ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 114, 2014-02-11 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"א באדר א' תשע"ד, 11 בפברואר 2014.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק חסיון חומר מודיעיני (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 40) (מועד הפסקת כהונה), של חברי הכנסת יריב לוין ומיכל בירן; הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 36) (מועד הפסקת כהונה), התשע"ד–2014, של חברי הכנסת יריב לוין ומיכל בירן; הצעת חוק שכר שווה לעובדת ולעובד (תיקון מס' 3) (איסוף, עיבוד ופרסום של נתונים מגדריים), התשע"ד–2014, של חברות הכנסת עליזה לביא, פנינה תמנו-שטה ורות קלדרון וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מסעוד גנאים וקארין אלהרר בנושא: בתי-ספר מסלקים תלמידים אוטיסטים בלי סיבה; מסקנות ועדת המדע והטכנולוגיה בעקבות דיון בהצעה לסדר-היום של חברי הכנסת שמעון אוחיון, נחמן שי, בועז טופורובסקי, דב חנין, אברהם מיכאלי וישראל אייכלר בנושא: זוכי פרס נובל לכימיה ובריחת מוחות מישראל.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יום שלישי, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני אפעיל את ההצבעה כדי שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין להשתתף – בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אני אבקש בינתיים מחבר הכנסת ראובן ריבלין לפתוח.

ראובן ריבלין: מכובדי יושב-ראש הכנסת, חברותי וחברי חברי הכנסת, אולי השיר הראשון שקלטתי כשעמדתי על דעתי, כשהייתי בן שלוש בגן של שושנה, שושה זמורה, או אולי שנתיים לאחר מכן, אצל חוה יערי בגימנסיה העברית בירושלים, היה שירו של גדול משוררי ספרד יהודה הלוי, שקונן וערג ואמר: לבי במזרח ואני בקצה מערב.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, כל מאווייו של האדם היו להגיע לירושלים, לחזור לארצנו ולמולדתנו ולחיות בה בשלום עם כל היושבים באותה ארץ, שהיא מולדתנו.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שכשבני משפחתי עלו לארץ לפני 205 שנים מווילנה – אין דבר, לא כולנו מושלמים – אנחנו פגשנו 2,000 יהודים בירושלים.

ראובן ריבלין: 250 משפחות שהגיעו, 250 משפחות פגשו 2,000 יהודים בירושלים.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר, כולם היו בני עדות ספרד, מהטעם הפשוט שבני עדות ספרד שמרו על הקשר עם ארץ-ישראל, אם המוגרבים מהמגרב, או אנשים אשר היו יושבים בספרד, וראו חובה, כקהילה, לשמור על הקשר שלנו, בזמן היותנו בגלות, עם ארץ-ישראל, וכמובן עם ירושלים.

ראובן ריבלין: אז מה אנחנו רצים לקבל פספורט?

ראובן ריבלין: הרי כל חיינו חלמנו שאנחנו, יהיה לנו פספורט שלנו.

ראובן ריבלין: אז אני מתפלא, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ראובן ריבלין.

יולי יואל אדלשטיין: אם שמעתי נכון, היום ברדיו כבר נשמעה צפירת הרגעה, עוד לא רצים גם לקראת אלה שמחפשים דרכון.

ראובן ריבלין: אני מדבר על הרצון, אני לא מדבר – – –

יולי יואל אדלשטיין: אבל התמיהה שלך נרשמה והובנה, לפחות על-ידי חלק מהאנשים.

אחמד טיבי: דרך אגב, אנחנו לא מבקשים דרכון חדש.

ראובן ריבלין: לא היה עולה על דעתכם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

ראובן ריבלין: לא היה עולה על דעתכם.

נפתלי בנט: יישר כוח.

ראובן ריבלין: ודאי.

ראובן ריבלין: תודה רבה, אדוני השר.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש מאות משפחות בדואיות משבט אל-עזאזמה בנגב, ילידי הארץ, שמשום מה מדינת ישראל מתנגדת לתת להם תעודת זהות ישראלית, אף-על-פי שילדיהם נושאים תעודת זהות ישראלית וגם אזרחות, ויש ביניהם גם חיילים בצבא שיש להם תעודת זהות אבל אין להם אזרחות.

טלב אבו עראר: חשוב לציין דוגמה חיה שהתרחשה בימים האחרונים, כאשר זקנה חולת סרטן, סירבו לאשפז אותה בבית-החולים סורוקה בטענה שאין לה מעמד בארץ, ולאחר התערבות כל מיני גורמים, כולל אותי, הסכימו לאשפז אותה כנגד תשלום סכום גבוה.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: מעניין לעניין כמעט באותו עניין, של דרכונים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בועז טופורובסקי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

בועז טופורובסקי: אדוני היושב-ראש, תודה, בשבוע שמ-4 עד 11 בפברואר נהרגו שלושה בני-אדם בשלוש תאונות קטלניות: ביום שבת, 8 בפברואר, נהרג רוכב אופנוע בן 56 כאשר החליק על כביש 386 בצומת כרם והתנגש במעקה הבטיחות בצד הכביש.

בועז טופורובסקי: ביום שני, 10 בפברואר, נהרג נער בן 17 מפגיעת אוטובוס במחלף השרון שעל כביש מס' 2; מחקירת המשטרה עולה כי הנער נכנס רגלית לכביש המהיר במקום שבו מותר לחצות רק על גשרים.

בועז טופורובסקי: היום, יום שלישי, 11 בפברואר, נהרג חליל פתחי אבו אמיר אבו אסמאעיל, בן 24, ממשהד שבגליל מערבי.

בועז טופורובסקי: חליל נהרג מפגיעת רכב פרטי על כביש 90 ליד קיבוץ אפיקים כאשר רכב על אופנוע; המשטרה בודקת חשד שלפיו הנהג שפגע בו לא נתן לו זכות קדימה וכן כי ההרוג לא החזיק ברישיון לאופנוע.

בועז טופורובסקי: השבוע שני בני-אדם נפטרו לאחר שנפצעו בתאונות קודמות: ביום חמישי, 6 בפברואר, נפטר מפצעיו נהג רכב בשנות ה-60 לחייו אשר נפצע ב-30 בינואר בתאונה על כביש 77.

בועז טופורובסקי: ביום ראשון, 9 בפברואר, נפטר מפצעיו הולך רגל בשנות ה-20 לחייו אשר נפגע מפגיעת רכב ב-31 בינואר בשדרות-נורדאו בתל-אביב.

בועז טופורובסקי: צמתים חסרי רמזורים ושילוט הם המסוכנים ביותר עבור הנהגים והולכי הרגל.

בועז טופורובסקי: דוגמאות לצמתים מסוכנים הן צומת אוסישקין, צומת גזית וצומת דבורייה שעל כביש 65 בצפון, עם שלוש תאונות בחודש בממוצע; בצומת ברחוב המרכזי בגדרה, רחוב הרצל, שם עובר כביש 40, יש בממוצע שלוש תאונות מדי שבוע; צומת מסוכן יש בשדרות גולדה מאיר בירושלים, הצומת עם רחוב שפע-חיים וצומת קריית המדע; בצומת הסמוך לטייבה, שמוביל לכביש 577, היו 35 פצועים בשלושת החודשים האחרונים; בקטע בין צומת הצ'ק-פוסט לצומת לב-המפרץ בחיפה התרחשו 80 תאונות ב-2013.

בועז טופורובסקי: ואלו רק דוגמאות, לצערי יש עוד הרבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

בועז טופורובסקי: מעבר לתיקונים הנדרשים בתשתיות, כמו שילוט, רמזור או בניית כיכר, יש להגביר את נוכחות המשטרה ואת האכיפה, בין היתר בהצבת מצלמות רמזור אשר מתעדות עבירות תנועה וישמשו גם להרתעה ולאיתור של נהגים עבריינים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

בועז טופורובסקי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בועז טופורובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שלי יחימוביץ – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריה – חבר הכנסת עמרם מצנע.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יום מצוין, יום כחול-לבן, לכבוד התעשייה הישראלית.

שלי יחימוביץ': השתתפתי קודם בכינוס מרשים ביותר שעשה חברי חבר הכנסת נחמן שי עם חברים נוספים.

שלי יחימוביץ': אני רוצה לומר כמה מילים על התעשייה הישראלית.

שלי יחימוביץ': כחול-לבן זה לא רק תשדירים, כחול-לבן זה עידוד אמת של התעשייה הישראלית, שהיא המהות והבסיס של כל הערכים שאנחנו חיים לאורם, מציונות עד סולידריות, עד יצירתיות, מתן מקומות עבודה, פרנסה ותעסוקה, צמיחה, שגשוג, כל מה שתרצו.

שלי יחימוביץ': בפועל התעשייה הישראלית נתקלת בקשיים רבים מאוד: שקל חזק, שווקים עוינים ליצוא ישראלי, וכרגע עומד על הפרק, אם כי לא מוצף, עניין הגז הטבעי.

שלי יחימוביץ': הגז הטבעי, שהולך ומתכנס לקראת מונופול של תשובה ו"נובל אנרג'י", נמצא בשליטה של ידיים מעטות שקובעות את המחירים.

שלי יחימוביץ': כרגע עלות יחידת ייצור גז היא 1.5 דולר, היא נמכרת ב-6 דולר, והדבר הזה יקבע בפועל אם התעשייה הישראלית – איזה מפעל יחיה או ימות, ישגשג או ישקע, יספק מקומות עבודה או לא יספק מקומות עבודה.

שלי יחימוביץ': כרגע התעשייה הישראלית שבויה בידי מונופול הגז ולא יכולה לומר את דברה, אבל הגיע הזמן לומר את הדברים.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמרם מצנע, ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

עמרם מצנע: כדרכי, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני משתמש בדקה הזאת לדברים חיוביים.

עמרם מצנע: ותתפלאו, חצי הכוס המלאה – החלק המלא בכוס הוא יותר מחצי.

עמרם מצנע: שלשום נערך בוועדת החינוך דיון שהשתתפו בו תנועות הנוער וארגונים נוספים, והנושא היה: סיוע לפליטים הסורים.

עמרם מצנע: הפליטים בירדן, הפליטים בטורקיה והפליטים בסוריה עצמה.

עמרם מצנע: אז תתפלאו, מי שלא יודע, יש פעילות ענפה מאוד של תנועות הנוער, של ארגון שנקרא IFA, שזה ארגון שמסייע בעולם כולו במקרים של משבר, לפעמים במדינות שאין לנו יחסים אתן, ונושא את שמה של מדינת ישראל ברבים.

עמרם מצנע: היה לנו אורח מירדן, שהגיע וסיפר קצת על הפליטים בצפון ירדן, והיה ממש מרגש לשמוע את הילדים, את הנערים, את אנשי תנועות הנוער מהדרום, מהצפון, דרוזים, ערבים, בדואים וכמובן יהודים, שדיווחו וסיפרו על ההתלהבות שיש באיסוף שמיכות ומעילים ודברי מזון.

עמרם מצנע: ואותו ארגון, IFA, הוא הארגון שיש לו קשרים לשטח הסורי, לשטח הירדני, והוא דואג להעביר עשרות משאיות, עשרות קונטיינרים של ציוד.

עמרם מצנע: אני לא בטוח שאנחנו נשנה את המציאות בסוריה, שבאמת חוצה את כל הגבולות של האכזריות ושל ההתנהגות – אין שם טובים, שם כולם רעים, אבל העשייה המצומצמת הזאת, עם כל הלב וכל הנשמה, היא אפקט חינוכי בעל משמעות עצומה.

עמרם מצנע: וראיתי את הילדים, איך הם מדברים, ממש עם דמעות בעיניים, על הפעילות שהם עושים, ובכך רציתי לעדכן אתכם.

עמרם מצנע: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר עמרם מצנע על העדכון החשוב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, דירקטוריון, על-פי הגדרתו ב"ויקיפדיה", הוא: ההנהלה העליונה בארגון והגוף הקובע את יעדי הארגון ואת האסטרטגיה להגשמתם ומפקח על העמידה ביעדים אלה.

איתן כבל: על-פי הגדרה זו, הדירקטוריון של בית-החולים "הדסה" נכשל כישלון חרוץ.

איתן כבל: עברתי היום על רשימת השמות שמרכיבים את הדירקטוריון הזה, ואני לא מצליח להבין איך אנשים שעל-פי כל דין מגדירים את עצמם רציניים טמנו כל כך עמוק את ראשם בחול.

איתן כבל: כשאני הסתכלתי על הרשימה, חלק מהם – לנו הפוליטיקאים, כשנפגשנו עם חלק מהם וניסינו להביא איזה תובנה, מה שהם אומרים לנו: מה אתם מבינים, אתם פוליטיקאים.

איתן כבל: ובסופו של עניין אתה רואה מערכת כל כך גדולה, כל כך חשובה – וזה עוד לפני שנכנסתי לשר"פ, ועוד לפני שנכנסתי לענייני העובדים – האופן שבו הדברים התנהלו, זה זועק לשמים, אדוני היושב-ראש, וזה מחייב אותנו, חברי הכנסת, אלה שכל כך אוהבים לסנוט בהם, לעמוד על המשמר כפל כפליים.

איתן כבל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת, רציתי לדבר על נושא מסוים, אבל דבריו של חבר הכנסת עמרם מצנע, על הישיבה שהייתה אתמול – ואני כחבר ועדה לא הספקתי לבוא – הביאו אותי לעניין של הפליטים הסורים, גם של החולים או הפצועים שבאים לבתי-החולים בישראל.

מסעוד גנאים: יש הרבה, ויש כמה אגודות צדקה דתיות שתורמות להם, מבקרות אותם בבתי-החולים.

מסעוד גנאים: לפני כחודש היה גם מבצע תרומות, וערבים פלסטינים בישראל תרמו מיליוני שקלים.

מסעוד גנאים: את הכסף הזה ואת התרומות האלה הם העבירו למחנה זעתרי, למשל; מרכז הפליטים הסורים בירדן.

מסעוד גנאים: אבל באמת, בושה וחרפה לכל מדינה, במיוחד מדינות ערביות, שלא מקבלות את הפליטים האלה ולא נותנות להם סיוע.

מסעוד גנאים: אלה קורבנות המלחמה שם, ולא חלק בסכסוך, ולא חלק בקונפליקט.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, סטטוס מהפייסבוק: "וואי, איזה חלום היה לי, אני נכנס לבית-החולים, למחלקת יולדות, ויש שם כל הקופסאות עם התינוקות בפנים.

אחמד טיבי: ואז אני מוציא סכין שחיטה מהמעיל ועובר ליד כל תינוק יהודי, אני עורף לו את הראש, ואיפה שיש תינוק ערבי, אני שם לו פסוקים מהקוראן.

אחמד טיבי: החלום הכי ורוד שהיה לי עד היום".

אחמד טיבי: למי שכתב את הסטטוס הזה קוראים נור האדי אל-בילאד, והוא מהיישוב אם-ארבע-וארבעין.

אחמד טיבי: שעתיים לאחר הפסוק הוא נעצר, הוגש נגדו כתב-אישום.

אחמד טיבי: אין ספק שמדובר בפעילות יעילה של המשטרה.

אחמד טיבי: האמת שזו לא האמת.

אחמד טיבי: אני אקריא לכם את הסטטוס מחדש: "וואי, איזה חלום היה לי, אני נכנס לבית-החולים, למחלקת יולדות, ויש שם כל הקופסאות עם התינוקות בפנים.

אחמד טיבי: ואז אני מוציא סכין שחיטה מהמעיל ועובר ליד כל תינוק ערבי, אני עורף לו את הראש, ואיפה שיש תינוק יהודי, אני שם את 'התיקון הכללי'.

אחמד טיבי: החלום הכי ורוד שהיה לי עד היום".

אחמד טיבי: לבחור קוראים זוהר זוארץ מפתח-תקווה.

אחמד טיבי: כבר לפני שלושה ימים הגשתי תלונה, מסרתי את הפייסבוק, את הכתבות, את הכתובת שלו, את התמונה שלו לפיקוד הכי בכיר של משטרת ישראל.

אחמד טיבי: הוא עדיין מסתובב חופשי.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: יש אצלי פגישה עם בכירי המשטרה בעוד כחצי שעה, אז אני אברר אצלם מה קורה עם העניין הזה, אם יהיו שם גם גורמים רלוונטיים לנושא.

נחמן שי: יש לי עוד המון שאלות לאנשי המשטרה, אם אתה רוצה, אביא לך.

יולי יואל אדלשטיין: לא, אבל זה נושא שבאמת כדאי לברר.

יולי יואל אדלשטיין: אני אגיד לך באופן הכי אישי, קצת מרגיז אותי לפעמים, באמת, הטיפול בחבר'ה האלה של "תג מחיר" למיניהם, אם זה באינטרנט ואם זה לא באינטרנט.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, תודה, כנסת נכבדה, בית-המשפט העליון, בשבתו כבית-הדין הגבוה לצדק, דחה לפני כשעה את הערעור על תוצאות הבחירות בבית-שמש והשאיר על כנה את החלטת בית-המשפט המחוזי לקיים בחירות חוזרות בבית-שמש.

מנחם אליעזר מוזס: בגלל קומץ זייפנים, שאשמתם אפילו עוד לא הוכחה במשטרה, כי המשטרה עוד לא גמרה את חקירתה, תלך כל העיר לבחירות חדשות.

מנחם אליעזר מוזס: נשאלת השאלה, איפה הצדק?

מנחם אליעזר מוזס: בשבוע שעבר, בעתירה נגד תקציבי הישיבות, קבע בג"ץ גם שבגלל קומץ תלמידים הגונים ושומרי חוק, ש"חטאם" היחיד הוא שגיוסם נדחה בהוראת שר הביטחון, ייגזר הדין של כל עולם הישיבות ותקציבן יקוצץ, וזה בלי שהישיבות היו בכלל צד לעתירה ובלי שנשמעה דעתן כלל.

מנחם אליעזר מוזס: ההחלטות זועקות לשמים.

מנחם אליעזר מוזס: איפה הצדק?

מנחם אליעזר מוזס: האם בעיר אחרת, שבה לא היה ראש עיר חרדי והפער היה עומד על כ-1,000 קולות, גם היו מבטלים את תוצאות הבחירות?

מנחם אליעזר מוזס: האם לאוניברסיטאות היו עוצרים תקציבים בגלל כמה סטודנטים?

מנחם אליעזר מוזס: האם לבתי-חולים היו עוצרים תקציבים בגלל כמה רופאים סוררים?

מנחם אליעזר מוזס: רק נגד החרדים מותר הכול?

מנחם אליעזר מוזס: בית-המשפט העליון אימץ לעצמו אג'נדה משלו בכל הקשור לדת ומדינה, ולצערי אני קובע שהציבור החרדי הפך לשק החבטות שלו.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת אייכלר.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להמשיך דברים ששמעתי קודם מפי ידידי חבר הכנסת כבל בעניין "הדסה".

נחמן שי: אנחנו ענינו, דיברנו פה על "הדסה" פעמים אחדות, אבל אני מוכרח לציין שאף אחד מאתנו לא העריך עד כמה עמוק המשבר, ועד כמה – אפילו לא אגיד – בית-החולים הוא לא בבוץ; בבוץ זה על פני הקרקע; זה עמוק מאוד.

נחמן שי: אז – שתי הערות בהקשר הזה.

נחמן שי: האחת נוגעת ל"נשות הדסה", שהפכו להיות בכלל הנשים הרעות בכל הסיפור הזה; תראו, איך הן לא שמו לב?

נחמן שי: איך הן לא ידעו?

נחמן שי: אז בואו לא נשכח את האמת: במשך שנים ארוכות, עשרות שנים, הן החזיקו בתרומות שלהן את מערכת הבריאות בירושלים, ואף אחד לא מנע להעביר תרומות.

נחמן שי: משרד הבריאות נהנה מאוד מהמציאות שיש מאות אלפי אמריקנים שתורמים כסף כדי להחזיק את מערכת הבריאות בירושלים.

נחמן שי: אז לא במקרה הם לא נכנסו לשם.

נחמן שי: היה נוח להם לא לדעת מה קורה, ורק להיות משוכנעים שבית-החולים הזה מספק את שירותי הבריאות לכל אוכלוסיית ירושלים.

נחמן שי: עכשיו הדברים השתנו, והביקוש עלה, והיכולת של "נשות הדסה" לאסוף כסף קטנה במקביל, ואז זה הגיע לנקודת פיצוץ.

נחמן שי: אבל אסור לשכוח את זה, כי אנחנו נוטים ברגע הזה כבר לראות את כולם אשמים.

נחמן שי: "נשות הדסה" בשום פנים ואופן לא אשמות.

נחמן שי: והדבר הבא שהייתי רוצה הוא לבקש – אני לא יודע מה היכולת, אבל ממבקר המדינה, כגורם בעל יכולת חקירתית, לבדוק מה קרה שם.

נחמן שי: נכון, "הדסה" לא כפופה למבקר.

נחמן שי: זה בסדר.

נחמן שי: אבל משרד הבריאות כן, והוא הרגולטור, הוא המבקר, הוא המפקח, אז בבקשה ש"הדסה" תתיר למבקר להיכנס לעומק החשבונות שלה, היא יכולה לעשות את זה, והצד השני יהיה משרד הבריאות, ואז נראה בסוף מה קרה פה.

נחמן שי: לא עולה על הדעת שנוצר חור של 1.3 מיליארד שקל ואנחנו נעבור על זה לסדר-היום, מה גם שבסוף כל אחד מאתנו ישלם את המחיר הזה.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אייכלר, אחריו – חבר הכנסת גטאס.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אצלך בלשכה התקיימה הישיבה בעניין החלטת מועצת אירופה שברית-מילה זו פגיעה בבריאותו ושלמותו של הילד.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת נחמן שי וחברים נוספים עוסקים בזה והולכים לשכנע את כל אומות העולם שברית-מילה זה לא איזה אקט רפואי, אלא עניין דתי מסורתי, וכל העקרונות של האו"ם על חופש הדת וכל הדברים האלה מתחייבים לגביו, ואי-אפשר שמישהו אחר יתערב בהחלטה הזאת, למול את הילד.

ישראל אייכלר: היום הזה היועץ המשפטי לממשלה הגיש חוות דעת לבית-המשפט העליון בעניין ברית-מילה של תינוק שאביו רוצה למול אותו והאימא לא רוצה – סכסוכי גירושים, אנחנו יודעים, גורמים הרבה אסונות במשפחות – ובית-הדין קבע שהיא חייבת למול אותו; ובית-הדין, על-פי החוק הישראלי, עדיין הוא גוף משפטי בעל סמכות, והיועץ המשפטי לא מכחיש את הסמכות המשפטית שלו.

ישראל אייכלר: אבל לפי הפרסום בעיתון עכשיו, בתקשורת, וינשטיין, שהוא יהודי, לא ממועצת אירופה, מחווה את דעתו, ואומנם הוא מכיר בכך שברית-מילה היא אקט חינוכי, וחייבים על-פי חוק לערוך ברית-מילה, וזה בסמכות הבלעדית של בית-דין רבני; אלא שבמקרה דנן – פה נכנס – – – – מדובר כבר בילד כבן שנה, ועריכת ברית-מילה לתינוק כרוכה בטיפול רפואי, וכשמדובר בטיפול רפואי צריך לשאול את נשוא הטיפול, אבל מדובר בתינוק ואין אפשרות לשאול, וזה כבר כרוך בהחלטת האם, והוא מבטל את ההחלטה של בית-הדין הרבני.

ישראל אייכלר: אני שואל: אשמנו מכל עם?

ישראל אייכלר: בושנו מכל דור?

ישראל אייכלר: איך אנחנו יכולים לבוא למועצת אירופה ולהסביר שברית-מילה זה לא אקט רפואי, זה לא איזה טיפול, וזו לא פגיעה בילד, ולא צריך לשאול את הילד אם לעשות את זה?

ישראל אייכלר: לאן הגענו?

ישראל אייכלר: היועץ המשפטי של מדינת היהודים?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גטאס, ואחריו – חבר הכנסת יעקב אשר.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, הילד באסם אלכרכי, בן 13, מהכפר עזרייה, נעצר על-ידי קבוצת חיילים ביום 4 בפברואר אחרי שנורה ברגל בכדור גומי.

באסל גטאס: החיילים, במקום – בכל מקרה טבעי בעולם – לקרוא לאמבולנס ולהעביר אותו לבית-חולים, המשיכו לעצור אותו באופן ברוטלי, גררו אותו, ותיעדו את עצמם – סגן השר, אתה מדבר אלי או משהו?

באסל גטאס: מנסה?

באסל גטאס: – תיעדו את עצמם במצלמות של הטלפונים שלהם כשהם מתעללים בו, כשהם גוררים אותו.

באסל גטאס: התמזל מזלם הרע ומישהו אחר צילם אותם והסרט הופץ בכל העולם ברשת.

באסל גטאס: אני חושב שהמקרה מזעזע.

באסל גטאס: מקרה מזעזע כזה לא זכה לתהודה ולתשומת לב, ואני חושב שמן הדין שדבר כזה לפחות יובא לציבור, וגם יובא לדיון בוועדה לזכויות הילד.

באסל גטאס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב אשר, ואחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

אדוני היושב-ראש, אני רוצה לנצל את הדקה הזאת לבקש סליחה מחברי חברי הכנסת הערבים ולבקש סליחה מתושבי העיר נצרת.

התברר ששוב התושבים הערבים סובלים לפעמים בגלל החרדים.

היום בבוקר התפרסם שבית-המשפט העליון החליט שגם בעיר נצרת יהיו בחירות חוזרות, ולאחר כמה שעות התפרסמה החלטת בית-המשפט העליון לגבי דחיית הערעור על ההחלטה של בחירות חוזרות בבית-שמש.

אם לא הייתה החלטה קודמת לגבי בחירות חוזרות בבית-שמש, סביר להניח שלא היו מטריחים את כל תושבי נצרת לעבור מערכת בחירות נוספת.

אתכם הסליחה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה ממשיך את המסורת המפוארת של נאומו של חבר הכנסת אייכלר בערבית ושל חבר הכנסת טיבי ביידיש.

יולי יואל אדלשטיין: אני רואה פה אחווה.

זה שהבינו זה – – –

זהבה גלאון: נראה לך – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, אתמול נפגשתי עם מזכ"ל תנועות הנוער בישראל, נפתלי דרעי, והוא העלה בפני את הבעיה שהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים הייתה מתקצבת את תנועות הנוער בתקציב זעום של 400,000 שקל בשביל לקיים פעילויות הסברה והדרכה, והיא החליטה להפסיק להם את התקציב לשנת 2014.

חמד עמאר: הודיעו להם.

חמד עמאר: אני פונה אל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים וקורא להם שלא להפסיק את התקציב; להפך, להגדיל להם את התקציב.

חמד עמאר: אנחנו רואים את המעורבות של הנהגים הצעירים בתאונות הדרכים.

חמד עמאר: רק בשנה האחרונה, שנת 2013, ראינו את העלייה הדרמטית במעורבות של נהגים צעירים בתאונות דרכים ואת מספר ההרוגים בקרב הנהגים הצעירים.

חמד עמאר: אנחנו יודעים על הפעילות המבורכת שעושות תנועות הנוער בישראל.

חמד עמאר: לכן אני מבקש שוב להגדיל להם את התקציב, לא להפסיק להם את התקציב.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, יש כוונה של הקואליציה להביא את עניין אחוז החסימה להכרעה במושב זה של הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: בזמנו נקבעו כמה עקרונות באשר לשינויים בעלי אופי חקיקתי שבעצם יקבעו את הרכב הכנסת או יכולים להשפיע על הרכב הכנסת הבאה, ואחד העקרונות החשובים ביותר היה שאת העלאת אחוז החסימה יש לעשות בהדרגה ובהסכמה רחבה.

ג'מאל זחאלקה: אני חוזר על הצעתי מאתמול לפתוח מחדש את הדיון, כדי להגיע לשני דברים אלה.

ג'מאל זחאלקה: פעם ראשונה שיש הצעה כזאת מצדנו.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שמן הראוי שבכנסת נקבל הקשבה גם מיושב-ראש הכנסת, גם מיושבי-ראש המפלגות – מר בנט, מר לפיד, מר נתניהו.

ג'מאל זחאלקה: כל ראשי המפלגות צריכים לקחת את העניין בכובד ראש, במיוחד שהנפגעים העיקריים מהעלאת אחוז החסימה, אם תהיה, הם הסיעות הערביות.

ג'מאל זחאלקה: לכן אני פונה לכבודו לכנס את ראשי הסיעות כדי לדון באפשרות להגיע להסכמה רחבה.

ג'מאל זחאלקה: ואנחנו לא דנו עד עכשיו בהצעה של המכון הישראלי לדמוקרטיה, שמדברת על מתווה מדורג.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, תודה שאפשרת לי.

עיסאווי פריג': רציתי לציין עובדה, שבדיונים – בוועדת הכספים מתקיימים דיונים מסוגים שונים; לאחרונה התקיים דיון בסוגיית החישוב הנפרד של נקודות הזיכוי, והועלו שם הסכמות ורעיונות על-ידי משתתפי הוועדה ויושב-ראש ועדת הכספים, וצר לי מאוד, בשבועות האחרונים קיבלתי פניות מנישומים, תושבים, שהסיכומים שהיו בוועדת הכספים לא ירדו לרמת הביצוע במשרדים.

עיסאווי פריג': אני פונה מכאן לאדוני היושב-ראש, שהמסר הזה יעבור לוועדות: כשמעלים נושאים, לדאוג שהסיכומים אכן ירדו לרמת הביצוע.

עיסאווי פריג': אנחנו לא נעשה צחוק מעצמנו.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא – בבקשה, גברתי; אחרונת הדוברים בנאומים בני דקה.

דב ליפמן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ליפמן, אתה עושה סימנים שגם אתה נרשמת?

יולי יואל אדלשטיין: אז אחרי חברת הכנסת עליזה לביא, חבר הכנסת ליפמן.

יולי יואל אדלשטיין: הוא יהיה האחרון.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני כמה זמן קיבלתי פנייה שצמררה אותי; חשבתי שהנושא הזה מטופל וכבר מאחורינו, אבל פנה אלי דורון זמיר, שהוא אחראי מחשבים בבית-הספר "אולפנית בר-אילן" בנתניה, וסיפר לי שלפני יותר משלוש שנים בתו אלה זמיר נפטרה בגיל 23 מדום לב.

עליזה לביא: כדי לברר את נסיבות מותה, כמקובל, התבקשו הוא והגרושה שלו לחתום על טופס הסכמה לנתיחה לאחר המוות, והם חתמו עליו ברצון רב, כדי לברר באמת את סיבות המוות.

עליזה לביא: אלה, הוא כותב לי, הובאה לקבורה ביום שלאחר מכן.

עליזה לביא: אבל לפני כמה חודשים – המוות היה לפני שלוש שנים – לפני כמה חודשים הם מקבלים פנייה ממשרד הבריאות, ובה נודע להם שבמכון לרפואה משפטית נשארו רקמות – נשארו רקמות, והם מבקשים את אישור המשפחה להביא לקבורה.

עליזה לביא: אבל יותר מזה, הם מבקשים את מימון המשפחה להביא לקבורה; יש להם אפשרות או להביא לקבר אחים על חשבון המדינה, או לקבר של בתם במימון פרטי.

עליזה לביא: אדוני, לא יעלה על הדעת שהדברים האלה קורים במדינת ישראל.

עליזה לביא: לאחר התערבות שלי, ופנייה כמובן למשרד הבריאות, קיבלנו תשובה: הנושא מוסדר, מטופל.

עליזה לביא: אבל מה עושים אנשים שלא פונים, שלא יודעים שאפשר לפנות, שלא יודעים שיהיה מי שיעזור?

עליזה לביא: לא יעלה על הדעת שהנושא הזה נמשך, שיש רקמות, שיש חלקים, שיש איברים שנמצאים במכון, והמדינה לא נותנת את הדעת על זה ולא מסייעת גם להביא אותם לקבורה.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב ליפמן – בבקשה, אדוני.

דב ליפמן: כבוד היושב-ראש, אדוני השר, אחרי ששמעתי תגובות שליליות על ההחלטה של בג"ץ היום, היה חשוב לי להגיע ולהבהיר את העמדה שלי, ואני חושב של כולנו, שזה יום שמח למדינת ישראל ולדמוקרטיה, שאין לנו סובלנות לשחיתות או לזיופים, ובעוד חודש נלך לבחירות בבית-שמש וגם בנצרת, ובסוף מי שמנצח ינצח, ונכבד את זה.

דב ליפמן: אבל הכי חשוב שתהיה הרגשה בשטח שהייתה דמוקרטיה בלי זיופים, והלוואי שבכל הבחירות בעתיד אנחנו גם נראה את זה, שיש לנו במדינה אפס סובלנות לשחיתות ולזיופים, ואנחנו הולכים עם הדמוקרטיה כמו שהיא צריכה להיות.

דב ליפמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב ליפמן.

יולי יואל אדלשטיין: סיימנו, חברי הכנסת, את הנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום כחול-לבן

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לנושא החשוב הבא: ציון יום כחול-לבן בכנסת, יום התעשייה הישראלית; הצעות מס' 1204, 2631, 2643 ו-2644.

יולי יואל אדלשטיין: היוזמה היא של חברנו חבר הכנסת ד"ר נחמן שי, ואנחנו ודאי מברכים אותו על כך.

יולי יואל אדלשטיין: מטרת היום הזה היא תמיכה בתעשייה הישראלית וחיזוקה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, התלמוד מספר על חכמי ישראל שבאו לדוד המלך ואמרו לו: אדוננו המלך, עמך ישראל צריכין לפרנסה.

יולי יואל אדלשטיין: ענה להם דוד: לכו והתפרנסו זה מזה.

יולי יואל אדלשטיין: בתגובה פנו חכמי ישראל ואמרו לדוד: אין הקומץ משביע את הארי ואין הבור מתמלא מחולייתו.

יולי יואל אדלשטיין: המשק, כך אמרו, לא יכול לספק את צורכי עצמו.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, לסיפור הזה יש המשך שהוא פחות רלוונטי, אבל אני חושב שלנושא שלנו כדאי לקחת את חילופי הדברים האלה בין דוד המלך לחכמי ישראל ולראות אותם כדברים מרתקים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעתו הראשונה של דוד היא להסתמך על כוח הקנייה והייצור של המשק הלאומי.

יולי יואל אדלשטיין: חכמי ישראל חוזרים ועונים לו שהמשק, במיוחד משק קטן ומוגבל, לא יכול להסתפק בכוח הקנייה והייצור העצמי.

יולי יואל אדלשטיין: באופן טבעי יש שאיפה לצמיחה ולהתרחבות של המערכת הכלכלית.

יולי יואל אדלשטיין: גם חכמי ישראל מכירים את הערך הכלכלי של ביסוס משק על כוח הקנייה העצמי, אלא שהם גם מביעים את החשש שהתבססות אך ורק על קנייה עצמית תביא למשק מכווץ ומנוון.

יולי יואל אדלשטיין: המשק הישראלי, חברי הכנסת, הוא משק קטן; הוא איננו אוטרקי ולא יכול לספק את צורכי עצמו, הוא חייב להתחרות בשווקים הבין-לאומיים, לפרוץ גבולות ולהציע מוצרים מעולים.

יולי יואל אדלשטיין: לאורך זמן לא נוכל להתפרנס זה מזה, כלשון התלמוד, בלי להעמיק את מרחב הסחר של מוצרי התעשייה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: אבל כבסיס לתעשייה מוצלחת חשוב שנדע להשקיע ולתת לתעשייה הישראלית את אמוננו, את התנאים האופטימליים לתחרות, את המחויבות שלנו לקידום מנוע הצמיחה הכלכלי של מדינת ישראל כולה.

יולי יואל אדלשטיין: התמיכה הבסיסית במשק הישראלי היא פעולה כלכלית נכונה, שמקבלת משנה תוקף על רקע האיומים המתחדשים בלוחמה כלכלית נגד מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: אסור לתת לשיח המיתמם לקבוע עובדות.

יולי יואל אדלשטיין: חרם הוא פעולה אלימה תמיד ובכל מקום.

יולי יואל אדלשטיין: בעידן הגלובלי חרם כלכלי כמוהו כהטלת מצור בימי קדם.

יולי יואל אדלשטיין: לא בכדי במדינות רבות בעולם הוא גם אסור על-פי חוק, למשל בצרפת.

יולי יואל אדלשטיין: חרם מאורגן משמעו הטלת סנקציות וענישה על ישראל הריבונית.

יולי יואל אדלשטיין: אני בטוח שמדינת ישראל והתעשייה הישראלית ידעו להתמודד עם הניסיון להגביל את פעילותן הכלכלית.

יולי יואל אדלשטיין: התעשייה הישראלית ידעה לצמוח מתוך תנאים קשים, קשים הרבה יותר מאשר היום, ותוך התמודדות עם חרמות, אמברגו ובידוד עסקי.

יולי יואל אדלשטיין: למורת רוחם של אויבינו, התנאים הקשים תרמו ליצירתיות ולחדשנות של התעשייה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: ולמרות זאת, האיומים בחרם הכלכלי כלפי מדינת ישראל, ההליך הזה של צביעה וסימון של מוצרים המיוצרים בהתנחלויות ובאזורי תעשייה משותפים לישראלים ולפלסטינים, מציב בפני הכלכלה והתעשייה הישראלית אתגר מורכב.

יולי יואל אדלשטיין: בימים אלו קנייה של כחול-לבן היא לא רק מעשה כלכלי נכון, היא מעשה ציוני וישראלי נכון.

יולי יואל אדלשטיין: וכבר נאמר, ביום שהתחיל בוועדות ונמשך באודיטוריום עם רבים מהתעשיינים ומבני-הנוער, שכ-400,000 איש לפחות מועסקים ישירות בתעשייה הישראלית, וכל אחד מאתנו יכול לתרום לפרנסתם בקניית כחול-לבן.

יולי יואל אדלשטיין: קניית כחול-לבן היא גם תשובה ישראלית לאלה שמנסים להחרים – ולפגוע בנו; היא תגובה לאומית הולמת.

יולי יואל אדלשטיין: הכלכלה הישראלית זקוקה לתמיכתנו, ואני תקווה שנצליח לתת גב ולקדם את הייצור התעשייתי בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מקווה שהיום שאורגן על-ידי נחמן שי וחברי כנסת נוספים, שהשתתפו באירועים השונים, יתרום לחשיפה של התעשייה הישראלית ויגרום לאזרחים רבים אכן לקנות כחול-לבן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כמה הצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה היא של היוזם, חבר הכנסת נחמן שי; בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – זהבה גלאון, רינה פרנקל ובנימין בן-אליעזר.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נשמע את התשובה של שר הכלכלה נפתלי בנט, חבר הכנסת נפתלי בנט.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני קודם כול רוצה להודות למי שהיו שותפים שלנו ביום הזה: למשרד הכלכלה, עם השר נפתלי בנט, שהקדיש לכך את היום כולו, ואני חושב שהוא אפילו למד ממנו דברים שהוא לא ידע, ותכף אני אדבר על כך, וינון אלרועי הסמנכ"ל; התאחדות התעשיינים, שהיושב-ראש שלה היה אתנו, המנכ"ל ואחרים; צביקה אורן וראש מטה כחול-לבן שבהתאחדות עם ד"ר רון תומר; ההסתדרות החדשה, שנציגים שלה השתתפו באירוע האחרון, וכמובן לך, היושב-ראש, שגם השתתפת וגם נתת והקצבת לנו את האמצעים כדי לתת את כל הכבוד הראוי לתעשייה, ולבסוף גם לאנשים הצעירים שיושבים פה אתנו ביציע וליוו אותנו במשך כל היום – הם גם הממציאים, הם לא רק יודעים לשיר יפה, אלא הם גם ממציאים צעירים שהוכיחו שרוח של חדשנות ומקוריות נושבת גם אצלם, ואני מקווה, ואני יודע, שהם מייצגים מאות אלפי צעירים אחרים שאנחנו מסתכלים עליהם בתקווה גדולה שהם ידעו לקחת את הדברים האלה הלאה.

נחמן שי: עכשיו אני רוצה לומר כמה מילים על המשמעות של היום הזה.

נחמן שי: ביום הזה עמדו שני ערכים על השולחן: האחד היה עניין השוק החופשי, הליברליות, הפתיחות, הפלת מכסים, שאנחנו נהנים מהם במקרים רבים והם מאפשרים להוריד מחירים, שזה יעד חשוב בפני עצמו, ומנגד, הגנה על המשק, מכסים – שוב, סגירות – כדי להגן על תעסוקה, על עובדים, שגם זה ערך בפני עצמו.

נחמן שי: זו התנגשות שהיא לא פשוטה.

נחמן שי: היא לא פשוטה.

נחמן שי: זה לא חד-כיווני, זאת אומרת, בואו נעשה את זה ולא נעשה את האחר.

נחמן שי: אף אחת משתי הדרכים האלה לא נותנת לנו את התוצאה המקווה.

נחמן שי: ולכן, באמת דברים שאמר גם השר במהלך הדיון, ואחרים, צריך לחפש פה איזושהי נקודת איזון נכונה, מפני שאנחנו בצדק רוצים לראות מאבק אמיתי ביוקר המחיה, שהוא במקרים רבים בלתי נסבל, ולהקל על מאות אלפי, אם לא יותר – מיליוני ישראלים שנאנקים תחת יוקר המחיה ומוכנים ורוצים לחסוך, ולא יהיו מוכנים בשום אופן לקבל מצב שבו מונעים מהם לרכוש מוצרים במחירים נמוכים רק כי זה תוצרת הארץ.

נחמן שי: אבל הייצור המקורי, הישראלי, המיוצר בישראל – אני לא כל כך אוהב את המילה מיוצר, אבל זה הכינוי – הוא חשוב מאוד, ורצוי שנשוב ונאמר את ה"למה הוא חשוב".

נחמן שי: אז הוא חשוב כי אנחנו בזה, מעל לכול, עוזרים אחד לאחר.

נחמן שי: אנחנו רצינו לראות צדק חברתי, רצינו לראות סולידריות – זה מקרה מובהק של סולידריות.

נחמן שי: כשאנחנו רוכשים מחברינו שמייצרים דבר-מה, והם קונים את מה שאנחנו מייצרים, או את השירות שאנחנו מגישים להם, אנחנו יוצרים איזושהי מידה של שוויון, ואנחנו מעסיקים אחד את האחר – לא בתעסוקת שווא, זאת תעסוקה אמיתית.

נחמן שי: אם אנחנו רוצים לסגור פערים חברתיים – ואני מאמין שזה יעד שכולנו שותפים לו – זאת אחת הדרכים להבטיח תעסוקה, כי בעיני אדם מובטל זה סבל עמוק, וצריך לעשות כל מאמץ כדי להבטיח תעסוקה, ואנחנו יודעים שמיליארד שקל שרוכשים בארץ זה 2,750 משרות.

נחמן שי: זה מתנה.

נחמן שי: אז כל אחד ואחת מאתנו שהולכים לרכוש משהו, תזכרו: עכשיו אנחנו לא רק רוכשים מוצר טוב ואיכותי ויפה, אלא אנחנו גם מסייעים בזה לעצמנו.

נחמן שי: אנחנו מסייעים לעצמנו.

נחמן שי: הנקודה השנייה היא כמובן כלכלית.

נחמן שי: מדינה, כדי לעמוד על רגליה ולתפקד בעולם שהוא לא עולם נחמד במיוחד, צריכה להיות חזקה כלכלית.

נחמן שי: ייצור מקומי זה עוצמה, עוצמה מאוד חשובה.

נחמן שי: אני בהחלט מאמץ את דבריך, היושב-ראש, זה גם היבט ציוני.

נחמן שי: זה היבט ציוני ולאומי, ואני לא מתבייש להשתמש במילים האלה.

נחמן שי: חשוב שלמדינה תהיה יכולת לספק את צרכיה, ומעל לזה, ולא להיות תלויה באחרים כמה שאפשר, אם כי כבר נגמלנו מהמצב שעושים הכול, כי אנחנו יודעים שמדינה לא יכולה לעשות הכול, וסחר הוא חלק בלתי נפרד מהעולם שאנחנו חיים בו.

נחמן שי: אני רוצה גם להדגיש את ההיבט הדיפלומטי, אם נקרא לזה כך; את הדלתות שנפתחות בפנינו, את העיניים שנפערות אלינו, כאשר אנחנו מציגים את הדברים החשובים, היפים, המעניינים, היצירתיים, החדשניים, שאנחנו מביאים מהבית הזה, בכל מיני תחומים.

נחמן שי: אני בטוח שעוד נשמע את זה תכף מהשר – זאת היא העוצמה הרכה שלנו דווקא, עוצמה שמביעה את יכולותיה החדשניות של מדינת ישראל.

נחמן שי: אני רוצה לקוות שבשנה הבאה, הבאה עלינו לטובה, יתגייס משרד הכלכלה להעביר כמה חוקים חשובים בתחום הזה כדי לחזק את הרכש המקומי, בעיקר של גופים ציבוריים גדולים, גם משרדי ממשלה, גם עיריות, גם גופים אחרים שנתמכים על-ידי המדינה בצורה כזאת או אחרת, ולדעתי מתחמקים – שמענו את זה היום – מלרכוש תוצרת הארץ, מכל מיני סיבות, ואין שום סיבה שהם לא יעשו את זה.

נחמן שי: אם אנחנו מבקשים את זה אחד מהשני, אין ספק שהם צריכים לעשות זאת, מה גם שמדובר במשאבי ציבור.

נחמן שי: אנחנו צריכים להמשיך לעודד את היצוא הישראלי, לפתח שווקים חדשים.

נחמן שי: יש לנו כבר שווקים גדולים באירופה, בארצות-הברית, אבל יש גם שווקים חדשים שאפשר להגיע אליהם.

נחמן שי: אני יודע שהמשרד מטפל בזה, וזה חשוב, ולעודד חדשנות ויצירתיות אצל האנשים הצעירים והלא-צעירים שגרים פה וחיים פה, כדי באמת להמשיך ולספר את הסיפור המופלא הזה של מדינת ישראל, של ה"מיוצר בישראל".

נחמן שי: ועוד פעם, תודה רבה לכל השותפים ליום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת רינה פרנקל.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, תודה לחבר הכנסת נחמן שי, שבכל שנה יוזם את הדיון החשוב הזה, של יום כחול-לבן.

זהבה גלאון: אין ספק שמטרת קיומו של היום הזה כאן בכנסת – ואני מבינה שזה גם נדון בוועדות – היא להעלות למודעות הציבורית את החשיבות של קניית תוצרת ישראלית.

זהבה גלאון: אני מזדהה גם עם הדברים שלך, היושב-ראש, בעניין הזה, וגם עם הדברים של חבר הכנסת שי.

זהבה גלאון: זו מטרה חשובה, ראויה וצודקת.

זהבה גלאון: אני חושבת שמדינת ישראל צריכה לסייע למפעלים וליצרנים ישראליים.

זהבה גלאון: זאת האחריות של הכנסת, חברי חברי הכנסת, לוודא שהמדיניות של הממשלה תואמת את המטרה הזאת.

זהבה גלאון: הזרוע השנייה של המהלך לעידוד הייצור הישראלי היא קריאה לאזרחי המדינה לרכוש מוצרים כחול-לבן.

זהבה גלאון: אני מאמינה בזה, אני תומכת בזה, אני חושבת שקניית מוצרים ישראליים מקדמת את הכלכלה בישראל הרבה יותר מכל סוג אחר של צריכה, היא תורמת לייצור מקומות עבודה בארץ, היא מחזקת את העובדים בישראל, היא מבססת את האיתנות הכלכלית של המעסיקים, היא גם מעודדת חדשנות וגיוון במשק הישראלי, והיא מתמרצת, חברי חברי הכנסת, את ההתפתחות הטכנולוגית של מפעלים.

זהבה גלאון: מדובר, חברי חברי הכנסת, בשילוב של העדפה עקרונית וערכית של הייצור המקומי ושל רצון להפיק תועלת כלכלית לתושבי המדינה.

זהבה גלאון: אני מאמינה, חבר הכנסת נחמן שי, אמרת את זה גם בדבריך, שהתעשייה הישראלית מסוגלת וצריכה להתחרות בייבוא מחו"ל הן באיכות המוצרים והן ברמת המחירים שהיא מציעה.

זהבה גלאון: המשק הישראלי, חברי חברי הכנסת, צריך לקדם, בתמיכת המדינה, נורמות של ערבות הדדית, שותפות גורל, כדי להגביר את יעילות הכלכלה הישראלית ואת שיתוף הפעולה בין מרכיביה ולקדם את כושר התחרות הבין-לאומית שלה.

זהבה גלאון: אני מאמינה בזה בכל לבי.

זהבה גלאון: אמרתי את זה גם בשנה שעברה, כשהתכנסנו כאן ביום החשוב הזה שמצוין כאן היום בכנסת.

זהבה גלאון: אבל אני רוצה, חברי חברי הכנסת, להבחין – ואני רוצה לציין את זה בצורה שאינה משתמעת לשני פנים – בין תוצרת ישראל לבין מה שמנסים בתקופה האחרונה לשווק כתוצרת ישראל.

זהבה גלאון: אני כמובן מתייחסת למוצרים המיוצרים בהתנחלויות בשטחים.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר את זה – שוב, בצורה שאינה משתמעת לשני פנים, בקול ברור: כחול-לבן, חברי חברי הכנסת, זה לא בשטחים.

זהבה גלאון: כחול-לבן זה כאן, בתחומי מדינת ישראל.

זהבה גלאון: ואותם מפעלים, הנמצאים בשטחים, לטעמי הם בוודאי לא חלק מהתעשייה הישראלית.

זהבה גלאון: לתפיסת המפלגה שלי, הם מעודדים את תעשיית הכיבוש, הם שותפים מלאים למערכת המשומנת שמפעילה ישראל כדי להנציח את השליטה בפלסטינים.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, המוצרים שמיוצרים בהתנחלויות הם חלק מכלכלת כיבוש ענפה שבה מעורבות חברות מסחריות, ישראליות ובין-לאומיות, בעסקאות נדל"ן, בפיתוח תעשיות בשטחים, בבניית חומות, מחסומים או גדרות – וכל זה על קרקע פלסטינית.

זהבה גלאון: למה אני מוטרדת?

זהבה גלאון: 46 שנים זה עבד לנו, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: אני מוטרדת בשל אותן המגמות שהיושב-ראש חבר הכנסת יולי אדלשטיין הצביע עליהן.

זהבה גלאון: העולם סביבנו כבר לא מוכן לשתוק.

זהבה גלאון: הוא מסרב להתייחס לתוצרת שמיוצרת בהתנחלויות כאל תוצרת ישראל.

זהבה גלאון: והעולם כולו מבין שקניית תוצרת ההתנחלויות היא תמיכה באחד המפעלים המשגשגים ביותר של ממשלת ישראל – מפעל הכיבוש.

זהבה גלאון: באחרונה אנחנו שומעים קולות של חברים קרובים וחברים רחוקים יותר, גם בארצות-הברית וגם באיחוד האירופי, שמזהירים את מדינת ישראל מהעתיד לבוא.

זהבה גלאון: רק לאחרונה שמענו את מזכיר המדינה האמריקני ג'ון קרי – ואחר כך כולם השתלחו בו – הוא הזהיר את מדינת ישראל; הוא אמר, חברי חברי הכנסת: אם לא יהיה הסכם מדיני, אם מדינת ישראל לא תעשה הסכם מדיני – תראו מה קורה סביבכם – מדינת ישראל צפויה לחרם.

זהבה גלאון: זה לא שהוא מעודד את זה.

זהבה גלאון: הוא הזהיר מפני העתיד לבוא.

זהבה גלאון: ואני מודאגת, חברי חברי הכנסת, מהמגמה המסתמנת, כי בעוד מפעל הכיבוש נמשך, החרם הולך ומתרחב.

זהבה גלאון: רק לאחרונה שמענו על בנק דני גדול שהודיע שיפסיק להשקיע בחברות ובבנקים בישראל, ובעקבותיו, או לפניו, אני כבר לא זוכרת את הסדר, הלכו גם קרן פנסיה גדולה בהולנד וחברות בנורבגיה ובגרמניה.

זהבה גלאון: ובניגוד למה שהוא ניסה לומר לנו – אני לא יודעת מה הוא יאמר עכשיו, אבל שמעתי בכלי התקשורת את ההתייחסות של השר בנט, ואני רוצה לומר לכם שבניגוד למה שהשר בנט אמר, החרם הצפוי לנו הוא גדול ועצום יותר ממה שמדינת ישראל התמודדה אתו עד כה, ואני לא מתפלאת שצמרת המשק הישראלי כבר פנתה אל ראש הממשלה נתניהו והזהירה אותו מההשלכות שצפויות ליצוא הישראלי.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, במערכה הראשונה של החרם ממשלת ישראל התקפלה בפני האיחוד האירופי במסגרת המשא-ומתן על הסכם "הורייזן 2020", וקיבלה את החלוקה בין ישראל הריבונית והלגיטימית ומפעל ההתנחלויות, והסכימה לתנאי אף-על-פי שהשרה לבני הכניסה הסתייגות – לקבל את הכסף לתחומי מדינת ישראל.

זהבה גלאון: במערכה השנייה, חברי חברי הכנסת, אני חוששת שמדינות אירופה וחברות באירופה עלולות לאבד סבלנות להמשך תחזוק ההתנחלויות, ואני מאוד חרדה שיטילו חרם כולל על תוצרת ישראל.

זהבה גלאון: אנחנו נשלם את המחיר, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: אנחנו צריכים להתעשת, הממשלה צריכה להתעשת בזמן.

זהבה גלאון: זה אינטרס של התעשיינים שהצרכנים בעולם כולו יוכלו להבדיל בבירור בין המוצרים שלהם לבין תוצרת ההתנחלויות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

זהבה גלאון: אני מסיימת, אדוני.

זהבה גלאון: לא ייתכן, חברי חברי הכנסת, שממשלת נתניהו חוגגת כמו על ה"טיטניק" ומתעלמת מהקרחון האירופי שמגיע מולנו, וזה קרחון עצבני.

זהבה גלאון: אני קוראת לכם, חברי חברי הכנסת, ולממשלת ישראל: תתעוררו, כי התעשייה הישראלית היא בנפשנו, ואנחנו חייבים להגן עליה.

זהבה גלאון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רינה פרנקל – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: ו-כן, גם אני חשבתי על הדימוי הזה, חברת הכנסת יחימוביץ, זה מעניין, "קרחון עצבני".

יולי יואל אדלשטיין: זה מתאים לאירופים, יש בזה משהו.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי חברת הכנסת רינה פרנקל נשמע את דברי חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר.

רינה פרנקל: אדוני היושב-ראש, אדוני שר הכלכלה, חברי הכנסת, אני רוצה לברך על ציון היום הזה בכנסת.

רינה פרנקל: אני חושבת שמדובר בנושא חשוב וערכי.

רינה פרנקל: אני שמחה שהוא עלה היום לסדר-היום.

רינה פרנקל: כידוע לכם, אחד הנושאים המרכזיים שאני מקדמת בכנסת הוא נושא התעשייה והתעסוקה, בדגש על אזור הצפון.

רינה פרנקל: רק אתמול השקתי את השדולה שלי, שעוסקת בנושא, בהשתתפות שרים, חברי הכנסת, ראשי רשויות ותעשיינים מהצפון.

רינה פרנקל: סוגיית הקידום של מוצרים ישראליים קשורה ישירות לקידום תעשייה ותעסוקה.

רינה פרנקל: קידום המוצרים הישראליים הוא בעצם הצלע השלישית במשולש הזה; רכישה של מוצרים ישראליים תורמת לחוזקה של התעשייה.

רינה פרנקל: תעשייה חזקה תורמת לצריכה גדולה יותר, כי הרי אדם שעובד ומתפרנס רוכש יותר.

רינה פרנקל: כלומר הכול קשור בכול, כולם קשורים בכולם.

רינה פרנקל: אני כל הזמן פועלת ומדברת על התעשייה, אבל בעצם מה שמסתתר מאחורי המילה הכוללת זה אנשים.

רינה פרנקל: תעשייה היא הפועלים במפעל, שמתייצבים מוקדם בבוקר והולכים בשעות הערב המאוחרות; תעשייה היא מהנדסים שמפתחים את התוצר של המפעל; תעשייה היא אנשי השירות, שעוזרים למפעל מצליח לתפקד; תעשייה היא החשב והיועץ המשפטי, שבעזרתם המפעל מתנהל באופן חוקי ולפי התקציב; תעשייה היא גם ההנהלה, שמנווטת את המפעל; תעשייה היא כל האנשים הללו, שמרוויחים את הלחם שלהם מדי יום כגוף אחד ומאוחד.

רינה פרנקל: האנשים הללו מחזיקים על גבם את חלק הארי של הכלכלה הישראלית.

רינה פרנקל: עם כל הכבוד לסטרט-אפים, ה-low-tech היה ויהיה העוגן של הכלכלה הישראלית.

רינה פרנקל: המטרה של היום הזה היא להצדיע לאנשים הללו ולומר להם תודה.

רינה פרנקל: הדרך שלנו לעשות זאת היא בכך שנרכוש את המוצרים שלהם.

רינה פרנקל: אבל אני רוצה להגיד לכם שאנחנו צריכים לרכוש את המוצרים שלהם לא כי הם זקוקים לטובה שלנו; אנחנו צריכים לקנות את המוצרים שלהם כי אלה המוצרים הכי טובים שיש בשוק.

רינה פרנקל: המוצרים הישראליים הפכו כבר מזמן לשם דבר בעולם.

רינה פרנקל: פעם ישראל ייצאה רק תפוזים; היום ישראלים מייצאים הכול – מפירות ועד למכשור רפואי וכלי נשק מתקדמים.

רינה פרנקל: המילים made in Israel הן תו תקן של איכות, ובעולם יודעים על זה.

רינה פרנקל: אני רוצה לספר לכם סיפור אחד כדי להדגים את הנושא.

רינה פרנקל: לפני כחודשיים סיירתי במפעל "טרלידור".

רינה פרנקל: מדובר במפעל מתכת שממוקם בכרמיאל.

רינה פרנקל: המפעל מספק פרנסה למאות פועלים, מהנדסים ואנשי שירות באזור.

רינה פרנקל: על האיכות של המוצרים שלהם תעיד העובדה שכמעט אין רחוב בישראל שאין בו מעקה, שער או סורגים של "טרלידור".

רינה פרנקל: אבל מה שהכי מעניין, שהמפעל הזה מייצר מוצרי מתכת במיליונים לכל העולם, כולל לסין.

רינה פרנקל: אותו דבר לגבי חברת "טבע נאות".

רינה פרנקל: מי היה מאמין שאנחנו נייצר נעליים אורתופדיות לסין?

רינה פרנקל: כמובן, לא הכול ורוד; אנחנו שומעים שוב ושוב על מדינות וארגונים שמאיימים בחרם על מוצרים ישראליים.

רינה פרנקל: לשמחתנו לא מדובר עדיין בסדר גודל קיצוני, אך זאת בהחלט סוגיה שמאיימת על שגשוגה של התעשייה הישראלית.

רינה פרנקל: אני חושבת שיום כחול-לבן הוא הזדמנות מצוינת לקרוא לכל תושבי מדינת ישראל לרכוש מוצרים תוצרת הארץ, אבל לפני הכול אני מאמינה שאנחנו צריכים לדרוש מהמגזר הציבורי, וגם מחברות ציבוריות, להשתמש במוצרים כחול-לבן.

רינה פרנקל: כולנו זוכרים את הסיפורים על עיריות שרכשו דגלי ישראל מסין ועל חברות ממשלתיות שהעדיפו מים משווייץ על "מי עדן" או "נביעות".

רינה פרנקל: לעידוד רכישת מוצרים כחול-לבן יש השלכות כלכליות, חברתיות ולאומיות.

רינה פרנקל: תמיכה בתעשייה הישראלית, גדולה כקטנה, תאפשר צמיחה כלכלית, הרחבת המשק המקומי וצמיחה של עסקים.

רינה פרנקל: רכישת תוצרת ישראל גם תסייע להילחם בתוצאות של ההחרמות.

רינה פרנקל: אבל מעבר לכול, רכישת תוצרת ישראל היא ציונות לכל דבר ועניין.

רינה פרנקל: ציונות היא לא רק בניית בית במדינת ישראל ושירות בצבא; ציונות היא גם קניית מוצרים ישראליים.

רינה פרנקל: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רינה פרנקל.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר לשאת דברים.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נשמע את תשובתו של שר הכלכלה חבר הכנסת נפתלי בנט.

בנימין בן-אליעזר: אדוני יושב-ראש הכנסת, מכובדי שר הכלכלה חבר הכנסת נפתלי בנט, ראש שדולת כחול-לבן נחמן שי – וכבר בתחילת דברי אני רוצה לשבח אותך ולשבח את הדבקות שלך במטרה הזאת.

בנימין בן-אליעזר: מי כמוני יודע שאתה בעצם נאבקת – והתחלת לעסוק בנושא הזה כבר לפני שנים רבות, ואני יכול רק לברך אותך ולאחל לך שתראה את הפירות של מה שאתה משקיע, מה שהשקעת אז ומה שאתה משקיע היום.

בנימין בן-אליעזר: חברי חברי הכנסת ואורחים מכובדים, כפי שידוע, עמוד התווך של כל משק כלכלי בר-קיימא הוא הייצור המקומי, שבראש ובראשונה מסייע ביצירת מקומות עבודה עבור ידיים ישראליות.

בנימין בן-אליעזר: מכאן נובעת החשיבות העצומה שבעידוד צריכת מוצרים כחול-לבן, כדי לסייע בפריחתו ושגשוגו של המשק הישראלי.

בנימין בן-אליעזר: עוד בראשית ימיה של המדינה, אולי בין הנוכחים חבר הכנסת רובי ריבלין ואנוכי זוכרים, הבינו קברניטי המדינה בעצם, והבינו קברניטי המשק, את חשיבות הצריכה המקומית, וסייעו אז בעידוד הצרכנים להעדיף את התוצרת המקורית.

בנימין בן-אליעזר: אני זוכר את עצמי, בנעורי לפחות, את תחושת הגאווה כשאחזנו בידיים שלנו מוצרים שיוצרו בישראל.

בנימין בן-אליעזר: הרגשנו במוצרים אלו עדות לחוסנה והתפתחותה של המדינה הצעירה.

בנימין בן-אליעזר: עם השנים, לצערי הגדול, הלכה וקהתה תחושת הגאווה בייצור המקומי.

בנימין בן-אליעזר: המגמות בכלכלה העולמית לא פסחו גם על ישראל, והתמיכה הממשלתית בייצור המקומי הלכה ופחתה גם היא.

בנימין בן-אליעזר: העידן הגלובלי פתח את המשק הישראלי לתחרות מול כל העולם, והצרכן הישראלי נחשף למוצרים מכל רחבי תבל.

בנימין בן-אליעזר: מצד אחד, תהליך זה הביא עמו זעזוע למשק הישראלי, ותעשיות שלמות נאלצו להיסגר או להעתיק את מקומן אל מעבר לים.

בנימין בן-אליעזר: מן הצד השני, מגמה זו רק חיזקה את התעשיות שבהן לישראל יש יתרון יחסי, ונוסף על כך הובילה לשיפור היעילות והתחרותיות של הייצור המקומי.

בנימין בן-אליעזר: אולם לצד התהליכים הגלובליים אנחנו רואים בשנים האחרונות, ובעיקר בעידן שלאחר המשבר הכלכלי העולמי, מדינות רבות המשקיעות משאבים רבים בתמיכה בכלכלה המקומית ועידוד הצריכה המקומית.

בנימין בן-אליעזר: כמי שכיהן כשר התמ"ת בעיצומו של המשבר העולמי, אחד מהדגשים החשובים ביותר שהצבתי בכהונתי היה עידוד צריכה מקומית, עידוד צריכת כחול-לבן – אז הקמתי את מטה כחול-לבן, שכל ייעודו היה עידוד צריכת כחול-לבן.

בנימין בן-אליעזר: יצאנו בקמפיין מסיבי הקורא לאזרחי ישראל להעדיף מוצרים שיוצרו בישראל, והתחלנו מהלך של מיתוג המוצרים המקומיים בלוגו המבליט שהמוצר יוצר בישראל.

בנימין בן-אליעזר: אני בהחלט חש גאווה רבה לראות את המהלכים האלה מבשילים ומתפתחים, ואני רוצה לחזק את ידי שר הכלכלה ועובדי המשרד על המאמצים האדירים שהם עושים כדי להמשיך ולחזק את הצריכה המקומית.

בנימין בן-אליעזר: הבחירה בכחול-לבן, אדוני היושב-ראש, איננה רק סמל או ביטוי לגאווה לאומית; היא מגלמת בתוכה ממד מעשי, בתרומה ממשית למשק הישראלי.

בנימין בן-אליעזר: על-פי מחקרים שנעשו, וכפי שאמרו קודמי, כל תוספת של מיליארד שקל בקניית תוצרת ישראלית מוסיפה יותר מ-2,700 מקומות עבודה למשק הישראלי, שכה נחוצים לנו.

בנימין בן-אליעזר: חשוב לי להדגיש, במקביל לעידוד הצרכן הישראלי לבחור בתוצרת המקומית יש לממשלת ישראל מחויבות לעודד ולסייע ליצרנים המקומיים ולחזק את התעשייה המקומית, בדגש מיוחד בחיזוק התעשייה בפריפריה.

בנימין בן-אליעזר: הסטת משאבים לתמיכה בתעשייה הישראלית מחוץ לאזור גדרה–חדרה תוכל לתרגם את תוספת מקומות העבודה לחיזוק הכלכלה ואיכות החיים באזור הפריפריה.

בנימין בן-אליעזר: במעמד זה הייתי רוצה לציין נקודה חשובה נוספת: לצד החשיבות של קניית כחול-לבן, חשוב לא פחות לעודד, אדוני השר, עבודה כחול-לבן.

בנימין בן-אליעזר: גם זה תחום שלך.

בנימין בן-אליעזר: יש תעשיות רבות בישראל שנסמכות על עובדים זרים במקום על עובדים ישראלים.

בנימין בן-אליעזר: על ממשלת ישראל לקדם מהלכים לצמצום התופעה ולהחדיר יותר ידיים ישראליות לשוק העבודה.

בנימין בן-אליעזר: במגזר החרדי ובמגזר הערבי יש יותר ויותר נכונות ליציאה לשוק העבודה.

בנימין בן-אליעזר: יש למצוא את הדרכים והתמריצים הנכונים לשלב אותם בכוח העבודה.

בנימין בן-אליעזר: רק כך נוכל להגיע לרווחה כלכלית לכל שכבות האוכלוסייה בישראל.

בנימין בן-אליעזר: רבותי, יש לזכור, הקריאה לצרוך כחול-לבן איננה רק לשם הושטת יד לתעשייה ולפריפריה הישראלית, או כי זה מעשה ציוני גרידא.

בנימין בן-אליעזר: אני באמת מאמין כי לאיכות ולחדשנות הישראלית אין תחליף.

בנימין בן-אליעזר: זוהי למעשה הצבעת אמון באיכות המוצרים המצוינים המיוצרים בישראל ובחדשנות וביתרונות שיש לתעשייה המקומית להציע.

בנימין בן-אליעזר: התוצרת הישראלית הפכה לשם נרדף לאיכות וחדשנות בכל העולם.

בנימין בן-אליעזר: בכל מדינה שבה ביקרתי בהיותי שר התמ"ת משבחים ללא סוף את ההון האנושי בישראל ואת האיכות והטיב של התעשייה הישראלית, הנחשבת מובילה ואף חלוצה בתחומים רבים ומגוונים.

בנימין בן-אליעזר: חשוב, אם כן, כי גם אנו פה בישראל נדע להעריך את שיש לנו בבית, לחוש גאווה ולרכוש כחול-לבן.

בנימין בן-אליעזר: לסיום, אדוני השר, בידך היכולת להביא למהפך בנושא כחול-לבן.

בנימין בן-אליעזר: הרי אתה, כמוני, יודע שהקונה הגדול והראשי במדינה הוא ממשלת ישראל.

בנימין בן-אליעזר: כל מה שצריך לעשות זה רק להבטיח בישיבות הממשלה, ואולי דרך חקיקה, שכל תוצרת ישראלית שצורכת ממשלת ישראל, יקנו אותה כאן, ואז אנחנו נוכל להתברך במה שיש לנו.

בנימין בן-אליעזר: אני שוב רוצה לברך את חבר הכנסת נחמן שי על העבודה שלו, ולאחל לך, אדוני השר, כי תזכה לראות את המהפך בימינו.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בנימין בן-אליעזר, פואד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר הכלכלה חברנו חבר הכנסת נפתלי בנט להשיב על ההצעות בנושא החשוב הזה.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לציין את חבר הכנסת נחמן שי, שיזם את היום החשוב הזה, את השר בנימין – השר לשעבר בנימין בן-אליעזר, שבאמת הקים את מטה כחול-לבן, אדם שאכפת לו מאוד מהתעשייה הישראלית.

ראובן ריבלין: כבוד השר, תלמד שפעם שר תמיד שר.

נפתלי בנט: פעם שר תמיד שר.

נפתלי בנט: אין דבר יותר חשוב לי מהתעשייה הישראלית.

נפתלי בנט: אני בעצמי תעשיין ישראלי ויזם, ועד היום יש מאות עובדים שלי שעובדים בבאר-שבע ובהרצלייה, וזה הדבר שאני הכי גאה בו.

נפתלי בנט: צריך אבל לדעת – ואני פה בהזדמנות הזאת רוצה, מעבר לאמירות הכלליות על חשיבות התעשייה הישראלית – שאין ארוחות חינם, וצריך להבין שאנחנו משחקים כל הזמן באיזון בין הישראלי כצרכן לישראלי כעובד.

נפתלי בנט: לשם זה אני אמחיש רגע – אני אשאל אתכם; אני קורא, גם, לכולם לקנות מוצרים ישראליים.

נפתלי בנט: נניח אתה נכנס למכולת ורואה מוצר מסוים תוצרת הארץ ומוצר מסוים מתחרה, דומה או זהה, תוצרת חו"ל, ונניח שהמוצר תוצרת חו"ל יותר זול ב-5%.

נפתלי בנט: מה תקנה?

נפתלי בנט: אני אקנה תוצרת הארץ במצב כזה.

נפתלי בנט: אבל בואו נשנה את זה.

נפתלי בנט: נניח ההפרש הוא לא 5% אלא 50%.

נפתלי בנט: מה תקנה?

נפתלי בנט: אני חושב שאני לפחות אטה לתוצרת זרה, ובוודאי אם זה 100% או 200%.

נפתלי בנט: מה אנחנו לומדים מזה?

נפתלי בנט: שאיפשהו בספקטרום, אני חושב שכל אחד פה – אנחנו ודאי רוצים את הערבות ההדדית, ומצד שני חשוב כן לייצר את התחרות, ויש לא מעט מצבים שאנחנו עומדים בעצם בדיוק בדילמה הזאת, בוודאי כצרכנים.

נפתלי בנט: רק לפני שנתיים הייתה פה מחאה עממית גדולה, ובמידה רבה מוצדקת; אנשים עובדים מאוד קשה, השכר החציוני 6,000 שקלים, והעסק יקר מדי.

נפתלי בנט: לכן המדיניות שאני מוביל – וספגתי עליה הבוקר ביקורת לא מועטה אבל אני עומד מאחוריה – של הורדת חסמים, היא חשובה.

נפתלי בנט: איפה שאפשר להוריד חסמים, נוריד חסמים.

נפתלי בנט: העובדה שזה מסב קשיים מלמדת שכנראה זה עובד.

נפתלי בנט: אז אנחנו צריכים כל הזמן לאזן.

נפתלי בנט: במובן הזה אחד ה-takeaways מהיום – למדתי לא מעט היום, דווקא במעמד המאוד-לא-פשוט, לשבת מול תעשיינים שאמרו לי בעצם: למה אתה מסיר תקנים רשמיים?

נפתלי בנט: למה אתה מפשט את תהליך הייבוא?

נפתלי בנט: זה מקשה עלינו.

נפתלי בנט: וזה קשה.

נפתלי בנט: אבל מצד שני, אני גם מסתכל באותו זמן על אותה אימא, אם חד-הורית, שמשתכרת 4,000 שקלים, ואם חסכתי לה על-ידי הדברים האלה רק 5% מההוצאות החודשיות, זה יכול להיות 100, 200, 300 שקלים, זה מאוד משנה לה.

נפתלי בנט: אז כל הזמן אנחנו צריכים לאזן; אי-אפשר אף פעם להסתכל בצורה נורא צרה על דבר אחד ולשכוח את ההשלכות הרוחביות.

נפתלי בנט: כל דבר קשור.

נפתלי בנט: אנחנו עובדים באיזון הזה, וצריך לא לעבור ככה מצד לצד.

נפתלי בנט: אז אני אגיד לכם מה התובנה העיקרית שלי: בחסמים, אמשיך להוריד חסמים, כי זה נכון.

נפתלי בנט: מצד שני, אני גם מקבל שברכש הממשלתי – האמירה שאתה אמרת, חבר הכנסת נחמן שי; אמרת: כן להגביר את הצריכה הממשלתית.

נפתלי בנט: צריך להיות כנים, גם פה אין ארוחות חינם.

נפתלי בנט: מה זה הממשלה?

נפתלי בנט: זה הכסף שלי?

נפתלי בנט: זה הכסף שלך?

נפתלי בנט: זה הכסף של אזרחי ישראל במסים.

נפתלי בנט: זה אותו כסף שאם נוציא יותר ממנו במכרזים ממשלתיים על כבלי נחושת ממפעל בשדרות, אז יהיה לנו פחות כסף לחינוך.

נפתלי בנט: אין ארוחות חינם.

נפתלי בנט: אסור לעבוד על עצמנו.

נפתלי בנט: אבל באיזונים, הורדת חסמים, יותר צריכה ממשלתית – בעיקר מהסיבה שממשלות אחרות הן מאוד מאוד protectionist, מאוד מגננתיות, ואנחנו לא יכולים להיות הפראיירים היחידים.

נפתלי בנט: את זה אני מקבל.

נפתלי בנט: אז במובן הזה כן, אני לפחות הפקתי תועלת רבה מהבוקר הלא-פשוט הזה עם התעשיינים.

נפתלי בנט: משפט נוסף, לחברת הכנסת זהבה גלאון, לגבי האמירות שלך בנוגע ליהודה ושומרון והכיבוש ותעשיית הכיבוש.

נפתלי בנט: אני לא אפתח עכשיו את כל הדיונים על האיוולת העמוקה של לקרוא לארץ-ישראל שטח כבוש.

נפתלי בנט: תפתחי תנ"ך, תראי של מי הייתה הארץ הזאת כבר לפני 3,800 שנה.

נפתלי בנט: אגב, גם עמיתייך הפלסטינים קוראים באותו תנ"ך; את זה אני שם בצד.

נפתלי בנט: אני יודע שכוונותייך טובות.

נפתלי בנט: לשיטתך – אני לא מפקפק לרגע, ברצינות אני אומר את זה, לא בציניות – זה אחד המקרים שכוונות טובות מובילות, לשיטתך, לפגיעה קשה בדיוק באנשים שאת רוצה לגונן עליהם.

נפתלי בנט: 20% מהכלכלה הפלסטינית היום, 20%, נשענת על כלכלת ישראל, על אזורים משותפים באזור התעשייה ברקן, באזור התעשייה אריאל, באזור התעשייה מישור-אדומים, באזור התעשייה גוש-עציון.

נפתלי בנט: זה דבר נפלא.

נפתלי בנט: עזבי רגע פוליטיקה, שימי בצד.

נפתלי בנט: כן כיבוש, לא כיבוש – שימי בצד.

נפתלי בנט: תבואי, תראי מפעל שהפלסטינים עובדים בו והם כפופים לחוקי העבודה של מדינת ישראל, עם שכר מינימום של מדינת ישראל, עם הפרשות פנסיוניות ותנאים של מדינת ישראל.

נפתלי בנט: זה מדהים.

נפתלי בנט: אנחנו מייצרים פה פרנסה שמייצרת שלום דה-פקטו.

נפתלי בנט: אפשר להמשיך להתווכח על היתר.

נפתלי בנט: אני מציע לעטוף את התעשייה שם במעטפת הגנה פוליטית, לתת להם לעבוד, אנחנו נמשיך להתווכח.

נפתלי בנט: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לשר הכלכלה נפתלי בנט.

גילה גמליאל: השאלה, האם אתם מסתפקים בדבריו של השר?

גילה גמליאל: התשובה היא כן.

גילה גמליאל: על כן נמשיך בסדר-היום.

גילה גמליאל: שעת שאלות לשר הכלכלה.

גילה גמליאל: אני מזמינה אותך שוב, השר נפתלי בנט, לעלות לדוכן.

גילה גמליאל: ראשון השואלים – יעלה חבר הכנסת דב ליפמן, בבקשה.

גילה גמליאל: כן, מן הצד.

גילה גמליאל: נא להקריא בדיוק את השאלה שניתנה לשר.

דב ליפמן: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, הכנסת הזאת ניצבת בפני אחת הסוגיות המורכבות והרגישות בתולדותיה: גיבוש מתווה הגיוס לצה"ל של האוכלוסייה החרדית והשתלבותה בשוק העבודה.

דב ליפמן: אלא שלא די בעבודה המאומצת שנעשית בוועדה המיוחדת, שהיא אכן נדבך משמעותי בהגשמת מטרות אלו, אך בוודאי לא הנדבך היחיד.

דב ליפמן: אין זה סוד כי קיימת אפליה בקבלת חרדים לשוק העבודה.

דב ליפמן: מחקר שנערך עבור משרד התמ"ת בנובמבר 2012 הראה כי חרדים, ביחס ללא-חרדים, זכו להיקפים נמוכים יותר של מענה משוק העבודה, זומנו לפחות ראיונות עבודה, נאלצו להמתין תקופה ארוכה יותר לפני שמצאו עבודה ומקבלים שכר נמוך יותר.

דב ליפמן: בהתחשב באמור, כיצד משרד הכלכלה יכול למנוע, או לכל הפחות לצמצם, את ממדי האפליה שבה נתקלים חרדים בבואם לנסות להשתלב בשוק העבודה, וזאת בשים לב לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, התשמ"ח–1988, אשר אינו מצליח לתת מענה הולם לבעיה?

דב ליפמן: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת דב ליפמן.

נפתלי בנט: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת, תודה על השאלה.

נפתלי בנט: הנושא של שילוב חרדים בתעסוקה זה גולת הכותרת, לפי דעתי, של הממשלה הזאת.

נפתלי בנט: בעיני, יותר חשוב מהשוויון בנטל בשירות זה השוויון – שוויון, עזבו את המילה הזאת – זה שיתוף החרדים בתעסוקה הישראלית.

נפתלי בנט: זאת פצצת זמן, ולולא נכנסנו עכשיו לזה, היינו נתקלים באמת בקרחון.

נפתלי בנט: ודיברו פה על קרחונים.

נפתלי בנט: אז אנחנו, בשפה עממית, באטרף בעניין הזה.

נפתלי בנט: אני מקיים באופן אישי כל שבוע מעקב של צוות הפעולה.

נפתלי בנט: אני אגיד לכם מה אנחנו עושים.

נפתלי בנט: בגדול, יש לפעילות שלוש רגליים: רגל של תשתית, של הקמת מרכזי הכוון תעסוקה ייעודיים לחרדים בריכוזי חרדים ברחבי הארץ, וכבר הקמנו לא מעט, ואני מבקר שם ביקורי פתע ולא פתע, והעסק עובד טוב.

נפתלי בנט: בא חרדי למרכז, מקבל טיפול הוליסטי, אם הוא צריך – נשמע כמו טיפול רפואי, התכוונתי, טיפול תעסוקתי הוליסטי.

נפתלי בנט: מבינים מה הצרכים שלו, מה היכולות שלו, מעין אבחון מהיר, באמת בסבר פנים יפות, ומפנים אותו או לתעסוקה מיידית, או להכשרה, או אפילו להשכלה גבוהה אם זה מתאפשר.

נפתלי בנט: הרגל השנייה זה מאסה של הכשרות.

נפתלי בנט: למעשה אפקטיבית יש לנו תקציב בלתי מוגבל להכשרות מקצועיות של עד שנה.

נפתלי בנט: כל חרדי שיתאים לזה יקבל.

נפתלי בנט: בסדר?

נפתלי בנט: אנחנו בתקופה – אני קורא לזה חירום.

נפתלי בנט: פשוט חירום.

נפתלי בנט: נסתדר אחר כך עם התקציב.

נפתלי בנט: הרגל השלישית זה עידוד מעסיקים.

נפתלי בנט: פה יש בעיה.

נפתלי בנט: יש במדינה אפליה, יש דעות קדומות, גם כלפי חרדים, גם כלפי ערבים; לפי דעתי יש יותר דעות קדומות כלפי חרדים, בגלל המראה החיצוני, שהוא מבודל.

נפתלי בנט: תפקידנו כמנהיגי ציבור כל הזמן לפמפם את החשיבות של העניין הזה.

נפתלי בנט: אחוז בלתי מבוטל מזמני אני נמצא במגזר הערבי ובמגזר החרדי בדבר הזה.

נפתלי בנט: הדבר השני זה תמריצים לתקופת ההתחלה, ויש לנו מסלול תעסוקה לחרדים, למעסיקים.

נפתלי בנט: אנחנו מסבסדים משכורות במשך 30 חודשים – 30% מהמשכורת.

נפתלי בנט: לא אלאה אתכם בכול.

נפתלי בנט: זה יעד מרכזי, זה בייבי אישי שלי, שאני עובד בו מאוד מאוד קשה.

נפתלי בנט: אני רואה בזה חלון הזדמנות היסטורי.

נפתלי בנט: משפט אחרון, עצה לכולנו: להנמיך את הלהבות הרטוריות, גם במפלגה שלך, חבר הכנסת ליפמן.

נפתלי בנט: להוריד את הלהבות.

נפתלי בנט: הם לא אויב, הם אחים.

נפתלי בנט: אנחנו צריכים – לא בכאסח, אלא בשקט, בעבודה שקטה, בלי רעש, וככה נצליח.

נפתלי בנט: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לשר נפתלי בנט.

גילה גמליאל: יש לך שאלה נוספת, חבר הכנסת ליפמן?

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: נעבור לחבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: החלפנו.

גילה גמליאל: החלפתם בסדר?

גילה גמליאל: אוקיי.

גילה גמליאל: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה להקריא בדיוק את השאלה מן הדף.

תמר זנדברג: תודה רבה.

תמר זנדברג: אני קודם כול רוצה להודות לחבר הכנסת נחמן שי, שוויתר לי כאן, אני פשוט הולכת להוציא את הילדה שלי מהחוג, אז כל דקה פה היא חשובה.

תמר זנדברג: אז תודה, אפרופו תעסוקת נשים.

גילה גמליאל: אנחנו בעד.

תמר זנדברג: והשאלה – בעשור האחרון חלו שינויים בחייהן של נשים ערביות.

תמר זנדברג: אחוז הנשים המחזיקות בתואר ראשון עלה, וכך גם אחוז הנשים הממשיכות לתארים מתקדמים.

תמר זנדברג: נוסף על כך, מספר הילדים למשפחה במגזר הערבי נמצא בירידה.

תמר זנדברג: שינויים אלה הם חלק מתהליך מודרניזציה שעובר על נשים בכל העולם, וחלק בלתי נפרד ממנו הוא יציאה לשוק העבודה.

תמר זנדברג: למרות זאת, יותר מ-70% מהנשים הערביות לא לוקחות חלק בעולם העבודה, למרות רצונן להשתלב.

תמר זנדברג: חסמים רבים עומדים בפני האישה הערבייה: היעדר תחבורה ציבורית, מחסור במקומות עבודה בפריפריה ועוד.

תמר זנדברג: לדוגמה, לראיה, בערים מעורבות כמו חיפה אחוז התעסוקה של נשים ערביות עולה ב-50%, כאשר יש מעונות יום ותחבורה ראויה.

תמר זנדברג: הממשלה ומשרד הכלכלה הביעו בעבר את מחויבותם לנושא העסקת נשים ערביות, שרבות מהן מוכנות לעבוד גם בענפים שבהם מועסקים עובדים זרים, כמו חקלאות, למשל, אולם עד היום לא נעשה דבר כדי לקדם אותן.

תמר זנדברג: ברצוני לשאול: מדוע למרות המחויבות של הממשלה למתווה שהוסכם עם ארגוני החקלאים, שלפיו כל שנה אמורה לרדת המכסה של העובדים הזרים ב-1,500 עובדים, אישרה הממשלה רק לאחרונה את הגדלת מספר העובדים הזרים בחקלאות ב-25,000, וזאת במקום לאפשר לנשים ערביות, שסובלות מעוני ואבטלה, לעבוד בענף החקלאות?

תמר זנדברג: כיצד בכל זאת פועל המשרד להתמודד עם האבטלה הגבוהה בקרב נשים ערביות שרוצות לצאת לשוק העבודה בחקלאות וגם בענפים נוספים?

תמר זנדברג: תודה.

גילה גמליאל: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

נפתלי בנט: תודה על השאלה, ופה מטרותינו לא דומות, אלא זהות.

נפתלי בנט: שנינו מאוד חפצים בהגדלת שיעור התעסוקה של נשים ערביות.

נפתלי בנט: אנחנו גם הצבנו יעד ממשלתי: ב-2020 – 40%.

נפתלי בנט: זו החלטת הממשלה.

נפתלי בנט: היעד הפנימי שלי יותר גבוה.

נפתלי בנט: תראי, לגבי נושא העובדים הזרים, זה לא באמת תחליפי.

נפתלי בנט: הרבה פעמים העובד הזר הוא בכלל במקום אחר, והנשים הערביות לא רוצות לעבוד בדבר הזה.

נפתלי בנט: אני לא רואה את זה בצורה הזאת.

נפתלי בנט: אני אגיד לך מה אנחנו עושים.

נפתלי בנט: כמו שאמרתי לך, זה מוקד משמעותי מבחינתי.

נפתלי בנט: הקמנו 13 מרכזי הכוון תעסוקתי.

נפתלי בנט: עד סוף 2014 אנחנו נפתח 21 מרכזים, שיכסו 63 יישובים.

נפתלי בנט: ביקרתי שם כמה פעמים, זה דבר מדהים, וזה פשוט – ראיתי נשים ערביות בנות 45, שמעולם לא עבדו, ולראשונה הולכות לעבוד.

נפתלי בנט: וסתם, זה היה רנדומלי באותו היום.

נפתלי בנט: אנחנו עושים עבודה טובה בדבר הזה, קודם כול בפריסה הגיאוגרפית, שתהיה להן כתובת: אוקיי, אני רוצה לעבוד.

נפתלי בנט: מה אני עושה?

נפתלי בנט: לאן אני הולכת?

נפתלי בנט: הנה, יש לך כתובת, קודם כול.

נפתלי בנט: דבר שני, נושא מעונות-היום – אותה סיבה שבגללה את צריכה לרוץ עכשיו הביתה – ואני אקצר מאוד – אנחנו עובדים בצורה מאוד אגרסיבית בעניין הזה.

נפתלי בנט: יש 10,478 ילדים במגזר הלא-יהודי בתקציב שנתי, השנה, של 57 מיליון שקלים.

נפתלי בנט: אנחנו גם בבנייה אגרסיבית של מעונות חדשים, עם יחס סבסוד של 95% מימון שלנו, שזה יותר מהמקובל, לפתיחת 21 מעונות ב-2011, ב-2012 – 24, ב-2013 נבנו שבעה, 22 כיתות.

נפתלי בנט: גם בהכשרה מקצועית אנחנו פתחנו פרויקט של 33 מיליון שקלים, פרויקט ייחודי להנדסאיות והנדסאים מהמגזר הבדואי.

נפתלי בנט: גם במסלול התעסוקה יש לנו מסלול מיוחד, שנותן סבסוד ועובד.

נפתלי בנט: כבר שמעתי קיטורים ממנכ"לים – "באבקום", זו חברת תוכנה בגליל המערבי שביקרתי בה, שזה כבר פג, ועכשיו הם בבעיה, כי יש לזה 30 חודש.

נפתלי בנט: זה אומר שאנחנו צריכים לתקן משהו, כי זה לא נועד לנצח; אנחנו לא יכולים לסבסד עובד לנצח.

נפתלי בנט: זה נועד להיות מעין מנוף ראשוני, אבל – יאללה, ברגע שאתה עומד – אנחנו לא יכולים כממשלה באופן נצחי לסבסד עובדים, אז אנחנו בודקים את העניין הזה.

נפתלי בנט: יש לנו קרן הלוואות לנשים ערביות, או, ממגזר המיעוטים, תוכנית "סאווה", תוכנית פיילוט תלת-שנתית, שבה אנחנו נותנים הלוואות קטנות יחסית ליזמיות, וזה מאוד מוצלח, כי הבעיה היא הפריסה הגיאוגרפית של הערבים – הם נמצאים בעיקר בגליל, ובדרך כלל במקומות מרוחקים, ואישה ערבייה יכולה פתאום ליזום שם – אני יודע מה – מפעל לסבונים, ולהתחיל לייצא את זה דרך האינטרנט, או מה, אז אנחנו עובדים בצורה מאוד מקיפה.

נפתלי בנט: זהו, זה יעד מאוד משמעותי.

נפתלי בנט: תודה ובהצלחה, שתגיעי בזמן.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: יש לך שאלה נוספת, חברת הכנסת תמר זנדברג?

גילה גמליאל: בבקשה.

תמר זנדברג: אדוני השר, תודה על התשובה.

תמר זנדברג: בהחלט דברים מאוד חשובים.

תמר זנדברג: אני רוצה בכל זאת, ברשותך, להתמקד בנושא החקלאות.

תמר זנדברג: יש נשים במגזר הערבי – נשים לא מקצועיות, לא משכילות, ויש כאלה, כמו שציינת, חלקן אפילו מבוגרות, שמוכנות ורוצות לעבוד בחקלאות.

תמר זנדברג: ועבורן העובדים הזרים, לצערנו, זה כן תחליפי, ואפילו הייתה התחייבות של הממשלה להפחית את מספר העובדים הזרים כדי לספק.

תמר זנדברג: זה לא המצב שאנחנו אומרים: הישראלים לא רוצים לעבוד בתחומים האלה.

תמר זנדברג: הנה, יש סקטור כאן, ישראלי – ואנחנו כאן ביום כחול-לבן – כחול-לבן זה גם ערבים וגם ערביות, והן מוכנות לעשות את זה, אבל הן מרגישות – ואני מדברת מפגישות אתן ועם ארגונים שלהן – הן מרגישות שהחסם הוא היבוא הכמעט בלתי-מרוסן של עובדים זרים.

תמר זנדברג: אז האם בכל זאת יש התייחסות גם לנקודה הזאת?

תמר זנדברג: תודה.

נפתלי בנט: אני ניהלתי שיחות עם חקלאים, עם שר החקלאות, והתמונה שמתוארת היא שונה, היא כזאת שאין התאמה גיאוגרפית.

נפתלי בנט: למשל מדובר על חקלאים בערבה, ואין ערבים שגרים באזור.

נפתלי בנט: אני אבדוק את זה.

נפתלי בנט: אני אבדוק, ואני מבקש מיועצי לרשום את הנקודה הזאת.

נפתלי בנט: אם זה ככה, אני אתך לגמרי.

נפתלי בנט: זה הזוי שבאזור שיש אישה ערבייה שרוצה לעבוד בחקלאות – את יודעת מה?

נפתלי בנט: יעלה קצת יותר, ובכל זאת נביא – לא יודע מה – סינים בשביל זה.

נפתלי בנט: זה לא הגיוני.

נפתלי בנט: אני אבדוק את הדבר הזה.

נפתלי בנט: אם אנחנו רואים הזדמנות כזאת, אני אתך לגמרי.

גילה גמליאל: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

גילה גמליאל: את יכולה ללכת להוציא את בתך היקרה.

גילה גמליאל: לשואל הבא – חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

נחמן שי: אדוני השר, גברתי היושבת-ראש, אני אמשיך את הקו שהקדשנו לו היום – לא ידעתי שזה ייפול באותו היום, אבל אין דבר.

נחמן שי: זה יוצר איזשהו רצף מאוד חשוב מבחינת האימפקט, אין לי ספק בכך.

נחמן שי: תקנות העדפת תוצרת הארץ נקבעו כדי לחזק את התעשייה המקומית, ודרכה את כלכלת ישראל.

נחמן שי: מנגד, כפי שעלה בעבר, יישום התקנות לקוי בחלקו, לעתים אף חסר פיקוח אפקטיבי.

נחמן שי: לדוגמה, חלק ממכרזי התשתיות הממשלתיים המשמעותיים מיושמים בפועל בשיטת ה-BOT, ובכך אינם מחויבים בתקנות העדפת תוצרת הארץ.

נחמן שי: בדומה לכך, חברות ממשלתיות וגופים כלכליים אחרים גם הם פטורים מתקנות ההעדפה, לדוגמה תאגידים מקומיים של עיריות, רשויות מקומיות ומועצות אזוריות.

נחמן שי: ברצוני לשאול את השר: 1.

נחמן שי: כיצד משרדך מתכוון לפעול כדי להחיל את תקנות העדפת תוצרת הארץ בצורה מלאה, כולל במסגרות BOT, על חברות וגופים ממשלתיים אשר היום פטורים על-פי חוק?

נחמן שי: 2.

נחמן שי: האם ידוע לך מתי צפויה הוועדה המיוחדת לבחינת העדפת תוצרת הארץ במכרזים ממשלתיים להגיש את מסקנותיה הסופיות?

נחמן שי: האם הן צפויות לכלול התייחסויות מפורטות וענייניות לכשלים אשר תוארו לפני כן והרחבת תקנות העדפת תוצרת הארץ בהתאם?

נחמן שי: 3.

נחמן שי: בהקשר לכך, כיצד מתכוון המשרד לשלב וליישם את תקנות העדפת תוצרת הארץ במסגרת מעבר בסיסי צה"ל לנגב?

נחמן שי: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

גילה גמליאל: בבקשה.

נפתלי בנט: תודה.

נפתלי בנט: 1–2.

נפתלי בנט: משרד הכלכלה פועל להגברת המודעות של חברי ועדות המכרזים לתקנות העדפת תוצרת הארץ בחוק חובת המכרזים בשגרה.

נפתלי בנט: אנחנו גם מסייעים באופן פרטני ליצרנים שנתקלים בקשיים במימוש העדפתם כיצרנים מקומיים במכרזים ממשלתיים שכפופים לתקנת חוק חובת המכרזים, כשזה עולה.

נפתלי בנט: משרד האוצר ומשרד הכלכלה הקימו צוות משותף שנעזר בעבודת מחקר של כלכלן חיצוני שנשכר על-ידינו, והמסקנות יובאו – ממה שאני רואה פה מדובר במחצית הראשונה של השנה, כלומר בתוך חמישה חודשים.

נפתלי בנט: אני רוצה לומר, מהמפגש היום אני כבר קבעתי פגישה אצלי, מעבר לתשובה הפורמלית, ללמוד את הדבר הזה, אבל גם ב-BOT אנחנו נצטרך להיות חכמים.

נפתלי בנט: הרי נניח ב-BOT נטיל את זה בצורה מלאה – כביש 6 זה BOT – אז אם העלויות תהיינה גבוהות יותר, בסוף גם הגבייה שלהם תהיה כך.

נפתלי בנט: בסוף זה מעגל סגור.

נפתלי בנט: אבל כמו שאמרנו, נעשה את זה באיזון ובתבונה.

נפתלי בנט: 3.

נפתלי בנט: לגבי פרויקט העתקת בסיסי צה"ל לנגב, סוכם עם משרד הביטחון על מסגרת כללים שקובעים מעטפת שיתוף פעולה מינימלי עם התעשייה הישראלית.

נפתלי בנט: בזמנו סוכם ש-25% מרכישות טובין בפרויקט יהיו מתוצרת הארץ בתקופת ההקמה, ובהתאמה – בשיעור רכש זה גם בהפעלה.

נפתלי בנט: בכל הקשור לשיתוף פעולה תעשייתי סוכם שרכש טובין זר בעסקאות שמעל 5 מיליון יחויב ברכש גומלין בשיעור של 25% מהדולר הראשון.

נפתלי בנט: אנחנו עומדים על זה שבמסגרת ההתקשרויות העתידיות לבסיסים הבאים יהוו הסיכומים שהתקבלו בעבר רף מינימלי לרכישת מוצרים מתוצרת הארץ.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת נחמן שי, מסתפק בתשובה?

נחמן שי: לא, זה בפרופורציה הנכונה.

נחמן שי: כל המוסיף גורע.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור לשואלת הבאה, חברת הכנסת עליזה לביא.

גילה גמליאל: בבקשה.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, תודה, אדוני השר, מה עושה משרד הכלכלה, אדוני השר, כדי להבטיח את הבינוי של מעונות-היום כדי לאפשר ליותר הורים, ובפרט לנשים, לצאת לעבודה?

עליזה לביא: לפי הנתונים, יש יותר ממיליארד שקלים שהוקצו למשרדך על-ידי משרד האוצר למטרה הזאת וטרם מומשו.

עליזה לביא: כיצד מתכוון משרד הכלכלה להבטיח את המימוש בהקדם?

עליזה לביא: תודה, אדוני.

גילה גמליאל: תודה רבה לחברת הכנסת לביא.

נפתלי בנט: אנחנו רואים במעונות כלי מרכזי ליציאת נשים לעבודה.

נפתלי בנט: אגב, בשנה האחרונה היו שיפורים משמעותיים מאוד מאוד בתחום הרישום.

נפתלי בנט: בשנים עברו היה בלגן, ולאט-לאט המשרד התארגן בצורה טובה בדבר הזה.

נפתלי בנט: בשלוש השנים האחרונות, במסגרת מבחני התמיכה, הקצינו 609 מיליון שקלים לבנייה של 321 מעונות יום חדשים.

נפתלי בנט: הבנייה נמשכת בין שלוש לארבע שנים, כך שבסוף 2014 יהיה אפשר לראות את התהליך קורם עור וגידים.

נפתלי בנט: בעקבות החלטת ועדת טרכטנברג, או החלטת הממשלה בעקבות ועדת טרכטנברג, הקצבנו לנושא סכום של מיליארד שקלים, שיפוזר עד שנת 2017.

נפתלי בנט: עכשיו אני אגיד בעברית פשוטה.

נפתלי בנט: אנחנו נתקלנו בבעיה בשיטה של אופן הקצאת התקציב, ואנחנו בעצם עוברים – לא אלאה בכל הפרטים – עד היום עבדנו במבחן תמיכה, ועברנו למבחן תקציב, מה שנותן לנו הרבה יותר גמישות כדי לפתור בדיוק את הבעיות שאת מתארת.

נפתלי בנט: בחודש הבא זה כבר יהיה בתוקף.

נפתלי בנט: זה היה סיפור מההפטרה; הגענו למצב שיש לנו כביכול כסף, ובפועל, טכנית אני מוגבל בגלל אלף ואחת סיבות.

נפתלי בנט: הדבר הזה עומד לקראת פתרון, ואז נראה איזשהו גל מאוד מאוד יפה של הקצאות לבנייה, להערכתי כבר בחודש מרס.

נפתלי בנט: זו בשורה גדולה מאוד, אבל בואו נראה את זה קורה.

גילה גמליאל: חברת הכנסת עליזה לביא, את רוצה לשאול שאלה נוספת?

עליזה לביא: אדוני, חסרים במדינה 700 מעונות.

עליזה לביא: על כל מקום, שלוש אימהות – שלושה ילדים נאבקים.

עליזה לביא: אנחנו מדברים על כמה שנים.

עליזה לביא: הכסף הובטח.

עליזה לביא: המנגנון יודע לעבוד כשהמדינה רוצה, וראינו את זה בגנים שאושרו על-ידי ועדת טרכטנברג.

עליזה לביא: למה למעשה אי-אפשר לאמץ את המודל הזה?

עליזה לביא: אנחנו יודעים מה המצוקה.

עליזה לביא: אדוני מדבר הרבה על הון אנושי של נשים שלא מתאפשר לו לבוא ולתרום לחברה.

עליזה לביא: גם הנושא של פערי השכר – בסופו של דבר זוגות מחליטים, לרוב, שהגברים הם אלו שיצאו לעבוד, כהחלטה אישית משפחתית, בגלל המעטפת התרבותית שלפיה פערי השכר בישראל הם כל כך גדולים; אנחנו נמצאים כמדינה בטבלה התחתונה ב-OECD.

עליזה לביא: אדוני, אם הנושא הזה לא יעלה על סדר-היום – והמדינה יודעת לתת פתרונות.

עליזה לביא: ראינו את הפתרונות קיימים.

עליזה לביא: למה אי-אפשר לאמץ את המודל הזה?

גילה גמליאל: תודה.

נפתלי בנט: התשובה הקודמת התייחסה לתחום הבינוי.

נפתלי בנט: אם אנחנו מדברים על תחום ההקצאות עצמו, זה פשוט – אנחנו ממצים את מלוא התקציב לסבסוד של האימהות.

נפתלי בנט: שם אין את הבעיה שתיארתי.

נפתלי בנט: על זה דברי גם עם שר האוצר ממפלגתך.

נפתלי בנט: זה עניין של סדרי עדיפויות.

נפתלי בנט: לקראת התקציב הבא אנחנו באמת נלחץ להגדיל, כדי שתהיינה יותר אימהות שיסובסדו על-ידי המדינה.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: הדוברת הבאה, חברת הכנסת רינה פרנקל, בבקשה.

רינה פרנקל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, בשנים האחרונות ההכשרות המקצועיות הצטמצמו במידה ניכרת.

רינה פרנקל: רוב מרכזי ההכשרה עומדים ריקים, וההכשרה הפנים-מפעלית לא ממומשת בגלל הביורוקרטיה של המשרד.

רינה פרנקל: באותו זמן, תעשיינים זקוקים בדחיפות לידיים עובדות.

רינה פרנקל: לפי הנתונים של התאחדות התעשיינים, כ-80% מהתעשיינים מדווחים על מחסור בעובדים מקצועיים.

רינה פרנקל: אדוני השר, כידוע, היום אנחנו מציינים בכנסת יום כחול-לבן.

רינה פרנקל: לפני שנעודד אנשים לרכוש תוצרת ישראל אנחנו צריכים לדאוג שיהיה מי שייצר אותה.

רינה פרנקל: האם יש תוכנית כלשהי של משרדך להכשרת עובדים מקצועיים לתעשייה?

גילה גמליאל: תודה רבה לחברת הכנסת רינה פרנקל.

נפתלי בנט: נכון, חברת הכנסת פרנקל, שתקציבי ההכשרה המקצועית, ובהם למרכזי הכשרה ממשלתית, הצטמצמו בשנים האחרונות, בוודאי לאחר הקיצוץ שהיה בתקציב.

נפתלי בנט: אני מקווה שבתקציב הבא נוכל לתקן את זה.

נפתלי בנט: בכל מקרה, עם זאת, אנחנו פועלים להנגשה והגמשה של ההכשרה הפנים-מפעלית, on-the-job training, ניהול גמיש יותר, בהתייעצות עם המעסיקים, ולא המודל שאנחנו מחזיקים באיזה מקום ויודעים את התשובות לכל דבר, כי אנחנו לא.

נפתלי בנט: נוסף על זה המשרד פועל לגיבוש מסלולים ותוכניות הכשרה ייעודיים, לרבות הקצאת משאבים ייעודיים, ובכלל זה שוברי הכשרה מקצועית ב-2014 של 15 מיליון שקלים, למגוון אוכלוסיות, שיוקצו באמצעות גופים מפנים שונים, הכשרה למלונאות בסדר גודל של 15 מיליון שקלים והכשרה בענף הבניין: בימים אלו אנחנו מגיעים לכלל סיכום סופי עם התאחדות בוני הארץ להכשרת ישראלים לתחום הבניין בהיקף של 87 מיליון שקלים, אבל זה בהחלט נושא שאנחנו – אני מקווה – בתקציב הקרוב נטפל בו.

גילה גמליאל: שאלה נוספת, חברת הכנסת פרנקל?

רינה פרנקל: פשוט הבהרה לגבי הכשרה פנים-מפעלית.

רינה פרנקל: רוב המעסיקים מתייאשים ממילוי טפסים, האם יש פתרונות מידיים לדבר הזה?

רינה פרנקל: כי המעסיקים באמת לא מגיעים אפילו להכשרה פנים-מפעלית, כי אין להם כבר כוח להתעסק בביורוקרטיה.

רינה פרנקל: תודה.

נפתלי בנט: תודה.

נפתלי בנט: אני אבדוק את הדבר הזה.

נפתלי בנט: כשאנחנו אומרים "טפסים", זה פשוט כדי שנדע שאנחנו מפנים את הכסף למקום הנכון ולא למאכערים או לנצלני שיטה, אבל אני בהחלט אבדוק את זה.

נפתלי בנט: אני מבקש מיועצי לרשום את זה.

נפתלי בנט: נבדוק את זה, אני באופן אישי אנסה למלא טופס, אני אראה כמה זה קשה, ולפי זה נוכל לדעת אם יש מה לשפר.

נפתלי בנט: אגב, תהליך דומה עשינו בתחום ההלוואות לעסקים קטנים.

נפתלי בנט: סיפרו לי על טופסולוגיה, באמת ניסיתי, זה היה קשה מאוד.

נפתלי בנט: שיפרנו, ויש עלייה דרסטית – בערך 2 מיליארד שקלים הוקצו בהלוואות לעסקים קטנים בעקבות השיפורים בגלל שאלה כמו שלך.

נפתלי בנט: אני אבדוק את זה.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה.

עמר בר-לב: כבוד השר, כפי שבוודאי זכור לך, מפעל "נגב טקסטיל" בשדרות נסגר לאחר שלא נמצא פתרון למחלוקת בין משרדך לבין בעליו לגבי סיוע שהיה מאפשר את המשך פעילותו, וזאת, לצערי, חרף הפצרותי ולאחר מאבק ממושך, שבסופו עשרות עובדי המפעל ובני משפחותיהם נאלצו להשלים עם העובדה שמקור פרנסתם אבד לצמיתות.

עמר בר-לב: המפעל נמצא בימים אלו בתהליכי פירוק סופיים, וכלל העובדים פוטרו כבר לפני כמה חודשים.

עמר בר-לב: בזמנו הכרזת כי משרדך ידאג שכל העובדים הללו ישתלבו בחזרה בשוק, ואף הצהרת כי תשקיע כחצי מיליון שקל בהסבה מקצועית לעובדי "נגב טקסטיל" שלא ישתלבו במפעלים אחרים.

עמר בר-לב: ברצוני לשאול: 1.

עמר בר-לב: כמה מכ-50 עובדי המפעל מועסקים כיום?

עמר בר-לב: 2.

עמר בר-לב: כמה מהעובדים שהועסקו במפעל ביום סגירתו מקבלים קצבת אבטלה? 3.

עמר בר-לב: לאור הכרזתך כי נמצאה תעסוקה חלופית לעובדים במפעל "רב-בריח" באשקלון, כמה מהעובדים לשעבר של "נגב טקסטיל" אכן נקלטו במפעל "רב-בריח"?

עמר בר-לב: 4.

עמר בר-לב: כמה מעובדי המפעל עברו הסבה מקצועית?

עמר בר-לב: 5.

עמר בר-לב: איזה סכום כולל השקיע משרדך בתמיכה בעובדים?

עמר בר-לב: 6.

עמר בר-לב: מהעובדים שמועסקים כיום, כמה לא נאלצו לרדת בשכרם?

עמר בר-לב: 7.

עמר בר-לב: מהעובדים המועסקים, כמה מועסקים בתוך שדרות וכמה מחוץ לשדרות?

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

גילה גמליאל: ישיב השר.

גילה גמליאל: בבקשה.

נפתלי בנט: תודה, חבר הכנסת בר-לב.

נפתלי בנט: 1.

נפתלי בנט: מצבת כוח-האדם שקיבלנו מהמפעל ביום סגירתו כללה 36 עובדים, לא 50.

נפתלי בנט: זה קודם כול, הנתון הבסיסי.

נפתלי בנט: בלשכת שירות התעסוקה – ויצאנו גם אליהם – נרשמו 28 מפוטרים.

נפתלי בנט: נכון להיום, 18 מ-24 המפוטרים עובדים.

נפתלי בנט: נתחיל בזה.

נפתלי בנט: מעשרת המפוטרים, ארבעה בתהליכי חיפוש עבודה, ואנחנו עוזרים להם.

נפתלי בנט: פירוט ששת האחרים מראה שאחד יצא לפנסיה, אחד הוכר נכה בביטוח הלאומי, אחד שוהה בחו"ל והאחרים נמצאים בהסבה מקצועית – אחד בהתמחות ושניים בלימודים.

נפתלי בנט: 2.

נפתלי בנט: לגבי קצבת אבטלה: לאורך הזמן 11 ניצלו את הזכאות או ממשיכים לקבל דמי אבטלה, שבעה ניצלו את הזכאות חלקית והחלו לעבוד במהלך תקופת האבטלה, ו-18 בכלל לא הגיעו להירשם.

נפתלי בנט: 3.

נפתלי בנט: מפעל "רב בריח" בסופו של דבר הוא לא זה שקלט, אלא מפעלים אחרים, ולא "רב בריח".

נפתלי בנט: הייתה שיחה, אבל בסוף, כשירדנו לפרטים – הם לא, אבל אחרים כן; כמו שאמרתי, 18 מתוך 28. 4.

נפתלי בנט: כמה מתוך המפעל עברו הסבה מקצועית – ארבעה מהמפוטרים עברו הסבה מקצועית: אחד קיבל שובר הכשרה לנהג רכב ציבורי, אחד בתהליכים לקבלת קורס מורה לנהיגה, אחת נמצאת בקורס יזמות עסקית של מט"י ותקבל שובר בקרוב ואחת עברה קורס מחשבים.

נפתלי בנט: 5.

נפתלי בנט: אין מגבלת כסף אפקטיבית.

נפתלי בנט: אמרתי, כל אחד, מה שירצה יקבל, וזה מה שקורה באמת.

נפתלי בנט: אבל בסופו של דבר, מבחינת מספר סדנאות, אז שתי סדנאות עלו 12,225 שקלים; אימון אישי – 978 שקלים; ייעוץ פסיכולוגי תעסוקתי – 4,564 שקלים, ושני שוברים, שכל אחד מהם עלה 5,500 שקלים, להסבה או להכשרה.

נפתלי בנט: 6.

נפתלי בנט: שאלת לגבי ירידה בשכר – זה מידע פרטי, אני לא יודע את הדבר הזה.

נפתלי בנט: 7.

נפתלי בנט: לשאלה כמה בתוך עובדים בשדרות וכמה בחוץ – מ-18 שעובדים, עשרה עובדים בעיר שדרות ושמונה עובדים סמוך לשדרות או באזור המגורים, כי הם לא גרים בשדרות.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת עמר בר-לב, שאלה נוספת?

נפתלי בנט: רק רציתי באמת להגיד: תודה שאתה עוקב היום.

נפתלי בנט: באמת דאגת להם גם אז, מראש, וגם עכשיו.

נפתלי בנט: המעקב הוא חשוב.

גילה גמליאל: כרגע השר מסכים להרחיב על שאלות נוספות, אם יש לחברי או חברות הכנסת, בנושאים האלה: בנושא צו ההרחבה לעובדי קבלן ובנושא הרפורמה בכשרות במשרד הדתות.

גילה גמליאל: יש למי מכם שאלות לגבי הנושאים האלה? לא.

גילה גמליאל: אני מודה לך, כבוד השר.

נפתלי בנט: תודה רבה.

גילה גמליאל: יש?

גילה גמליאל: אוקיי.

נחמן שי: אשמח אם השר יספר על הרפורמה.

נחמן שי: אני חושב שאנחנו – – –

גילה גמליאל: אוקיי.

גילה גמליאל: אז חבר הכנסת נחמן שי מבקש, אם השר יכול – –

עליזה לביא: – – –

גילה גמליאל: – – וחברת הכנסת עליזה לביא, אם אתה יכול להרחיב על הרפורמה בכשרות במשרד הדתות.

גילה גמליאל: תודה רבה.

נפתלי בנט: מאה אחוז.

נפתלי בנט: בכל זאת, מילה על צו ההרחבה, כי זו אולי הפעולה שאני גאה בה, כשר, מאז שנכנסתי לתפקיד.

נפתלי בנט: מדובר על עשרות אלפים מהעובדים החלשים ביותר במשק.

נפתלי בנט: אתם יודעים כמה אני איש שוק חופשי, וכביכול אמור להיות נגד הדבר הזה, אבל יש לעתים – קודם כול, הביקוש לעובדי ניקיון הוא ביקוש די קשיח, ובאמת אין מי שיגן על החבר'ה האלה.

נפתלי בנט: באמת, זה – ופשוט, לפני הכסף, החזרנו להם את הכבוד.

נפתלי בנט: אנשים שקופים, אנחנו עוברים לידם ולא רואים אותם.

נפתלי בנט: המשמעות האפקטיבית היא סדר גודל של בערך 1,000 שקלים, אפקטיבית, בחודש, מהם 600 ממש במזומן, דרך העלאה בשכר המינימום שלהם ודרך דמי הבראה, שזה שווה בערך 200 שקלים, והיתרה הולכת לפנסיה; זה נושא גדול אחר שצריך יום אחד לדבר עליו, על צוק הפנסיה שאזרחי ישראל נעים אליו בלי להבין, אבל בוודאי הם.

נפתלי בנט: אנחנו עכשיו דואגים לזה שעוד 30 שנה, כשיפרשו, יהיה שם משהו בקופה.

נפתלי בנט: זה דבר אדיר.

נפתלי בנט: אני גם צריך להגיד תודה רבה להסתדרות, ליושב-ראש ההסתדרות עופר עיני – תראו מה זה, שאני מחמיא לעופר עיני, הגיעו ימות המשיח, אבל בדבר הזה באמת הייתה הסכמה.

נפתלי בנט: עוד מילה, אחרונה: המקום הבא שאנחנו בודקים ובוחנים אותו, וגם ההסתדרות, זה נושא עובדי השמירה והאבטחה, שהם במצב די דומה.

נפתלי בנט: לגבי הכשרות – – –

נחמן שי: זה אומר שגם מי שלא מועסק על-ידי הממשלה יחולו עליו – – –?

נפתלי בנט: בדיוק.

נפתלי בנט: משמעות צו ההרחבה הנוכחי היא בעצם להשוות את התנאים של עובדי ניקיון בקבלנות במגזר הפרטי לאלו שכבר ניתנו לעובדי הניקיון במגזר הציבורי.

נפתלי בנט: זה בדיוק זה.

נפתלי בנט: השווינו.

נפתלי בנט: היה מצב הזוי, שאותו בן-אדם עושה בדיוק את אותו דבר, ומכיוון שהוא – בדבר הזה טיפלנו.

נפתלי בנט: זה דבר אדיר, באמת.

נחמן שי: נכון.

נפתלי בנט: לגבי הכשרות, הגענו לתחום פרוץ, ממש wild west.

נפתלי בנט: נדהמתי, כי אני לא חי את העולם הזה הרבה שנים.

נפתלי בנט: בגדול, זה עבד ככה: אתה הגעת עד היום לרב העיר.

נפתלי בנט: אתה עכשיו פתחת בייגלייה, פלאפלייה או מפעל לגלידה, כמו שאשתי פתחה בכפר-סבא, ואתה רוצה כשרות – אתה פונה לרב העיר, והוא אומר לך: אתה עכשיו הולך ליוסל משה – עם השם – ולך סגור אתו עסקה.

נפתלי בנט: אתה צריך עשר שעות כשרות.

נפתלי בנט: איזה מנוף יש לך למשא-ומתן?

נפתלי בנט: זה מצב שאתה צריך לנהל משא-ומתן על הסכום מול הבן-אדם שעוד רגע הוא קובע לך את הגורל – – –

עליזה לביא: ואתה גם משלם לו.

נפתלי בנט: בוודאי.

נפתלי בנט: אתה משלם לו ואתה שוכר אותו.

נפתלי בנט: זאת אומרת, הוא עובד אצלך, וגם זה יוצר מצב שהמבקר הוא שכיר של המבוקר.

נפתלי בנט: משהו באמת לא ייאמן.

נפתלי בנט: ויש עוד דבר: מה בדיוק ההגדרות של כשרות – היה מאוד אמורפי.

נפתלי בנט: לא כתוב לך בספר: בום בום בום, זה מה שאתה צריך.

נפתלי בנט: ואתם יודעים שיש דרגות שונות של חומרה בכשרות.

נפתלי בנט: מה שעשינו, בגדול, זה שני דברים עיקריים – אני רוצה להנמיך רגע: זה לא פותר את כל הבעיות, אבל זה צעד ראשוני מאוד מאוד יפה.

נפתלי בנט: יש לי עוד רעיונות לצעד הבא, אבל פרה פרה.

נפתלי בנט: מה אנחנו עושים?

נפתלי בנט: שני דברים: 1.

נפתלי בנט: עובדי כשרות כבר לא יועסקו ישירות, אלא יהיו חברות בתחום הזה, בתחום הכשרות, ולכן הדברים יהיו הרבה יותר סדורים.

נפתלי בנט: יהיה תעריף מאוד ברור, ולא תהיה איזו אי-ודאות לגבי כמה זה אמור לעלות.

נפתלי בנט: יגידו: שמונה שעות, כל שעה עולה ככה, ואת זה תשלם.

נפתלי בנט: 2.

נפתלי בנט: אנחנו יוצאים עם מדרגי כשרות לאנשים שונים עם צרכים שונים.

נפתלי בנט: אתה פותח פלאפל במרכז תל-אביב, סביר להניח שאתה לא צריך רמת מהדרין.

נפתלי בנט: אנחנו קובעים שלוש רמות: רגיל, מהדרין ומהדרין מן המהדרין; אם תרצו – כוכב, שני כוכבים ושלושה כוכבים.

נפתלי בנט: כמספר הכוכבים ככה עוצמת הבדיקה, וכו' וכו'.

נפתלי בנט: אז מי שרוצה כשרות עודפת ילך לשלושה כוכבים.

נפתלי בנט: הוא ישלם יותר, הוא יגבה יותר והצרכנים ישלמו יותר.

נפתלי בנט: אני מניח שבמקומות מרובי אנשים שומרי מצוות בדרגה היותר-מחמירה ייטו לכיוון שלושה כוכבים.

נפתלי בנט: אני מניח שבמקומות שיש יותר קהל מסורתי ילכו יותר לכיוון הכוכב אחד.

נפתלי בנט: יש עוד מרכיבים, אבל אלה עיקרי התוכנית, וזה יוצא לדרך.

עליזה לביא: ההפרדה בין – – –

גילה גמליאל: רגע, חברת הכנסת לביא.

עליזה לביא: ההפרדה תהיה, כלומר – – –

נפתלי בנט: כן.

נפתלי בנט: המשגיח לא יועסק יותר על-ידי המקום.

נפתלי בנט: יותר מזה, יהיה מעקב על המרכיב השלישי, שלא תיארתי, שזה תעודת כשרות דינמית בחנות.

נפתלי בנט: אתה תוכל כל הזמן לראות מה היקף הכשרות, וגם יהיה מעקב לדעת שבאמת אותו משגיח לא הלך עכשיו חמש שעות הביתה ואתה מממן אותו, בתור העסק הקטן.

נפתלי בנט: אני פה רואה את עצמי כמגן העסקים הקטנים, אני אומר, גם כחוויה מאשתי הטבחית – זה היה מאוד לא פשוט, הכשרות במפעל שלה, בלי ודאות.

נפתלי בנט: אני רוצה שיהיה סדר כמו בכל מקום אחר; בגדול, במדינה יש סדר – שגם התחום הזה לא יהיה אמורפי ואוורירי, אלא מאוד חד.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת איתן כבל גם כן מעוניין לשאול שאלה.

גילה גמליאל: שוב, חבר הכנסת כבל, שני הנושאים הם צו ההרחבה לעובדי קבלן והרפורמה בכשרות במשרד הדתות.

איתן כבל: בדיוק, אני מבקש לנצל, אבל בדיוק, את השאלה לעניין הזה.

איתן כבל: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

איתן כבל: אני רוצה לשאול את אדוני, בהמשך לקביעה, ובאמת המחמאה הגדולה שמגיעה להסתדרות בעניין של עובדי הקבלן, רציתי לשאול את אדוני:

איתן כבל: ברכבת יש דיילים, שמועסקים על-ידי "מנפאואר", עובדי כוח-אדם לגמרי, לכל דבר ועניין.

איתן כבל: ושוב, ועדיין, אנחנו מוצאים את ההבדלים האלה, שבכל מקום ומקום אנשים מועסקים על-ידי חברות כוח-אדם, והם שווים – אתה יודע, זה כמו דרג א' ודרג ב', כל הזמן עושים את ההבדלים בין הקבוצות השונות.

איתן כבל: האם אדוני מוכן לבדוק את העניין הזה, לגבי הדיילים ברכבת?

איתן כבל: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

נפתלי בנט: תודה, חבר הכנסת כבל.

נפתלי בנט: אני גם רוצה לומר מילה טובה על הדברים שאמרת קודם, שהם היו דברים מאוד – בפורום, כשהסברת את שני הצדדים של המטבע, בשיחה שהייתה לעתים חד-צדדית.

נפתלי בנט: לגבי השאלה, אני לא מכיר, אני אבדוק.

נפתלי בנט: צריך לדעת שצו הרחבה, בהגדרה, תמיד נשען על הסכם בין ההסתדרות למעסיקים.

נפתלי בנט: זאת אומרת, אני לא יכול להמציא צו הרחבה בלי להישען על הסכם כזה, אז מה שאני אעשה, אני אדבר עם ההסתדרות, נבדוק את הדבר הזה.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לך.

גילה גמליאל: יש לעוד מישהו שאלה?

גילה גמליאל: אחד מחברי הכנסת?

גילה גמליאל: חברות הכנסת?

נפתלי בנט: תודה רבה לגברתי היושבת-ראש החיננית.

נפתלי בנט: תודה.

גילה גמליאל: תודה, תודה רבה לך, השר נפתלי בנט, שר הכלכלה ושר הדתות.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/538).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו נעבור לנושא הבא בסדר-היום, הצעת חוק שכר שווה לעובדת ולעובד (תיקון מס' 3) (איסוף, עיבוד ופרסום של נתונים מגדריים), התשע"ד–2014, של חברות הכנסת עליזה לביא, פנינה תמנו-שטה ורות קלדרון וקבוצת חברות וחברי כנסת נוספים, לקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: תציג – חברת הכנסת עליזה לביא, יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

גילה גמליאל: בבקשה.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, תודה; את היית הראשונה שככה הגדרת את הוועדה הזאת, כשקראת לי בפעם הראשונה, עוד לפני שהמליאה אישרה, ובאמת המליאה אישרה, וזה שמנו החדש – של הוועדה.

עליזה לביא: מי כמוך מכירה את הנושא, כמי ששימשה בתפקיד, אז – תודה, גברתי.

עליזה לביא: היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חברותי, הליך החקיקה של ההצעה הזאת, הצעת חוק נתונים מגדריים, הוא מאוד מאוד מאוד מאוד קשה ומורכב.

עליזה לביא: ארגוני המעסיקים ומשרד הכלכלה מערימים קשיים.

עליזה לביא: יש התנגדות לטיפול בסוגיה של פערי השכר בחקיקה.

עליזה לביא: אבל, חברי, אנחנו חייבים להירתם לנושא.

עליזה לביא: במציאות שלנו, במדינת ישראל 2014, יש לנו פערי שכר מאוד מאוד גדולים, של 30%, בין נשים לגברים.

עליזה לביא: בידול תעסוקתי.

עליזה לביא: זו מציאות שבה בכל מגזר של החברה הישראלית – אנחנו רואים את הדפוסים הללו חוזרים ובאים – הנשים הן הקבוצה המוחלשת.

עליזה לביא: אז מה עוד אנחנו יכולים שלא לעשות?

עליזה לביא: אנחנו חייבים וחייבות לשנות את המציאות, ובזה בדיוק מבקש החוק שלנו לגעת, החוק של הצעת חוק נתונים מגדריים.

עליזה לביא: לפני 60 שנה, ב-1954, 60 שנים בדיוק, גולדה מאיר, שהייתה אז שרת העבודה, מחוקקת את חוק עבודת נשים.

עליזה לביא: אם גולדה הייתה מגיעה היום לביקור כאן, בכנסת ישראל, היא הייתה שואלת הרבה שאלות, אבל גם למה לא קידמנו הרבה מאז שהיא חוקקה את החוק החשוב הזה.

עליזה לביא: וההפסד הוא כולו שלנו.

עליזה לביא: הסוגיה הזאת, של פערי שכר, אינה מקודמת.

עליזה לביא: המודעות לסוגיה לא מובילה לשינויים בשטח.

עליזה לביא: נשים עובדות במשרה מלאה ויותר, ועדיין אינן סוגרות את החודש.

עליזה לביא: ולכן אנחנו מנסות לחשוב על חקיקה יצירתית, מחוץ לקופסה, שתאפשר התמודדות עם הסוגיה הכאובה והמקובעת הזאת כאן במדינת ישראל.

עליזה לביא: הצעת החוק הזאת, שמקודמת יחד עם פרויקט "שוות ערך" לקידום שכר שווה, ומובאת היום לקריאה ראשונה, כוללת מודל ראשוני, חדשני, שבו מעסיקים של 100 עובדים או יותר יהיו חייבים בדיון מעמיק על פערי השכר בחברה, בארגון, אחת לשנה, וינקטו צעדים אופרטיביים למיגורם.

עליזה לביא: הליך החקיקה של ההצעה הזאת, כמו שפתחתי ואמרתי, ארוך, קשה, ואני מבקשת מכם, חברי הכנסת וחברות הכנסת, לתמוך בהצעה.

עליזה לביא: המטרה היא, מעבר לכול, ליצור שינוי תודעתי, עיניים שרגישות להבדלים מגדריים, לפערים שאדם או אישה פשוטים, אסרטיביים, חרוצים ויעילים ככל שיהיו, אינם יכולים לצמצם בעצמם.

עליזה לביא: צעד ראשון בכיוון של חשיבה זו היה ההקמה של הוועדה לתקציב רגיש מגדר במשרד האוצר.

עליזה לביא: שר האוצר יאיר לפיד נעתר לבקשתי ומינה את הוועדה.

עליזה לביא: מסקנותיה יובאו לוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי כבר בחודשים הקרובים.

עליזה לביא: אני פונה גם לשרים האחרים, ובעיקר אליך, אדוני שר הכלכלה נפתלי בנט, לחדש ולאמץ, לשתף פעולה עם יוזמות כאלה, אדוני השר.

עליזה לביא: הגיע הזמן לפתרונות יצירתיים ואפקטיביים.

עליזה לביא: מי כמוך מכיר את הנושא מקרוב ומדבר עליו, וכתבת גם מאמר על זה ב"הארץ".

עליזה לביא: אדוני, אנחנו חייבים לשנות את הנושא.

עליזה לביא: הנושא הזה קרוב אליך, וצריך לצאת בפתרונות יצירתיים.

עליזה לביא: אני מודה לצוות הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי על העבודה העמוקה, האינטנסיבית והממושכת על החוק: לדלית אזולאי המנהלת, לאריאלה אהרון, לאמל ביבאר, ואני מודה מאוד לעורכת-הדין ענת מימון על העבודה המאומצת על ההצעה, יחד עם המתמחה תום שניר, וכמובן, לצוות הנפלא שלי, שמלווה אותי: עורכת-הדין עמליה שרייר, מיטל ממו ושיר שרלו, ומבקשת מכם, חברותי וחברי חברי הכנסת, לתמוך בהצעה.

עליזה לביא: וגברתי, זה ממש בשבילך.

עליזה לביא: אני רוצה לצטט כתזכורת את המשפט הקצר והקולע של הנשיא ברק אובמה בנאומו לאומה האמריקנית בשבוע שעבר.

עליזה לביא: וכך אומר אובמה: המדינה מצליחה כשנשים מצליחות.

עליזה לביא: תודה, גברתי היושבת-ראש.

גילה גמליאל: תודה רבה ליושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה והשוויון מגדרי חברת הכנסת עליזה לביא.

גילה גמליאל: מכיוון שאין דוברים אנחנו נעבור להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק שכר שווה לעובדת ולעובד (תיקון מס' 3) (איסוף, עיבוד ופרסום של נתונים מגדריים), התשע"ד–2014.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שכר שווה לעובדת ולעובד (תיקון מס' 3) (איסוף, עיבוד ופרסום של נתונים מגדריים), התשע"ד–2014, לוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי נתקבלה.

גילה גמליאל: תשעה בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה ותוחזר לדיון בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור לנושא האחרון בסדר-היום – שאילתה לשר האוצר.

גילה גמליאל: מי שישיב זה סגן שר האוצר, מיקי לוי.

גילה גמליאל: בבקשה, אתה מוזמן לעלות.

גילה גמליאל: לאחר שתעלה השאילתה תישאל.

גילה גמליאל: שלום לך, סגן השר.

גילה גמליאל: עכשיו יעלה חבר הכנסת משה מזרחי – מן הצד.

גילה גמליאל: הוא ישאל את סגן שר האוצר את השאילתה על ההתנתקות של בית-החולים שיבא מחברת החשמל והמעבר לחברה פרטית.

גילה גמליאל: בבקשה.

משה מזרחי: האמת היא שרציתי לחסוך את זה ממך, אדוני סגן שר האוצר, כי השאילתה הזאת היא מתחילת דצמבר, כבר אין לה אפילו ערך ספורטיבי, כבר חודשיים מאז.

משה מזרחי: סתם, הערה אגבית.

מיקי לוי: וראה זה פלא, במקרה – – –

משה מזרחי: לא יודע במי זה תלוי, אבל נקרא אותה.

משה מזרחי: פורסם כי משרד האוצר הקפיא תוכנית של בית-החולים שיבא להתנתק מחברת החשמל ולעבור לחברה פרטית, מהלך שהיה חוסך כ-5 מיליון ש"ח בשנה, במטרה לשמור – כאילו, זו הכוונה מאחורי – על האיתנות הפיננסית של חברת החשמל.

משה מזרחי: השאלות: 1.

משה מזרחי: האם קיימים קריטריונים להחלטות מהסוג הזה?

משה מזרחי: 2.

משה מזרחי: מדוע הוקפאה התוכנית כאשר לחברות ממשלתיות אחרות, כגון משרד הביטחון ו"מקורות", התאפשר הדבר?

גילה גמליאל: זה שלך, הטלפון?

מיקי לוי: באתי מבחוץ, אני מתנצל.

גילה גמליאל: אם אפשר לנתק את הטלפון של סגן השר.

מיקי לוי: אבל זה צלצול רגיל, לחבר הכנסת כבל.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – לצערי המעטים – אקדים ואומר שאין שום מגמה, ו-5 מיליון שקלים, אם הם בכלל 5 מיליון שקלים, אינם תורמים כהוא זה לאיתנות של חברת חשמל הישראלית, אז זו בוודאי ובוודאי לא הסיבה.

מיקי לוי: אבל אני בכל זאת ארחיב, כי חברי משכבר הימים, כבודו – 1.

מיקי לוי: ביולי 2013 מינו שר האוצר ושר האנרגיה – כי התחום אינו תחום של משרד האוצר בלבד – שר האנרגיה והמים, ועדת היגוי לליווי הרפורמה בחברת החשמל.

מיקי לוי: חלק מתפקידיה של הוועדה הם לבחון לעומק את ההשלכות שיש לרכישת חשמל מיצרני חשמל פרטיים על משק החשמל בכלל ועל כלל הצרכנים במשק בפרט.

מיקי לוי: הוועדה זימנה את כלל הגורמים בעלי העניין להציג את עמדתם בנושא, ובהם גם את יצרני החשמל הפרטיים.

מיקי לוי: אציין כי סוגיית רכש החשמל של הממשלה וגופים סמוכים לה היא סוגיה מורכבת המעלה שאלות ברמה המערכתית, ויש מקום לדון בהשלכותיה בוועדה, ולשם כך הוקמה הוועדה.

מיקי לוי: הרי יש החלטת ממשלה על רפורמה בחשמל במדינת ישראל, הקמת חברות חשמל פרטיות, למתן חשמל באופן פרטי; הבעיה היא איך נעשית החלוקה, באילו תנאים, באילו חלקים מן הארץ וכו'.

מיקי לוי: לשם כך הוקמה הוועדה, רק לא מזמן, ביולי 2013.

מיקי לוי: לאור העובדה שהוועדה דנה בסוגיות הקשורות קשר הדוק עם בקשת בית-החולים שיבא לרכוש חשמל מגורם פרטי, החליטה החשבת הכללית, הנמנית עם חברי הוועדה, כי כל עוד דנה הוועדה בסוגיות אלה יש לדחות את ההחלטה בבקשה עד לגיבוש מדיניות כוללת בעניין.

מיקי לוי: תשובה ברוח זו נמסרה על-ידי החשבת הכללית גם למנהל בית-החולים שיבא.

מיקי לוי: אני נזהר בדברי.

מיקי לוי: אקדים ואומר שלא כל אחד יכול לבצע התקשרות ללא מכרז, ובפרט אם הוא יחידת סמך ממשלתית.

מיקי לוי: יש חוק חובת המכרזים, אתה ואני מודעים לו.

מיקי לוי: גם אני, כסגן שר האוצר, לא יכול מחר להחליט שגורם x או y יספק לי שירותים כאלה או אחרים, אלא לצורך זה יפורסם מכרז – ולא פורסם מכרז.

מיקי לוי: 2.

מיקי לוי: בית-החולים שיבא הוא גוף ממשלתי, והוא זקוק לאישור החשב הכללי לביצוע התקשרות.

מיקי לוי: לעומת זאת, חברת "מקורות", שעלתה בשאילתה, אינה צריכה אישור כזה, ואילו התקשרות משרד הביטחון נעשתה לפני חמש שנים, עוד לפני שהיו כללים, עוד לפני שהונחו הנחיות, ולכן אין לנו כרגע אפשרות לעשות איזשהו ביטול בקשר לגורמים האלה.

מיקי לוי: היום, משפועלת הוועדה האמורה, יש להמתין לסיום עבודתה, ולא לקבל החלטות שעלולות לסתור את מסקנותיה העתידיות, ובפרט נגד חוק חובת המכרזים – ואני מאוד עדין.

מיקי לוי: מספק, אדוני?

גילה גמליאל: אתה רוצה לשאול שאלה נוספת?

משה מזרחי: כן, כן, כן, כן.

גילה גמליאל: כן.

משה מזרחי: בעניין האיתנות מובן שאני מסכים אתך, אבל זה היה ציטוט מאותה כתבה שהתפרסמה.

משה מזרחי: מתי הוועדה הזאת אמורה לסיים?

משה מזרחי: אני אגיד לך את האמת, זה סקרן אותי לא כי בית-החולים שיבא עניין אותי בעניין הזה, אלא כי מדיניות הממשלה היא לפתח סוג של תחרות שבה אתה יכול להוזיל תעריפים של מונופול או לא מונופול כזה, וזה עומד בסתירה כאילו לקו שהממשלה הולכת אתו.

משה מזרחי: אז מאוד הפתיע אותי שדווקא פה, כשיש אופציה לקחת אופציה יותר זולה, פתאום שמים יד ועוצרים את המהלך הזה.

משה מזרחי: אם יש ועדה, רק תגיד לנו מתי.

מיקי לוי: אין לי מושג, זאת אומרת, אני לא יכול כרגע להצביע על מועד.

מיקי לוי: אני אבדוק, וברמה האישית אני אתן לך תשובה.

מיקי לוי: יש מגמה של הפרטה כזאת או אחרת, ולעשות שימוש במוליכי החשמל של חברת חשמל לאותן חברות פרטיות, כדי להגביר את התחרות במשק.

גילה גמליאל: תודה רבה לסגן שר האוצר מיקי לוי.

גילה גמליאל: תם סדר-היום.

גילה גמליאל: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ב באדר א' התשע"ד, 12 בפברואר 2014, בשעה 11:00.

גילה גמליאל: ישיבה זו נעולה.