: והייתה גדלות של חיבור לאתגרים של החברה הישראלית.

אלעזר שטרן: אני אגיד לכם יותר מזה.

אלעזר שטרן: אני הלכתי לרב עובדיה לפני שהתחלנו את הפרויקט, את "נתיב", את הגיורים בצבא.

אלעזר שטרן: לא עשיתי צעד בלי האישור שלו.

אלעזר שטרן: אבל לאן זה נעלם?

אלעזר שטרן: מאז, אני לא יודע מה השתלט עלינו, סוג של כוחנות, אולי סוג של לפעמים ניתוק, אולי כהו עינינו מראות את האתגר הגדול הזה.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד לכם עוד דבר.

אלעזר שטרן: המחשבה הזאת, שיהיה מישהו שיאשר בית-דין של שלושה תלמידי חכמים.

אלעזר שטרן: תגידו, למה לא צריך לאשר נישואים וגירושים, כל דבר, למעלה?

אלעזר שטרן: למה בית-דין אחר לא אומר: נשיא בית המשפט העליון – כל הכרעה משפטית תביאו לי לאישור?

אלעזר שטרן: יש דבר כזה?

אלעזר שטרן: אין דבר כזה.

אלעזר שטרן: איזה בקשות אלה?

אלעזר שטרן: ואנחנו מסתכלים על מה שקורה בעולם היהודי, על אחוזי ההתבוללות הגדולים, ומי שחושב שזה קורה רק שם הוא טועה.

אלעזר שטרן: זה בדיוק מה שהולך לקרות פה, אם את האתגר הזה אנחנו לא פותרים.

אלעזר שטרן: וצר לי.

אלעזר שטרן: כן, אני הלכתי לרבנים הראשיים.

אלעזר שטרן: נתתי להם דוגמה: הרב ריסקין והרב דוד סתיו.

אלעזר שטרן: ואמרתי: כן, רבנים אורתודוקסים, דיין, רב עיר, רבני ערים, תלמידי חכמים.

אלעזר שטרן: בחוק הזה אני רוצה שהם יגיירו.

אלעזר שטרן: אמרו לי: מקִלים.

אלעזר שטרן: אמרתי: יכול להיות יש להם גישה יותר מתחשבת, אולי גם יותר מקִלה; למה לא? למה לא? אולי הם מבינים יותר את האתגרים שלנו?

אלעזר שטרן: למה לא?

אלעזר שטרן: אז מה אני שומע אחרי זה?

אלעזר שטרן: שכתב "גלי צה"ל" מוציא מדיווח של מועצת הרבנות – ואני הלכתי בשביל להידבר אתם.

אלעזר שטרן: וקיבלתי את הסכמתי.

אלעזר שטרן: אחרי זה אמרו לי: הם חזרו בהם.

אלעזר שטרן: קיבלתי את הסכמתי רק על בחינה בכתב.

אלעזר שטרן: הם כתבו לי את זה גם.

אלעזר שטרן: ומה אני שומע שאומרים אחר כך על הרב ריסקין ועל הרב סתיו במועצת הרבנות?

אלעזר שטרן: אלה השניים שעומדים בפרונט כבר יותר משלוש שנים כדי לקעקע את מוסד הרבנות.

אלעזר שטרן: מי מקעקע את מוסד הרבנות?

אלעזר שטרן: מי?

אלעזר שטרן: אתם יודעים מי מקעקע?

אלעזר שטרן: מי שממנה מישהו שגונב, מישהו שצריך להתפטר בעיר אחת כי יש לו כמה תיקים, והוא גם יכול לעשות בחינות של הרבנות הראשית.

אלעזר שטרן: אז מי מקעקע את מוסד הרבנות?

אלעזר שטרן: באיזה קלות אנחנו יכולים לומר על דיין שעבר את כל הבחינות של הרבנות הראשית לישראל: הוא מקעקע את מוסד הרבנות?

אלעזר שטרן: זה קידוש השם, או שזה חילול השם?

אורי מקלב: – – – פתרת?

אורי מקלב: – – – רמטכ"ל פתרת כבר?

אלעזר שטרן: עכשיו מה רוצים?

אלעזר שטרן: עכשיו מה רוצים?

אלעזר שטרן: שאני אגיד – –

אורי מקלב: – – – נשיא המדינה פתרת?

אלעזר שטרן: – – להם עכשיו: אתם תחליטו אם אותו אחד שאתם אומרים שמקעקע את מוסד הרבנות יכול להקים בית-דין; את הכוח הזה אנחנו ניתן?

אלעזר שטרן: אני אומר שהדברים האלה שאני אומר – אתם יודעים מה, אולי לפני זה אגיד לכם עוד דבר אחד, בשביל שלא תחשבו שאני מתחמק.

אלעזר שטרן: שאלה אותי חברת הכנסת סטרוק בוועדה אם אני רוצה לקדם בחוק הזה את הגיורים של הרפורמים והקונסרבטיבים, ואמרתי לה: לא.

אלעזר שטרן: אני גם לא רוצה לפגוע במה שיש להם עד עכשיו במדינת ישראל, אבל אני חושב שיחד אנחנו צריכים לחשוב מה היחסים בין האורתודוקסיה לרפורמים גרמו למדינת ישראל ולעם היהודי ב-60 השנה האחרונות.

גילה גמליאל: משפט סיום בבקשה.

אלעזר שטרן: בשורה התחתונה, עמיתי חברי הכנסת, עשינו עד עכשיו, ובגלל זה החוק הזה התעכב כבר חודשים, את כל הניסיונות להידבר גם עם משרד הדתות וגם עם הרבנים הראשיים לישראל.

אלעזר שטרן: אני מבטיח להמשיך ולעשות הכול, אבל תדעו שלא בכל מחיר – –

גילה גמליאל: תודה רבה.

אלעזר שטרן: – – כיוון שיש מחירים כבדים שאותם אנחנו, כחברה ישראלית יהודית, לא נוכל לשלם.

אלעזר שטרן: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

גילה גמליאל: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: אחריו – חבר הכנסת אלי ישי.

אברהם מיכאלי: לא.

גילה גמליאל: כמו שכתוב לי ברשימות.

אברהם מיכאלי: מופיע במחשב.

אברהם מיכאלי: מה?

קריאה: – – –

אברהם מיכאלי: המחשב שלי ושלך לא אותו דבר?

יצחק וקנין: אני הולך להגיד לו – – –

גילה גמליאל: אחריו – חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

גילה גמליאל: החלפתם במקומות.

גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת שטרן, אני חושב שחבל שלא התמנית גם להיות רב ראשי בישראל, ואז אולי באמת – רבצ"ר כבר נתנו לך.

אלעזר שטרן: בתמיכה שלכם אני צריך להיות מושחת.

נתנו לך את הרבצ"ר כבר.

אלעזר שטרן: בתמיכה שלכם אני צריך להיות מושחת.

גילה גמליאל: חבר הכנסת אלעזר שטרן, הקשיבו לך, תקשיב לאחרים בבקשה.

אתה השתמשת כאן והבאת אסמכתה הלכתית מהרב עובדיה, אבל מה לעשות שכנראה בחרת את זה כי זה יותר קל, כי הוא לא בחיים.

אבל השאלה, האם הרבנים הראשיים, שהם בעצם האוטוריטה, כן מאשרים את הדבר הזה או לא.

אלעזר שטרן: – – –

מה שעשית הזכיר לי את אותו בעל מסעדה שהייתה לו תמונה גדולה של רב גדול במסעדה.

נכנס מישהו לשאול אם יש הכשר ואמרו לו שלא, והוא אמר: הנה, יש תמונה של הרב.

אז הוא אמר לו: אם הרב היה יושב ואוכל במסעדה, יכול להיות שהייתי אוכל.

אתה משתמש בתמונה, כנראה גם תמונה מעוותת, אז לפחות תגיד: אני חושב ככה.

אל תביא אסמכתאות רבניות כאלה, שלא – – –

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: אתה לא מסתמך על אסמכתאות רבניות שכתובות לפני מאות שנים?

אתה לא הבאת שום ציטוט מהרב עובדיה.

דיברת על שיחה בעל-פה.

אלעזר שטרן: לא.

אלעזר שטרן: ציטוט כתוב.

אוקיי.

אני לא שמעתי את זה כאן.

אלעזר שטרן: כל מה שציטטתי כתוב.

אני לא שמעתי את זה ככה.

אלעזר שטרן: אתה לא.

תשאל את מי שישב פה גם.

אלעזר שטרן: אני אביא לך את החוברת, ואם אתה רוצה – גם את הספר, וגם – – –

מאחר שאני יודע שאותך אני לא אשכנע, אני מדבר אל השותפים שלך, השותפים מהבית היהודי, שיבוא יום ואותו שטרן, גברת סטרוק, חברת הכנסת סטרוק, אותו הרב שטרן יסביר כאן על הבמה למה לא צריך להיות קיצוניים כל כך גם בהלכות נוספות, לא של ארץ-ישראל ולא של דברים נוספים, ולהיות מסבירי פנים ולנתח את ההלכה על-פי ראייה היסטורית כזאת או אחרת, לפי דרכו של הרב שטרן.

אבל אני שואל אתכם, הבית היהודי: לאור מה שאנחנו רואים כאן, מי באמת צריך אתכם?

הרי בנושא דת אלעזר שטרן תפס את הפיקוד, ואתם רק מחרים מחזיקים אחריו.

הוא מתפקד כמעט כשר הדתות.

אורית סטרוק: – – – על החוק שלו – – –

הוא מתפקד כמעט כמו שר הדתות.

עליזה לביא: כמה שילמת?

עליזה לביא: כמה שילמת?

עליזה לביא: אני שואלת אותך.

פירון; מה רע בפירון?

פירון הוא גם דתי.

הוא אפילו רב.

בשביל מה צריך את הבית היהודי?

מייצגים אתכם נפלא.

להגן על ארץ-ישראל, תגידו לי, שבזה צריך אתכם?

יעקב מרגי: גם את זה לא עושים.

יעקב מרגי: גם את זה לא עושים.

גילה גמליאל: משפט סיום בבקשה.

דני דנון עושה את זה יותר טוב – גברתי היושבת-ראש, עוד דקה.

הוא עשה את זה יותר טוב.

בשביל מה צריך אתכם?

עליזה לביא: – – –

בשביל מה צריך את הבית היהודי?

אני מסיים.

גילה גמליאל: בדיוק.

גילה גמליאל: משפט אחרון.

לא בענייני דת, לא בענייני ארץ-ישראל – מחבלים משוחררים, המשא-ומתן מתקדם, הוויתורים בדרך.

נושאי דת – –

יעקב מרגי: – – –

גילה גמליאל: תודה רבה.

– – נושאי דת – הכול מתמוטט.

אתם הפכתם ללעג ולקלס – –

גילה גמליאל: תודה רבה.

– – גם את תורת ישראל, גם את ארץ-ישראל.

תחת חסות

כם, אדוני השר, הממשלה הזאת – –

גילה גמליאל: תודה רבה, חבר הכנסת יעקב אשר.

– – מחסלת כל סממן דתי או הלכתי, ועל כך צריך רק להתבייש.

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: מכיוון שגם את חבר הכנסת אלעזר שטרן אילצתי לעמוד במגבלות הזמן, אני באמת מבקשת מראש מכל חברי הכנסת וחברות הכנסת שיעלו לדבר לעמוד במגבלות הזמן.

גילה גמליאל: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: אחריו – חבר הכנסת אלי ישי.

גילה גמליאל: התמקמת?

גילה גמליאל: מעכשיו זה נמדד.

אברהם מיכאלי: גברתי היושבת בראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, החקיקה שבוצעה בשבועות האחרונים בנושא הזה של תיקון פקודת העדה הדתית (המרה) (מערך הגיור ובתי-דין לגיור) – ישבנו בוועדת החוקה בימים שלא מקובל לדון בהם בחוק כזה משמעותי, וכל פעם יושב-ראש הוועדה קבע את הדיון הזה ביום ראשון בבוקר, בתקווה שלא יגיעו אנשים לשם, בתקווה שלא יבואו ולא ישתתפו בדיון הזה, כדי שאפשר יהיה לאשר את החוק הזה בלי שום בעיה.

אברהם מיכאלי: כשבאתי והתלוננתי לפני יושב-ראש הוועדה, יושב-ראש הוועדה אמר לי: החוק הזה לא יקודם, אלא אך ורק בהסכמה בין סגן שר הדתות, הרב אלי בן-דהן, לבין הרבנים הראשיים, במיוחד עם הראשון לציון, הרב יצחק יוסף.

אברהם מיכאלי: כשהגענו לשלב שראינו שהחוק הזה עדיין ממשיך להתקדם, שוב הבעתי את המחאה, ואמרתי: למה החוק הזה מתקדם?

אברהם מיכאלי: אמרו: הרב אלי בן-דהן מתואם עם הרב הראשי.

אברהם מיכאלי: רבותי, התיאומים האלה החלו, אני לא אומר שלא היו ישיבות ולא ניסו לתאם דברים, אבל בפועל התיאומים האלה לא נעשו.

אברהם מיכאלי: אין הסכמות.

אברהם מיכאלי: אפילו שמישהו ניסה בוועדה לשדר שהדברים האלה מקובלים על הרב הראשי, גם סגן השר, הרב אלי בן-דהן, גילה לנו שההסכמות האלה הן עדיין לא הסכמות.

אברהם מיכאלי: היו דיונים, והדיונים האלה עדיין לא השיגו את אותן הסכמות שעל-פי כל היגיון הרבנים הראשיים צריכים לתת לזה את הגושפנקה, כדי שהחוק הזה יעבור.

אברהם מיכאלי: גברתי היושבת-ראש וחברי חברי הכנסת, הרי במה מדובר פה?

אברהם מיכאלי: מדובר פה בחוק מהותי, שמאז קום המדינה הרבה מאוד אנשים אולי חשבו כך או אחרת לשנות את זה, אבל אף אחד לא העלה על דעתו שאחר יבוא וייתן גושפנקה לחוק הזה, אם לא הרבנים הראשיים.

אברהם מיכאלי: גם יושב-ראש ועדת החוקה, שהוביל חוק דומה בקדנציה קודמת, לא העלה על דעתו אפילו לקדם את זה בלי לשבת עם הרב הראשי, בלי לתאם אתו עמדות, והיו הרבה מאוד ישיבות בשביל לקדם את זה.

אברהם מיכאלי: פה מה קרה?

אברהם מיכאלי: פה חבר הכנסת שטרן מנסה להיות כנראה גם הפוסק.

אברהם מיכאלי: הוא מפרש את הרב עובדיה.

אברהם מיכאלי: הוא מפרש כל מיני דעות הלכתיות.

אברהם מיכאלי: במחילה, אנחנו לא נכנסים לתחום רפואי כאשר אנחנו לא רופאים; אנחנו לא נכנסים לתחום של ביטחון מדינה אם אנחנו לא יושבים במטכ"ל, חברי חבר הכנסת שטרן.

אברהם מיכאלי: והבית היהודי – כששאלתי היום: רבותי, איך אתם תומכים בדבר הזה?

אברהם מיכאלי: מה התשובות שקיבלנו?

אברהם מיכאלי: אל תדאג, נעביר את זה היום בקריאה ראשונה.

אברהם מיכאלי: אני מבטיח לך שהחוק הזה לא יקודם.

אברהם מיכאלי: רבותי, אתם עובדים על אנשים בעיניים.

אברהם מיכאלי: החוק הזה היום מקודם כי יש לחץ עליכם, כדי לקבל כותרות.

אברהם מיכאלי: מחר שלל חוקים שהקואליציה הזאת מנסה להוביל לציבור כביכול – מפלגת יש עתיד, מפלגת הבית היהודי – – –

גילה גמליאל: משפט סיום בבקשה.

אברהם מיכאלי: – – – וכל אחד מנסה לגנוב את דעתם של אנשים, בניגוד לכל היגיון, בניגוד לכל המקובל בכנסת הזאת.

אברהם מיכאלי: לכן, זה דבר חמור, מה שקרה פה היום, ואסור – –

גילה גמליאל: תודה רבה.

אברהם מיכאלי: – – שהחוק הזה יקודם לקריאה ראשונה אפילו.

אברהם מיכאלי: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

גילה גמליאל: חבר הכנסת אלי ישי, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות, ואני מתנצלת מראש, אני איאלץ להפסיק אותך בתום שלוש הדקות.

אליהו ישי: את לא צריכה להתנצל, גברתי היושבת-ראש, ואת לא צריכה לעצור.

גילה גמליאל: כן, בבקשה.

גילה גמליאל: מעכשיו שלוש דקות.

אליהו ישי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת היא שאני לא מעט שנים בבית הזה, ואני רואה בקדנציה הזאת, במושב הזה ובכלל מהקמת הממשלה תחרות בין כל המפלגות, או לפחות בין כמה מפלגות, מי פוגע יותר בערכים, במסגרות של העם היהודי – כן, כן, תקשיב טוב, חבר הכנסת שטרן, ואתה יודע שאני מכבד אותך.

אליהו ישי: יש פה תחרות כל הזמן.

אליהו ישי: האמת, התחרות לא קשה, כי הקואליציה היא די דורסנית בכל דבר שבקדושה, וגם בנושא של שכבות חלשות, אבל בדברים שהם רגישים כל כך.

אליהו ישי: זה לא שאנחנו נגד גיור, חס וחלילה.

אליהו ישי: אתה מכיר את השיטה ואת התפיסה של הרב עובדיה יוסף – שייבדלו לחיים ארוכים הרבנים הראשיים לשעבר והרבנים הראשיים הנוכחיים.

אליהו ישי: המגמה היא באמת כוחא דהיתרא עדיף; המגמה היא כן להקל ולסייע ולראות כיצד אפשר, בכל דרך שאפשר.

אליהו ישי: קח לדוגמה, בקדנציה הקודמת – חוק הגיור.

אליהו ישי: בא הרב עובדיה יוסף, קם, עוד לפני החוק – כי עשו גם פה איזה חוק פופוליסטי – אבל הכיר בגיור.

אליהו ישי: יש עוצמות, ברצון אמיתי, במסגרת ההלכה, איך להקל.

אליהו ישי: אבל זה לא מה שקורה פה היום בממשלה הזאת ובקואליציה הזאת, כי המגמה היא באמת לפגוע ולעקור מן השורש את המסורת, הערכים היהודיים; והתחרות היא מי מצר לישראל יותר, התחרות היא מי פוגע יותר, התחרות היא מי יעשה יותר רפורמות בתורת ישראל.

אליהו ישי: מה לעשות, יש כאלה שחושבים שהם יודעים יותר ממשה רבנו, יותר מכל גדולי ישראל בעבר ובהווה, מה נכון לעשות ומה לא נכון לעשות.

אליהו ישי: אני לא מאמין שהיו מעזים, כפי שאמר חבר הכנסת מיכאלי, באיזה חוק על האקדמיה לקבוע בלי להתייעץ עם האקדמיה; באיזה חוק בנושא רפואי בלי להתייעץ עם טובי הרופאים.

אליהו ישי: פה, באחד הנושאים הכי מרכזיים, הכי רגישים, הכי עדינים בעם היהודי, אנחנו בעצם מפוררים ופורצים לגמרי את כל הגדרות.

אליהו ישי: ואיך פורצים גדר?

אליהו ישי: כשאתה מאפשר בנושא כל כך חשוב, כל כך מהותי, שהגיור יהיה גיור אמיתי – כולנו בעד גיורים.

אליהו ישי: אף אחד מאתנו, ולא יהיה רב המחמיר שבמחמירים שיתנגד לגיור.

אליהו ישי: רק רוצים לוודא אם הגיור הוא אמיתי או לא אמיתי, אם יש רצון אמיתי לאותו אדם להתגייר או שהוא בעצם רוצה להיכנס למשרד הפנים של מדינת ישראל, לספר מרשם האוכלוסין, ולקבל את התנאים וכו' וכו'.

אליהו ישי: ולכן, אני חושב שזה תהליך מאוד מסוכן, וחבל שחברי מהבית היהודי לא נמצאים פה אתנו כרגע, ופה אני רוצה למסור לכם מסר – ואני לפחות נחשב לאדם שבאמת מכבד מאוד ובקשר – – –

גילה גמליאל: משפט סיום בבקשה.

אליהו ישי: הבית היהודי היום בעצם מצביע בעד הצעת חוק שעוקרת את הבית היהודי האמיתי – לא הבית היהודי הפוליטי המפלגתי – הבית היהודי שמדבר על המרקם של הבית היהודי.

אליהו ישי: היום הבית היהודי מרים יד על חוק, וזה לא משנה אם זו קריאה ראשונה, כי אני אומר לכם – –

גילה גמליאל: תודה.

אליהו ישי: אני כבר מסיים.

אליהו ישי: – – קריאה ראשונה – זה גם יעבור קריאה שנייה ושלישית, יש לי בזה ניסיון.

אליהו ישי: אבל לעצם העובדה שמרימים יד בחוק שפוגע בבית היהודי האמיתי – לא הפוליטי, הבית היהודי האמיתי שלנו – עצם העובדה שהבית היהודי מרים את היד בדבר כזה, אני אומר לכם, תעשו חשבון נפש, תחשבו פעם שנייה, האם אתם מצביעים – –

גילה גמליאל: תודה רבה.

יצחק כהן: אין להם נפש.

יצחק כהן: אלי, אין להם נפש.

אליהו ישי: – – בחוק שפוגע בבית היהודי – –

אורי אורבך: אין להם חשבון.

אליהו ישי: – – ובמשמעות של הגיור בעם ישראל.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר כנסת אלי ישי.

גילה גמליאל: חבר הכנסת יצחק וקנין, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

יצחק כהן: כשהרב אמר "בית של גויים" – – –

קריאות: – – –

גילה גמליאל: מהרגע שאתם מתחילים לדבר, תנצלו את הדקות במלואן מצד אחד, אבל לא מעבר מן הצד השני.

יצחק וקנין: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, ידידי חבר הכנסת שטרן, תראה, אני הייתי בצבא כמוך, אני מבין את מה שאתה אומר, ואני שואל אותך שאלה אמיתית.

יצחק וקנין: בצבא הישראלי אין רק חיילים נוצרים שבאו מחבר המדינות – אני שם את הדברים כפי שהם – יש חיילים בדואים, יש חיילים דרוזים, נכון?

יצחק וקנין: אני הבנתי את המחשבה שלך מה יש, מה קורה – נהרגים וכו'.

יצחק וקנין: הכול טוב ויפה.

יצחק וקנין: מסכים אתך לחלוטין.

יצחק וקנין: שותפות גורל – גם לבדואים יש שותפות גורל; גם לדרוזים יש שותפות גורל.

יצחק וקנין: ומפה אני אתחיל להגיד לך את מה שצריך להגיד לך.

יצחק וקנין: תקשיב טוב.

יצחק וקנין: הבעיה היא שאתה מנסה לקחת דבר שאתה יודע שהוא הלכתי גרידא, ואתה מנסה להביא אותו בחוק.

יצחק וקנין: הוא הלכתי.

יצחק וקנין: מה שאתה מנסה כרגע לעשות – בכל כפר, בכל מושב, בכל מקום ייקחו את הדבר הזה וזו תהיה המסחרה הכי גדולה.

יצחק וקנין: עכשיו תראה, אני רוצה – – –

אלעזר שטרן: – – –

יצחק וקנין: אל תפריע לי, יש לי בקושי עוד דקה וחצי.

יצחק וקנין: בקושי דקה וחצי.

יצחק וקנין: אני שואל אותך: אתה יודע מה הנזק שאתה עושה לאותם אלה שאתה הולך לגייר בשיטה שלך?

יצחק וקנין: אני אגיד לך.

יצחק וקנין: אתה בעצם אומר שני דברים.

יצחק וקנין: אתה עושה איזה אינסטנט כזה – אתה לא גזר, אתה מלפפון; אתה לא נוצרי, אתה יהודי, אוקיי?

יצחק וקנין: בלי לקבל עול מצוות, בלי כלום.

יצחק וקנין: זו המציאות.

יצחק וקנין: הוא לא מקבל עליו עול מצוות.

יצחק וקנין: הוא מקבל עליו משהו?

יצחק וקנין: הוא מקבל עליו משהו?

יצחק וקנין: אני שואל אותך: אתה מחייב אותו כיהודי ממחר, אתה מחייב אותו – – –

אלעזר שטרן: אתה שואל אותי – – –

יצחק וקנין: תקשיב.

יצחק וקנין: המצב הוא יותר קשה – – –

אלעזר שטרן: – – –

יצחק וקנין: – – – אתה מביא אותו למצב יותר קשה מאשר היה לפני כן.

יצחק וקנין: כשהוא היה נוצרי, הוא לא היה מחויב בדת, הוא לא היה חייב בשבת, הוא לא היה מחויב בכשרות; הוא לא מחויב, הוא יכול לאכול מה שהוא רוצה, יכול לנסוע בשבת.

יצחק וקנין: כשהוא יהודי חלה עליו האחריות לקבל את הדת כפי שהיא.

יצחק וקנין: עכשיו תראה, אני לא אומר, יש כאלה שמתגיירים ולא נוסעים ועוברים את כל הגיור, אבל אתה רוצה לעשות את זה כזה סיטוני, בסיטונות, כל דכפין ייתי ויכול; זו המציאות שאתה מנסה לעשות, ואין לזה כל משמעות אחרת.

יצחק וקנין: אני לא רואה איזה משהו אחר.

יצחק וקנין: בשיטה שלך אתה הולך לגרום יותר נזק לאותם אנשים.

יצחק וקנין: תודה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת משולם נהרי – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה.

אברהם מיכאלי: – – – דילגת.

קריאה: – – –

גילה גמליאל: לא דילגתי, זה בהסכמה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: בבקשה.

יעקב מרגי: אני אנצל אותן עד תום.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר וסגן השר מיקי לוי, כנסת נכבדה – למרות החוקים שאתה מעביר בה.

יעקב מרגי: לא כמוך, אתה מדגיש לנו: כנסת לא נכבדה.

יעקב מרגי: אז הכנסת נכבדה.

יעקב מרגי: אני אתקן אותך להבא: הכנסת היא נכבדה.

מיקי לוי: אמרתי "כנסת נכבדה".

יעקב מרגי: לא, אתה אומר: היא לא נכבדה כשיש מספר מועט של חברי כנסת.

מיקי לוי: לא, אמרתי שזה לא – – –

יעקב מרגי: בסדר, אבל היא נכבדה.

יחיאל חיליק בר: הוא אמר "נחמדה" – – –

יעקב מרגי: נחמדה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אלעזר שטרן, אני לא חושד בכנות כוונותיך.

יעקב מרגי: הרי מערך הגיור עבר גלגולים.

יעקב מרגי: הגיור מלכתחילה היה בידי רבני ערים, היו קלקולים, הועבר למערך בתי-הדין הרבניים, ואז בתי-הדין הרבניים היו המוסמכים לגיור.

יעקב מרגי: מישהו בדק לפני כמה שנים וראה שזה לא מופיע בחוק בתי-הדין הרבניים; הורידו את זה לבתי-הדין הרבניים.

יעקב מרגי: אתה יודע איפה הבעיה שלי אתך, עם החוק?

יעקב מרגי: עברתי על החוק.

יעקב מרגי: יש בו דברים.

יעקב מרגי: הרי אני לא מאמין שאתה רוצה את הגיור הסיטוני שדיבר עליו חבר הכנסת וקנין.

יעקב מרגי: אני רוצה להאמין שאתה לא רוצה את זה באמת, את אלה שלא הצליחו לעבור את אותו מערך גיור ממשלתי, שאני אספר לך – לא מורכב מחרדים – שעמד בראשו הרב דרוקמן.

יעקב מרגי: דייני הגיור, מה לעשות, יוצאי צבא – סרוגים, נאורים, מחוברים לקהילה.

יעקב מרגי: אתה מכיר את האמירות האלה, נכון?

יעקב מרגי: מה קרה?

יעקב מרגי: למה אין שם צוואר בקבוק?

יעקב מרגי: – הלו, יש עתיד, מה קרה?

יעקב מרגי: – הרי אין שם צוואר בקבוק, מה קרה?

יעקב מרגי: כנראה יש מישהו שרוצה מסלול אלטרנטיבי, וזה הפחד שלי מהחוק הזה, כי מחר-מחרתיים יתברר – – –

גילה גמליאל: סגן השר, אתה מושך פה תשומת לב.

גילה גמליאל: אתה צריך להיות בשקט.

מיקי לוי: אני מתנצל.

יעקב מרגי: – – – ידידי חבר הכנסת אלעזר שטרן, עוד שנתיים-שלוש תהיה פה, לא תהיה פה, לא יודע איפה תהיה, יבוא חבר כנסת אחר שדעתו לא תהיה נוחה, כי הוא שמע שבבית-הדין לגיור שהוקם ברבנות מקומית על-פי חוק זה וזה שאלו את המתגייר שאלה שלא מצאה חן בעיניו.

יעקב מרגי: אתה חושב שלא יקום מאן דהוא ויתקן את החוק הזה עוד הפעם?

יעקב מרגי: אתה באמת חושב שזאת התחנה האחרונה?

יעקב מרגי: הרי אתה חרד לגורל העם היהודי וההתבוללות.

יעקב מרגי: שמעתי אותך, ואני מאמין לכל מילה.

יעקב מרגי: תבדוק היסטורית.

יעקב מרגי: כלכלן או מדען שהולך לגעת – ובזה אני מסיים – במשהו, בודק היסטורית מה קרה כשעשו דברים כאלה.

יעקב מרגי: תסתכל מעבר לגבול, בגולה, מה קרה עם כל הגיורים האלה, שלא נקראים גיור.

יעקב מרגי: איפה נמצא חלקו הגדול של העם היהודי?

גילה גמליאל: משפט סיום, בבקשה.

יעקב מרגי: אני מקווה – כוונותיך רצויות – אני מקווה שמישהו אחר לא ייקח את החוק שלך למקומות שאתה לא רצית.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת דוד אזולאי.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: יעקב מרגי, חבר הכנסת, הוא דוגמה בדיוק לעמידה בזמנים.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: אחריו – חבר הכנסת אריאל אטיאס.

דוד אזולאי: גברתי היושבת בראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אני בבית הזה למדתי, כשיש נושא חשוב שצריך לדון בו, יש אנשים מומחים, כל אחד בתחומו.

דוד אזולאי: גם כאן, הייתי מצפה מחבר הכנסת אלעזר שטרן, שאני בטוח – בכל זאת, יהודי ששומר שבת, כיפה לראשו, ודאי שאין לו כל כוונה להפוך את הגיור לגיור סיטוני.

דוד אזולאי: אבל בלי לשים לב לעניין הזה, זה יקרה.

דוד אזולאי: כי מה קורה היום?

דוד אזולאי: ואתה יודע, הרי אתה המומחה בתנועה שלך לענייני דת, אתה גם צריך להצדיק את קיומך.

דוד אזולאי: זה בסדר, אני מבין את זה, אחרת מה אתה עושה במפלגה כזאת?

דוד אזולאי: אז מישהו צריך לייצג את "היהדות הדתית" בתוך התנועה.

דוד אזולאי: בסדר, אתה עושה מלאכתך נאמנה, ואתה מצדיק את קיומך, וזה בסדר.

דוד אזולאי: אני שואל שאלה פשוטה: הרי אין לי ספק בכך, לא היית רוצה שתתנוסס על גוי גמור חותמת של יהודי שהתגייר.

דוד אזולאי: זה דבר אחד; 2.

דוד אזולאי: אתה מכיר את עולם הרבנות, זה לא זר לך, ואתה יודע שיש רבנים – איך אומרים – לא היית רוצה שהם יחתנו את הילדים שלך או שייתנו כשרות.

דוד אזולאי: אתה מכיר אותם לא פחות טוב ממני.

דוד אזולאי: מה אתה עושה פה בעצם?

דוד אזולאי: אתה אומר: כל דכפין יבוא ויגייר, ואנחנו לא רק עושים כל דכפין יבוא ויגייר, אלא גם אזורי.

דוד אזולאי: כל אחד יבחר לו את הרב שאתו יש לו מערכת קשרים טובה וכו' וכו', והוא אשר יגייר את אותו אדם.

דוד אזולאי: אני אומר לך, תסתכל על עצמך בראי ותגיד: האם זאת הכוונה שלך?

דוד אזולאי: אני בטוח שלא.

דוד אזולאי: אני יותר מזה רוצה להגיד, גברתי היושבת בראש, אני מסתכל על הבית כרגע, ואני מחפש את החברים בבית היהודי.

דוד אזולאי: איפה סגן שר הדתות, הרב אלי בן-דהן, שהיה אמור להיות פה ולדבר, כפי שהבטיח?

דוד אזולאי: הוא אמר כאן, הוא ויושב-ראש התנועה שלו, שיש נושאים שהם בנשמת אפו של עם ישראל, והם נושאים מהותיים בדת, ולכן יש להם זכות וטו.

דוד אזולאי: אם על נושא כזה אין זכות וטו, אז יאמרו לי חברי מהבית היהודי, על מה כן יש לכם זכות וטו?

דוד אזולאי: נושא כזה חשוב.

דוד אזולאי: היום, לשמחתי הרבה, יש מערך גיור מסודר, מקום מרכזי, דיינים שמבינים בנושא הזה.

דוד אזולאי: מה שאתה עושה, חבר הכנסת שטרן, לצערי הרב, אתה פשוט פותח את זה ללא שליטה.

דוד אזולאי: ואתה יודע מה, מחר אתה תכה על חטא, אבל זה יהיה מאוחר, כי אתה הוא אשר גרם לכך שהרבה אנשים שאינם יהודים יסתובבו עם תעודת גרות ויכריזו על עצמם כיהודים, וזה על מצפונך.

דוד אזולאי: תודה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת יצחק כהן, בבקשה.

גילה גמליאל: תודה רבה, חבר הכנסת דוד אזולאי.

גילה גמליאל: שלוש דקות.

קריאה: – – –

גילה גמליאל: כי אני לא הקראתי את שמו קודם.

גילה גמליאל: הוא ידבר במקום אריאל אטיאס.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, משהו רע מתחולל בממשלה בקדנציה הזאת, בכנסת הזאת.

יצחק וקנין: תחזור עוד הפעם – – – אנחנו שומעים.

יצחק כהן: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

קריאות: אמן, אמן.

עליזה לביא: מותר לנו לענות אמן?

יצחק כהן: עכשיו תשמע אותי.

יצחק כהן: משהו רע מתחולל בשנה האחרונה, זה כשנה, עם כינונה של הממשלה המוזרה הזאת, של יש עתיד והבית היהודי.

עליזה לביא: על זה אני לא אגיב.

יצחק כהן: משהו רע, גברת לביא.

יצחק כהן: משהו רע מתרחש.

יצחק כהן: יש מחיקה טוטלית של הזהות היהודית של מדינת ישראל כמדינה יהודית.

קריאה: אבל הם לא רוצים – – –

יצחק כהן: יש פה גם איזה סוג של חוצפה; הולכים מול הפלסטינים, דורשים מהם להכיר במדינת ישראל כמדינה יהודית, כאשר מקעקעים כל ערך יהודי.

יצחק כהן: הם מקעקעים כל ערך יהודי, ודורשים מאבו מאזן: תכיר בנו כמדינה יהודית.

יצחק כהן: מישהו יכול להסביר לי את האבסורד הזה?

יצחק כהן: שלב אחר שלב, חוק אחרי חוק, מקעקעים בשיטתיות – – –

יצחק וקנין: אל תדאג, הם יחזירו את כל יהודה ושומרון.

יצחק כהן: זה ודאי.

יצחק כהן: בסוף בגללם, בגלל הבית היהודי, אנחנו נפסיד גם את גושי ההתיישבות.

יצחק כהן: בגלל הבית היהודי.

יעקב מרגי: סגן שר האוצר לשעבר, כמה זה עולה לנו?

יצחק כהן: המון המון המון, מאות מיליונים.

יצחק כהן: רק היום היה דיון בוועדת הכספים על מפה של הנחות במס, מפת עדיפויות לאומיות.

יצחק כהן: יש שם – כל כך הרבה התנחלויות הכניסו אלה, הצדיקים הגדולים האלה של יש עתיד; כל כך הרבה התנחלויות שאין להן שום קשר לשום קריטריון, רק תשלום ליהודי שעומד שם מהבית היהודי.

יצחק כהן: הבית היהודי – כשהרב עובדיה אמר "בית של גויים" לא היו צריכים להיעלב, הגויים היו צריכים להיעלב.

שולי מועלם-רפאלי: גם העמלקים.

אורי אורבך: – – – היום.

אורי אורבך: צריך לבטל את זה רטרואקטיבית.

יצחק כהן: אתם מקעקעים כל ערך יהודי, ואתה עוד דורש מאבו מאזן שיכיר בנו כמדינה יהודית.

יצחק כהן: מה יהודי בך?

יצחק כהן: מה?

שולי מועלם-רפאלי: אימא שלו.

יצחק כהן: אתם הולכים להציף את המדינה בגיורים פיקטיביים, ואתם תגידו: מדינה יהודית.

יצחק כהן: הבית היהודי.

יצחק כהן: הלוא הרב דב ליאור, שאת כל כך מכבדת – גם אני מכבד אותו – ביקש מכם להתנגד לחוק הזה.

שולי מועלם-רפאלי: תכבד אותו – – –

יצחק כהן: הוא ביקש ממך, גברת שולי מועלם, להתנגד לחוק הזה, הרב דב ליאור.

יצחק כהן: למה את לא מתנגדת?

שולי מועלם-רפאלי: לא.

יצחק כהן: סליחה, זה נכון או לא נכון?

יצחק כהן: מה לא?

יצחק כהן: הוא כתב לכם מכתב, אני קראתי אותו, שביקש מכם – – –

שולי מועלם-רפאלי: אתה מערבב את זה עם פתיחת אזורי רישום, חבר הכנסת כהן.

יצחק כהן: סליחה, לא, גם הגיור, גם וגם.

שולי מועלם-רפאלי: – – – חבל על הזמן שלך.

יצחק כהן: דרך אגב, בפתיחת אזורי רישום שמעת לרב דב ליאור?

יצחק כהן: בפתיחת אזורי רישום, גברת שולי מועלם, שמעת לרב דב ליאור?

גילה גמליאל: אני מבקשת לסיים.

יצחק כהן: אני מסיים.

יצחק כהן: אחרי שיסיימו את המדינה היהודית – אני אסיים.

יצחק כהן: במה את שומעת לרב דב ליאור, שאת כל כך מחזיקה מהפסיקות שלו?

יצחק כהן: כלום.

שולי מועלם-רפאלי: בעלייה להר-הבית אני שומעת לו.

יצחק כהן: אז, גברתי, יהי רצון – –

שולי מועלם-רפאלי: – – – בתור רפורמית.

יצחק כהן: – – שהממשלה הזאת תיפול מייד, שעוד יישאר זיק יהודי למדינה היהודית הזאת.

יצחק כהן: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק כהן.

גילה גמליאל: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: זאב, אולי אפשר לסיים – – –

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: אחריך – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

גילה גמליאל: בבקשה.

קריאה: נסים, לאט-לאט, לא מהר.

יעקב מרגי: אם חשבתם ששמעתם הכול, לא שמעתם כלום.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: בבקשה.

נסים זאב: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני, האמת, לא רציתי לדבר בכלל, אבל מאלצים אותי, אין לי ברירה.

נסים זאב: אומרים לי: תעלה, תעלה.

נסים זאב: אין לי ברירה, אני עולה, מכבד אתכם.

עליזה לביא: חיכינו לך כל היום.

נסים זאב: משום כבודה של הכנסת אני מדבר, אני מודיע לכם.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם, הצעת החוק מקדמת את הסכמי השלום בין אבו מאזן לנתניהו.

נסים זאב: הסוגיה הכי בעייתית שלנו היום זו הסוגיה של מדינה יהודית.

נסים זאב: בעקבות הצעת החוק של שטרן אני בטוח שמחר בבוקר תקבל מכתב מאבו מאזן שהוא מודה לך, שהוא תומך בחוק, שלא יהיה לך ספק, כי אתה פתרת לו בעצם את הבעיה של מדינה יהודית.

נסים זאב: דמוקרטית הוא כבר מסכים אתך, אבל יהודית – הוא בעצמו יגיד: גם אני יהודי, מה.

נסים זאב: אם יש פה אלעזר שטרן, למה שאני אהיה מוסלמי בכלל?

אלעזר שטרן: אתה מקיים את מצוות "משנכנס אדר".

שולי מועלם-רפאלי: בהידור.

נסים זאב: אבל תסתכל, שטרן, אתה בכור שמוביל בבכורה הזאת, ועליך נאמר: "פחז כמים אל תותר", בלי להמשיך, "אז חִללת יצועי עלה".

נסים זאב: אתה גורם לחילול השם במה שאתה מוביל היום.

נסים זאב: אתה נלחם בממסד של הרבנות הראשית לישראל, שלא יהיה לך ספק.

נסים זאב: עכשיו התקשרתי לרבנות הראשית – כן, אני מסתכל, תוריד את שתי העיניים למטה, לא עין אחת.

נסים זאב: כן.

נסים זאב: אמרו לי שאמרת שיש התחייבויות קואליציוניות.

נסים זאב: אתה לא יכול להמתין.

נסים זאב: מה הפזיזות הזאת?

נסים זאב: מה קרה?

נסים זאב: למה צריך פטור מחובת הנחה?

יעקב מרגי: אבו מאזן.

אלעזר שטרן: מה פתאום?

נסים זאב: לְמה צריך פטור מחובת הנחה?

נסים זאב: אתה לא יכול להמתין 45 יום?

אלעזר שטרן: לא, אתה לא צודק.

נסים זאב: אתה לא יכול להמתין עוד כמה ימים?

נסים זאב: על-פי בקשת – – –

גילה גמליאל: חבר הכנסת אלעזר שטרן, הוא לא הפריע לך כשדיברת.

נסים זאב: על-פי הבקשה של הרבנות הראשית, אתה לא יכול להמתין עוד כמה ימים?

נסים זאב: למה זה לא יכול להיות בתיאום עם הרבנות הראשית לישראל?

נסים זאב: אני רוצה להבין.

נסים זאב: עכשיו – – –

אלעזר שטרן: אני לא רוצה לעלות, אבל תקני אותו.

אלעזר שטרן: הוא לא מדבר אמת.

נסים זאב: תדע לך שכל מילה בסלע.

אלעזר שטרן: הוא לא קיבל פטור.

נסים זאב: אז לא קיבל פטור מהנחה.

אלעזר שטרן: אז למה אתה אומר?

אלעזר שטרן: הוא לא קיבל.

אלעזר שטרן: אתה טועה.

גילה גמליאל: טוב.

נסים זאב: אבל אני מתכוון לא הנחה בה"א; אנחה באל"ף.

אלעזר שטרן: ואחרי זה נדבר על חילול השם ברבנות.

נסים זאב: תראו, הרי ברור מי ילך בעצם לרב סתיו.

נסים זאב: מי ילך?

נסים זאב: מי שאין לו סיכוי בחיים לקבל גיור.

נסים זאב: הוא אומר: אוה, סוף-סוף יש לי מישהו שאני יכול להישען עליו, הוא כבר יפתור לי את הבעיה.

נסים זאב: אגב, תדע לך, זה כבר קיים ברשם הנישואים.

נסים זאב: אתה, חביבי, חושב שאתה בקי ומכיר את העולם.

נסים זאב: אתה אפילו – תסלח לי שאני אומר לך – בקושי יצאת מקליפת הביצה בנושא שקשור – – –

גילה גמליאל: משפט סיום.

נסים זאב: – – – קשור ליהדות ולגיור ונושא של הנישואים.

נסים זאב: ואני אומר לך – רק סיפור קטן.

גילה גמליאל: משפט סיום, לא סיפור.

נסים זאב: זוג – לא סיפורים ארוכים, הסיפורים שאני נותן; חצי שעה.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך – –

גילה גמליאל: משפט סיום.

נסים זאב: – – בא זוג שחיפשו וחיפשו – ויש פה בעיה אמיתית של ממזרות – וביקשו להירשם בעיר מסוימת כדי להינשא.

נסים זאב: ראו שאין להם תקווה ואין להם סיכוי, כי מכירים אותם; הלכו לעיר אחרת.

נסים זאב: זה מה שיקרה בגיור: כל מי שלא יראה שיש לו צ'אנס – –

גילה גמליאל: תודה רבה.

נסים זאב: – – לקבל את הגיור כהלכה בעיר מסוימת – –

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: – – יחפש את הגוי שיתיר לו.

גילה גמליאל: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: אחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות, בבקשה.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, רבותי, בשנת תרפ"א, נדמה לי, כאשר הוקמה הרבנות הראשית, היהדות החרדית בירושלים הכריזה יום צום ותענית על הגזירה שוועד הצירים הציוני קיבל שלטון על עם ישראל, והקים את הרבנות הראשית כדי לקעקע את יסודות ההלכה ואת מעמד הרבנים מדורי דורות.

ישראל אייכלר: במשך דורות רבים אמרו: אה, תענית וצום, עובדה שברוך השם המזימה שלהם לא הצליחה, ונבחרו רבנים חשובים כמו הרב קוק ואחר כך הרב הרצוג והרב אונטרמן.

ישראל אייכלר: איכשהו חשבנו שהרבנות הראשית בכל זאת, אם לא למעננו אז למען עם ישראל, למען המוני בית ישראל שאינם בדיוק דתיים, יש לה תפקיד כלשהו.

ישראל אייכלר: ובתי-הדין הרבניים – היו שם רבנים גדולים כמו מרן הרב עובדיה יוסף, מרן הרב אלישיב ועוד כהנה וכהנה.

ישראל אייכלר: אבל היום הזה, כאשר אני רואה את הממשלה הזאת בשיתוף הבית היהודי מעבירה חוק אחר חוק שמטרתם אחת: לבולל את עם ישראל בקרב אומות העולם ולהפוך גויים ליהודים ויהודים לגויים, אז אני אומר:

ישראל אייכלר: צדקו אלה שעשו יום צום ותענית כאשר הקימו את הרבנות הראשית בשנת תרפ"א, ב-1881 – סליחה, 1921.

ישראל אייכלר: מורי ורבותי, מה שעושה אלעזר שטרן, הוא בעצם גורם לכך – וזה מבחינתו יכול להיות טוב – שיוכח שהציונות הדתית, שהייתה צריכה להיות גשר בין החילונים לחרדים, בין החילונים להלכה היהודית, בין החילונים לתורת ישראל, הבית היהודי הזה הופך לגשר להתבוללותו, גשר חד-צדדי להתבוללותו של עם ישראל.

ישראל אייכלר: וזו סכנה שצריכה להפחיד כל אזרח בישראל שאיננו דווקא חרדי, כי הציבור החרדי יש לו הקהילות שלו ויהיה לו ספרי היוחסין שלו, והוא לא מאמין לגרים המזויפים של היום.

ישראל אייכלר: מה, רוצים שכל רב יוכל לגייר?

ישראל אייכלר: האם אתם חושבים שבתי-הדין הרבניים האלה שהקים שרון שם, שבתי-הדין האלה כן מקיימים גיור אמת?

ישראל אייכלר: הם הרי מגיירים – – –

עליזה לביא: שנדבר על הגיורים הפרטיים שיש אצלכם?

ישראל אייכלר: אל תפריעי לי, רפורמית.

גילה גמליאל: חברת הכנסת עליזה לביא – –

ישראל אייכלר: הרפורמית לא תפריע לי פה.

גילה גמליאל: – – עוד מעט את מדברת, אז דברי בזמנך.

ישראל אייכלר: אני יושב פה כדי להילחם נגד הרפורמים, שרוצים לעקור את תורת ישראל.

ישראל אייכלר: ואת רפורמית ומקבלת כסף מהרפורמים, אז אל תתערבי כשאני מדבר.

עליזה לביא: תתבייש לך.

עליזה לביא: איך אתה מעז לדבר?

ישראל אייכלר: כן.

גילה גמליאל: חברת הכנסת עליזה לביא, את עוד מעט מדברת.

גילה גמליאל: את ההערות שלך – בזמן שתדברי.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה להגיד לך עוד כמה דברים.

עליזה לביא: תתבייש לך.

עליזה לביא: לפני יום כיפור – – –

ישראל אייכלר: מה שאתם עושים – מקעקעי, מקעקעי – – – ישראל אתם.

גילה גמליאל: טוב, קיבלת דקה נוספת של דיבור, בבקשה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לקבל חזרה את הזמן שהיא לקחה לי.

גילה גמליאל: קיבלת דקה נוספת.

ישראל אייכלר: זאת שנלחמת נגד היהדות בכל הטמפרטורה כאילו היא דתית, בשם הדת הרפורמית, שאיננה דת יהודית, כפי שקבע – איך קוראים לו?

ישראל אייכלר: שחזר לו – דודו רותם.

ישראל אייכלר: אני אומר שהוא אומר שזו דת אחרת.

ישראל אייכלר: זה פשוט שקר, זו לא דת.

ישראל אייכלר: לא צריך לפגוע בדת המוסלמית והנוצרית, שהן דתות שמאמינות במשהו.

ישראל אייכלר: הרפורמים מאמינים באלוהים שכל אחד יוצר לעצמו, כמו תרח אבי אברהם ואבי נחור, שעשה לו עבודות אלילים.

ישראל אייכלר: מה זה רפורמי?

ישראל אייכלר: הוא אומר: אני קובע מה זה אלוקים, אני קובע מה אני רוצה ואני קובע מה ההלכה.

ישראל אייכלר: אז הם באו והשתלטו והרסו – את מי הם הרסו?

ישראל אייכלר: את אותו עם ישראל המסכן שלא יודע ולא חונך על ברכי היהדות החרדית, ההשקפה התורנית, והוא רוצה חתונה יהודית, והוא רוצה לשמור על יהדותו ועל יהדות ילדיו.

ישראל אייכלר: בהם אתם פוגעים בזה שאתם עושים גרים מזויפים.

ישראל אייכלר: ייאמר ברורות: אדם שלא קיבל עליו עול תורה ומצוות ולא נולד לאם יהודייה איננו יהודי.

ישראל אייכלר: וצריך לכבד את הגויים שחיים פה – את הגויים המוסלמים, את הגויים הרוסים, כל הגויים שבאו מכל העולם – –

גילה גמליאל: משפט סיום, בבקשה.

ישראל אייכלר: – – שאינם יהודים.

ישראל אייכלר: צריך לכבד אותם בהיותם גויים, אבל לא להגיד להם שהם יהודים ולא לרמות אותם, וודאי שלא לרמות את המוני בית ישראל.

גילה גמליאל: תודה רבה.

ישראל אייכלר: נצח ישראל לא ישקר, ואתם תיעלמו והיהדות תישאר לנצח.

ישראל אייכלר: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

גילה גמליאל: חבר הכנסת אורי מקלב, ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, כולנו יודעים למה חוק זה חוקק; כולם יודעים שחוק זה הורתו שלא בקדושה.

אורי מקלב: ההיתממות הזאת, המדיניות של בת-יענה, כאילו לא יודעים למה החוק הזה חוקק, איזה מענה ולמי החוק הזה אמור לתת.

אורי מקלב: למה החוק הזה חוקק?

אורי מקלב: מה הבעיה במערך הגיור שקיים היום במדינת ישראל, שהוא לא לרוחי, אני לא חושב שהוא פועל נכון?

אורי מקלב: אבל הציונות הדתית, איפה הבעיה שלה?

אורי מקלב: יש שם הרכבים שכל-כולם, כל-כולם של ההרכבים האלה הם הרכבים של הציונות הדתית.

אורי מקלב: למי הוא לא נותן מענה?

אורי מקלב: אלא המציעים אמרו את זה בדברי ההסבר, אומרים את זה בעל-פה, אומרים את זה בדיונים בוועדה: הם צריכים לתת מענה במקום שמערך הגיור לא נותן מענה, במקום שמערך הגיור מקשה.

אורי מקלב: אתם לא מבינים – הם אומרים – אתם לא מבינים מה שקורה כשיש אלפי או מאות אלפים של גויים במדינה?

אורי מקלב: אני מבין, ואני יודע, ואני רוצה שהם יישארו כאלה ואני לא רוצה שהם יהיו יהודים או גויים במסווה או בתחפושת של יהודי.

אורי מקלב: עדיף גוי כגוי, יהודי כיהודי, ולא גוי עם מסכה – במסווה של יהודי.

אורי מקלב: זה יגרום להתבוללות?

אורי מקלב: אנחנו גורמים להתבוללות?

אורי מקלב: אנחנו עכשיו מעמיקים את ההתבוללות, ולא רק מעמיקים את ההתבוללות – זה מביא לכך שיהיו שני סוגים של יהודים: יהודי שיעבור גיור אמיתי, כפי רוח ההלכה המסורה מדור-דור, וכאלה שמתקשים היום להתגייר ואנחנו רוצים בחוק הזה לאפשר להם את זה.

אורי מקלב: ומה זה הדבר הזה שלאחר קריאה ראשונה יורידו הרבה דברים?

אורי מקלב: אנחנו יודעים מה המכשול וכמה התקדמות יש בקריאה ראשונה.

אורי מקלב: ומה אנחנו רוצים, עכשיו לקראת שנייה ושלישית, עם המחלוקות?

אורי מקלב: ואמר כאן המציע ביושר, ואת זה צריך להגיד ביושר; הוא אומר: אני לא בכל מחיר מוכן להחזיק את החוק ולא לאשר את החוק.

אורי מקלב: יש דברים שיסכימו אתי אולי; אולי יהיו דברים שאני מוכן לוותר.

אורי מקלב: שאר הדברים – לא.

אורי מקלב: דברים מהותיים – לא.

אורי מקלב: אני רוצה להגיע לתכלית החוק.

אורי מקלב: ולבוא להגיד שאנחנו רק בקריאה הראשונה, להסתתר מאחורי קריאה ראשונה, זו צביעות מאין כמוה.

אורי מקלב: ואנחנו צריכים גם להגיד שבתוך החוק הזה, גם כיום וגם מה שתכליתו – תכליתו לאפשר לא רק פתיחת אזור רישום נישואין, וגם אליה החוק הזה מתייחס – לא רק פתיחת אזור רישום גרות, אלא גם להביא את בתי-הדין לגיור לבית של כל אחד ואחד.

אורי מקלב: בכל קיבוץ – אין בעיה להקים בכל קיבוץ בית-דין לגיור.

אורי מקלב: הוא מביא את זה הביתה, בלי להסתתר, בלי שום דבר, בלי הקושי.

אורי מקלב: לא יהיו הקשיים האלה.

אורי מקלב: משווים לי ומביאים לי כל מיני דברים: אנשים נמצאים בתוך ההוויה, בתוך החברה הישראלית.

אורי מקלב: נמצאים, אבל אם הם רוצים להיות יהודים, להתקבל כיהודים, יעברו את הכול – כפי שמסורה לנו מדור דור.

אורי מקלב: לקבל ויזה לארצות-הברית בשביל לטייל שבועיים הרבה יותר קשה מאשר להתקבל עכשיו, לפי החוק הזה, לפי מה שרוצים: בלי כשרות, בלי ניסיון, בלי הכשרה, בלי כפיפות למישהו.

אורי מקלב: אנחנו מבקשים דבר אחד: תורידו את הכיפה מהחוק הזה.

אורי מקלב: למה אתם רוצים לפי ההלכה?

אורי מקלב: למה אתם רוצים רבנים?

אורי מקלב: תעשו קוד, בקודקס, איך מגיירים.

אורי מקלב: לפי זה תגיירו, תדעו.

אורי מקלב: יהיה גיור תרבותי במדינת ישראל, ולא גיור לפי הלכה מזויפת.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

גילה גמליאל: אחריה – חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת אריה דרעי.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות מרגע שתתמקמי.

עליזה לביא: תודה רבה.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חברותי חברות הכנסת, בואו נוריד הילוך.

עליזה לביא: חברי חבר הכנסת אלעזר שטרן, אני רוצה לברך אותך על העשייה המרובה, על ההובלה, על הדרך שבה אתה לא מוותר על אף צעד ושעל, וגם על המוכנות שלך לקבל דברי בלע רבים של אנשים שהם לא שותפים למעשה הציוני ולהבנה שמדינת ישראל 2014 חוטאת כבר למעלה מ-20 שנים באי-קבלה של היהודים שכל חטאם הוא שהם לא הגיעו לפני כמה דורות, לפני כמה דורות, כשהיו פה הרבה יותר רגישות, והרבה יותר הבנה, והרבה יותר חמלה, וידיעה והיכרות עם סיפור ההיסטוריה היהודי.

עליזה לביא: ויש פה אנשים שיושבים בצמתים מרכזיים שלנו כאן, בחברה הישראלית, אנשים שרחוקים מאוד מלהיות ציונים ולהבין את הסיפור הכואב של החברה בישראל, והם שמחליטים בהחלטות פוליטיות כאלה ואחרות מיהו יהודי ומיהו לא יהודי.

עליזה לביא: חבר הכנסת יעקב אשר, ביקשת ציטוט של הרב עובדיה, ואני מזכירה לכם שבשנת 1976, בזמן שכיהן הרב עובדיה כרב ראשי לישראל, מופיע הרב עובדיה בפני ועדת הפנים של הכנסת, כאן, בבית הזה, ואומר – ואני מצטטת: בצבא "רצו גושפנקה של ראש עדה, שכל הגיורים שהם עושים יהיו באחריותו.

עליזה לביא: – – – הסכמתי.

עליזה לביא: – – – אני איני רואה בזה דבר פרטיזני אלא שליחות מההשגחה העליונה, ואם אני יכול לעזור לזולת" – אומר הרב עובדיה, זיכרונו לברכה – "אני מרגיש שזה מחובתי לעם ולמדינה, ואיני עושה בזה טובה למישהו – – – אינני זוכר מקרה שלא פתרתי.

עליזה לביא: – – – היו מקרים קשים שראו אותם כקשים, ולא רצו לקבלם במשך שש שנים – ואני קיבלתי אותם".

עליזה לביא: איפה המורשת של הרב עובדיה?

יצחק וקנין: – – –

יצחק כהן: – – –

עליזה לביא: אתם אומרים לי דברי בלע.

עליזה לביא: אתם אומרים לי דברים קשים.

עליזה לביא: חברים וחברות – –

גילה גמליאל: נא לא להפריע לחברת הכנסת לביא.

עליזה לביא: – – סוגיית הגיור במדינת ישראל היא לא בעיה רק של דתיים, זו סוגיה חברתית; "וגר לא תלחץ, ואתם ידעתם את נפש הגר כי גרים הייתם בארץ מצרים".

עליזה לביא: לא מספיק לקרוא את זה כל שבת בתורה, ולא מספיק לדבר על זה דברי תורה, ולשבת פה עם ספרים וללמוד ולהכיר.

עליזה לביא: אנחנו כולנו חטאנו כחברה.

עליזה לביא: סוגיית הגיור במדינת ישראל, ראוי היה לה שתיפתר.

עליזה לביא: כל שנה נולדים פה 4,000 תינוקות לא יהודים כי לא השכלנו לתת מענה, ולאורך ההיסטוריה היהודית, כשרצו למצוא פתרונות, תמיד ידעו למצוא פתרונות.

עליזה לביא: בואו נוריד את רף ההילוך, בואו נתכנס כולנו יחד ונטכס עצה ונמצא פתרונות וניתן את הדרך הראויה לבוא ולתת מענה בסוגיה הזאת – שהפכה להיות למעשה סוגיה של נשים, כי רוב המתגיירים הם מתגיירות, היחידות שנשארות למעשה ממקום של רצון להצטרף באמת לעם היהודי, למרות כל הכשלים וכל הקשיים שנערמו פה בפניהן.

עליזה לביא: תודה, גברתי היושבת-ראש.

גילה גמליאל: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

גילה גמליאל: חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת אריה דרעי.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, קראנו בפרשת השבוע שמשה רבנו יורד עם לוחות הברית, והוא אומר: "אין קול ענות גבורה ואין קול ענות חלושה קול ענות אנּכי שמע", והוא שבר את הלוחות.

משה גפני: חבר הכנסת שטרן, אני מדבר אליך; לאחרים כבר אין לי מה לדבר בכלל, זה כבר לא – הרב עובדיה, פשוט לא להאמין.

משה גפני: הרב מפוניבז' צדק, היה צריך לקרוע קריעה על כל נאום כזה.

משה גפני: מה אמר משה רבנו?

משה גפני: משה רבנו אמר: אם הייתי שומע, יש כאלה שאומרים נגד, נלחמים על זה, כמו שאתה יודע להילחם על דברים שאתה מאמין בהם; אתה הולך עד הקצה בצדק, ביושר.

משה גפני: ואין קול ענות חלושה – אני גם לא שומע כאלה שמפסידים במלחמה.

משה גפני: מה אני כן שומע?

משה גפני: קול ענות.

משה גפני: אני שומע שמדברים נחמד, אהבת ישראל.

משה גפני: מדברים יפה האחד עם השני.

משה גפני: לא נלחמים נגד העגל.

משה גפני: לא באים כאלה ונלחמים ומנצחים, ויש כאלה שמפסידים.

משה גפני: קול ענות אנוכי שומע.

משה גפני: כאלה נחמדים.

משה גפני: באים ואומרים: מה, הילדים שלנו יתחתנו עם חיילת שהיא גויה?

משה גפני: אז בואו נגיד שהיא יהודייה.

משה גפני: עכשיו יש לי שאלה: למה צריך את זה?

משה גפני: תחליטו שמי שמודיע שהוא יהודי, הוא יהודי.

שמעון אוחיון: איי, איי איי.

שמעון אוחיון: תחליט אתה.

קריאות: – – –

משה גפני: תחליטו.

משה גפני: למה למועדון שותי הבירה צריך קריטריון יותר קשה מהקריטריון הזה?

משה גפני: האם אתה היית מסכים, חבר הכנסת אלעזר שטרן, שאדם בלי השכלה, בלי ידע בעניין שבו הוא עוסק – לא חשוב מה: הוא הנדסאי, הוא טכנאי, הוא קצין בצבא – בלי שום ידע, יוכל לעשות פעולות כשהפעולות האלה הן גורליות?

משה גפני: מה אתה פתאום בא פה בחוק הזה, כמו בחוקים דומים – שהם רק דתיים; אתה לא תעשה את זה בשום דבר אחר – אתה בא ואתה אומר: כל אחד, בלי השכלה, בלי ידע, בלי סמכות, יהיה רשאי לגייר.

משה גפני: עכשיו, תדע לך מה שיקרה אם החוק הזה מתקבל.

משה גפני: אגב, גברתי היושבת-ראש, בניגוד לדתות אחרות – הנצרות היא מיסיונרית; הדרוזים, מי שנולד דרוזי הוא דרוזי, אי-אפשר להתקבל לעדה הדרוזית – היהדות היא לא מיסיונרית.

משה גפני: קשה להתקבל לעם היהודי.

משה גפני: אנחנו מקבלים את הגר: "ואהבתם את הגר כי גרים הייתם בארץ מצרים".

משה גפני: כאשר יש פה גר שהתקבל לעם היהודי, שעבר את הבעיות הקשות, אנחנו חייבים לאהוב אותו, לקרב אותו.

משה גפני: אבל אנחנו לא אומרים לגוי להתגייר.

משה גפני: אנחנו מקבלים פה במדינת ישראל – יש פה מיעוטים שאנחנו צריכים להתייחס אליהם בשווה.

משה גפני: הוא לא הופך להיות יהודי בגלל זה.

משה גפני: חבר הכנסת אלעזר שטרן, אתה תקבל שבחים מהצד ההוא – –

אריאל אטיאס: מהבית היהודי.

משה גפני: – – אבל אתה יודע איזה נזק, מפני שאתה מכיר את המערכת; אתה יודע איזה נזק אתה הולך לגרום לאנשים האלה.

משה גפני: אתה יודע שיבואו אנשים ויגידו: הבן שלי יכול להתחתן עם הבת הזאת מפני שאלעזר שטרן החליט בחוק שאנשים לא מוסמכים יהפכו אותה ליהודייה.

משה גפני: אפשר לחשוב כמה אנשים מבקשים להתגייר – –

גילה גמליאל: משפט סיום, בבקשה.

משה גפני: – – כמה אנשים רוצים להתגייר.

משה גפני: אני אומר לך, אלעזר שטרן, תשמע מה שאני אומר לך, עצה של ידיד: אתה הולך לעשות נזק שהוא נזק היסטורי.

משה גפני: טהרת הייחוס של העם היהודי, שהחזיקה אותנו אלפי שנים – אתה הולך לקעקע אותו.

משה גפני: ניסו את זה בהיסטוריה, ואז היה נזק לעם היהודי.

משה גפני: אנחנו מקבלים את כולם באהבה ובאחווה.

משה גפני: הוא לא חייב להיות יהודי.

משה גפני: הוא יכול להיות נוצרי, והוא יכול להיות מוסלמי, והוא אזרח מדינת ישראל – –

גילה גמליאל: נא לסיים.

קריאות: – – –

משה גפני: – – וצריך לקבל זכויות בשווה.

משה גפני: הנזק הזה, שאתה מטעה את האנשים, שאנשים יחשבו שהאיש הזה או החייל הזה או האזרח הזה הפך להיות יהודי – זאת טעות.

משה גפני: זה נזק.

משה גפני: ואני קורא לך עדיין: חזור בך.

משה גפני: חברת הכנסת עליזה לביא, זה לא פוליטי; זה מוסרי, ציבורי, מהמדרגה הראשונה.

קריאות: – – –

פנינה תמנו: – – –

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת גפני.

גילה גמליאל: חבר הכנסת אריה דרעי הוא הנואם האחרון, ואחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן ביקש לסכם את הדיון.

אריה מכלוף דרעי: גברתי היושבת בראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, חברת הכנסת, אני לא השתתפתי בדיון.

אריה מכלוף דרעי: לא ידעתי שזה יגיע כל כך מוקדם, אז לא שמעתי.

אריה מכלוף דרעי: ואני לא – אני בטוח שאמרו כבר את הדברים, ואני לא רוצה לחזור על הדברים.

אריה מכלוף דרעי: אני רק רוצה לומר שהשתתפתי שעות ארוכות בדיונים עם סגן השר, הרב אלי בן-דהן, ועם נשיא בית-הדין הגדול, הרב יצחק יוסף, ועם דיינים בבית-הדין הגדול, ועם יועצים משפטיים, במשך שעות ארוכות כדי לנסות למצוא נוסח מוסכם.

אריה מכלוף דרעי: אז אני לא בא לכאן סתם בשביל להתנגד או לקנטר או באופן אוטומטי כאופוזיציה להגיד נגד.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שחוק כל כך היסטורי ומשמעותי לא יכול להתקבל – וכך היה עד היום בבוקר, שהרב בן-דהן חזר והצהיר: בלי הסכמת הרבנים הראשיים, בלי הסכמת נשיא בית-הדין הגדול, אנחנו, הבית היהודי, אני, סגן השר, הרב בן-דהן, לא אקדם את החוק.

אריה מכלוף דרעי: וקיימנו שני דיונים, שעות ארוכות, וסוכם על דיון נוסף.

אריה מכלוף דרעי: ולצערי הרב, היום, לא יודע משום מה, אחזה בהלה במישהו, רצה להשיג איזה הישג, ושברו את הכלים.

אריה מכלוף דרעי: ולראשונה בתולדות הכנסת ובתולדות מדינת ישראל מביאה הקואליציה וסיעה דתית בתוך הקואליציה חוק נגד הרבנים הראשיים לישראל, נגד נשיא בית-הדין הגדול.

אריה מכלוף דרעי: אני לא אחזור על הדברים.

אריה מכלוף דרעי: אני רק רוצה לשאול את חבר הכנסת שטרן שאלה אחת.

אריה מכלוף דרעי: אלעזר, שאלה אחת אני רוצה לשאול אותך, ואני משאיר את השאלה בחלל האוויר: לפני כמה שנים הרב הראשי לישראל, הרב שלמה עמאר, ניסה לקדם יחד עם השר אביגדור ליברמן ועם חבר הכנסת דודו רותם – ניסו לקדם חוק גיור.

אריה מכלוף דרעי: והיו פשרות כי היו ויכוחים.

אריה מכלוף דרעי: בסוף הגיעו לנוסח מוסכם כלשהו.

אריה מכלוף דרעי: החוק נעצר בקריאה ראשונה מסיבה אחת: ראש הממשלה ביבי נתניהו שם וטו על החוק בגלל ההתנגדות של הרפורמים.

אריה מכלוף דרעי: אני שואל שאלה: איפה הרפורמים היום?

אריה מכלוף דרעי: למה הרפורמים לא מתנגדים?

אריה מכלוף דרעי: למה ראש הממשלה לא שם וטו?

אלעזר שטרן: אני יכול לענות – – –

אריה מכלוף דרעי: אמור לי מי חבריך ואומר לך בדיוק מה מטרת החוק.

אריה מכלוף דרעי: תודה רבה.

אלעזר שטרן: לא מתבייש בחברים כאלה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת אריה דרעי.

גילה גמליאל: חבר הכנסת אלעזר שטרן, יש לך אפשרות לעלות ולהגיב כפי שביקשת.

גילה גמליאל: אם אתה יכול – – –

אברהם מיכאלי: אלעזר, הם עוד ישבו – – –

נחמן שי: אם אתה יכול לקצר.

אלעזר שטרן: – – –

אברהם מיכאלי: הם ישבו – – –

גילה גמליאל: מכיוון שאני לא מגבילה אותך בזמן, אז תסכם את הדברים.

אלעזר שטרן: אני אתחשב בשעה ואני מבטיח לקצר.

גילה גמליאל: להתחשב.

אלעזר שטרן: רק אני אומר לחברי, חבר הכנסת אריה דרעי: כן, יש לי חברים רפורמים וקונסרבטיבים, ואני לא מתבייש בהם.

אריה מכלוף דרעי: בסדר גמור.

אריה מכלוף דרעי: טוב מאוד.

אברהם מיכאלי: אולי בזכות החוק – – –

קריאות: – – –

אריה מכלוף דרעי: – – –

אלעזר שטרן: יותר אני לא רוצה להגיב.

אלעזר שטרן: אני חושב – –

אברהם מיכאלי: – – – בזכות החוק.

אלעזר שטרן: – – שאני הייתי פונה אל חברינו החרדים ואומר לכם במשפט אחד: אחי, אל נא תרעו.

אלעזר שטרן: אל תקראו לעולים מחבר המדינות גויים, ואל תגידו על רבני ערים – אנשים בלי ידע.

אלעזר שטרן: אתם מחרבים את כל מה שיש במדינה הזאת מבחינת הזהות שלה.

אלעזר שטרן: אם אתם באמת מאמינים בזה, גם משום חילול השם אל תגידו את זה כאן.

אלעזר שטרן: אני חושב שזאת טעות קשה שאתם עושים.

יצחק וקנין: אל תטיף לנו – – –

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד לכם יותר מזה – – –

יצחק וקנין: עם המוסר הכפול שלך.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד לכם יותר מזה: יש לנו אתגר לא רק למצוא בתי-דין – ואתם לא קראתם את החוק כנראה.

אלעזר שטרן: אתם לא יודעים שכל שלושת הדיינים בבתי-הדין יהיו מוסמכים של הרבנות הראשית לישראל, זאת שאתם רוצים לשמור על כבודה; גם אני.

אורי מקלב: אני קראתי – – –

אלעזר שטרן: הרמב"ם – אתם יודעים מה אמר הרמב"ם.

אלעזר שטרן: אני רק אקרא ואזכיר.

עזוב את הרמב"ם.

אלעזר שטרן: כיצד מקבלין גרי הצדק: – –

עזוב את הרמב"ם.

אלעזר שטרן: – – שיבוא להתגייר ויבוא אחריו ויבדוק ומצאו שאין לו עילה.

אלעזר שטרן: בשורה התחתונה, מודיעים אותו מקצת מצוות קלות ומקצת מצוות חמורות ואין מאריכין בדבר – מפני שאנחנו יודעים שאנחנו רוצים אותם.

אלעזר שטרן: אני מקצר, ואני מקווה שאחרי שנעבוד יחד עם כל הבית הזה, עם שר הדתות, ובעזרת השם, גם עם הרבנים הראשיים – אני לא פוסל, אבל אני אמרתי קודם, לא כולכם הייתם: לא בכל מחיר.

אלעזר שטרן: לא במחיר שהתבוללות תימשך פה, בחברה הישראלית, ותלך ותצבור רמה.

אלעזר שטרן: ואני פונה הפעם בעיקר אל אחינו, לאותם 100,000 ולאותם הורים ל-3,500 תינוקות שנולדים פה כל שנה: אני מקווה שהחוק הזה יביא בשורה של בתי-דין – כן, שתוכלו לבחור אותם; של רבנים שאומנם מוסמכים על-ידי הרבנות הראשית לישראל אבל מאמצים דרך של קירוב, דרך שמודיעים אותם מקצת מצוות קלות ומקצת מצוות חמורות ואין מאריכין בדבר.

אלעזר שטרן: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

גילה גמליאל: ואנחנו עוברים ועוברות להצבעה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 20 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 28 נגד – 16 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת העדה הדתית (המרה) (מס' 3) (מערך הגיור ובתי-דין לגיור), התשע"ד–2014, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

גילה גמליאל: 28 בעד, 16 נגד.

גילה גמליאל: הצעת חוק לתיקון פקודת העדה הדתית (המרה) (מס' 3) (מערך הגיור ובתי-דין לגיור), התשע"ד–2014, עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט לדיון ולהכנה לקריאה שנייה ושלישית.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: – – –

– – –

[נספחות.

]

גילה גמליאל: אני עוברת לנושא האחרון בסדר-היום: החלטת הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי – –

נסים זאב: איפה הרבנים שלכם?

גילה גמליאל: – – בדבר פיצול הצעת חוק הרשויות המקומיות – –

נסים זאב: איפה הרבנים שלכם?

קריאות: – – –

גילה גמליאל: – – (מימון בחירות) (תיקון – עידוד ייצוג הולם לנשים), התשע"ג–2013.

קריאות: – – –

גילה גמליאל: תציג את ההחלטה יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי עליזה לביא.

משה גפני: – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – – חבר הכנסת גפני – – –

משה גפני: – – –

גילה גמליאל: חבר הכנסת גפני – – –

משה גפני: – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

גילה גמליאל: חברת הכנסת שולי מועלם.

גילה גמליאל: בבקשה – –

משה גפני: – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

גילה גמליאל: – – תכבדו, תכבדו את הכנסת ותכבדו את חברת הכנסת עליזה לביא.

גילה גמליאל: תודה רבה.

קריאה: תתביישו.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

גילה גמליאל: בבקשה.

קריאות: – – –

גילה גמליאל: חברת הכנסת אורית סטרוק וחברת הכנסת שולי מועלם, אני מבקשת שתאפשרו לגברת, חברת הכנסת המכובדת, הדוקטור שלנו, עליזה לביא, יושבת-ראש הוועדה.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: בבקשה, עליזה.

קריאות: – – –

קריאות: תודה רבה לכם – – –

גילה גמליאל: טוב, עברנו כבר לנושא הבא.

קריאות: – – –

גילה גמליאל: כן.

גילה גמליאל: תודה רבה לכם – –

קריאות: – – –

קריאות: – – וקבלי את ברכתי על הניהול הלא-פשוט של הדיון שהיה קודם.

קריאות: אני רוצה, חברי, חברתי, להמשיך.

קריאות: – – –

קריאה: ישיבות הסדר.

גילה גמליאל: תודה רבה על ההקשבה.

קריאה: ישיבות ההסדר.

גילה גמליאל: תודה רבה לחברי וחברות הכנסת על ההקשבה.

גילה גמליאל: בבקשה.

קריאה: לקראת פסח אני אכין – – –

קריאות: – – –

גילה גמליאל: כן, תמשיכי.

גילה גמליאל: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברותי חברות הכנסת וחברי הכנסת, אני רוצה להודות ליושב-ראש הכנסת מר יולי אדלשטיין ולמזכירת הכנסת הגברת ירדנה; שניכם נעתרתם לבקשתי לפיצול במהירות רבה.

גילה גמליאל: הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון – עידוד ייצוג הולם לנשים), התשע"ג–2013, והצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון – ייצוג לנשים ברשימות מועמדים), תשע"ג, שנדונות בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, מוזגו היום, הבוקר, להצעת חוק אחת.

גילה גמליאל: הצעת החוק נועדה לקדם ייצוג נשים בקרב נבחרי הציבור בכלל סוגי הרשויות המקומיות.

גילה גמליאל: במהלך דיוני הוועדה להכנת הצעת החוק לקריאה הראשונה התברר כי בשל הבדלים בשיטת הבחירות בין עיריות ומועצות מקומיות ובין מועצות אזוריות נדרש כלל שונה לעידוד הייצוג במועצות האזוריות.

גילה גמליאל: כדי לעודד ייצוג נשים גם במועצות האזוריות, ועל מנת לאפשר קידום דיון מעמיק ונפרד בסוגיה הזאת נוכח המאפיינים הייחודיים של המועצות האזוריות בישראל, החליטה הוועדה לפצל את הצעת החוק לשתי הצעות חוק נפרדות: חלק אחד של ההצעה יכלול את הנושא של ייצוג הולם לנשים בעיריות ובמועצות המקומיות, ואילו חלק אחר של ההצעה יכלול את הנושא של ייצוג נשים במועצות האזוריות.

גילה גמליאל: אודה לכם, חברותי וחברי הכנסת, על אישור פיצול ההצעה כמו שביקשתי.

גילה גמליאל: תודה, גברתי היושבת-ראש.

גילה גמליאל: תודה רבה ליושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, ד"ר עליזה לביא.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור כרגע להצבעה.

גילה גמליאל: מי שמצביע בעד בעצם מאשר את ההחלטה של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בדבר הפיצול.

גילה גמליאל: מי שמצביע נגד מתנגד.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 21 בעד הצעת הוועדה – 26 נגד – 5 נמנעים – אין הצעת הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בדבר פיצול הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון – ייצוג הולם לנשים), התשע"ד–2014, נתקבלה.

גילה גמליאל: 26 בעד, חמישה מתנגדים.

גילה גמליאל: ההחלטה של הוועדה לקידום מעמד האישה התקבלה.

גילה גמליאל: תם סדר-היום.

גילה גמליאל: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, י"ח באדר א' התשע"ד, 18 בפברואר 2014, בשעה 16:00.

גילה גמליאל: ישיבה זו נעולה.