ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 113, 2014-02-10 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י' באדר א' תשע"ד, 10 בפברואר 2014.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 16) (תיקון מס' 9), התשע"ד–2014; הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה), התשע"ד–2014; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 56) (מסירת מידע מרשויות המדינה לקופות-החולים), התשע"ד–2014; הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 118) (איסור על צריכת פרסום תועבה ובו דמותו של קטין), התשע"ד–2014; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 14), התשע"ד–2014; הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 14), התשע"ד–2014.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 152) (דרישה לתשלום דמי ביטוח בתוך שבע שנים), התשע"ד–2014, של חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 11) (מימון בחירות חדשות), התשע"ד–2014, של חבר הכנסת משה גפני וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק שמספרה פ/2149/19 וכלה בהצעת חוק שמספרה פ/2185/19 – הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – הגנה מפני עיקול ושעבוד תשלומים לחיילים בשירות סדיר), התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק מינוי יועץ משפטי למשטרה ולשירות בתי-הסוהר (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (זכאות לנקודות זיכוי להורה במשפחה חד-הורית שנישא מחדש), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת משה גפני, חיים כץ, יריב לוין, אורי מקלב ויעקב אשר; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבת נכות לעקרת-בית), התשע"ד–2014, מאת חברות הכנסת זהבה גלאון, גילה גמליאל, שולי מועלם-רפאלי, מיכל בירן, תמר זנדברג ומיכל רוזין; הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון – הצהרה על חשבונות בנק בחוץ-לארץ), התשע"ד–2014, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק להגנת הספרות והסופרים בישראל (הוראת שעה) (תיקון – תשלומים למוציא לאור), התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת ניצן הורוביץ; הצעת חוק להסדרת התיירות הרפואית בישראל, התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, אלעזר שטרן ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון – ועדת איתור בשירות הציבורי), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת יריב לוין ואיילת שקד; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – סנקציה על הפליה מחמת גיל), התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק הספורט (תיקון – קביעת מחיר נקוב לכרטיס לפעילות ספורט מאורגנת), התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב דמי לידה למבוטחת עצמאית), התשע"ד–2014, מאת חברת הכנסת גילה גמליאל; הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון – שיעורי שכר טרחת עורך-דין מרביים), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת דוד רותם, רוברט אילטוב, שמעון אוחיון, מאיר שטרית, מרדכי יוגב, שולי מועלם-רפאלי ואלעזר שטרן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הליך טיפול מזורז על-ידי גוף ציבורי בחולה הנוטה למות, התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, דב חנין, משה מזרחי, אילן גילאון, מיכל רוזין, דוד צור, נחמן שי ומירי רגב; הצעת חוק סל תרבות ארצי,

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, עמרם מצנע, איתן כבל, פנינה תמנו-שטה, אורלי לוי אבקסיס, שולי מועלם-רפאלי ושמעון אוחיון; הצעת חוק להארכת זכאותו של בן-הזוג של ניצול שואה שנפטר לתגמול (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת יצחק הרצוג, חיים כץ, נחמן שי, מאיר פרוש, מירי רגב, איציק שמולי, משה גפני, מיקי רוזנטל, דב חנין, ניצן הורוביץ, יצחק כהן, יחיאל חיליק בר ומשה מזרחי; הצעת חוק הודעה בדבר קבלה או אי-קבלה למקום עבודה, התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת חיים כץ, מיקי רוזנטל, יריב לוין, אורלי לוי אבקסיס, אילן גילאון, שולי מועלם-רפאלי, יעקב מרגי, נחמן שי, מיכל בירן, איתן כבל, אורי מקלב, שמעון סולומון, ניצן הורוביץ, עדי קול, מרב מיכאלי, שמעון אוחיון, מירי רגב ובועז טופורובסקי; הצעת חוק שמירת הסביבה החופית (תיקון – התאמת תוכניות ישנות), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת דב חנין, ראובן ריבלין, מירי רגב, יריב לוין, עליזה לביא, איילת שקד, מאיר שטרית, יצחק הרצוג, איתן כבל, שאול מופז, אריה דרעי, משה גפני, מוחמד ברכה, אחמד טיבי, דוד אזולאי, גילה גמליאל, אורלי לוי אבקסיס, רוברט אילטוב, דוד רותם, יפעת קריב, זבולון קלפה, ניסן סלומינסקי, עמרם מצנע, שלי יחימוביץ, מרב מיכאלי, סתיו שפיר, מיקי רוזנטל, נחמן שי, בנימין בן-אליעזר, מיכל בירן, יצחק וקנין, זהבה גלאון, נסים זאב, אמנון כהן, יצחק כהן, אברהם מיכאלי, יעקב מרגי, מנחם אליעזר מוזס, אורי מקלב, ניצן הורוביץ, אילן גילאון, קארין אלהרר, רונן הופמן, דב ליפמן, שמעון סולומון, עדי קול, רינה פרנקל, רות קלדרון, יואל רזבוזוב, פנינה תמנו-שטה, מרדכי יוגב, שולי מועלם-רפאלי, אורית סטרוק, יוני שטבון, ישראל חסון, עפו אגבאריה, חנא סוייד, אבישי ברוורמן, עמר בר-לב, משה מזרחי, אברהים צרצור, מסעוד גנאים, תמר זנדברג, ג'מאל זחאלקה, באסל גטאס, עיסאווי פריג', יחיאל חיליק בר, איציק שמולי, מיכל רוזין,

ירדנה מלר-הורוביץ: דוד צור, אלעזר שטרן, חנין זועבי, מאיר פרוש, שמעון אוחיון, אראל מרגלית וישראל אייכלר; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – פטור ממס על מתן שירותי בנייה לפי תוכנית חיזוק בדרך של הריסה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת יוני שטבון, מאיר שטרית וחמד עמאר; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – חינוך ביתי), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת שמעון אוחיון, רוברט אילטוב ודוד רותם; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – העברת תלמידים בין אזורי רישום), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת שמעון אוחיון, רוברט אילטוב ודוד רותם; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון – תגמולים של עמית שנפטר), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הכרה בפגיעה מינית בעבודה כתאונת עבודה), התשע"ד–2014, מאת חברות הכנסת זהבה גלאון, גילה גמליאל, שולי מועלם-רפאלי, מיכל בירן, תמר זנדברג ומיכל רוזין; הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון – סיוע משפטי לחושפי מעשי שחיתות, עבירות ופגיעה בטוהר המידות או במינהל התקין במקום עבודתם), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת מיקי רוזנטל ומשה מזרחי; הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון – נשיא מאחד), מאת חבר הכנסת משה זלמן פייגלין; הצעת חוק העונשין (תיקון – עבירות מין במשפחה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת עדי קול ויריב לוין; הצעת חוק לתיקון דיני הראיות (הגנת ילדים) (תיקון – דבר מה נוסף), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, רוברט אילטוב, יריב לוין, יעקב מרגי, יחיאל חיליק בר, מיכל רוזין ופנינה תמנו-שטה; הצעת חוק להסדרת תשלומים ליוצרי תוכן ברשת האינטרנט, התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת אראל מרגלית, איתן כבל, אילן גילאון, מיכל רוזין, משה מזרחי, טלב אבו עראר, דב חנין, סתיו שפיר וניצן הורוביץ; הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון – חובת הסדרי ראייה נרחבים) (הוראת שעה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, אורלי לוי אבקסיס, קארין אלהרר, פנינה תמנו-שטה, שלי יחימוביץ, מיכל רוזין, מרדכי יוגב, מיכל בירן, שמעון סולומון, יפעת קריב, שולי מועלם-רפאלי, סתיו שפיר,

ירדנה מלר-הורוביץ: אורית סטרוק, דב ליפמן, מירי רגב, רונן הופמן, רות קלדרון, איילת שקד, שמעון אוחיון, מאיר פרוש, אברהם מיכאלי ורינה פרנקל; הצעת חוק הטיפול בחולה הסיעודי (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת יעקב ליצמן; הצעת חוק ועדת שמיטה ממלכתית (תיקון – סמכויות הוועדה, הרכבה וסדרי עבודתה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת רות קלדרון, אלעזר שטרן, מרב מיכאלי, עליזה לביא, מאיר שטרית, עדי קול, שמעון סולומון, קארין אלהרר, רונן הופמן, סתיו שפיר, פנינה תמנו-שטה, מיקי רוזנטל, יפעת קריב ויואל רזבוזוב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק איסור אלימות בספורט (תיקון – איסור הנפת דגל שיש בו כדי לגרום להפרת הסדר הציבורי באירועי ספורט), התשע"ד–2014, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק להגברת התחרותיות בתחום האשראי (הפרדת הבעלות בחברות כרטיסי אשראי מהבנקים), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת גילה גמליאל, באסל גטאס, שמעון אוחיון, מיקי רוזנטל, דב חנין ומסעוד גנאים; הצעת חוק שירותי תיירות (תיקון – מורה דרך מורשה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת רונן הופמן, יריב לוין, אברהם מיכאלי ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – פטור מטעמי מצפון), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – מתן מידע), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת דב חנין, מירי רגב, אורלי לוי אבקסיס, אילן גילאון ואיציק שמולי; הצעת חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (תיקון – פיזיותרפיסט וקלינאי תקשורת ותיקים), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת שמעון אוחיון, דוד רותם, רוברט אילטוב, יריב לוין, דוד צור, אברהם מיכאלי, אורית סטרוק ודב ליפמן; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות הציבור (מזון) (חובת סימון ויטמין K), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת איתן כבל, מירי רגב ודב ליפמן.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: ישראל מאבדת את התמיכה המדינית בארצות-הברית ובאירופה;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: היותה ממשלה מקובעת ללא חזון מדיני, חברתי וכלכלי;

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור להצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי אתנו, ואני מזמין אותו לנמק את הצעת האי-אמון של סיעת העבודה: ישראל מאבדת את התמיכה המדינית בארצות-הברית ובאירופה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אני מציע להתחיל בחיפושים אחרי שר תורן, אף שסגן השר אקוניס נמצא אתנו – – –

נחמן שי: לא, תן לי זמן.

נחמן שי: אז אני יכול לדבר חופשי.

יולי יואל אדלשטיין: אתה יכול להתחיל לדבר.

נחמן שי: אולי – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה – – –

נחמן שי: אני אדבר על הצעות החוק שהפילו לי השבוע – או שאני כבר אתחיל.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא כל כך הרבה זמן.

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: למה?

נחמן שי: אין – – –

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו סדר-יום ארוך.

נחמן שי: אבל אין שר, אז אני חופשי.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יתחיל והשעון יופעל כשיופיע – –

נחמן שי: טוב.

יולי יואל אדלשטיין: – – שר תורן, כמיטב המסורת במליאה.

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: הייתי אומר – – –

יולי יואל אדלשטיין: אף שסגן השר אקוניס מקשיב לכל מילה, והוא אמור להשיב לך מטעם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אתה רשאי, כפי שאומרים – – –

נחמן שי: מה זה, אקוניס הוא הגיבור האישי שלי.

נחמן שי: אני עומד לצטט אותו.

אופיר אקוניס: – – –

נחמן שי: זה לא דבר של מה בכך שאני מצטט את אקוניס.

אופיר אקוניס: א.

אופיר אקוניס: אתה יכול לצטט הרבה כל הזמן.

אופיר אקוניס: זה טוב.

אופיר אקוניס: זה טוב.

אופיר אקוניס: תמשיך.

נחמן שי: טוב, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השר שאיננו, אנחנו חושבים שהממשלה הזאת מועלת בתפקידה, ובמקום לשריין ולחזק את מעמדה הבין-לאומי של מדינת ישראל, היא עושה בדיוק ההפך: מחלישה אותו, פוגעת בו ופוגעת ממילא באינטרסים החיוניים ביותר של מדינת ישראל.

נחמן שי: קם לנו אויב.

נחמן שי: כאילו אזלו האויבים בסביבה הקרובה שלנו, קם לנו אויב.

נחמן שי: מי האויב החדש שלנו?

נחמן שי: ג'ון קרי.

נחמן שי: מזכיר המדינה האמריקני הוא האויב התורן של מדינת ישראל.

נחמן שי: בו אנחנו עכשיו צריכים לטפל.

נחמן שי: עכשיו, מי הוא ג'ון קרי?

נחמן שי: אמר עליו – תכף אני אצטט ציטוטים ארוכים מדבריו – שר החוץ אמר שיש לו רקורד.

נחמן שי: אגב, כמו שאדוני היושב-ראש יודע, באמריקה נהוג לשמור רקורד על חברי קונגרס, וזה לא ריגול; בודקים איך הם הצביעו לאורך תקופה ארוכה.

נחמן שי: גם אצלנו, אגב, עושים את זה, ואז מחליטים אם אתה עומד בימין או בשמאל או באמצע או אם אתה סוציאליסט או אתה קפיטליסט וכו'.

נחמן שי: אז לקחו את הרקורד של ג'ון קרי ומצאו שב-29 השנים שהוא משמש כסנטור, לפני שהוא הפך להיות מזכיר המדינה, יש לו רקורד מאוד חיובי מנקודת ראותה של מדינת ישראל.

נחמן שי: מה לעשות, הוא ידיד.

נחמן שי: ידיד לעת צרה.

נחמן שי: ידיד.

נחמן שי: אבל במדינת ישראל זה לא טוב, זה לא מספיק.

נחמן שי: כי אם הוא עוד ידיד זה בכלל יקלקל את הסיפור.

נחמן שי: אם היינו מוצאים אולי שהוא יצא נגדנו, הצביע נגדנו – מי שעורך את המעקב, נגיד איפא"ק או מי שהיה אומר לנו בלחישה: תשמעו, זה אסון למדינת ישראל – ניחא.

נחמן שי: אבל הוא לא.

נחמן שי: ואני באמת ובתמים מאמין בכנות כוונותיו לבוא ולמצוא פתרון לסכסוך הישראלי–פלסטיני, שנמשך עד בלי תום ועולה בחייהם של אנשים – עלה ועולה, וחלילה וחס עוד יעלה.

נחמן שי: הוא רוצה לנסות לפתור.

נחמן שי: אולי הוא לא יצליח.

נחמן שי: וגם הוא נוקט, צריך לומר לשבחו – באומץ לב הוא פועל.

נחמן שי: למה?

נחמן שי: כי מי שמכיר את הסוגיה הזאת יודע שמי שנכנס אליה שובר את הראש.

נחמן שי: כך קרה לנשיאים, כך קרה למזכירי מדינה, כך קרה לשליחים למיניהם.

נחמן שי: תקראו את ההיסטוריה: כמה שליחים מונו, נכנסו, פעלו וברחו מפה?

נחמן שי: ברחו.

נחמן שי: הם לא רוצים להיות פה.

נחמן שי: למה להם?

נחמן שי: למה להם?

נחמן שי: וג'ון קרי, בשנה הראשונה לתפקידו, שהיא השנה שקובעת את הטון, קובעת את המסגרת לתפקיד שלו, באמת, הוא בחר להתמקד במזרח התיכון, והוא, אני חושב, רוצה או חושב או מאמין שאפשר להגיע להסדר.

נחמן שי: אולי הוא טועה.

נחמן שי: אגב, אולי הוא טועה.

נחמן שי: אבל לפחות לנסות מותר לו.

נחמן שי: אז הוא התחיל להופיע פה באזור פעם ראשונה, פעם שנייה, פעם שלישית, רביעית, חמישית, שישית, שביעית.

נחמן שי: הוא כבר היה פה למעלה מעשר פעמים.

נחמן שי: אנחנו מתגעגעים אליך, ג'ון קרי, תבוא לארץ.

נחמן שי: היית בא כל שבועיים, או מעביר כרטיס בשדה התעופה בלוד, נכנס, עושה סיבוב והולך.

נחמן שי: עכשיו הוא כבר לא היה פה איזה שלושה שבועות.

נחמן שי: איפה קרי?

נחמן שי: נעלם.

נחמן שי: אולי כבר נמאס לו קצת.

נחמן שי: כי אדם לא אוהב שהוא בא לכאן ואומרים עליו שהוא משיחיסט, אובססיבי – תכף נגיע לציטוטים.

נחמן שי: הוא חושב שהוא עושה דבר שטוב למדינת ישראל.

נחמן שי: אגב, בשיא סופת השלג, אם אתם זוכרים, הייתה איזו שיירת מכוניות שנעה בערפל מפינה אחת של ירושלים לפינה השנייה; זה ג'ון קרי.

נחמן שי: הוא היה אתנו אפילו בשלג.

נחמן שי: אז אני לא אומר שקרי הוא כליל השלמות, לא.

נחמן שי: אבל הוא מזכיר המדינה של ארצות-הברית, וזאת עדיין המדינה החשובה ביותר בעולם, והוא החליט בגיבוי הנשיא להוביל את המשא-ומתן.

נחמן שי: ואז, כשהוא מתחיל לגבש הצעה כלשהי – וגם אני לא בטוח שזו הצעה טובה, ועוד לא התחייבנו לקבל אותה, ואנחנו לא יודעים לאן היא הולכת בכלל; אנחנו בטח לא יודעים, אני מקווה שמנהלי המשא-ומתן יודעים – אז מסתערים עליו מכל הכיוונים.

נחמן שי: סוף-סוף מצאנו מי מאיים על מדינת ישראל.

נחמן שי: מכל השחקנים בסביבה, הוא מאיים על מדינת ישראל.

נחמן שי: אומר עליו שר הביטחון, לא פחות: קרי משיחי ואובססיבי.

נחמן שי: שייקח נובל וילך.

נחמן שי: זה לא "נובל אנרג'י", זה פרס נובל.

נחמן שי: שייקח נובל.

נחמן שי: זאת אומרת, קח צל"ש ותצא לנו מהעיניים.

נחמן שי: איך?

נחמן שי: כך אומר שר הביטחון.

נחמן שי: תכף אני אדבר על מערכת היחסים ישראל–ארצות-הברית.

נחמן שי: אומר עליו שר הכלכלה, אדם שמבין שניים-שלושה דברים – אני חושב, אני מקווה – במסחר, ביחסים החשובים הללו, הכלכליים; הוא אומר: מצפים מידידותינו בעולם לעמוד לצדנו מול ניסיונות החרם ולא להיות השופר שלהם.

נחמן שי: הוא השופר שלהם עכשיו.

נחמן שי: אומר ידידנו חבר הכנסת אופיר אקוניס, שבדרך כלל מצטט את בגין – הפעם אנחנו מצטטים את אקוניס.

קריאה: – – –

נחמן שי: הוא אומר:

נחמן שי: קרי מנהל – – –

אופיר אקוניס: – – –

נחמן שי: תקשיבו, תקשיבו לי.

נחמן שי: יש לי העונג לצטט את אופיר אקוניס.

אופיר אקוניס: יש לי העונג על ההשוואה.

נחמן שי: זה לא דבר שקורה לי כל יום.

אופיר אקוניס: טוב.

איתן כבל: תן לנו ליהנות, צטט.

נחמן שי: קרי מנהל מדיניות אגרסיבית נגד ישראל, שלא רק שלא מקרבת שלום, אלא מרחיקה אותו.

נחמן שי: לא פחות ולא יותר.

אופיר אקוניס: זה ציטוט מדויק, אבל סליחה, נא לצטט את סוף המשפט.

נחמן שי: אין לי, זה כל מה שיש לי; ערוץ 7.

אופיר אקוניס: אני אגיד לך.

אופיר אקוניס: אני יכול?

אופיר אקוניס: אני אגיד לך: היינו פה לפני ג'ון קרי, ונהיה פה גם אחריו.

אופיר אקוניס: זה היה סוף המשפט.

אופיר אקוניס: אם זה – – –

נחמן שי: נכון, נכון.

נחמן שי: מופיע בכותרת, אתה צודק.

אופיר אקוניס: ואני עומד על עמדתי, לא חוזר במילה.

אופיר אקוניס: סתם 4,000 שנה.

אופיר אקוניס: סתם.

נחמן שי: אז מה?

נחמן שי: אז מה אם היינו – נהיה פה.

נחמן שי: אגב, זה לא ויכוח שהיה עם ראש הממשלה, עם אחד מחברי הכנסת – – –

יולי יואל אדלשטיין: החלק הראשון לא נכון, והחלק השני – – –

נחמן שי: נכון.

אופיר אקוניס: והחלק השני גם לא נכון.

נחמן שי: אז לא עם קרי.

נחמן שי: תעשה את הוויכוח הזה עם חברי הכנסת הערבים כשמישהו מנסה לנשל אותך מההיסטוריה שלך.

נחמן שי: זה משהו אחר.

נחמן שי: אבל לא עם קרי.

נחמן שי: למה עם קרי?

נחמן שי: עכשיו, האבסורד, האבסורד הלוא מגיע לשיאו – תכף אני אומר איך ישראל פועלת עכשיו בשביל להסביר לארצות-הברית את עמדתה, כי האמריקנים לא יצאו מפה נקיים, אנחנו נסביר להם כמה דברים.

נחמן שי: תראו מי קם להגן על קרי: שר החוץ אביגדור ליברמן.

נחמן שי: הוא תפס – אפילו ליברמן תפס שיש גבול.

נחמן שי: אני שמח, אגב, על כך, כי הוא יושב היום במשרד החוץ ומוקף באנשים שמסבירים לו – מסבירים לו, אם הוא אולי לא יודע; אני חושב שהוא יודע היטב – שג'ון קרי, לא רק שיש לו רקורד; אומר ליברמן: קרי הוא ידיד אמת של ישראל.

נחמן שי: מה החוכמה בלהפוך ידידים לאויבים?

נחמן שי: אתה שומע, ידידי חבר הכנסת אקוניס?

נחמן שי: הוא לא מנהל מדיניות אגרסיבית נגד ישראל.

נחמן שי: הוא ידיד ישראל, לפי דברי שר החוץ.

נחמן שי: ג'ון קרי מוביל את התהליך בצורה נכונה; אנחנו מייצרים עכשיו עקרונות מול האמריקנים כדי לנהל על בסיסם משא-ומתן ישיר עם הפלסטינים – את זה אומר שר החוץ, שאף אחד לא יכול לחשוד בו שאין לו השקפה לאומית.

נחמן שי: נכון?

נחמן שי: אני מקווה שאתה חושב כך.

אופיר אקוניס: – – – אני לא חושד, אני מתווכח.

נחמן שי: מי חושד בו?

אופיר אקוניס: לא יודע, לא אני.

נחמן שי: עשיתי היום דוקטורט.

נחמן שי: מי חושד בו?

נחמן שי: השר בנט.

נחמן שי: או, שלום, שרת הבריאות, זה מצוין.

נחמן שי: נעבור מייד לדבר על "הדסה".

אופיר אקוניס: אתה עומד על כל הזמן?

נחמן שי: היושב-ראש הפעיל את השעון במהירות, כבר נמאס לו לשמוע אותי.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: אני נהנה.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם רואה שכל אחד מצוטט ממקור אחר.

יולי יואל אדלשטיין: לא יודע אם יש לזה משמעות, אבל משום מה – דברי אופיר אקוניס, כתוב: ערוץ 7; דברי ליברמן, כתוב: "הארץ".

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע אם יש משמעות לדברים האלה, אבל – – –

נחמן שי: ודאי, ודאי.

יולי יואל אדלשטיין: לא טוב להיות בעמדה שאתה יכול להציץ בניירות.

נחמן שי: כל אחד יש לו ציטוט.

נחמן שי: ליברמן, אגב, הוא הגיבור של "הארץ" בעניינים האלה.

נחמן שי: מה זה, אימצו אותו אל לבם.

יולי יואל אדלשטיין: אני בלי פרשנות.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק הודעתי מאיפה המקורות.

נחמן שי: אומר השר בנט – קודם כול יש לו מה להגיד על קרי, כבר אמרנו.

נחמן שי: עכשיו, הוא אומר – מה הוא אומר?

נחמן שי: מה המרחק בין השר בנט לשר – אולי שלושה כיסאות, ארבעה כיסאות עור הצבי.

נחמן שי: הוא עכשיו אומר, חבר שלו, עליו: ליברמן מזגזג, הוא אומר.

נחמן שי: מה הוא אומר עליו?

נחמן שי: אומר עליו, רגע, רגע: ליברמן מפחד, ואף יותר מזה – אומר: ליברמן מפחד מבנט, אומרים מקורביו; היום ברור שאין הבדל בין ציפי לבני לליברמן.

נחמן שי: שניהם בעד הסדר ובעד חלוקת הארץ.

נחמן שי: רק שליברמן – נעלמה השרה.

יולי יואל אדלשטיין: תצטרך לדבר על פרשת רב–ניצב כי השר אהרונוביץ עכשיו השר התורן.

נחמן שי: או, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא פשוט הודיע לשרת הבריאות שתכף הוא ידבר על "הדסה", אז היא יצאה.

נחמן שי: אני אעבור.

נחמן שי: יש לי שיחות כל בוקר עם השר אברמוביץ – סליחה, אהרונוביץ, השר אהרונוביץ, וכל בוקר אנחנו דנים בשיבוצים במטה המשטרה.

נחמן שי: יכול להיות – – –

יצחק אהרונוביץ': או, אל תגלה סודות.

נחמן שי: לא.

נחמן שי: זה בשיחה לא פורמלית.

נחמן שי: בבקשה, אדוני, אני אוכל להמשיך בנוכחותך.

נחמן שי: אז מה הוא אומר?

נחמן שי: הוא אומר ככה: היום ברור שאין הבדל בין ציפי לבני לליברמן.

נחמן שי: ליברמן איגף את ציפי לבני משמאל.

נחמן שי: הוא בעד כביש 6 כגבול ישראל, ואנחנו מציעים – כך אומרים חבריו לממשלה – שלקראת הבחירות הבאות יבטא את עמדותיו השמאליות לפני הבחירות ולא אחריהן.

נחמן שי: חברים.

נחמן שי: שני אלה הם שני שרים מובילים בממשלת ישראל.

נחמן שי: שניהם ראשי סיעות, אחת בתוך הליכוד, אחת מחוץ לליכוד.

נחמן שי: הם לא מדברים באותה שפה.

נחמן שי: אגב, שר החוץ גם אמר את זה, שהממשלה הזאת לא מסוגלת להגיע לדעה מוסכמת על שום דבר – לא בצד המדיני, לא בצד הכלכלי, כי יש בה תפיסות הפוכות לגמרי.

נחמן שי: בזה אני נאלץ להסכים אתו.

נחמן שי: ואני רוצה לדעת איזה אמצעים ישראל מתכננת עכשיו כנגד ארצות-הברית.

נחמן שי: האם אנחנו שוקלים עכשיו אם להמשיך את הסיוע הישראלי לארצות-הברית בגובה של 3 מיליארד דולר בשנה?

נחמן שי: האם זה נמצא עכשיו אצלנו בדיונים?

נחמן שי: כי יכול להיות שאם המצב הזה יימשך, נפסיק לסייע סיוע כלכלי לארצות-הברית.

נחמן שי: יכול מאוד להיות שלא נעזור להם יותר לפתח מערכת בשם "כיפת ברזל", שנועדה ליירט טילים שנורים מקנדה או ממקסיקו לתוך ארצות-הברית.

נחמן שי: נפסיק את הסיוע.

נחמן שי: ואם זה רק בגובה בינוני זה יהיה "שרביט קסמים", וגם נפסיק לעזור להם בפיתוח ה"חץ" שנועד ליירט טילים מברית-המועצות, אולי, בליסטיים, לארצות-הברית.

נחמן שי: נפסיק.

נחמן שי: אנחנו לא רוצים.

נחמן שי: לא ניתן יותר לארצות-הברית את המטרייה שלנו באו"ם.

נחמן שי: לא נעזור להם יותר במועצת הביטחון.

נחמן שי: ובעיקר, נפגע בהם כלכלית כמה שאנחנו יכולים יותר.

נחמן שי: למשל, אם מישהו ינסה להטיל חרם על ארצות-הברית, אנחנו לא נמנע את החרם הזה.

נחמן שי: להפך, אנחנו נפתח את הדלת ונגיד לארצות-הברית: תראו כמה אתם פגיעים וכמה אתם חלשים.

נחמן שי: אבל כל האמת היא הלוא הפוכה.

נחמן שי: האמת היא שהמדינה היחידה בעולם שעומדת היום לצדנו בכל מבחן שאנחנו עומדים בו, בכל מבחן, זו ארצות-הברית.

נחמן שי: ולפני שנתיים וחצי הפלסטינים היו במרחק נגיעה מהחלטה של מועצת הביטחון בעד מדינה פלסטינית.

נחמן שי: מרחק נגיעה.

נחמן שי: וארצות-הברית נכנסה לעומק הסוגיה הזאת רק בשניות האחרונות, ובשבועיים-שלושה הצליחה להפוך את הקערה על פיה, ולא נתנה להם את הרוב במועצת הביטחון, ואחר כך ממילא גם במליאה הם בסוף העדיפו שלא להעלות את העניין, אף שבמליאת האו"ם הם יכולים להעביר כל החלטה שהם רוצים; אנחנו יודעים שיש להם שם רוב אוטומטי.

נחמן שי: זו הייתה דווקא ארצות-הברית, לא מדינה אחרת, שעדיין – אם יש בה ממשל שאוהד את ישראל פחות, אוהד את מדינת ישראל יותר – הוא עדיין הממשל הכי אוהד לישראל בכל מדינות העולם.

נחמן שי: אז מה אנחנו רוצים מהשר קרי, שמגיע הנה ומקווה להגיע להסדר?

נחמן שי: מה אנחנו רוצים ממנו?

נחמן שי: ולמה אנחנו צריכים להביא את הבית הלבן ואת מחלקת המדינה ואת השגרירה באו"ם וכל שליח אמריקני – כי שם, בניגוד לנו, זו מדינה קטנה, עם מעט מאוד תושבים, וממשלה קטנה; הם מתואמים ביניהם.

נחמן שי: אז הם יודעים להגיד תמיד אותו דבר.

נחמן שי: אצלנו זו מדינה גדולה, אף פעם השרים לא יודעים להתנבא באותה לשון; הבאתי לכם עכשיו כמה דוגמאות.

נחמן שי: אז למה אנחנו צריכים לקומם את ארצות-הברית ברגע הזה?

נחמן שי: אולי הכול יתמוטט?

נחמן שי: אפילו לשיטתך, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: יתמוטט, לא יצליח.

נחמן שי: אז מה, באותו רגע אנחנו שורפים את הבית ובורחים?

נחמן שי: האם לא נזדקק הלאה לתמיכה בין-לאומית?

נחמן שי: אנחנו עומדים עכשיו במתקפה מאוד קשה של אותה מערכת שנקראת BDS: Boycott Divestment and Sanctions.

נחמן שי: עומדים בה.

נחמן שי: היא לא חדשה, היא כבר מתנהלת כמה שנים; אני מניח שאתה עסקת בזה כשאתה היית שר הסברה, אני מניח – או תפוצות והסברה.

נחמן שי: אבל אני לא בטוח שזה היה באותה עוצמה שזה היום, כי זה מתחזק.

נחמן שי: ואני נגד, כמובן, מיותר להגיד, כי זה תחליף של הפלסטינים, אולי גם של ערבים, אחרים, וחוגי שמאל בעולם לערער את הלגיטימציה של מדינת ישראל.

נחמן שי: וברור שאנחנו נגד.

נחמן שי: ברור.

נחמן שי: וזה הולך ותופס תנופה.

נחמן שי: הולך ותופס תנופה.

נחמן שי: זה תופס תנופה באירופה, בכמה מדינות; זה תופס תנופה בארצות-הברית.

נחמן שי: מי היה מאמין ששני ארגוני אקדמאים אמריקניים יעבירו החלטה של חרם נגד ישראל?

נחמן שי: אומנם הם מייד חטפו גינויים מהאוניברסיטאות, אבל שתי ההחלטות האלה קיימות.

נחמן שי: אנחנו רואים שחברת האבטחה הכי גדולה מבטלת את החוזים שלה עם ישראל – אלה שקשורים לאבטחת התנחלויות; אנחנו רואים שיש ירידה ברכישת מזון שמיוצר בבקעה בבריטניה ובסקנדינביה; אנחנו רואים שקרן הפנסיה הגדולה של הולנד מחרימה בנקים בישראל בשל מימון התנחלויות; ראינו את הוויכוח שהתנהל סביב התוכנית "הורייזן 2020", שהאיחוד האירופי הוביל, ובסוף התפשרנו – ואני לא בטוח שהתפשרנו לשיטתך, אדוני היושב-ראש, או לשיטתו של השר אהרונוביץ או של אקוניס, אלא אני חושב שיותר לשיטתנו.

נחמן שי: כתבו מכתב; אמרו: תכתבו מכתב.

נחמן שי: אנחנו נעשה את מה שאנחנו מאמינים, ואתם תכתבו את מה שאתם רוצים.

נחמן שי: אני חושב שיש פה אמירה אירופית מאוד מאוד ברורה, ואני שמח מאוד שהממשלה בעניין הזה הבינה את המציאות וקלטה שהיא הולכת להפסיד מאות – מאות מיליוני יורו, והיא צריכה את התוכנית הזאת, וטוב עשינו.

נחמן שי: אבל יש לכם – ממשלת בריטניה מפרסמת הודעה רשמית שאין להשקיע בבתי-עסק מעבר לקו הירוק.

נחמן שי: חברת המים הגדולה בהולנד הפסיקה לעבוד מול "מקורות".

נחמן שי: רומניה מאשרת ייבוא עובדים לענף הבנייה אך ורק בתוך גבולות הקו הירוק.

נחמן שי: היעדר פטור ממכס על מוצרי התנחלויות בכל אירופה.

נחמן שי: יש פה פעולה מאורגנת שהולכת ומתפשטת, באופן טבעי, בעולם, ואנחנו, שמתנגדים – אני חושב שהיום בצדק אומרים: בואו נפריד, אל תפגעו לנו בכיס, אל תפגעו לנו בפעילות המסחרית שלנו.

נחמן שי: אתם רוצים לנהל מולנו מערכה מדינית, ננהל מערכה מדינית, אבל זה לא עובד כך, כי אין לנו כל הכלים.

נחמן שי: אנחנו לא הנגנים היחידים בתזמורת הזאת.

נחמן שי: ובמקום שאנחנו ננסה להרגיע את הרוחות ולהרגיע את האירופים, בין היתר – אני רוצה להגיד לכם – מפני שרוב היצוא שלנו הוא לאירופה.

נחמן שי: נכון שהשר בנט מתכנן את השווקים במזרח.

נחמן שי: בינתיים השוק הכי חזק של מדינת ישראל הוא אירופה, גם ביצוא וגם ביבוא.

נחמן שי: ותארו לעצמכם שזה מתפשט לכיוון אירופה, מה אנחנו עושים אז?

נחמן שי: לאן אנחנו הולכים?

נחמן שי: אז לכן, הממשלה – אני חוזר לדברים שפתחתי בהם – מנהלת את מדיניותה בחוסר אחריות.

נחמן שי: זה לא רק גוונים; מנהלת בחוסר אחריות, כי אם ראש הממשלה לא יכול – וכנראה אז ניסה לעשות את זה ולא הצליח – לקרוא לשרים שלו ולהגיד להם: שבו בשקט – שבו בשקט – כולל סגני השרים שלו, שהם מאוד פופולריים בזמן האחרון, כולל סגן השר דנון, ידידי; הוא אמר שארצות-הברית מצמידה לישראל אקדח לרקה.

נחמן שי: זאת אומרת, זה דימוי מעולם של מעשי שוד.

נחמן שי: וגם סגני שרים אחרים, כולל ידידי חבר הכנסת אקוניס, שעוד מעט ירצה להשיב לי.

נחמן שי: אז אם הוא לא מסוגל להטיל את מרותו עליהם – לא צריך בשביל זה חוק משילות ולא לפגוע באחוז החסימה.

נחמן שי: לא צריך.

נחמן שי: צריך מנהיגות.

נחמן שי: צריך להגיד: רבותי, זה הקו שלי, בנימין נתניהו.

נחמן שי: או שאתם הולכים עם הקו שלי, או שאתם הולכים הביתה.

נחמן שי: אני רוצה לראות מי יהיה השר הראשון ומי יהיה סגן השר הראשון שילך הביתה.

נחמן שי: בסופו של דבר כולם צריכים ללכת הביתה.

נחמן שי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

אבישי ברוורמן: השאלה, לאן הולכים?

אבישי ברוורמן: איפה הבית?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נשמע עכשיו הצעת אי-אמון: כישלון הממשלה במשא-ומתן המדיני והיחסים המעורערים בין חבריה, של מרצ ויהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג תנמק את ההצעה, ותשכנע אותנו לתמוך בהצעה הזאת.

תמר זנדברג: אני בטוחה שכל היושבים עומדים להשתכנע בתוך דקות ספורות.

יולי יואל אדלשטיין: יש לך 50% מזמנו של נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: מצטער.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה, הנושא המדיני – התקשורת בנושא הזה, אולי כדרכה, כי ככה זה תקשורת, יש קשב קצר, אבל אולי זה גם כי לא נשמעים – אין איזה משק כנפי היסטוריה כאן באזור לאחרונה, לא נשמעים פעמוני שלום באוויר, ולכן התקשורת בימים ובשבועות ואולי אפילו בחודשים האחרונים מסקרת את המשא-ומתן המקרטע כסוג של איזה "טוטו" פוליטי, איזה משחק "מונופול" שחיילים זזים על המגרש, רובו הוא פנים-פוליטי, פנים-ממשלתי, פנים-ישראלי, והשאלות שעל הפרק הן כאלה: מי יפרוש ולמה ומתי, מי יישאר בממשלה, מי יכופף למי את היד ומי יתנצל, ואיזו התנצלות זאת תהיה, מי עוקף את מי מאיזה כיוון – האם ליברמן עוקף את לבני משמאל, או שבנט עוקף את נתניהו מימין?

תמר זנדברג: וחוזר חלילה.

תמר זנדברג: ככה נראה לצופה הבלתי-מעורב, כמו שאומרים, המשא-ומתן המדיני בשבועות האחרונים.

תמר זנדברג: אבל האמת היא שאם נרד לפרטים, המציאות בשטח, גם הפוליטית, היא הרבה יותר מורכבת והרבה יותר מדאיגה.

תמר זנדברג: את שר הביטחון משה יעלון שמענו רק לפני כמה שבועות עולב במזכיר המדינה ג'ון קרי, באמת בהתבטאות שאני לא יודעת אם היא יותר הזויה או יותר מביכה, שבכל מדינה אחרת בעולם הייתה מסתיימת בלא פחות מהתפטרות של שר הביטחון.

תמר זנדברג: הוא כינה אותו: משיחי, אובססיבי, שילך ויעזוב אותנו; לא צריך לחזור על הדברים.

תמר זנדברג: והנה, עיתון "הארץ" מהיום מגלה לנו ששר הביטחון לא רק מדבר, אלא גם עושה.

תמר זנדברג: וכך, בניגוד לדיווח לבית-המשפט העליון, שר הביטחון נמנע זה זמן ארוך מלפנות בנייה לא חוקית בגדה המערבית.

תמר זנדברג: מה, הוא אידיוט?

תמר זנדברג: להסתבך עם המתנחלים?

תמר זנדברג: באמת הגיוני.

תמר זנדברג: אני מצטטת: "בנייה כזאת זוכה לטיפול נחוש", מצהיר שר הביטחון בפני בית-המשפט, אבל בשטח: בית, קרוון אחד לא פונה.

תמר זנדברג: בואו נמשיך הלאה לשר אחר, נפתלי בנט, שמחובר למציאות לא יותר מעמיתו.

תמר זנדברג: עזבו את המדיני, הכלכלה בפריחה, ניסה שר הכלכלה למכור לנו מעל כל במה, בכל פורום, שנייה לפני שהדיווחים על חרם התחילו לצוץ מכל פינה.

תמר זנדברג: ושלא נטעה, החרם הוא לא חרם כלכלי, והוא גם לא חרם אנטישמי.

תמר זנדברג: ישראל במשך יותר מדי זמן דווקא הצליחה לחמוק מכל איום ומכל סנקציה ומכל גינוי בין-לאומי, והדבר הזה היה בעוכרינו.

תמר זנדברג: אבל עכשיו העולם ככל הנראה משדר לנו מסר שהוא לא יכול לשתוק יותר.

תמר זנדברג: מניתוח של מכון "מולד" עולה שבארצות-הברית ובאירופה יש רצון אמיתי ביחסים – גם כלכליים וגם מחקריים – עם ישראל, והמכשול המרכזי לכך, נחשו מה הוא?

תמר זנדברג: ההתנחלויות.

תמר זנדברג: הנתונים של "מולד" מראים שבשנה האחרונה השר בנט ביקר בכל העולם, ניסה בכל כוחו לפתח יחסים כלכליים, בעיקר עם המזרח, אף-על-פי שכפי שציין לפני חבר הכנסת נחמן שי, ובצדק, ליחסים הכלכליים עם אירופה אין תחליף וגם לא נראה תחליף בעתיד הנראה לעין.

תמר זנדברג: אבל לעומת כל נסיעותיו למזרח, השר בנט לא נסע ולו נסיעה אחת לאירופה במסגרת תפקידו, וצריך לשאול את השאלה: ממה אתה מפחד, אדוני השר?

תמר זנדברג: אתה מפחד לשמוע באירופה משהו שלא יהיה לך נעים לאוזן?

תמר זנדברג: אם כן, זה לא יהיה כלכלי, זה יהיה פוליטי, ובצדק.

תמר זנדברג: נעבור לכוכב הבא, הכוכב העולה הבא, שר החוץ החדש-ישן אביגדור ליברמן, שהצליח בזמן קצר מאוד לעבור טרנספורמציה מאוד מאוד מהירה, מפרסונה נון-גרטה, מאדם שלא רצוי בשום מקום בעולם, מאדם שהפך את שלילת האזרחות הגזענית למדיניות המרכזית של המפלגה שלו, פתאום הוא שוחר שלום, שנהנה ממחמאות אמריקניות ונמצא ברומן חדש ומחודש עם ארצות-הברית, והנה, אולי יש לנו מישהו חדש שיוביל את המשא-ומתן המדיני, כי נראה שאף אחד אחר בממשלה הזאת לא מוכן ולא מסוגל לעשות את זה.

תמר זנדברג: עוד בתוך ממשלת ישראל – בשבועות האחרונים – רשימת מכולת קצרה: ועדת השרים אישרה הצעת חוק לסיפוח בקעת-הירדן, השטח שברור לכול שאין מדינה פלסטינית בת-קיימא בלעדיו.

תמר זנדברג: אז באמת אולי הגיע הזמן לעצור רגע ולשאול, חברי לקואליציה, מה עם זה באמת?

תמר זנדברג: מה עם ההצעה הזאת?

תמר זנדברג: אנחנו כאן, בכנסת, יושבים ומחכים, אדוני סגן השר אקוניס, אולי תוכל להתייחס, איפה עומדת הצעת החוק לסיפוח הבקעה?

אופיר אקוניס: אני הסברתי את זה בצורה מאוד ברורה.

אופיר אקוניס: את אולי לא היית כאן, אני הסברתי את זה בצורה מאוד ברורה.

תמר זנדברג: אנחנו שמענו שיש ערר, יש ערעור בממשלה.

תמר זנדברג: אתמול הצעה אחרת נפלה.

תמר זנדברג: אז בואו, אנחנו באמת מחכים בקוצר רוח לשמוע את עמדת הממשלה.

תמר זנדברג: הרי ועדת השרים אישרה את סיפוח בקעת-הירדן.

תמר זנדברג: אנחנו כאן במליאת הכנסת מחכים בקוצר רוח, הרי ברור שאם זה יקרה זה משול להודעה רשמית של ממשלת ישראל שהיא פורשת מהמשא-ומתן, לקול צהלות – אולי – כמה מחברי הכנסת, במיוחד כאן, אבל זה יהיה לאסוננו כולנו, שאר אזרחיות ואזרחי המדינה.

תמר זנדברג: עכשיו בואו נסתכל אל אמריקה; הדיווחים מהיום ואתמול, חברות וחברים, הם מאוד מדאיגים.

תמר זנדברג: כנראה קרי הוא לא עד כדי כך אובססיבי כפי ששר בממשלה כינה אותו.

תמר זנדברג: מסתבר בימים האחרונים שיש נסיגה מדאיגה וכרסום מדאיג גם בעמדה האמריקנית.

תמר זנדברג: אובמה, לפי הדיווח של אתמול, שם ברקס לקרי ופרסם נייר שיהיה אפשר להסתייג ממנו עד אין-סוף והוא לא כולל חלק מהדברים החשובים, והנה, מסתבר שזה כבר לא הסכם מסגרת מחייב, זה איזשהו נייר טנטטיבי שלא ברור מה סיכויי ההצלחה שלו, ומכאן הדרך לכישלון מאוד קצרה.

תמר זנדברג: עכשיו, אני בטוחה שעבור כמה מחברות וחברי הכנסת כאן, אולי גם עבורך, השר אקוניס, שאני מבינה שעוד מעט אתה תענה – יכול להיות שזה חדשות משמחות בשבילכם.

תמר זנדברג: יכול להיות שעוד מעט נשמע צהלות שמחה ותרועות ניצחון, קרב הקרדיטים והספינים ירקיע שחקים, מי היה הראשון שטרפד את הסיכוי למשא-ומתן אמיתי וכן שיביא כאן שינוי לאזור.

תמר זנדברג: אבל האמת היא שאלה חדשות מאוד מאוד רעות.

תמר זנדברג: צהלות השמחה הילדותיות שנשמע מכאן, מספסלי הקואליציה, לא יצליחו לטשטש את העובדה שמדובר פה בעתיד של כולנו.

תמר זנדברג: מה שמונח על הפרק פשוט חשוב מדי, ולא ייתכן שזה רק עניינה של האופוזיציה אם מדינת ישראל בוחרת בחיים, ובוחרת בהמשך של שגשוג, ובישראל בת-קיימא שתוכל להתקיים לאורך זמן כאן באזור הזה, או שאתם מובילים אותנו להמשך של כיבוש, של סבבי אלימות חוזרים ונשנים, של עוני, של בידוד מדיני ובין-לאומי.

תמר זנדברג: אנחנו לא צריכים את קרי כדי לדעת שהשקט כאן הוא שברירי; רק לפני שבועיים ילדות וילדים באשדוד ישבו בבית ולא הלכו לבית-הספר בגלל עוד ניסיון חיסול של צה"ל ובגלל איזו הכנה מונעת.

תמר זנדברג: אנחנו יודעים, אנחנו כאן למודי אלימות, ונשאלת השאלה, האם זה הדבר הטוב ביותר שיש לממשלה להציע לנו?

תמר זנדברג: כשהתכוננתי לנאום הזה רציתי להעלות כאן את השאלה – אנחנו שומעים את כל השרים, ושומעים בעיקר את הימין הקיצוני, אבל אנחנו לא שומעים את ראש הממשלה עצמו, ורציתי להעלות את השאלה, באמת, איפה ראש הממשלה בנושא הזה.

תמר זנדברג: ואז הסתכלתי, וברוך השם יש "גוגל", אז חיפשתי מה שמענו מראש הממשלה בשבועות האחרונים, כדי לעשות קצת סדר בדברים, ואז שמעתי ככה: גוש בית-אל – ראש הממשלה הקים גוש חדש; זה כבר לא הגושים, זה כבר לא אריאל, שבעצמו שנוי במחלוקת, וזה לא ברור, בכלל לא מדובר בגוש, אבל זה גוש חדש, גוש בית-אל.

תמר זנדברג: אחר כך שמענו אותו מפרסם מכרז חדש ל-1,400 יחידות דיור – עוד 1,400 יחידות דיור בשטחים.

תמר זנדברג: אחר כך שמענו את ראש הממשלה מצהיר במפגיע שלא יפונה אף ישראלי; אחר כך שמענו אותו אומר, או את מקורביו, שזה בעצם היה בלון ניסוי לבחון אם אפשר להשאיר ישראלים בריבונות פלסטינית.

תמר זנדברג: אז מצד אחד לא שמענו את ראש הממשלה נותן לנו איזה נאום פרוגרמטי, בזמנים כל כך חשובים, בזמנים שייתכן שהם תקופה היסטורית, לא שמענו את ראש הממשלה אומר לנו לאן הוא מוביל אותנו, לאן אנחנו הולכים מכאן, מה המדיניות של הממשלה הזאת באשר למיקום של ישראל כאן באזור ואל מול הכיבוש על העם הפלסטיני.

תמר זנדברג: אולי ממך, חבר הכנסת אקוניס, שידוע שאתה קרוב לראש הממשלה והיית היועץ שלו, אולי נצליח לשמוע לאן כוונת ראש הממשלה.

תמר זנדברג: כי אני רוצה להגיד לך שהרמזים המצטברים מסביב הם מאוד מאוד מאוד מדאיגים.

תמר זנדברג: אם אנחנו לא נשמע בזמן הקרוב, או נראה, יותר נכון, בזמן הקרוב משהו אחר, אין לנו אלא להסיק שלראש הממשלה מאוד מאוד נוח לתת לימין הקיצוני לנהל את הממשלה במקומו.

תמר זנדברג: נראה שגם ראש הממשלה, בניגוד לכמה הערכות שהיו כאן, משתייך פנימית אידיאולוגית – אמיתית – לימין הקיצוני, שהוא אף פעם לא יצא ממנו, ואף פעם לא הצליח לחצות את הרוביקון הזה, שיעביר כאן את המדינה שהוא עומד בראשה למקום טוב יותר, וכנראה לא תהיה ברירה, כנראה משא-ומתן ושלום אנחנו לא נראה מהממשלה הזאת, ולא תהיה ברירה אלא להפיל אותה ולהחליף אותה באחרת.

תמר זנדברג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת מסעוד גנאים להציג הצעת אי-אמון מטעם הסיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע, חד"ש ובל"ד: ממשלה מקובעת ללא חזון מדיני, חברתי וכלכלי.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אברהים צרצור – אם יספיק להגיע.

מסעוד גנאים: אם יספיק, הוא יהיה ראש הממשלה.

מסעוד גנאים: אם לא, אז נחליף אותו.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא, אז – כן.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, האמת, הצעת האי-אמון שלנו, שלי, היום היא הצעת אי-אמון לאו דווקא על המדיניות הפרקטית היומיומית של הממשלה, אלא על הרקע הרעיוני והאידיאולוגי שמסתמכת עליו ויוצאת ממנו המדיניות החיצונית של ממשלת ישראל, שהיא נהפכת – לא נהפכת, שהייתה גם – שהיא שחצנית ואלימה, וגם המדיניות הפנימית, כלפי האזרחים הערבים, שהכותרת שלה היא ייהוד בכל מקום.

מסעוד גנאים: יש תשדירים בטלוויזיה, אדוני היושב-ראש, של משרד המשפטים, שאני מברך עליהם, האמת, שנלחמים באפליה ובגזענות.

מסעוד גנאים: ושם יש כל מיני, יש אתיופים, רוסים, ערבים.

מסעוד גנאים: אישה ערבייה עם כיסוי ראש נוסעת – עולה לאוטובוס, ואישה בלונדינית שמה את התיק שלה כדי שהיא לא תשב לידה.

מסעוד גנאים: האמת, אני מברך על תשדירים כאלה.

מסעוד גנאים: אבל למעשה, בסוף, האפליה בשטח היא יום-יום, ואין מי שיאכוף, אם במקומות עבודה, אם בתחבורה ציבורית, אם בעניין של חלוקת המשאבים והאדמות.

מסעוד גנאים: אפליה, גזענות, בכל מקום.

מסעוד גנאים: זה מראה שהעניין לא עניין של חוק, לא עניין משפטי, אלא העניין הוא עניין רעיוני, אידיאולוגי.

מסעוד גנאים: יש שם מחשבה אידיאולוגית, ויש גם לב שמניע את היד המבצעת, והלב הזה והמחשבה הזאת והרעיונות האלה – הייתי מכנה אותם, וקראתי את הדבר באחד המאמרים על השיח הפוליטי וחופש הביטוי בבתי-הספר – הייתי אומר, הצדק היהודי.

מסעוד גנאים: הממשלה מתנהלת על הרקע הזה, השקפת העולם הזאת.

מסעוד גנאים: והשקפת העולם הזאת – הדוגמה האחרונה שנתנה לנו הממשלה, בהסכמתה להצעת חוק של חבר הכנסת שמעון אוחיון, לחנך ולחזק את החינוך שעל ערך מדינת ישראל, מדינת הלאום היהודי.

מסעוד גנאים: בכלל, מדינת הלאום היהודי.

מסעוד גנאים: למה, מערכת החינוך מה לימדו?

מסעוד גנאים: אנחנו למדנו במערכת החינוך, ולימדתי גם, אם באזרחות, אם בהיסטוריה, אם בהצהרת בלפור, אם מגילת העצמאות, מה לא?

מסעוד גנאים: מה עוד יהודי רוצים לתת במערכת החינוך, אדוני היושב-ראש?

מסעוד גנאים: באמת, כל העניין הזה של הזהות, יהדות בכל מקום, במערכת החינוך, ברחוב, בכול, זה מראה – פסיכולוגים אומרים שאלה סימנים של תקופת הבגרות; בהתבגרותו של האדם, בגיל ההתבגרות, הוא רק מדגיש את ה"אני", את הזהות שלו: אני, אני, אני.

מסעוד גנאים: אבל עכשיו המדינה היא בת 65, חלאס, זהו, התבגרתם.

מסעוד גנאים: עוד שנתיים קצבת זיקנה.

מסעוד גנאים: מה עוד יהודי, יהודי, יהודי, יהודי?

מסעוד גנאים: יש השמנת יתר ב"יהודי" על חשבון ה"דמוקרטי".

מסעוד גנאים: כי כל החוקים האלה נובעים ממטרה אחת, לנסות לעשות דמוקרטיה ישראלית, שהיא מההתחלה לא מושלמת, ולא טבעית מאה אחוז, אלא היא על-תנאי, כדי שתהיה דמוקרטיה דיאט, לייט, צמחונית, ולהעצים את היהדות של המדינה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, ההתנהגות והמדיניות של ממשלת ישראל נובעות מהרעיון שאמרתי, הצדק היהודי, ומתוך זה הם לא יוותרו לפלסטינים ולא יגיעו לשום מקום במשא-ומתן.

מסעוד גנאים: משום שלפי הצדק היהודי, הישראלים שם, בגדה המערבית, הם לא כובשים.

מסעוד גנאים: זה טבעי.

מסעוד גנאים: הם שם כי הם צריכים להיות שם.

מסעוד גנאים: לכן קרי, אני לא רואה שהוא יגיע, לא לתוכנית מתאר ולא אפילו למפורטת, משום שישראל – וממשלת ישראל – לא מוכנה למחיר.

מסעוד גנאים: ונדמה לי שכולנו הבנו בסוף, שהרבה מהנושאים ונותנים, ובראשם ישראל, הם בכלל רוצים את התהליך, וזהו.

מסעוד גנאים: יש סקר שנעשה בישראל, 70% או יותר רוצים תהליך שלום, אבל אותו אחוז לא מאמין שיהיה שלום.

מסעוד גנאים: אז ממשלת ישראל רוצה שלום כתהליך, אבל להגיע לפתרון, להגיע לסוף, היא לא רוצה.

מסעוד גנאים: ובכלל, את השקפת העולם של הצדק החברתי – היא רואה שהארץ הזאת, הם אדוניה, היהודים, אדוני הארץ המובטחת, והם צריכים להחזיק אותה, לגאול אותה מהערבים.

מסעוד גנאים: לכן, מי זה הקרי הזה שיקרא להם לוותר?

מסעוד גנאים: בכלל, קרי הוא ראש מדינה שהיא נטל על ישראל, ולא נכס.

מסעוד גנאים: לאחרונה ראינו שחצנות שלא הייתה כמוה, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: את העניין של הצדק היהודי אנחנו רואים, לצערי, גם במדיניות הפנים כלפי האוכלוסייה הערבית, וזה מה שמכונה מדיניות הייהוד.

מסעוד גנאים: באחד מהדיונים בוועדת הפנים חברינו חברי הכנסת היהודים התרעמו וכאילו אמרו: מה, אנחנו לא אזרחים?

מסעוד גנאים: אנחנו לא נתיישב בגליל?

מסעוד גנאים: אבל כאשר אתה מגדיר את המדיניות שלך "ייהוד הגליל", כערבי מה אני צריך להבין?

מסעוד גנאים: אני צריך להבין שאני אויב, שאני נטל, או שאני סכנה דמוגרפית, לכן היהודים צריכים להיות הרוב, למשל בגליל, כדי לנטרל את הסכנה הזאת.

מסעוד גנאים: במיוחד כאשר רוב האדמות המופקעות מאז קום המדינה – חד-סטרי – הופקעו מהערבים לידי המושבות, המושבים והערים היהודיים שסובבים אותם, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: משנת 1948 לא הוקם אף יישוב ערבי או עיר ערבית, יישוב ערבי אחד.

מסעוד גנאים: זה אומר שמדיניות הייהוד מופנית נגדי.

מסעוד גנאים: גם העניין בנגב – תוכנית פראוור – מה שמכונה תוכנית פראוור, שאני שמח על זה שהיא מוקפאת, ואני אשמח יותר אם היא תישאר בפריג'ידר, אינשאללה, ושתקפא שם מתחת לאפס ולא יבצעו אותה – היא גם תוכנית של ייהוד, למה?

מסעוד גנאים: כי כאשר שר החוץ אומר שהאדמה הזאת, הערבים פלשו אליה, הם שודדים, זו אדמת היהודים, ואנחנו צריכים להציל אותה מידי הערבים; כאשר אום-אלחיראן, שהוא כפר ערבי, נהפך לחירן, כי רוצים לבנות במקומו יישוב יהודי – מה זה?

מסעוד גנאים: זה ייהוד.

מסעוד גנאים: זה ייהוד גזעני, משום שאתה אומר לבן גזע מסוים, שהוא ערבי, תסתלק, ומביא במקומו יהודי.

מסעוד גנאים: זה השם של המדיניות הזאת.

מסעוד גנאים: אנשי הצדק היהודי וממשלת ישראל רואים בביטחון גם מוסר.

מסעוד גנאים: הביטחון הוא דבר קדוש.

מסעוד גנאים: לכן מדינת ישראל יכולה לעשות מה שהיא רוצה.

מסעוד גנאים: אם אתה מבקר את המדיניות שלה, או מתנגד, אתה אנטישמי, אתה מערער על קיומה.

מסעוד גנאים: ומאיפה שואבים את זה, אדוני היושב-ראש?

מסעוד גנאים: עכשיו פסיכולוגיה – שואבים את זה מזה שהיהודים תמיד היו חלשים, הם קורבן, לכן לא צריך לשפוט אותם, לא צריך להתנגד להם.

מסעוד גנאים: ישראל יכולה לעשות מה שהיא רוצה, משום שהיהודים בהיסטוריה נרדפו, פוגרומים, שואה, אז בשם החולשה הזאת, בשם הקורבנות הזאת, מדינת ישראל לא מוכנה לשמוע את הביקורת ולא את העניין של חרם, כאילו היא מעל החוק האוניברסלי.

מסעוד גנאים: הצדק היהודי, אדוני היושב-ראש, לא מכיר – לא מכיר בצדק אוניברסלי או הומניטרי.

מסעוד גנאים: להפך, מדינת ישראל חוששת, מפחדת, מכל טיפת מים דמוקרטית, חופשית או ליברלית.

מסעוד גנאים: המדיניות הזאת, שממשלת ישראל מובילה על הרקע הרעיוני הזה, בסוף תביא לסגרגציה לאומית, לקיצוניות ולגזענות.

מסעוד גנאים: צדק בסוף, אדוני היושב-ראש, מי שאמר על ישראל שהיא מתנהגת כמו גוליית הבריון, אך מתעקשת לזכות בתהילת דוד.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן השר אופיר אקוניס להוסיף כמה ציטוטים כדי שיהיה חומר לחברי הכנסת בפעם הבאה.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר אופיר אקוניס ישיב על שלוש הצעות האי-אמון מטעם סיעות העבודה, מרצ, יהדות התורה, רע"ם-תע"ל-מד"ע, חד"ש ובל"ד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי וחברותי – חברותי וחברי חברי הכנסת, טוב, אדוני, אנחנו נמצאים כאן כל יום שני באותה שעה, כמו באותו מערכון של "הגשש החיוור", המערכון הסאטירי, פארודי, אשר מסביר בכל שבוע איך אתם שואלים אותן שאלות ואנחנו עונים אותן תשובות.

אופיר אקוניס: זאת האמת.

אופיר אקוניס: "הגששים" אמרו את זה כבר לפני 40 שנה, אבל מכיוון שאנחנו בדיון רציני – אם כי גם "הגשש החיוור" היה בהחלט הרכב רציני – אני נאלץ – לא נאלץ, זו חובתי הפרלמנטרית, להשיב על האשמות השווא של האופוזיציה, אדוני, כל שבוע.

עפו אגבאריה: ואתה עונה, כמו בגשש, "כאילו".

אופיר אקוניס: ממש לא "כאילו", כי עוד לא שמעת את תשובתי.

אופיר אקוניס: קודם כול, אדוני, אני מצטער שחבר הכנסת שי לא נמצא כאן.

אופיר אקוניס: אגב, לדאבון הלב, לחבר הכנסת שי יש מנהג, שהוא בא, מנמק את הצעות האי-אמון ולא נמצא להקשיב לתשובות.

אופיר אקוניס: לפחות שלח אותך – – –

איתן כבל: כי הוא יודע מה תהיינה התשובות.

אופיר אקוניס: גם אני יודע מה השאלות, אדוני.

אופיר אקוניס: באותה מידה אני יכול לא לשבת כאן כשהוא מנמק.

אופיר אקוניס: אבל אני בא מזרם שההדר הוא מרכיב מרכזי בתפיסה שלו, ואני מתכוון להמשיך – – –

מסעוד גנאים: בגלל זה לא היה שר בהתחלה.

אחמד טיבי: אל תיסחף, חבר הכנסת אקוניס.

אחמד טיבי: אל תיסחף.

אופיר אקוניס: האם אני לא בא מהזרם שקידש את ההדר, חבר הכנסת טיבי?

אופיר אקוניס: אתה יודע שכן.

איתן כבל: אני, דרך אגב, לא מסכים אתו, תגיד מה שאתה רוצה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת שי צייר כאן תמונה עגומה ביותר של היחסים בינינו לבין ארצות-הברית של אמריקה.

אופיר אקוניס: אני, באופן אישי, לא שמעתי איש בממשלת ישראל – הוא ציטט כאן שרים, הוא ציטט כאן סגני שרים, הוא ציטט כאן חברים בקואליציה – מעולם, לפחות אני מקווה ששמעתי טוב, אבל לא שמעתי אדם אחד, איש או אישה, שמגדירים את ארצות-הברית אויבת, חברת הכנסת זנדברג, או את שר החוץ האמריקני אויב, enemy.

אופיר אקוניס: אין, זה לא היה.

תמר זנדברג: אני לא אמרתי אויב – – – משיחי ואובססיבי.

אופיר אקוניס: לא, אני מחבר את תשובותי.

אופיר אקוניס: עכשיו, אנחנו, הרי לפני כמה ימים נודע לנו שבסוף החודש הזה, אדוני היושב-ראש, ייסע ראש הממשלה נתניהו לארצות-הברית, ושם הוא ייפגש עם הנשיא האמריקני ברק אובמה.

אופיר אקוניס: הידידות עם ארצות-הברית היא אבן יסוד במדיניות החוץ של ישראל, כך הייתה, כך תישמר.

אופיר אקוניס: עכשיו, אדוני היושב-ראש, לפי האופוזיציה, משמעותה של דיפלומטיה, משמעותם של יחסים בין-לאומיים, הם כאלה – זו בהחלט המצאה ישראלית, "הראש היהודי ממציא לנו פטנטים"; זה היה שיר גם כן, ואת זה אפשר לצטט על חברי האופוזיציה, חבר הכנסת כבל – הדיפלומטיה לפי התפיסה שלכם היא להגיד כן לכל דרישה של מדינה ידידה, אני לא מדבר בכלל על מדינות פחות ידידות.

אופיר אקוניס: כלומר לבוא ולומר: הכול בסדר, אתם מציעים – נאמר, אדוני היושב-ראש – אני לא רוצה להפוך את זה לדיון אישי, אבל נסיגה לקווי 1967, שמשמעותם גירושך מהבית שלך, זו המשמעות של המשפט הזה.

מסעוד גנאים: שר החוץ מוכן.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: שר החוץ, תזמין אותו לשאלות ותשובות ותקבל ממנו תשובה.

אופיר אקוניס: אני חושב שהיושב-ראש, אני לא רוצה לומר בשמו, אבל לא נראה לי שהוא רוצה להיות מגורש מביתו.

אופיר אקוניס: האמריקנים באים עם תפיסותיהם ועם המסמך המתגבש.

אופיר אקוניס: האם אנחנו אוטומטית צריכים לומר להם כן?

אופיר אקוניס: או שאנחנו צריכים להיאבק על עמדותינו, חברת הכנסת זנדברג?

אופיר אקוניס: הרי עמדותינו הן עמדות ידועות.

אופיר אקוניס: הממשלה הזאת אמרה – אגב, גם ראש הממשלה אמר, בחדר הסגלגל, ולדעתי אז הוא הגיע לשיא הפופולריות שלו בציבוריות הישראלית, מול המצלמות, בפגישה עם הנשיא אובמה במאי 2011, שקווי 1967 אינם קווים בני-הגנה.

אופיר אקוניס: אמר את זה, והמדיניות שלנו היא לא לחזור לקווי 4 ביוני 1967.

אופיר אקוניס: האם הדבר הזה אומר שיש משבר חסר תקדים עם ארצות-הברית?

אופיר אקוניס: התשובה היא לא.

אופיר אקוניס: יש בהחלט חילוקי דעות נוקבים ויסודיים בנושא המסמך המתגבש, המסגרת להסכם, או הסכם המסגרת, או איך שלא יקראו לזה בסופו של דבר.

אופיר אקוניס: זאת בדיוק החובה שלנו.

אופיר אקוניס: מנהיגות אחראית נאבקת על עמדותיה, ולא מתרפסת על עמדותיה – וזאת המדיניות שלכם.

אופיר אקוניס: עכשיו, כיוון שחבר הכנסת שי אומנם לא נמצא פה אבל הוא ציטט, גם אותי – אני יכול להתייחס לזה בהמשך ובסיכום לדיון הזה.

אופיר אקוניס: יש תשובה אחת שחשבתי עליה תוך כדי הציטוט, חבל שחבר הכנסת שי לא נמצא פה.

אופיר אקוניס: בשלהי 1981, בבית הזה, אדוני היושב-ראש – הוא הזכיר את מנחם בגין.

אופיר אקוניס: בדצמבר 1981 הביא לבית הזה ראש הממשלה מנחם בגין את החלת החוק הישראלי על רמת-הגולן.

אופיר אקוניס: ביום אחד, בשלוש קריאות.

אופיר אקוניס: לא היה דבר כזה לפני כן, ואם אינני טועה, המזכירה, גם לא היה דבר כזה לאחר מכן.

יולי יואל אדלשטיין: היו.

אופיר אקוניס: שלוש קריאות.

אופיר אקוניס: אולי היה.

אופיר אקוניס: לא חוק מז'ורי כזה.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא חוק מז'ורי.

אופיר אקוניס: ואז, חברת הכנסת זנדברג, הודיעה ארצות-הברית של אמריקה שהיא משעה את ההסכם לשיתוף פעולה אסטרטגי בין ארצות-הברית לישראל.

אופיר אקוניס: השגריר האמריקני, היושב בתל-אביב, נקרא ללשכת ראש הממשלה, הסמוכה לכאן, פחות מקילומטר, ואמר לו ושאל אותו – אמר-שאל: האם אנחנו מדינת וסלים שלכם, או רפובליקת בננות?

אופיר אקוניס: נדמה לי שלאחר זמן קצר ההשעיה הופשרה.

אופיר אקוניס: מאז ארצות-הברית של אמריקה לא רק שלא כעסה עלינו, היא העריכה אותנו עוד יותר, כי כאשר באים ומתייצבים ואומרים באומץ, ועומדים על העמדות, לא רק ארצות-הברית, אדוני היושב-ראש, מעריכה אותך יותר, כל מדינה אחרת בעולם, באירופה, במזרח הרחוק, ובוודאי באזורנו, מעריכה אותך יותר כאשר אתה עומד על עמדותיך, וכך אנחנו עושים.

אופיר אקוניס: ואני מציע בכלל להפסיק להכניס את הציבור לפניקה.

אופיר אקוניס: כן, האופוזיציה, מבוקר עד לילה, גם בבית הזה, אדוני, גם בוועדות הכנסת, גם בעיתונות, וגם בתקשורת האלקטרונית, כל הזמן מפחידה את הציבור: מה יקרה אם ישראל לא תיסוג לקווי 4 ביוני 67' ותסכים להקמת מדינה פלסטינית על גבעות יהודה ושומרון?

אופיר אקוניס: מה יקרה?

אופיר אקוניס: יהיו סנקציות, יהיו חרמות.

אופיר אקוניס: מה יקרה?

יצחק כהן: – – – שר החוץ – – –

אופיר אקוניס: מה יקרה, חבר הכנסת כהן?

אופיר אקוניס: אני מציע לשמור על קור רוח.

יצחק כהן: לא, שר החוץ אביגדור ליברמן.

אופיר אקוניס: בסדר, אני שמעתי את דבריו.

אופיר אקוניס: שמעתי את דבריו.

אופיר אקוניס: אבל אני מציע פשוט לא להכניס את הציבור לפניקה, חבר הכנסת בר-לב, עם האיומים בחרמות.

אופיר אקוניס: ולפעמים גם, אדוני היושב-ראש, נדמה שיש איזה תשוקה, אצל חלק מדוברי האופוזיציה, להתסיס את החרמות הללו, להתסיס אותם.

אופיר אקוניס: ושמעתי, אגב, מגוון דוגמאות מחברי הכנסת.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: ממש לא.

עמר בר-לב: שר האוצר הוא זה שמציג את זה.

אופיר אקוניס: שר האוצר, עם כל הכבוד, אני חלוק עליו בעניין הזה.

אופיר אקוניס: היצוא לאירופה לא רק שלא קטן – – –

עמר בר-לב: – – – עוד דבר ששנינו מסכימים עליו.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: אגב, אתה יודע, במסגרות דמוקרטיות כמו שאתה ואני חיים בהן, ואני אומר את זה לזכותה של מפלגת העבודה – טוב שיש דמוקרטיה, ואני אומר את זה גם לזכותה של מפלגתי, אפשר לחלוק גם על ראש התנועה וגם על החברים האחרים בתנועה, ואין איום שתודח באבחת חרב.

אופיר אקוניס: מותר לחלוק.

אופיר אקוניס: אני לא יודע על מפלגות אחרות, אני יודע איך זה אצלנו.

אופיר אקוניס: בעניין הזה אני גם חולק על שר האוצר.

אופיר אקוניס: זה בסדר.

אופיר אקוניס: ואני מציע, אדוני היושב-ראש, בזמן כזה, שנדרשת אחדות רחבה, נדרשת חזית רחבה, אני סומך דווקא בעניין הזה על מפלגת העבודה, שתעמוד לימין הממשלה בעניין הדיפת החרמות הנוראים האלה, פשוט דברים נוראים – לעמוד לימין הממשלה ולסייע לנו להדוף את – – –

עמר בר-לב: תעמוד משמאל לממשלה, אבל אתכם.

אופיר אקוניס: אני אתקן.

אופיר אקוניס: – – – לימינה של המדינה ולהדוף את האיומים בחרמות ואת מסע ההפחדות המתנהל בחלק ממדינות אירופה, ובאופן כללי אני מבקש מכם פשוט להתנגד – מכם זה קצת קשה, ושם אין אף אחד – אני מבקש מהכנסת להסיר את הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: וחבר הכנסת בר-לב, אל תתחייב, כי לעמוד משמאל לממשלה בקרב הזה זה לחטוף ראשון כל הזמן, אז לא בטוח – – –

עמר בר-לב: אני רגיל לחטוף ראשון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת אי-אמון נוספת, שעומדת בנפרד כי היא בנושא אחר: כמעט שנה לממשלה והתחייבויותיה לאזרחים, בעיקר באשר לעניים ולמבקשי קורת גת, שוות כקליפת השום – מטעם סיעת ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי, וינמק את ההצעה חבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: עשר דקות לרשותך.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני, ברשותכם, אפתח בפסוק מפרשת השבוע.

יולי יואל אדלשטיין: זה תמיד טוב.

יצחק כהן: הרב ליפמן, פרשת השבוע.

יצחק כהן: כבוד השר, פרשת השבוע, פרשת כי-תישא, יש בה אירוע מרכזי, בתוך הפרשה, פרשת העגל, עגל הזהב – התפרקות מכל ערך, הידרדרות לתהומות בלתי נתפסים.

יצחק כהן: אבל יש בפרשה איזה פסוק אחד שמושך את העין, חברי מיקי, וכך הפסוק: "וישכימו ממחרת" – השכמה, השכמה זה בדרך כלל אנשים מאוד רציניים, שקמים מוקדם, במסירות נפש כזאת; אתה יודע, יש להם אידיאל, אז הם משכימים – "וישכימו ממחרת ויעלו עלת", אתה יודע, מיקי ידידי, עולה זה הכול, כליל למזבח, אין לו למקריב כלום מזה.

יצחק כהן: זה עולה תמימה.

יצחק כהן: "וישכימו ממחרת ויעלו עלת ויגשו שלמים"; שימו לב, השלב הבא זה שלמים.

יצחק כהן: מה זה שלמים?

יצחק כהן: זה כבר חצי חצי; זה כבר חצי למזבח וחצי למקריב, שהוא אותו אדם שהביא את השלמים.

יצחק כהן: וזה ממשיך: "וישב העם לאכל ושתו".

יצחק כהן: זאת אומרת, כבר האידיאל מחוץ לתחום.

יצחק כהן: נמצאים רק עושי העגל, רק הם עכשיו מרכז העניין.

יצחק כהן: הם כבר יושבים לאכול ולשתות, הם כבר זנחו את האידיאל, הוא כבר לא מעניין אותם.

יצחק כהן: אבל השלב האחרון בפסוק הוא הכי מדהים: "ויקֻמו לצחק".

יצחק כהן: הם כבר קמים, אחרי ההידרדרות הזאת, והם בועטים באידיאל ומתחילים לצחוק.

יצחק כהן: לצחוק זה לזלזל.

יצחק כהן: "ויקמו לצחק" – יש הרבה היקשים למילה לצחק.

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש ודאי יודע אותם.

יצחק כהן: על כל פנים, אנחנו זוכרים את כינון הממשלה הזאת, באיזה רעש, באיזה תרועה – אחים, אחי, אחי, אחו, אחי – חיבור בלתי אפשרי בעליל בין שני מפלגות: יש עתיד – – –

אחמד טיבי: שתי.

אחמד טיבי: ראוי שיוש

אחמד טיבי: ב-ראש ועדת האתיקה – – –

יצחק כהן: שתי מפלגות.

יצחק כהן: זה סוג של בריונות מה שעשית עכשיו.

יצחק כהן: – – – בין שתי מפלגות שאין ביניהן שום קשר, אבל לצורך עניין אחד פתאום הן התאחדו, מצאו איזה מכנה משתף: ראו את החרדים מול עיניהם, ויאללה, אודרוב, בואו נכה.

יצחק כהן: הכה בחרדים ותקים ממשלה.

דב ליפמן: – – –

יצחק כהן: זה עגל הזהב.

יצחק כהן: אנחנו נגיע אליו, נחזור אליו.

דב ליפמן: – – –

יצחק כהן: נחזור אליו, נחזור אליו, נחזור לעגל.

עפו אגבאריה: הזהב, הזהב.

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, זה ממשלה של ספינים, מסיבות עיתונאים, כל בוקר משכימים, הופה, רפורמה.

יצחק כהן: רשימה קצרה של הרפורמות: שר החינוך פירון ביטל את מבחני המיצ"ב – והפכו לשוט כרפורמה.

יצחק כהן: מסיבת עיתונאים, רעש, צלצולים, רפורמה.

יצחק כהן: נגמרו העיתונאים, נגמרה המסיבה, יש כתבה, שתיים-שלוש, כותרת, יאללה, הביתה.

יצחק כהן: עוד רפורמה: צומצמו הבגרויות, מקצועות חולקו לאשכולות, למידה משמעותית, בום-בם-טראח, מסיבת עיתונאים, עוד כותרת.

יצחק כהן: יאללה, יש כותרות?

יצחק כהן: הביתה.

יצחק כהן: הסכם לרפורמה בחברת החשמל בתוך ארבעה חודשים – מסיבת עיתונאים, כותרות, נגמר.

יצחק כהן: אין רפורמה, יש כותרות.

יצחק כהן: הלאה – רפורמה בנמלי ישראל.

יצחק כהן: שר האוצר לפיד: הקמת נמל נוסף שיתחרה בנמל אשדוד.

יצחק כהן: מסיבת עיתונאים, אין רפורמה, אבל יש כותרת.

יצחק כהן: אנחנו מנקים את החברות הממשלתיות מהפוליטיקה – במסיבת עיתונאים שנערכה הבוקר בתל-אביב הכריז אורי יוגב, מנהל רשות החברות הטרי, על הרפורמה המקיפה בחברות הממשלתיות.

יצחק כהן: שר האוצר יאיר לפיד: אין ביטוי מובהק יותר של פוליטיקה חדשה מניתוק צינור החמצן מהג'ובים למקורבים.

יצחק כהן: יאללה רפורמה, כותרת, מסיבת עיתונאים – יאללה.

קריאה: הכול ספין?

אחמד טיבי: סחריר, יעני.

אחמד טיבי: סחריר – – –

יצחק כהן: בדיוק.

יצחק כהן: מהפכת הכשרות – רפורמה בכשרות, הגברת השקיפות, חיזוק – פם, פם, פם – – – כותרת, מסיבת עיתונאים, יאללה, הביתה.

יצחק כהן: יש כותרות?

יצחק כהן: הלאה, לרפורמה הבאה.

יצחק כהן: השר בנט: נרחיב את הרפורמה בחלב לייבוא יוגורט, חלב ושמנת.

יצחק כהן: איזה יופי, עוד רפורמה, עוד מסיבת עיתונאים.

יצחק כהן: הלאה, יש כותרת, הביתה.

דב ליפמן: – – –

אחמד טיבי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: יש היגיון.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כשרות אחר כך – – –

יצחק כהן: לא, יש עוד אחת, חכה, עוד רפורמה: ייקבעו שלוש דרגות לכשרות, תעודת כשרות תהיה מעודכנת.

יצחק כהן: מסיבת עיתונאים, יש כותרת, יאללה, הביתה.

יצחק כהן: הופה – רפורמת הפרגולות אושרה בראשונה.

יצחק כהן: הממשלה אישרה פה-אחד את הרפורמה בתכנון ובנייה.

יצחק כהן: לדברי השר סער, זהו צעד ראשון, חשוב, בשינוי פני המערכת – יש עיתונאים, יש מסיבת עיתונאים, יש כותרת, יאללה, הביתה.

יעקב מרגי: כבר עשה חצי.

יצחק כהן: רגע, רשימה חלקית.

יצחק כהן: רשימה חלקית.

יצחק כהן: חכה, חכה.

מיקי לוי: הפרגולות זה היה אצלכם.

יצחק כהן: ביום ראשון – – –

מיקי לוי: הפרגולות זה היה אצלכם.

יצחק כהן: ביום ראשון הקרוב, במסיבת עיתונאים, אישרה הממשלה את הרפורמה בענף הרכב.

יצחק כהן: יאללה, יש כותרת, הביתה.

יצחק כהן: או-אה, לבני הכריזה על שורת רפורמות – זה כבר שורה של רפורמות, זה כבר לא רפורמה, זה שורה של רפורמות – לטיפול בסחבת בבתי-המשפט.

יצחק כהן: במסגרת השינוי יורחב הליך הגישור ותונהג משמרת שנייה בבתי-משפט.

יצחק כהן: שרת המשפטים: הסחבת אינה מכת טבע, היא מכת מדינה.

יצחק כהן: רפורמה.

יצחק כהן: מסיבת עיתונאים, הביתה.

יעקב מרגי: עוד לא הגעת למהפכות – – –

יצחק כהן: רגע, רגע, יש פה עוד הרבה.

יצחק כהן: כולה שנה, חכה.

יצחק כהן: זו שנה לממשלה, אל תגזים.

אחמד טיבי: זו לא עבירה על החוק.

יצחק כהן: ואה-ואה-ואה, הממשלה אישרה פה-אחד – פה-אחד – את הרפורמה בתכנון ובנייה.

יצחק כהן: הרפורמה בתכנון ובנייה – הרפורמה נועדה להקל על אזרחי ישראל, להפחית את הביורוקרטיה והריכוזיות במערכת התכנון.

יצחק כהן: יא ווילי.

יצחק כהן: מה הם הצעדים הכלולים?

יצחק כהן: זה העתיקו ממסיבת העיתונאים; הייתה מסיבת עיתונאים, היו כותרות, יאללה, הביתה.

דב חנין: יותר חמור, היום מביאים לכנסת חוק שאומר שבעצם הדבר הזה לא הועיל בכלום וצריך ועדה חדשה שתעקוף אותו.

יצחק כהן: בבקשה, עוד רפורמה – –

עפו אגבאריה: עוד רפורמה.

יצחק כהן: – – עוד כותרת, עוד מסיבת עיתונאים.

יצחק כהן: אני מתפלא על העיתונאים, איך הם נופלים בפח פעם אחר פעם אחר פעם אחר פעם.

אחמד טיבי: כי זה סחריר.

יצחק כהן: רגע, רגע, קבינט הדיור – שימו לב – אישר את הרפורמה – – –

יעקב מרגי: איציק, רק אצלך אין רפורמות.

יצחק אהרונוביץ': אני מחכה בקוצר רוח, נו, מתי יגיע?

יולי יואל אדלשטיין: תחושת קיפוח מתחזקת בך.

יצחק כהן: רגע, רבותי, פה משהו משמעותי, מאוד משמעותי.

יצחק כהן: רפורמה שחוט השדרה שלכם יזוז.

יצחק כהן: שימו לב, אתם תתרגשו.

יצחק כהן: קבינט הדיור אישר את הרפורמה המשמעותית, תוכנית הדיור הלאומית של לפיד, וואי וואי וואי, במסגרת התוכנית יוקמו 150,000 יחידות דיור בתוך עשור באמצעות מוסד תכנון אחד עליון וחברה ממשלתית חדשה לדיור.

יצחק כהן: לפיד: הצעדים שאושרו הם אומנם אגרסיביים, אך מידת האגרסיביות תואמת את עומק המשבר.

עיסאווי פריג': יאללה, הביתה.

יצחק כהן: יאללה.

יצחק כהן: יש מסיבת עיתונאים, יש רפורמה, יאללה, הביתה.

יצחק כהן: רשימה חלקית.

יצחק כהן: אני באמת אומר לכם שזאת רשימה חלקית, פשוט העוזרים שלי כבר התחילו – – –

דב חנין: המון רפורמות.

דב חנין: כל הרפורמות נפגעות ממך.

יצחק כהן: איך אומר ידידי עופר עיני, ייזכר לטוב – דיבורים כמו חול ואין מה לאכול.

עיסאווי פריג': – – –

יצחק כהן: או-אה, כלאם פאד'י.

יצחק כהן: עוד רפורמה – אבל דבר אחד, חברי העיתונאים, איפה הם?

יצחק כהן: יש פה נציגי תקשורת?

יצחק כהן: איך אתם נופלים בפח פעם אחר פעם אחר פעם, עוד מסיבת עיתונאים ועוד מסיבת עיתונאים, ואתם עוד פעם נופלים בפח ועוד פעם?

יצחק כהן: אז התחלנו בפרשת השבוע, פרשת העגל, את התהליך.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, בתור איש יודע ספר, פרשה מאוד קשה, פרשת כי-תישא.

אחמד טיבי: מרוב רפורמות לא רואים את העגל.

יצחק כהן: הבטחתי להביא לכם את נתוני הגירעון האמיתיים.

יצחק כהן: באמת ב-2009, כשהממשלה הקודמת נכנסה לתפקיד, הגירעון היה 5.2, וזה הלך וירד, ירד, ירד עד המתווה של 2013.

יצחק כהן: ידידי מיקי לוי, הגירעון לא כמו שאתם אמרתם, בוא – – –

מיקי לוי: עוד פעם?

יצחק כהן: גירעון – – –

מיקי לוי: שאני אחזור על זה עוד הפעם?

יצחק כהן: חכה, ביום רביעי יש לך 40 חתימות.

יצחק כהן: על מה אתה מדבר?

יצחק כהן: אני לא אהיה פה, לצערי, אבל ביום רביעי יהיה פה ראש הממשלה.

יצחק כהן: 40 חתימות.

מיקי לוי: אני אחזור שוב בשבילך.

מיקי לוי: בשבילך אני אחזור על זה עוד הפעם – 33.2.

יצחק כהן: עוד רפורמה.

יצחק כהן: תעשו עוד רפורמה.

יצחק כהן: אתה יודע מה?

יצחק כהן: תעשו עוד רפורמה.

מיקי לוי: בשבילך ובשביל – – –

יצחק כהן: על כל פנים – – –

מיקי לוי: אני אחזור עוד הפעם.

יצחק כהן: דבר אחד אני לא מבין, אחי היקר.

יצחק כהן: אנחנו הנהגנו כלל פיסקלי.

יצחק כהן: מה זה הכלל הפיסקלי?

יצחק כהן: הכלל הפיסקלי אומר שלוקחים את פירות הצמיחה, חבר הכנסת צור, ומחלחלים אותם למטה, לציבור.

דוד צור: שיעור בכלכלה?

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: אז איך עושים את זה?

יצחק כהן: ויש צמיחה מרשימה.

יצחק כהן: סך הכול, בארבע שנים, יעיד ידידי, 15% צמיחה.

יצחק כהן: צריך להוריד את זה לעם.

יצחק כהן: מה עושים?

יצחק כהן: עושים כלל פיסקלי שמגדיל את ההוצאה.

יצחק כהן: מגדיל את ההוצאה, כן, מיקי, בנוסחה שמביאה בחשבון – – –

מיקי לוי: נוסף על הגירעון?

יצחק כהן: איזה גירעון, דחילק, די, הציבור כבר יודע, חלאס.

מיקי לוי: תאמין לי, כבר די, התשובות שלך ושל השר שטייניץ – – –

יצחק כהן: איזה גירעון?

יצחק כהן: איזה גירעון?

יצחק כהן: באיזה "לה-לה-לנד" אתם חיים?

יצחק כהן: "לה-לה-לנד".

יצחק כהן: איזה גירעון?

יצחק כהן: תגידו תודה רבה על הירושה שקיבלתם.

יצחק כהן: אתם עדיין חיים בכוח האינרציה של הקדנציה הקודמת.

מיקי לוי: אנחנו עדיין – – –

יצחק כהן: חכו, עוד מעט זה ייגמר, תתחילו להידרדר.

יצחק כהן: דיר-באלכ.

יצחק כהן: איזה גירעון?

יצחק כהן: על מה אתה מדבר?

יצחק כהן: כל ילד צוחק עכשיו.

יצחק כהן: כל ילד מתפוצץ מצחוק, איזה גירעון?

יצחק כהן: איזה גירעון?

יצחק כהן: על כל פנים, ידידי היקר פואד, רוצים שפירות הצמיחה יחלחלו לעם, עושים כלל פיסקלי שמביא בחשבון את ממוצע הצמיחה, מגדיל בנוסחה את סך כל ההוצאה הציבורית.

יצחק כהן: למשל, ועדת טרכטנברג, שהייתה בתקופתנו, כי אנחנו הקמנו אותה – חינוך חובה בגיל שלוש.

יצחק כהן: מה קרה, לא טוב?

בנימין בן-אליעזר: טוב מאוד.

יצחק כהן: מצוין, כמה התפארו בזה.

יצחק כהן: באה ממשלת הרפורמות – הולכת לבטל את זה.

יצחק כהן: ידעת, גברתי היושבת-ראש?

יצחק כהן: הם הולכים לבטל את החינוך חינם מגיל שלוש.

יצחק כהן: למה?

גילה גמליאל: לא ניתן להם.

יצחק כהן: ודאי שלא ניתן.

יצחק כהן: אני אמרתי: תקציב 15 הם לא יגישו.

יצחק כהן: למה לבטל את זה?

יצחק כהן: לא יודע.

יצחק כהן: על כל פנים – עוד כמה זמן נשאר לי, גברתי?

גילה גמליאל: אתה יכול – – –

יצחק כהן: משפט סיום, גם פרשת השבוע.

יצחק כהן: משפט סיום, פרשת השבוע – – –

בנימין בן-אליעזר: תן לנו עוד כמה רפורמות.

יצחק כהן: קח.

יצחק כהן: כל זה רפורמות, כל זה מסיבות עיתונאים.

יצחק כהן: מסיבת עיתונאים.

יצחק כהן: יאללה – על כל פנים, נסיים בפרשת השבוע.

יצחק כהן: משה רבנו יורד מהר-סיני, חברי הרב נסים זאב, עם לוחות הברית בידו, ומכתב, מכתב אלוקים.

יצחק כהן: לוחות שלא היו כמותם ולא יהיו כמותם.

יצחק כהן: הקדוש-ברוך-הוא כתב אותם.

יצחק כהן: משה יורד מההר, מה הוא רואה?

יצחק כהן: הוא רואה מחולות סביב העגל.

יצחק כהן: מה הוא עושה?

יצחק כהן: הוא שובר את הלוחות, לוחות שקיבל מפי הגבורה, שהגבורה כתבה אותם, הקדוש-ברוך-הוא כתב אותם.

יצחק כהן: שובר אותם.

עפו אגבאריה: ממה היו הלוחות?

יצחק כהן: חז"ל אומרים לו: יישר כוחך ששיברת את הלוחות.

יצחק כהן: הלוחות אשר שיברת – יישר כוחך.

יצחק כהן: למה?

יצחק כהן: הוא יכול היה לתת את הלוחות למשמרת אצל יהושע בן נון, לרדת לעשות סדר, כמו שהוא עשה, ולקחת אותם חזרה.

יצחק כהן: למה הוא שבר אותם?

יצחק כהן: ועוד חז"ל משבחים אותו על זה.

יצחק כהן: אני אסביר לכם למה.

יצחק כהן: כשמשה רואה את המחולות סביב העגל הוא כבר לא יכול לסבול יותר, ומה שחסר – – –

מסעוד גנאים: יש שאלה – – –

יצחק כהן: דקה.

יצחק כהן: דקה.

יצחק כהן: דקה.

יצחק כהן: – – – מה שחסר שיחטפו מידיו את הלוחות, ועם הלוחות ירקדו סביב העגל.

יצחק כהן: היום שמעתי את גברת שקד אומרת שהממשלה הזאת החליטה על הערך של לימוד תורה.

יצחק כהן: עכשיו אתה מבין מה זה?

יצחק כהן: ללכת לרדוף את עולם התורה בכל פינה, את הציבור היקר הזה, ציבור בני התורה, לרדוף אותו, להכריז מכל פינה: חרדים, חרדים, חרדים – דרך אגב, גם אתם, הערבים, בדרך כלל זה הולך יחד, חרדים וערבים – ועוד לומר שהממשלה, זאת אומרת שקד ומפלגת הבית היהודי, החליטו על הערך של לימוד תורה.

יצחק כהן: איזה ערך לימוד תורה?

יצחק כהן: אתם פוגעים בכל דבר יקר וקדוש ואחר כך אתם עוד באים בטענות שיכירו כמדינה יהודית?

יצחק כהן: מה יהודי?

יצחק כהן: מה דמוקרטי פה?

יצחק כהן: אתה מבין, מה שהיה חסר – שייקחו את הלוחות וירקדו סביב העגל.

יצחק כהן: עגל כבר יש.

יצחק כהן: אותם מחולות סביב העגל, זה מה שקורה.

יצחק כהן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

עפו אגבאריה: לא ענית על השאלה ממה עשו את הלוחות – – –

גילה גמליאל: תודה לחבר הכנסת יצחק כהן – –

יצחק כהן: אני מתכבד להגיש לך את כל הרפורמות שלי.

גילה גמליאל: – – סגן שר האוצר לשעבר, ועכשיו נזמין את סגן שר האוצר העכשווי, את מיקי לוי, בבקשה, להשיב בשם הממשלה.

אחמד טיבי: היה אלמנט של בריונות בנאום שלך.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, שוב, כבכל שבוע, סיעת ש"ס, שהפעם שלחה דווקא את ידידי, שאני באמת רוצה להעריך, אבל לאור מה שהוא אמר, צר לי – – –

עיסאווי פריג': אבל הוא נתן נאום טוב.

מיקי לוי: אני אדבר גם על הנאום.

מיקי לוי: – – – מאירה את עינינו ומגלה שעד לפני שנה לא היו עניים במדינת ישראל, חבר הכנסת כהן – חברת הכנסת קלדרון, תני לו לשמוע מה אני אומר לו – עד לפני שנה, היא מגלה את עינינו, לא היו עניים במדינת ישראל, כי סיעת ש"ס פתרה את העניין, ולא הייתה בעיה כזאת, והמחאה החברתית לא פרצה מעולם, כי לא היו בעיות חברתיות וכלכליות במדינת ישראל.

מיקי לוי: ועד לפני שנה יכולנו לקנות דירה באלפי שקלים בודדים, ללא צורך במשכנתה, כי היו אלפי דירות בשוק הדיור הציבורי.

מיקי לוי: לא הייתה בעיה לרכוש דירה – חבל שאתה לא שומע מה יש לי להגיד לך, חבר הכנסת כהן – לא היו בעיות, כי היו אלפי דירות בשוק הדיור, מכיוון ששר השיכון מטעם ש"ס עשה את עבודתו נאמנה, כך שלא היו שום בעיות.

מיקי לוי: מה אני אגיד לכם, חברים, הלוואי, הלוואי שזה היה המצב.

מיקי לוי: אלא שכולנו יודעים מתי ואיך עלו מחירי הדיור.

מיקי לוי: הרי מחירי הדיור, חבר הכנסת כהן, לא עלו בשנה האחרונה.

מיקי לוי: אם הייתם מייצרים או בונים אלפי דירות לא הייתה עליית מחירים כי שר השיכון מש"ס לא עשה את עבודתו.

מיקי לוי: וכולנו יודעים עד כמה העוני הוא תוצאה של מגמות שלצערנו נוצרו במשך עשרות שנים.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, כפי שאמרתי לא אחת, במידה לא מבוטלת זוהי הבעת אי-אמון של מגישי ההצעה בעצמם, ואולי זו הסיבה שהם יושבים בצד הזה, של האופוזיציה, ולא בצד הזה, של הקואליציה, כי הבוחרים שלהם שלחו אותם למושבים הפחות-נוחים.

מיקי לוי: חבר הכנסת כהן, חברי הטוב, זה לא אישי, אבל חוץ מאשר סטנד-אפ קומדי לא היה בדבריך דבר, כי גם המרפסות, שאתה היית חבר בממשלה שעשתה לכאורה את הרפורמה – הזכרת משום מה שגם הן מונפות על גבנו.

מיקי לוי: לא כך, לא מתאים, אבל – אני האזנתי לך בכובד ראש, אבל באמת, בדבריך לא היה דבר חוץ מאשר להצחיק קצת את הצד הימני, שנמצא מצדי.

מיקי לוי: עכשיו לנושא הגירעון, שבכל זאת, בפעם קודמת אמרת ויצאת מהר, אז עוד הפעם אני אגיד לך, והנה, אני אגיד גם לשר יובל שטייניץ, שהגירעון, אחרי שקיצצנו אותו, עומד היום על 33.2 מיליארד שקלים, ותבדוק אותי, כי גם לך וגם ליובל יש מהלכים אצל החשבת הכללית באוצר.

יצחק כהן: אבל – – –

מיקי לוי: אני לא אמרתי משפט כזה אף פעם, תבדוק.

יצחק כהן: בוא – מה זה "בוא"?

מיקי לוי: אני לא אמרתי את המשפט הזה, אני לא אמרתי, לא יעזור לך.

יצחק כהן: אז מי אמר?

מיקי לוי: אף אחד.

מיקי לוי: אל תמציא, אני מחזיק ממך – – –

יצחק כהן: יש פרוטוקולים.

מיקי לוי: – – – אני מחזיק ממך אדם ישר.

מיקי לוי: בבקשה, תבדוק את הפרוטוקולים.

יצחק כהן: – – –

מיקי לוי: בבקשה, תבדוק את הפרוטוקולים.

מיקי לוי: אם הוזכר המספר שאתה אמרת, אני מפסיד לך מה שאתה רוצה.

מיקי לוי: אז בוא, באמת, קצת יושר אישי – ולך יש יושר אישי, תתעלה מעל הפוליטיקה הזולה.

מיקי לוי: ועכשיו לעצם הבעיה והנתונים, חברי חברי הכנסת, עוני, חוסר ביטחון תזונתי ופערים חברתיים הם בהחלט מתכון לאסון חברתי, ויש לטפל בהם באופן מיידי, ומהיכרות ושיחות שלי עם שר האוצר, בהחלט יש לנו מחויבות אמיתית ועמוקה לנושא.

מיקי לוי: לא לחינם יש עתיד לקחה על עצמה את המשרדים החברתיים בממשלה: רווחה, חינוך, בריאות, ואת משרד האוצר כמשרד כלכלי שחוצה את כל המשרדים.

יצחק כהן: – – –

מיקי לוי: זה יעמוד לו לעד.

מיקי לוי: אני יכול רק להצביע על דברים חיוביים.

מיקי לוי: מה שטוב טוב, מה שלא טוב לא טוב, אין מה לעשות.

מיקי לוי: אין ספק שקיים עוני, ואנחנו רואים אותו במו-עינינו, בכפרים הבדואיים, במגזר הערבי, ואף בקרב היישובים היהודיים והערים הגדולות.

מיקי לוי: בכלל, לא מסתדר לי איך אתם נדבקים לצד הזה, איך חוברים אידיאולוגית, כשאין אידיאולוגיה, לכל מיני נושאים.

מיקי לוי: תתעלו קצת, באמת, תתעלו קצת, לך בפרט זה כל כך לא מתאים.

מיקי לוי: הנתונים הללו קשים, מדאיגים, ואין להשלים אתם.

מיקי לוי: בכוונתנו לחזור ולקחת את האחריות וההובלה במאבק בעוני, ולא כמוכם, שאתם פשוט, בטיפול הלוקה שלכם, רק השלמתם אתו, ולא להמשיך לתת לארגונים וגופים פילנתרופיים – חשובים, שעושים עבודת קודש – להיות הקטר במאבק בעוני.

מיקי לוי: בהחלט, חייבים לשנות את המציאות הזאת במהרה.

מיקי לוי: כדי לטפל במציאות הקשה הזאת נדרש שילוב מערכות דרמטי מקצה האחד של שולחן הממשלה ועד לקצה השני, לרבות ראש הממשלה.

מיקי לוי: רק איגום של משאבים ותחומי טיפול יביא לשינוי פני המציאות ולשגשוג של כל ילדי ישראל, כפי שראוי לחברה שאנחנו כל כך שואפים אליה.

מיקי לוי: אני רוצה להדגיש שמשרד הרווחה, בראשות השר מאיר כהן, ממוקד ומכוון מטרה לטיפול בילדים, עוני של ילדים, ילדים בסיכון, הזנחה והתעללות.

מיקי לוי: אבל, חבר הכנסת – חבל שגם הוא לא פה, כדרכם בקודש של מגישי ההצעות גם חבר הכנסת כהן ישב חצי דקה ויצא החוצה.

מיקי לוי: סימן שזה באמת לא חשוב, הדברים שנאמרו כאן.

מיקי לוי: הוא איננו באולם, חבל לי בכלל להשיב על העניין הזה.

מיקי לוי: ובכל זאת, מפאת כבודכם, אני אמשיך.

מיקי לוי: כדי לטפל במציאות הקשה הזאת נדרש שילוב מערכות דרמטי מקצה לקצה של השולחן הממשלתי, לרבות, כמו שאמרתי, ראש הממשלה.

מיקי לוי: אני רוצה להדגיש שמשרד הרווחה, עם השר מאיר כהן, ממקד את המטרות שלו בטיפול בילדים, בעוני של ילדים, בילדים בסיכון, הזנחה והתעללות.

מיקי לוי: וחשוב לציין כמה תוכניות שהתחילו קודמיו בתפקיד – השר כהן ממשיך אותן ביתר ואף מחדש חלק מהן; לא בא ואומר: מה שעשו עד עתה לא טוב, נהפוך הוא, ממשיך את אותו הקו.

מיקי לוי: התוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון שנגעה ב-223,000 ילדים ובני-נוער בסיכון בכל היישובים – אין כמעט יישוב ומעמד חברתי בישראל שאין בו היום ילדים בסיכון.

מיקי לוי: בימים אלה שוקדת הוועדה למלחמה בעוני בראשות אלי אלאלוף על מציאת פתרונות ומתן המלצות לעניין צמצום היקפי העוני בישראל.

מיקי לוי: המטרה היא לצמצם בתוך עשור את שיעור המשפחות העניות לכ-11%, בדומה לשיעור העוני הממוצע במדינות ה-OECD.

מיקי לוי: רק לידיעה, בשנת 2011 – לא אנחנו היינו בממשלה – שיעור המשפחות העניות היה 19.9%, כמעט 20%, במדינת ישראל.

מיקי לוי: המלצות הוועדה יכללו צעדים אופרטיביים ומדידים וייקבעו בתוך 90 יום מיום הקמתה.

מיקי לוי: הממשלה התחייבה לקדם את המלצות הוועדה, ואני סמוך ובטוח שנמצא את המקורות התקציביים המתאימים לטפל בנושא חשוב זה.

מיקי לוי: וכמובן, אמרנו שלא יהיו ילדים רעבים במדינת ישראל במשמרת שלנו, והתחלנו טיפול בביטחון תזונתי בעלות של 270 מיליון שקלים, אלו 270 מיליון ש"ח שמינואר 2014 מגיעים לאותם ילדים בסיכון ולמשפחות קשות יום.

מיקי לוי: לסיכום, חברי חברי הכנסת, איננו מעוניינים לבוא חשבון עם ממשלות קודמות ועם מי שיצרו ממדים כאלה של עוני.

מיקי לוי: לא הם היו האחראים.

מיקי לוי: הם היו אחראים להתרחבות הפערים החברתיים בעשורים האחרונים, ולא טיפלו ביוקר המחיה, שהגיע לרמות מבהילות.

מיקי לוי: הממשלה הנוכחית – כן, אנחנו, מפלגת יש עתיד, מחויבים ועובדים כדי לפתור את הבעיות האלה; מצד אחד, להפסיק את תרבות הקצבאות ולהביא לשילוב האוכלוסיות בישראל במעגל העבודה, ומצד שני, בשורה של תוכניות ממוקדות, כמו אלה שתיארתי לפניכם, שיטפלו באלה שנשארו מאחור ובאמת זקוקים לעזרה.

מיקי לוי: לפיכך אבקש מן הכנסת לדחות את הצעות האי-אמון בממשלה.

מיקי לוי: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לסגן שר האוצר מיקי לוי.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור עכשיו לכל ההודעות של הסיעות.

גילה גמליאל: ראשון הדוברים יהיה נציג מפלגת העבודה, חבר הכנסת עמר בר-לב.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות מעכשיו.

עמר בר-לב: מעכשיו.

גילה גמליאל: מעכשיו.

עמר בר-לב: גברתי היושבת-ראש, האמת היא שאני מגיע לנאום האי-אמון בממשלה – אני לא יודע אם אני מתכוון לנאום אי-אמון בממשלה או נגד אחד השרים, כי כאן כל רגע איזה שר אחר אומר משהו אחר, ולא ברור כל כך מה הממשלה אומרת.

עמר בר-לב: וכשאני כבר מתייחס לממשלה כמכלול, אני שואל: האם זו ממשלה שרוצה להגיע להסכם היסטורי על סיום הסכסוך עם הפלסטינים?

עמר בר-לב: האם זו ממשלה שרוצה לצמצם את הפערים הקיימים בין מרכז לפריפריה, אולי באמצעות החינוך – ראיתי קודם את שר החינוך נכנס – או שזו ממשלה שרוצה להקנות הרגלי למידה לילדי השכבות המבוססות בלבד, ולא לשכבות החלשות – –

קריאה: – – –

עמר בר-לב: גם וגם.

עמר בר-לב: – – או ממשלה שרק תעצים את העוינות בין המגזרים השונים?

עמר בר-לב: ובאמת, על השאלות האלה, לי לפחות, אין תשובה.

עמר בר-לב: בבוקר שר א' אומר דבר אחד, בערב שר ב' אומר דבר אחר, ולך תבין מה עמדת הממשלה.

עמר בר-לב: ואת מי אנחנו לא שומעים?

עמר בר-לב: אנחנו לא שומעים את ראש הממשלה.

עמר בר-לב: ראש הממשלה שלנו, של כל מדינת ישראל, יודע לדבר אנגלית רהוטה מעל בימות מכובדות בעולם, אבל כאן, במדינה שלנו, אנחנו לא שומעים אותו; יושב ספון במשרדו בזמן ששר האוצר בועט וחובט בתהליך החיובי שהחל בשנים האחרונות של שילוב החרדים בשירות בצה"ל ובתעסוקה; יושב ושותק ראש הממשלה בזמן שחברי ממשלתו סונטים ומקניטים את שר החוץ של ארצות-הברית, ידידתנו הגדולה; שותק כאשר יותר ויותר אזרחים יורדים מתחת לקו העוני.

עמר בר-לב: אם כן, המסקנה שלי היא – אף שראש ממשלתנו, חוץ מלדבר מעל אותן בימות יוקרתיות בארץ ובחו"ל באנגלית רהוטה – הוא לא באמת עושה הרבה דברים.

עמר בר-לב: חברים וחברות, השבוע נצביע בוועדה לשוויון בנטל על נוסח החוק שנועד להגדיל את השוויון.

עמר בר-לב: ואני שואל את הממשלה ואת הציבור: האם באמת התוצאה תהיה יותר שוויון?

עמר בר-לב: האם בני ישיבות ההסדר, שימשיכו לשרת פחות ממחצית מהתקופה שאנחנו, הנושאים בנטל, משרתים – האם זה נקרא שוויון?

עמר בר-לב: האם זה שווה בכלל לאותו שירות שאנחנו משרתים?

עמר בר-לב: האם הממשלה הזאת שונה במשהו מממשלות העבר, שגם הן הזניחו את התופעה הזאת?

עמר בר-לב: ומובן שהתשובה שלי, לצערי, היא לא.

עמר בר-לב: ההסכם הקואליציוני שומר על האחים, שומר על ישיבות ההסדר, והשוויון בינתיים ימתין.

עמר בר-לב: ושוב, גם בהקשר הזה אני שואל: איפה ראש הממשלה?

עמר בר-לב: מה עמדתו?

עמר בר-לב: לא שמענו אותו.

עמר בר-לב: נראה שהוא באותו מקום שהיה כששר הביטחון קרא לשר החוץ האמריקני "משיח" ו"אובססיבי"; באותו מקום שהיה כשהוחלט על העלאת המע"מ – איפה היה ראש הממשלה?

עמר בר-לב: ובאותו מקום שהוא נמצא כעת כאשר אחד מבתי-החולים המרכזיים במדינת ישראל, בית-החולים "הדסה", קורס, והעובדים, כולל העובדים קשי-היום בבית-החולים הזה, לא קיבלו שכר.

עמר בר-לב: ראש הממשלה פשוט לא במגרש.

עמר בר-לב: נכחד ונפקד.

גילה גמליאל: משפט סיום, בבקשה.

עמר בר-לב: נראה לי שזה משפט סיום נכון.

עמר בר-לב: ראש הממשלה פשוט לא במגרש.

עמר בר-לב: נכחד ונפקד.

עמר בר-לב: לכן אני מבקש מחברי להצביע אי-אמון בממשלה.

עמר בר-לב: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

גילה גמליאל: תגיע נציגת יש עתיד, חברת הכנסת יפעת קריב.

גילה גמליאל: בבקשה, עומדות לרשותך שלוש דקות.

יפעת קריב: חברי חברי הכנסת, אני יושבת כאן ומקשיבה להצעות האי-אמון, ואני רוצה לומר לכם, חברי באופוזיציה: התבלבלתם.

יפעת קריב: התבלבלתם שוב.

יפעת קריב: מדינת ישראל – קודם כול אני בכלל רואה שחלק מהדוברים יצאו.

יפעת קריב: כנראה הם בכלל לא מחכים לשמוע מה התשובות שמשיבים להם.

יפעת קריב: מדינת ישראל היא נכס אסטרטגי-מדיני עבור ארצות-הברית.

יפעת קריב: הניסיונות של מזכיר המדינה קרי במסעותיו לישראל לחזק את תהליך השלום רק מוכיחים דאגה ומחויבות למדינת ישראל.

יפעת קריב: האביב הערבי שהתחולל באזור הזה בשנים האחרונות רק ממחיש יותר ויותר שההבנה שארצות-הברית מגלה כלפי מדינת ישראל מחזקת את ישראל כמדינה הדמוקרטית היחידה באזור.

יפעת קריב: עם כל הכבוד לכם, חברי לאופוזיציה, אני לא מבינה על מה אתם מלינים.

יפעת קריב: נכון שיש לא אחת חילוקי דעות מעל במה זו, אבל חזרנו ואמרנו שוב ושוב: שתי מדינות לשני עמים.

יפעת קריב: למטרה הזאת אנו חותרים.

יפעת קריב: אנחנו נפרדים לשלום.

יפעת קריב: אנו רואים בתהליך השלום מנוע צמיחה כלכלי אשר יפתח את ישראל לשווקים חדשים, הן במדינות ערב והן במדינות אירופה השונות.

יפעת קריב: לשם אנחנו מכוונים ולשם אנחנו חותרים, ואתם מוזמנים להיות חלק מזה.

יפעת קריב: צר לי לספר לכם, חברי לאופוזיציה, אבל למרות חילוקי הדעות, הקואליציה הזאת חזקה מתמיד.

יפעת קריב: ראו איזה מהלכים חשובים אנחנו מעבירים בימים אלה ממש.

יפעת קריב: מפלגת העבודה, בזמן שהייתם בשלטון, בזמן שהייתם בקואליציה, דיברתם על שוויון בנטל, אבל לא הצלחתם להביא אותו לכדי מימוש.

יפעת קריב: ברגעים אלה ממש השוויון בנטל קורה.

יפעת קריב: אחד מהרגעים אולי היותר-קשים שהיו לי פה במליאה – – –

תמר זנדברג: זה חלק – – –

יפעת קריב: אני רוצה לספר, זה בדיוק קשור אלייך.

יפעת קריב: אני מגיבה אליכם, ועכשיו אלייך.

יפעת קריב: אני זוכרת, הגברת זנדברג, חברת הכנסת זנדברג, איך בהצבעה על שוויון בנטל קמתם, סליחה, והצבעתם נגד.

יפעת קריב: מרצ הצביעו נגד.

יפעת קריב: אני כל הזמן שואלת את עצמי: האם הבוחרים שלכם יודעים שאתם הצבעתם נגד שוויון בנטל?

תמר זנדברג: זה בסדר, אתם תומכים – – –

יפעת קריב: האם הבוחרים של מפלגת העבודה יודעים שברגע האחרון הם נזכרו מה להצביע?

תמר זנדברג: – – – בגאווה.

תמר זנדברג: בגאווה נצביע נגד.

תמר זנדברג: בגאווה.

יפעת קריב: תצביעו נגד השוויון בנטל, אוקיי.

תמר זנדברג: זה לא נטל – – –

יפעת קריב: אני זוכרת איך הצבעתם נגד הצעת החוק של עדי קול.

יפעת קריב: יצאתם והצבעתם נגד זכויות הלהט"בים.

יפעת קריב: כנראה מילה בצד אחד, והתנהגות בצד אחר.

יפעת קריב: כנראה אתם אלה שאיבדתם את הדרך.

יפעת קריב: ש"ס, חברי, אתם מדברים על העוני?

יפעת קריב: אני רואה שגם הנציג שלכם יצא החוצה, מי שדיבר על האי-אמון.

יפעת קריב: הרי כל נושא העוני נולד הרבה הרבה לפני שאנחנו היינו פה.

יפעת קריב: אנחנו לא הבעיה, אנחנו הפתרון.

יפעת קריב: אנחנו מתקנים את הבעיה שאתם יצרתם.

יפעת קריב: אפילו לבוחרים שלכם לא דאגתם.

יפעת קריב: הלוא אתם יושבים 25 שנים בממשלת ישראל, ועכשיו, כאשר עומדת בפנינו ההזדמנות האמיתית לשוויון בנטל, הן בחובות והן בזכויות, אתם מאיימים לצאת נגד המגמה הזאת, שחיכינו לה 65 שנים?

גילה גמליאל: משפט סיום בבקשה.

יפעת קריב: לצאת ממעגל העוני – יש לי עוד כמה, לא?

גילה גמליאל: את קיבלת אותם.

יפעת קריב: אז רגע אחד.

יפעת קריב: אני רוצה לומר שהתמונות הקשות שראינו בימים האחרונים בעיתונות ובתקשורת מזעזעות אותנו.

יפעת קריב: חברי חברי הכנסת מש"ס, אתם מתבלבלים; השוויון בנטל זה ההזדמנות לצאת מהעוני, לצאת ממעגל הקצבאות, לצאת למעגל העבודה, וזאת ההזדמנות שלכם.

גילה גמליאל: תודה רבה לחברת הכנסת יפעת קריב.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת אמנון כהן מש"ס.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

אמנון כהן: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השרים, כן, אנחנו דנים בנושא של האי-אמון בממשלה.

אמנון כהן: כמו שאמרה היושבת-ראש, יש הרבה נושאים שאפשר להביע עליהם אי-אמון, למשל דווקא היום היה דיון בוועדה לביקורת המדינה בנושא רשות החברות הממשלתיות, ועלו שם המון ליקויים בכלל בנושא של חברות ממשלתיות.

אמנון כהן: אנחנו כמובן בירכנו על כך שסוף-סוף יש מנהל לרשות החברות הממשלתיות, אבל גם המנהל הזה הוא למעשה – מדברים על פוליטיזציה בחברות ממשלתיות ורוצים להרים דירקטורים נקיים, נטולי פוליטיקה, אבל מי שמינו למנהל רשות החברות הממשלתיות, הוא איכשהו מקורב לראש ממשלה – –

פנינה תמנו: – – –

אמנון כהן: – – מקורב לשר האוצר – –

פנינה תמנו: – – –

אמנון כהן: – – ועכשיו הוא, המקורב הזה, צריך למנות – לעשות קודם כול מאגר של כל הדירקטורים, שכמו שהוא לא קשור, ככה גם הם יהיו לא קשורים, ואז הוא ימנה בכל החברות הממשלתיות את אלה שהם לא פוליטיזציה – –

פנינה תמנו: סוף-סוף לא מחלקים ג'ובים.

אמנון כהן: – – כשהוא דיבר על פוליטיקה נקייה, ופוליטיקה נקייה – הוא אמר שלא יהיה.

פנינה תמנו: סוף-סוף לא מחלקים ג'ובים – – –

גילה גמליאל: חברת הכנסת פנינה.

אמנון כהן: לכן אנחנו אומרים: אחד אומר בפה ואחד בלב.

גילה גמליאל: נצטרך להוסיף לו זמן.

אמנון כהן: אז אני אומר, יוקר המחיה – לא ראינו ששינו משהו ביוקר המחיה.

אמנון כהן: מהשנה הקודמת עד עכשיו, אני לא רואה ששונה משהו.

אמנון כהן: אותו זוג צעיר ממעמד הביניים, שדיברו עליו כל כך הרבה שנים ואמרו: סוף-סוף יש לנו מושיע, שר האוצר של מדינת ישראל יטפל במעמד הביניים.

פנינה תמנו: חבר הכנסת כהן – – –

אמנון כהן: בינתיים ב-17% עלה; הדירות עלו ב-17%.

אמנון כהן: אני לא רואה שקוטג' או – חוץ משמנת לעוגה, שעושים קצפת לעוגה – – –

פנינה תמנו: – – –

גילה גמליאל: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה – – –

אמנון כהן: למה היא מפריעה?

אמנון כהן: אני מבקש לקבל עוד שתי דקות, אני לא יכול ככה.

פנינה תמנו: הרבה כבוד יש לי אליך – – –

גילה גמליאל: חברת הכנסת פנינה, את מפריעה לחבר הכנסת אמנון כהן לדבר.

גילה גמליאל: אני מבקשת להפסיק בבקשה, שלא אצטרך לקרוא לך לסדר על דבר כזה.

גילה גמליאל: זה לא ראוי.

פנינה תמנו: כמה אפשר לספוג?

פנינה תמנו: תן כבוד לציבור.

אמנון כהן: את צריכה להוסיף לי דקה לפחות.

גילה גמליאל: תקבל דקה תמימה בנוסף.

אמנון כהן: תמשיכי להפריע, פנינה, כדי שאני אקבל עוד דקה.

אמנון כהן: אני אומר שאותו מעמד ביניים שביקשו לעזור לו ואמרו, סוף-סוף נוריד את המחירים, הקימו כבר איזה 20 ועדות, ועדה של יוקר המחיה – בפועל אותו זוג צעיר מוסיף כסף בסופרמרקט.

אמנון כהן: דיברו שיוזילו דירות, אמרו שייתנו 150,000 יחידות דיור.

אמנון כהן: את מי ממנים?

אמנון כהן: את מי ממנים עכשיו למנהל הרשות שיקים?

אמנון כהן: אחד שהוא גם פוליטי – פוליטי שהיה פעם בחווה, פעם היה פה, פעם היה שם, ועכשיו הוא יהיה שם.

אמנון כהן: מה קרה ל"עמידר"?

אמנון כהן: חברה ממשלתית לדיור, יודעת לעשות את העבודה.

אמנון כהן: תטילו עליה משימה – תביא 150,000 יחידות דיור.

אמנון כהן: למה צריכים עוד חברה?

אמנון כהן: עוד 10 מיליון לתת שם?

אמנון כהן: ואז – זה בהתחלה 10 מיליון, עוד כסף ציבורי.

אמנון כהן: מאיפה זה בא?

אמנון כהן: מכספי משלם המסים.

יעקב מרגי: ההוא מהחווה, אין לו שם?

אמנון כהן: מה אתה אומר, אדוני?

יעקב מרגי: ההוא מהחווה, אין לו שם?

אמנון כהן: מפאת כבודם של אנשים.

אמנון כהן: כולם יודעים על מי מדברים.

אמנון כהן: לכן אנחנו לא צריכים להקים עוד חברה ממשלתית ולהגיד: פה יש משהו ברמה לאומית.

אמנון כהן: מדינת ישראל הקימה חברות ממשלתיות; אפשר לעבות אותן, אפשר לתת להן משימות, או שתסגור אותן.

אמנון כהן: אם אתה סוגר א' ואתה פותח ב', אז בסדר.

אמנון כהן: אבל למה להקים עוד חברה ממשלתית שתטפל במשהו שחברה אחרת כן יכולה לעמוד בו?

אמנון כהן: אז דיברנו על נושא הדיור, ששקל אחד לא ירד.

אמנון כהן: אנחנו רואים בסטטיסטיקה שהמחירים דווקא עלו בכל רחבי הארץ.

אמנון כהן: עכשיו, רוצים להביא היום איזה חוק – אנחנו נדון בו יותר מאוחר – ואני חושב שאנחנו לא ניתן שכנסת ישראל תאשר אף חוק כזה; חוק שעוקף את כל הוועדות, עושה עבודה, יבנה על שטחים ירוקים, יבנה על שטחים פתוחים, וחושבים שהדבר הזה יעבור.

אמנון כהן: ודאי וודאי שאנחנו לא ניתן לגזירה הקשה הזאת לעבור.

אמנון כהן: אני מבקש, לכן, להביע אי-אמון בממשלה ולהצביע נגדה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת אמנון כהן.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: נציג מטעם יהדות התורה, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: גברתי היושבת בראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אנחנו הגשנו הצעת אי-אמון משותפת ליהדות התורה ולמרצ.

אורי מקלב: חברת הכנסת תמר זנדברג דיברה על המשא-ומתן המדיני, ואני אקח את החלק השני שבדברי ההסבר להצעת האי-אמון, שזה היחסים המעורערים בין חברי הממשלה.

אורי מקלב: זה לא שאנחנו בעמותת או בחבורת עושי שלום, אלא שאם זה לא היה שלנו – הממשלה במדינה שאנחנו חיים בה – היינו יכולים להגיד להם: הצלחה לכל הצדדים, כל אחד יריב עם השני.

אורי מקלב: אבל זאת ממשלה שלוקחת אחריות עכשווית, מיידית ועתידית על ילדינו, עלינו, על עצמנו בכל הנושאים שיש.

אורי מקלב: לכן אני רק אצטט לכם בקצרה מבחר, בקציר האומר, מבחר ציטוטים של דברי שרים האחד על השני.

אורי מקלב: אני אתחיל ממה שהיה לאחרונה.

אורי מקלב: הציטוט הראשון, חברי חברי הכנסת, מה אומר בנט נגד ליברמן: ליברמן מזגזג את עצמו לדעת, הוא איגף את לבני משמאל.

אורי מקלב: בושה – אומר בנט על ליברמן – בושה לראות איך ליברמן מתמוגג מהמחמאות האמריקניות.

אורי מקלב: מה אומר ליברמן נגד בנט?

אורי מקלב: שלמות העם חשובה משלמות הארץ.

אורי מקלב: לא סתם ג'ון קרי – התהליך של ג'ון קרי – הוא אומר לבנט: הוא ידיד ישראל שמוביל את התהליך בצורה נכונה.

אורי מקלב: נמשיך.

אורי מקלב: מה אומר לפיד נגד בנט?

אורי מקלב: הוא כבר לא אח.

אורי מקלב: אומר בנט נגד לפיד: יש עתיד דיקטטורה, זה לא סוד.

אורי מקלב: את זה אומר בנט נגד לפיד: כבר לא אח.

אורי מקלב: נתניהו נגד בנט.

אורי מקלב: מה אומר נתניהו נגד בנט?

אורי מקלב: אין בממשלה זאת פורום תשיעייה.

אורי מקלב: למה?

אורי מקלב: בגלל בנט, בגלל התנהלות הקפיצה בראש שלו, בגלל אובססיית הכתיבה בפייסבוק.

אורי מקלב: אין אינטימיות ביחסים מולו.

אורי מקלב: אי-אפשר לייצר אינטימיות כזאת.

אורי מקלב: בממשלה אי-אפשר למצוא אינטימיות, ולכן לא היה ניתן להקים את פורום התשיעייה.

אורי מקלב: אם הוא לא רוצה, בנט, אומר נתניהו, הוא מוזמן לפרוש.

אורי מקלב: בנט נגד נתניהו: אובדן עשתונות ערכי, ולאחר מכן: אני מתנצל.

אורי מקלב: עוד לא סיימתי.

אורי מקלב: בנט נגד לבני: הציפים שמסתובבים בעולם, אומר בנט נגד לבני, הם חיים באיזו שכבה דמיונית.

אורי מקלב: מה לעשות, השטח יודע לעשות שלום פי-אלף יותר טוב מהציפים והביילינים.

אורי מקלב: אומרת לבני על בנט: אני לא אוהבת את הצבועים, אלה שאומרים שהם לא אוהבים את מה שכתוב במסמך.

אורי מקלב: אדוני השר, גם אתה נמצא ברשימה, שטייניץ נגד לפיד; אני מכבד אותך, אתה נמצא פה, אני לא יכול לקפח אותך: הפריז בחוסר האחריות וגרם נזק ממשי לכלכלת ישראל.

אורי מקלב: הוא שחצן ויהיר וסבור שמגיע לו הכול.

אורי מקלב: גורם לפניקה מיותרת.

אורי מקלב: לבני נגד דני דנון: ראש הממשלה יצטרך להחליט אם הוא נותן לדנוניזם, שרוצה להשתלט על עמדת הממשלה – אומרת חברת ממשלה נגד סגן, ובעקיפין נגד ראש הממשלה.

אורי מקלב: יש כאן בנט נגד ליברמן: עתיד ילדינו חשוב ממחמאות ידידינו.

אורי מקלב: ארדן נגד יעלון: משרד הביטחון פוגע בביטחון העורף.

אורי מקלב: יעלון נגד ארדן: המשרד להגנת העורף הוא בזבוז כספי ציבור.

אורי מקלב: תוצאה טובה לא תצא מזה.

אורי מקלב: רבותי, אם היו לי יותר משלוש דקות, הנייר לא היה מסתיים בזה.

אורי מקלב: לכן זאת הצעת אי-אמון.

אורי מקלב: רבותי, זה נכון.

אורי מקלב: איך אמר מישהו חכם?

אורי מקלב: אמר: אני מאחל הצלחה לכל הצדדים, תמשיכו לריב.

אורי מקלב: אבל כפי שאמרתי בתחילת דברי, זאת ממשלה שהיום היא בשלטון, האחריות שלה היא לכולנו.

אורי מקלב: איך יכול להיות?

אורי מקלב: לא יכולה להיות מערכת יחסים כזאת גרועה בין חברים, שיכולה ממשלה, ביחד יכולה, לקחת את האחריות לנו.

אורי מקלב: לכן אנחנו מביעים אי-אמון בממשלה.

אורי מקלב: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת עמרם מצנע בשם התנועה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת עמרם מצנע אינו נוכח, ולכן יעלה חבר הכנסת עיסאווי פריג' מטעם מרצ.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: יש לך שלוש דקות.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברי, מאיפה להתחיל ואיך להתחיל?

עיסאווי פריג': זה מאוד מסבך.

עיסאווי פריג': מרוב עצים לא רואים את היער.

עיסאווי פריג': זה מאוד מקשה עליך, מרוב המחדלים והכישלונות שאתה רואה בהתנהלות הקואליציה המלאכותית; בעל כורחה נהייתה ביחד.

עיסאווי פריג': נשתדל להזכיר כמה סוגיות.

עיסאווי פריג': היום הייתה מחוץ למשכן הפגנה של עובדי "הדסה", עובדי ועובדות "הדסה".

עיסאווי פריג': ב"הדסה" יש 6,000 ומשהו עובדים, כולל 1,200 רופאים.

עיסאווי פריג': העובדים לא קיבלו את מחצית שכרם בחודשיים האחרונים, הם קיבלו 50%.

עיסאווי פריג': "הדסה" נמצאת במשבר של 1.5 מיליארד חוב, גירעון מצטבר שהצטבר במשך שנים.

עיסאווי פריג': למה אני מזכיר את זה?

עיסאווי פריג': היום נכחתי בהפגנה ויצא לי גם להגיד כמה דברים שם.

עיסאווי פריג': אני אומר שחוב של 1.5 מיליארד שקלים במשך כמה שנים בגוף ציבורי שאמור להיות מפוקח ותחת בדיקה של משרדי ממשלה – מי נרדם בשמירה, אני שואל.

עיסאווי פריג': משרד הבריאות נרדם בשמירה או משרד האוצר, שלא פיקח ולא עשה את העבודה שלו כראוי?

עיסאווי פריג': ובסוף מה קורה?

עיסאווי פריג': האחות ועובד הניקיון, שמקבלים 6,000 או 7,000 שקלים, צריכים לשלם את המחיר של מחדלים של אחרים.

עיסאווי פריג': אבסורד כזה עוד לא ראיתי.

עיסאווי פריג': איך החוב הזה נוצר, ומה תפקידם של משרדי הממשלה, אני שואל.

עיסאווי פריג': אולי אנחנו נמצאים בקואליציה – סגן השר מיקי, אולי אנחנו נמצאים בקואליציה שאתה נמצא בה רק שנה – –

מיקי לוי: זה לא – – –

עיסאווי פריג': – – אז החלק היחסי באחריות שלכם קיים, אבל הממשלה הזאת, בראשות הליכוד, הייתה גם בקדנציה הקודמת.

עיסאווי פריג': ושריה – נמצא אתנו שר האוצר לשעבר, שגם יש לו חלק – הוא נרדם בשמירה.

עיסאווי פריג': החוב הזה, אני רואה אחריות ישירה – אני, כנציג הציבור, רואה את משרד הבריאות ומשרד האוצר כאחראים ישירים להיווצרות החוב הזה.

עיסאווי פריג': והחוב הזה, שבסופו של דבר אתם תשלמו אותו – לא יעזור, הקפאת הליכים, פשיטת רגל – תשלמו את זה.

עיסאווי פריג': לא היה פיקוח במשך שש שנים.

עיסאווי פריג': חוב נרקם, מדי שנה 200 ו-300 מיליון, ואתם שתקתם והמשכתם.

גילה גמליאל: נא לסיים.

עיסאווי פריג': אני בחרתי את הסוגיה הזאת; זו סוגיה של מחדל שלא מתאים לממשלה שמתיימרת לשנות את סדר העדיפויות.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: משפט סיום.

עיסאווי פריג': משפט סיום.

עיסאווי פריג': אנחנו מדברים בחיי אדם.

עיסאווי פריג': כל יום שיש עיצומים ויש הפגנות ויש אחיות בחוץ, חיי האנשים בסכנה בבית-החולים.

עיסאווי פריג': זו סיבה מאוד חזקה להצביע אי-אמון בממשלה.

עיסאווי פריג': תודה לכם.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת אברהים צרצור, בבקשה, מטעם רע"ם-תע"ל-מד"ע.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: בבקשה.

אברהים צרצור: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, רבותי חברי הכנסת, אני חייב להגיד לכם שלעניות דעתי אין סיכוי ליציבות במדינת ישראל כל עוד אין שלום בינה לבין אוכלוסייתה הערבית ובינה לבין העם הפלסטיני.

אברהים צרצור: זאת אקסיומה שאני ממליץ בפני ממשלת ישראל לקחת ברצינות הראויה.

אברהים צרצור: גברתי היושבת-ראש, יש שתי יוזמות לשלום במזרח התיכון, ואני לא מגזים: יש יוזמת השלום הערבית, שהחלה בשנת 2002, ואין ספק שהיא יוזמה אמיצה ביותר, שבאה להשכין שלום-אמת צודק ובר-קיימא בין ישראל לעולם הערבי והמוסלמי.

אברהים צרצור: יש בה הקרבה ללא גבולות מהצד הערבי, המוסלמי והפלסטיני, לטובת עשיית שלום-אמת במזרח התיכון, לטובת מדינת ישראל.

אברהים צרצור: ועל אף העובדה הזאת, לצערי הרב, ממשלות ישראל לדורותיהן, מאז 2002 עד עכשיו, דורסות ברגל גסה את היוזמה הזאת בכך שהן מסכנות את האזור כולו, בכך שהן דוחפות את האזור לכיוון של התנגשות דמים, חלילה, ורק אלוהים יודע לאן זה יכול להתגלגל.

אברהים צרצור: זה מצד אחד, גברתי היושבת-ראש.

אברהים צרצור: מצד שני, יש יוזמה שאני יכול להגדיר אותה כך: יוזמת שלום של האוכלוסייה הערבית, יוזמת שלום תכנוני ואורבני, ולמה אני מתכוון?

אברהים צרצור: בשנת 2007 המגזר הערבי, החל בוועדת המעקב, דרך הוועד הארצי והרשויות המקומיות הערביות וכלה בנו, חברי הכנסת הערבים בכנסת – עשינו מה שנקרא שיעורי-בית בנושא של בעיית התכנון והבנייה הבלתי-חוקית, ובסופו של דבר הגענו ליוזמה שהגשנו לממשלת ישראל, שכוללת שלושה יסודות: האחד, שממשלת ישראל תקפיא את כל צווי ההריסה בכל תחומי מדינת ישראל, החל בגליל וכלה בנגב; עיקרון שני: התחייבות של קברניטי המגזר הערבי, ראשי רשויות, חברי כנסת, ועדת המעקב, הוועד הארצי, כולם יתחייבו שמאותו רגע שממשלת ישראל תכריז על הקפאה של כל צווי ההריסה, שהם לא ירשו בנייה בלתי חוקית, אפילו בלוק אחד, ואם יהיה דבר כזה, אנחנו נהיה אלה שנהרוס, ולא מדינת ישראל; והעיקרון השלישי, גברתי היושבת-ראש, זה יוזמה של כינוס שני גופים, אחד מייצג את המגזר הערבי והשני מייצג את הממשלה, אני מתכוון לגופים מקצועיים ביותר, שייכנסו למסלול של חתירה בלתי נלאית לכיוון של הכנת תוכניות מתאר שיענו בצורה חיובית על כל הצרכים האמיתיים של המגזר הערבי, שבתוך שנתיים כל תוכניות המתאר האלה יאושרו, ובכך נשים קץ לבעיה שנקראת היום בעיה של בנייה בלתי חוקית במגזר הערבי.

אברהים צרצור: לצערי הרב, מאז 2006 ועד היום, כמו שישראל רמסה ברגל גסה את היוזמה הערבית, היא ממשיכה לרמוס גם את היוזמה של האוכלוסייה הערבית לשלום תכנוני ואורבני, וזה חבל מאוד.

אברהים צרצור: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת אברהים צרצור.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: בבקשה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה לך, באחת מהצעות האי-אמון שנשמעו פה נסקרה רשימה ארוכה של כביכול רפורמות שהממשלה מנסה לקדם, ואין שום ספק שהממשלה הזאת שברה כל שיא בהיסטוריה של מדינת ישראל במספרם של הספינים והבלופים ויתר התרגילים שמאחוריהם לא נמצא שום דבר חוץ מאוויר חם ומסריח.

דב חנין: אבל הממשלה הזאת לא רק מבזבזת את הזמן, כי מאחורי אותו מסך עבה של ספינים ובלופים הממשלה ממשיכה להזיק: משבר הדיור בישראל לא נפתר, וממשיך להחמיר – מחירי הדירות ממשיכים לעלות למרות כל ההבטחות.

דב חנין: מערכת הבריאות קורסת – אנחנו רואים מה שקורה בבית-החולים "הדסה", אבל, עמיתי חברי הכנסת, אם תראו מה קורה בבתי-החולים האחרים, אתם תראו שגם בבתי-החולים הציבוריים האחרים המצב לא טוב.

דב חנין: הפערים החברתיים הולכים ונעשים יותר קיצוניים – השכר ברצפה, וכשהשכר ברצפה המחירים הם בשמים.

דב חנין: במקביל לזה, הממשלה הזאת ממשיכה במלחמה – מלחמה נגד השלום.

דב חנין: אני מניח שיענה לנו סגן השר אקוניס ויסביר לנו עד כמה הבל הבלים הם כל הדיבורים על השלום, כמה אין שום שחר לדבר הזה וכמה רק חלום ארץ-ישראל השלמה הוא הדבר היחיד שהממשלה דבקה בו, למרות אמירות לא ברורות כלשהן של כמה שרים שלא הבינו בדיוק את תפקידם בכוח.

דב חנין: אחד הדברים החמורים ביותר שהממשלה מנסה לקדם במקביל לתקיעת תהליך השלום זה הבנייה המואצת בהתנחלויות, וכשבונים בהתנחלויות ברור שאין שום כוונה להגיע להסדר, וכשאין שום כוונה להגיע להסדר ברור לחלוטין שהמצב שאליו אנחנו מתקדמים – והממשלה הזאת מובילה אותנו לשם – הוא מצב של עימות חדש במזרח התיכון, עימות עם הפלסטינים, עימות עם העולם הערבי.

דב חנין: אם לא יהיה שלום – ודיבר לפני חבר הכנסת צרצור על יוזמת השלום הערבית, יוזמה היסטורית, שכל ממשלה הגיונית בישראל הייתה קופצת על המציאה, מתחילה בהידברות, מודיעה על נכונות.

דב חנין: הממשלה הזאת עושה הכול כדי למנוע התקדמות בתהליך הזה.

דב חנין: ועניין אחרון, גברתי היושבת-ראש, שעליו עוד נדבר רבות הלילה, זה ההתקפות החמורות של הממשלה הזאת על הדמוקרטיה, הניסיון להעלות את אחוז החסימה, לחסל את המפלגות הקטנות, להקים חומות גבוהות מסביב לכנסת, לפגוע בייצוג המיעוטים, לשנות לגמרי את כללי המשחק.

דב חנין: השאלה הקשה שאני שואל את עצמי עדיין היא לא מה עושה בממשלה הזאת סיעת ישראל ביתנו, ואפילו לא מה עושה סיעת הליכוד; אני שואל את עצמי, מה עושים בממשלה הזאת כל התמימים והנאיבים למיניהם?

דב חנין: למשל, איש חיובי ביסודו כמו חבר הכנסת מצנע, שנמצא אתנו כאן באולם.

דב חנין: למה הם עדיין בממשלה הזאת?

דב חנין: הרי ברור שהם אנשים חיוביים, אנשים טובים.

יובל שטייניץ: אנחנו אנשים שליליים בעיניך?

דב חנין: אתם מקדמים בגלוי פוליטיקה שלילית.

דב חנין: חבר הכנסת מצנע, אני שומע אותו מדבר על שלום, מדבר על דמוקרטיה, מדבר על דברים מאוד ראויים, ואני שואל את עצמי מה הוא עדיין עושה בממשלה הזאת.

דב חנין: ואני אומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, שבחשבון ההיסטורי יבואו חשבון לא רק עם מי שעשה את המעשים הרעים מתוך השקפת עולם רעה – לא שזה אנשים רעים, אלא שהשקפת עולמם היא השקפה רעה – יבואו חשבון גם עם התמימים ועם הנאיבים, שרוצים ללכת לגן-עדן ומובילים את כולנו לגיהינום.

דב חנין: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה, אחרון הדוברים, ואז ישיב סגן השר אופיר אקוניס.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת בראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה להביע אי-אמון בממשלה הפעם בגלל הקלות – קלות הדעת וקלות המעשה של תמיכה בחוקים ימניים קיצוניים, שוביניסטיים, פאשיסטיים, לעתים גזעניים.

ג'מאל זחאלקה: וכאשר באה ועדת השרים המייצגת את הממשלה ומביעה תמיכה בהצעת חוק לשינוי מטרות החינוך בארץ, זה פשוט מעשה שנועד לחנך דורות נגד כל פשרה, לחנך דורות למלחמה.

ג'מאל זחאלקה: זו הצעה מסוכנת שתגרום לשפיכות דמים, כי בעצם היא נועדה להגיד שלפלסטינים אין זכויות, אין להם מה לעשות פה.

ג'מאל זחאלקה: וצעיר שילמד במערכת חינוך שמחנכת אותו ככה, שאין זכויות לאחרים, לעמדות ימניות קיצוניות, שוביניסטיות, גזעניות, נגד ילידי הארץ, בקלות הוא יכול להילחם בהם, בקלות הוא יכול להרוג אותם, כי בעצם אין להם זכויות.

ג'מאל זחאלקה: הזכויות הן רק שלו.

ג'מאל זחאלקה: במקום לחנך, לטפל בבעיות האמת של מערכת החינוך, שכן על-פי כל הסקרים נראה שהרוב של תלמידי התיכון מחזיקים בעמדות, לצערנו, גזעניות, שלערבים אין זכויות, שיש לעודד אותם להגר, שלא מוכנים לגור ליד ערבים וכו' וכו' וכו'; במקום להזדעק ולהביא תוכנית חירום לטפל בבעיה של התפשטות התפיסות הגזעניות, הדעות הגזעניות, של התפיסות, העמדות העוינות את האזרחים הערבים, באים ומוסיפים למטרות החינוך, שזה דבר שאמור לחלחל בכל מערכת החינוך, את המטרה של מדינת ישראל כמדינת העם היהודי והקשר המיוחד של העם היהודי לארץ-ישראל ורק לארץ-ישראל.

ג'מאל זחאלקה: נאומו של חבר הכנסת אוחיון וההסבר לחקיקה הזאת לא מביישים אף פאשיסט באף מקום בעולם.

ג'מאל זחאלקה: האדרת המדינה, פטישיזם של המדינה.

ג'מאל זחאלקה: במקום האדרת האדם – האדרת המדינה.

ג'מאל זחאלקה: אין זכר לזכויות אדם, אין זכר לזכויות אזרח.

ג'מאל זחאלקה: הכול נועד לעשות את האזרחים עבדים למדינה, ולא את המדינה כמשרתת את האזרחים.

גילה גמליאל: נא לסיים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מתנגדים להצעה הזאת ואנחנו רואים בה צעד עוין של הממשלה כלפי הציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

גילה גמליאל: יעלה סגן השר המקשר בין הכנסת לממשלה, חבר הכנסת אופיר אקוניס, להשיב בשם הממשלה.

גילה גמליאל: בבקשה.

אופיר אקוניס: גברתי, אולי ניתן לחבר הכנסת ריבלין לסיים את הדו-שיח עם חבר הכנסת זחאלקה?

גילה גמליאל: כן, בבקשה.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, כמדי יום שני הקשבתי למרב הדיון – מודה שלא לכולו, לכן אני אומר "למרב הדיון" – ואני אשתדל להשיב על כל הנקודות שהועלו כאן על-ידי חברות וחברי הכנסת.

אופיר אקוניס: אולי נתחיל, חבר הכנסת ריבלין, דווקא מאחרון הדוברים, מחבר הכנסת זחאלקה, שלדאבון הלב – חבר הכנסת זחאלקה – מעצים את השיח של השנאה במיטב הביטויים הקיצוניים ביותר.

אופיר אקוניס: אתה חבר בפרלמנט הישראלי, זה בסדר, זו זכות מוקנית למיעוט הערבי בישראל מאז 1948.

אופיר אקוניס: אין אדם שחלק על כך.

אופיר אקוניס: אולי יש בשוליים של החברה הישראלית שחולקים על כך.

אופיר אקוניס: בממשלה הזאת אין מחלוקת על הדבר הזה – אזרחים שווי זכויות, והייתי שמח אם גם היו שווי חובות.

אופיר אקוניס: היינו שמחים אם גם חוק השוויון בנטל היה מחיל גם שירות לאומי, לפחות, על הערבים אזרחי ישראל.

אופיר אקוניס: אגב, "הערבים אזרחי ישראל", ידידי, זה ספר, חבר הכנסת ריבלין, שאני למדתי ממנו לבחינות בגרות בכיתה י"ב.

אופיר אקוניס: זה היה בתחילת שנות ה-90.

אחמד טיבי: עברת את הבחינה?

אחמד טיבי: עברת את הבחינה?

אופיר אקוניס: בהחלט.

אופיר אקוניס: באזרחות, בוודאי, קיבלתי ציון מאוד גבוה.

אופיר אקוניס: אני לא סונט.

אופיר אקוניס: אתה יודע, אני לא סונט.

אופיר אקוניס: ואני אגיד לך משהו, גם לא שונא.

אופיר אקוניס: אני לא חי בפוליטיקה של שנאה.

אופיר אקוניס: אגב, יש ויכוח, חבר הכנסת טיבי, ויכוח מעניין, מאתגר, מורכב ביותר, יש ויכוח עם חבר הכנסת צרצור, עם חבר הכנסת זחאלקה, אתך.

אופיר אקוניס: יש ויכוחים.

אופיר אקוניס: אפשר להתווכח.

אופיר אקוניס: אבל חבר הכנסת זחאלקה, לדאבון הלב, חבר הכנסת ריבלין, מתסיס בכינויים, בכינויי גנאי ממיטב הלקסיקון שלו, וזה חבל.

אופיר אקוניס: אני גם שמעתי שאתה מדבר בהרחבה על חינוך לשנאה וגזענות בישראל נגד המיעוט הערבי בישראל.

אופיר אקוניס: אני אגיד לך, חבר הכנסת זחאלקה, במערכת החינוך הישראלית אין חינוך לשנאה, אין חינוך לגזענות, אין הסתה.

אופיר אקוניס: אתה יודע איפה אפשר למצוא את כל זה?

אופיר אקוניס: במערכת החינוך של הרשות הפלסטינית; שם אתה יכול למצוא בעצם את כל הפרמטרים שאתה אמרת, שאתה האשמת בהם את מערכת החינוך הישראלית.

אופיר אקוניס: ואתה יודע, השר שטייניץ הפיץ את הדוח לגבי ההסתה ברשות הפלסטינית, וגם לפניו ידענו, קראנו; אנחנו רואים טלוויזיה.

אופיר אקוניס: יש מעקב אחרי הטלוויזיה הפלסטינית – אתה יודע, דבר שלא התייחסו אליו כהוא-זה, חבר הכנסת זחאלקה.

אופיר אקוניס: לפני, נדמה לי, שבוע וחצי או שבועיים, אחד מחברי הוועד הפועל של ה"פתח" אמר בטלוויזיה – זה מעניין מאוד; שלום לך, אדוני היושב-ראש – שהתוכנית הזאת שמתקיימת עכשיו תהיה צעד ראשון – אם תהיה, כמובן, אם יהיה הסכם, אם תהיה נסיגה, חלילה אם תהיה נסיגה ישראלית לקווי 67' – תהיה רק צעד ראשון במימוש תורת השלבים.

אופיר אקוניס: עכשיו, זה לא נאמר – חבר הכנסת גנאים, שמעתי גם אותך מנמק, ואני מקשיב לכם; תדע לך, אני אומר לך, מקשיב טוב, ואני חושב שזה ראוי.

אופיר אקוניס: אגב, אני הולך להגיד – אולי לפקוח קצת את עיניהם של אזרחי ישראל, שאדישים למה שמתרחש פה.

אופיר אקוניס: הם לא מקשיבים.

אופיר אקוניס: יש רבים שצופים אבל רובם לא מתעמקים בטקסטים, ממש, בעומק הטקסטים של דברים שאתה אמרת, שהם גם דברים חמורים ביותר נגד המדינה, שמצטרפים לדברים של חבר הכנסת זחאלקה.

אופיר אקוניס: אגב, לדאבון הלב, אתה יודע, הדברים האלה רק מקצינים כל הזמן.

אופיר אקוניס: במקום ללכת לכיוון השני ולהרגיע את השיח הציבורי בישראל, אתם הולכים ומקצינים אותו.

אופיר אקוניס: ואותו אדם, חבר הכנסת זחאלקה, מהוועד הפועל של ה"פתח" אמר ביושר, וחשוב שהוא אמר, שזה יהיה רק צעד ראשון.

אופיר אקוניס: אם אכן יהיה הסכם שישראל תיסוג בו לקווי 67'.

אופיר אקוניס: וזוהי בעצם – ככל הנראה על זה המאבק, על זה המאבק, על שורש הקיום של העם היהודי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת צרצור, אדוני היושב-ראש, מזהיר בצורה מפורשת, בצורה שאיננה משתמעת לשתי פנים, משפיכות דמים באזור כולו.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת צרצור, כך אמרת כאן לפני עשר – כך אמרת, שפיכות דמים.

אופיר אקוניס: קודם כול, הבט, יש הרבה מקומות בעולם שאין בהם הסכמי שלום.

אופיר אקוניס: אגב, אני הייתי מציע לכולנו – לערבים, ליהודים, לחילונים ולדתיים, לכולם – להבדיל הבדלה, חבר הכנסת צרצור, בין הסכם שלום לבין שלום; בין Peace Agreement ל-Peace.

אופיר אקוניס: עכשיו, האם אנחנו צריכים להגיד את האמת?

אופיר אקוניס: קשה לראות פה ממש שלום אמיתי.

אופיר אקוניס: קשה לראות את חזון "וכיתתו חרבותם לאתים וחניתותיהם למזמרות".

אופיר אקוניס: כי רק היום, אדוני, רק היום, אולי יותר נכון ב-24 השעות האחרונות, נורו רקטות אל העיר אשקלון ואל המועצה האזורית חוף-אשקלון.

אופיר אקוניס: עכשיו, חבר הכנסת צרצור – השרה לבנת, השרה לבנת, אני עומד להפנות שאלה לחבר הכנסת צרצור, שאיים פה בשפיכות דמים – תגיד לי בבקשה, אדוני, האם אשקלון או מועצה אזורית חוף-אשקלון, לשיטתך – זה באמת דבר חשוב – הן תחת כיבוש?

אופיר אקוניס: אני שואל אותך.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: אה, לא.

אופיר אקוניס: יפה.

אופיר אקוניס: אבל כנראה הפלגים ברצועה חושבים שהן כן תחת כיבוש.

אופיר אקוניס: למה?

אופיר אקוניס: כי הרי ברצועת-עזה, חבר הכנסת בן-אליעזר, אתה יודע שמימשנו את התפיסה של חזרה מוחלטת לקווי 4 ביוני 67', ולכאורה – גם לשיטתו של חבר הכנסת זחאלקה, ולשיטתו של חבר הכנסת גנאים, ושלך, חבר הכנסת צרצור, היינו אמורים לקבל את חזון וכיתתו חרבותם ברצועת-עזה.

אופיר אקוניס: אבל זה ככל הנראה לא יהיה, משום שהטילים ממשיכים לעוף, וגם התגובות ממשיכות להינתן.

אופיר אקוניס: עכשיו דבר אחד, אדוני, לסיום.

אופיר אקוניס: אני מנסה לשאול – אדוני יושב-ראש האופוזיציה, אני רוצה, אדוני היושב-ראש, רגע, רגע, אני רוצה לשבח את יושב-ראש האופוזיציה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש – –

יולי יואל אדלשטיין: אל תפגע בו, לא צריך.

אופיר אקוניס: – – חבר הכנסת הרצוג, אני משבח אותך.

אופיר אקוניס: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שעשית נכון, אדוני, כאשר הצהרת ביום שישי בכלי התקשורת שאתה תומך – אדוני היושב-ראש, ראש האופוזיציה תומך בדרישה להכרה פלסטינית בישראל כמדינת הלאום של העם היהודי.

אופיר אקוניס: עשית דבר יפה, רק חבל, אדוני היושב-ראש, שהיום בבוקר מספר שתיים במפלגת העבודה עולה לשידור ביומן הכי חשוב בבוקר ואומרת בדיוק הפוך ממך, אדוני יושב-ראש האופוזיציה.

אופיר אקוניס: אז עם אופוזיציה כזאת אתם רוצים להוות אלטרנטיבה?

אראל מרגלית: אתה צריך להתעדכן במספרים.

אופיר אקוניס: לא לא, הכול פה.

אופיר אקוניס: יש טקסט – – –

אראל מרגלית: לא, אתה צריך להתעדכן במספרים.

אופיר אקוניס: אני מעודכן מצוין.

אופיר אקוניס: יושבת פה נציגתה, חברת הכנסת בירן, היא לא יכולה להכחיש זאת.

אופיר אקוניס: אז מצד אחד אנחנו משבחים את היושב-ראש, מצד שני רואים שהקרע במפלגת העבודה גדל, ככה, לאטו.

אופיר אקוניס: זה מעניין – – –

נחמן שי: מה אתה מוטרד?

נחמן שי: מה אתה מוטרד?

אופיר אקוניס: הופה, הגעת?

נחמן שי: אוי, איזה דאגה.

אופיר אקוניס: סלח לי, איפה היית?

נחמן שי: אוי, איזה דאגה.

אופיר אקוניס: איפה היית קודם?

אופיר אקוניס: איפה היית קודם?

נחמן שי: – – – עקבתי אחריך, אני לא מפסיד מילה – – –

אופיר אקוניס: אני שואל אותך, עם אופוזיציה כזאת אתם רוצים לנהל מדינה?

אופיר אקוניס: התשובה ברורה.

אופיר אקוניס: אני מבקש מחברות וחברי הכנסת לדחות את כל הצעות האי-אמון.

אופיר אקוניס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לסגן השר, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: מי שבוודאי מעוניין להצביע, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יש לנו סדרה של הצעות אי-אמון, על כל הצעה בוודאי נצביע בנפרד.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שאנחנו מצביעים, אני רק מזכיר לכל הנוכחים באולם המליאה את הדבר שהם ודאי וודאי יודעים וזוכרים – ביום רביעי, בעזרת השם, מחרתיים, בשעה 13:00, יופיע בפנינו נשיא הפרלמנט האירופי מרטין שולץ וינאם כאן במליאת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: לא צריך לעשות שום מאמץ מיוחד להגיע לכנסת, כי זה יום רביעי.

ראובן ריבלין: הוא מגלה אהדה רבה לישראל.

יולי יואל אדלשטיין: ידיד ישראל, אכן, צודק חבר הכנסת ריבלין, ולכן מן הראוי שכל חברי הכנסת וחברות הכנסת יכבדו את האירוע כאן, במליאה בשעה 13:00; חברי הכנסת, לרבות השרים.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, אדוני שר החוץ?

יולי יואל אדלשטיין: לא מקשיבים לי, לא רוצים לשמוע את מרטין שולץ.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, אדוני שר החוץ, אתה מצטרף לבקשתי לכבד את נוכחותו של מרטין שולץ, נשיא הפרלמנט האירופי, כאן ביום רביעי, וכל השרים, אנחנו בטוחים, יכבדו את האירוע בנוכחותם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברי הכנסת, אנחנו נצביע: ישראל מאבדת את התמיכה המדינית בארצות-הברית ובאירופה, מטעם סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 36 נגד – 56 נמנעים – 3 הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 36, 56 מתנגדים, שלושה נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון של סיעת העבודה לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: כישלון הממשלה במשא-ומתן המדיני והיחסים המעורערים בין חבריה – מטעם מרצ ויהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות מרצ – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה – 41 נגד – 56 נמנעים – אין הצעת סיעות מרצ – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 41, נגד – 56, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת מרצ – יהדות התורה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלה מקובעת ללא חזון מדיני, חברתי וכלכלי – רע"ם-תע"ל-מד"ע, חד"ש ובל"ד.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אברהים צרצור.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 39 נגד – 55 נמנעים – 1 הצעת סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יש לנו 39 תומכים, 55 מתנגדים, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע, חד"ש ובל"ד לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: כמעט שנה לממשלה והתחייבויותיה לאזרחים, בעיקר באשר לעניים ולמבקשי קורת גג, שוות כקליפת השום – מטעם סיעת ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 40 נגד – 55 נמנעים – אין הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 40 תומכים, 55 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת סיעת ש"ס לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת דחתה את כל הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/771; "דברי הכנסת", חוב' י"ז, עמ' 8252, מושב ראשון, חוב' כ"ג, עמ' 4686; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק מס ערך מוסף – שימו לב, יש חקיקה רבה היום.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 44), התשע"ד–2014, לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אין הסתייגויות או בקשות דיבור להצעה זו, זאת אומרת שמייד בתום דבריו של חבר הכנסת סלומינסקי יש הצבעות.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, שרים, חברי חברי הכנסת, מאחר שלפני שבוע בדיוק הצגתי את החוק הזה בבקשת הפיצול, אני מניח שכולם שמעו וזוכרים את מהות החוק, ולכן אני יכול לקצר ולומר את עיקריו.

ניסן סלומינסקי: מדובר בכך שעסק קטן, פרטי, מ-2.5 מיליון, וחברות – בשנת 2014 מ-2 מיליון, וב-2015 מ-1.5 מיליון, ידווחו דיווח מכוון, מפורט.

ניסן סלומינסקי: ההטבה שאנחנו עושים פה לציבור זה שבמקום לדווח באמצע החודש הם יוכלו לדווח בסוף החודש.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזה עבר פה-אחד בוועדה, ואני מבקש מחברי לאשר את זה פה-אחד בקריאה שנייה, ולאחר מכן בקריאה שלישית.

ניסן סלומינסקי: תודה לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 44).

יולי יואל אדלשטיין: אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע על כל החוק – שם החוק וכל הסעיפים.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–6 – 41 נגד – 27 נמנעים – 1 סעיפים 1–6 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, בקריאה שנייה, 41 בעד, 27 מתנגדים, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: החוק אושר בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו יכולים להצביע בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 38 נגד – 22 נמנעים – אין חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 44), התשע"ד–2014, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 38 בעד, 22 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 44), התשע"ד–2014, אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להודיע שבקריאה שלישית הצבעתי בטעות נגד.

יולי יואל אדלשטיין: השר גדעון סער בטעות הצביע נגד בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בוודאי רושמים בפרוטוקול את טעותו, אך לא משנים את תוצאות ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/811; "דברי הכנסת", חוב' ז', עמ' 5912; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון מס' 4), התשע"ד–2014, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת חיים כץ.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: גם כאן, למיטב הבנתי, אין הסתייגויות או בקשות דיבור.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה השנייה ולקריאה השלישית את הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון מס' 4), התשע"ד–2014, מטעם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

חיים כץ: חוק הטבות לניצולי שואה, התשס"ז–2007, קובע שורה של הטבות ומענקים לניצולי שואה, ומטרתו לסייע לניצולי שואה החיים בישראל.

חיים כץ: הצעת חוק זו מטרתה להגדיל את הסיוע הניתן לניצולי השואה החיים בישראל על מנת לשפר, ולו במעט, את מצבם ואת איכות חייהם.

חיים כץ: עד היום ניצולי שואה נזקקים אשר קיבלו גמלה לפי חוק הבטחת הכנסה היו זכאים גם למענק הטבות שנתי בסכום של כ-4,000 ש"ח.

חיים כץ: מוצע במסגרת הצעת חוק זו להגדיל את אוכלוסיית הזכאים למענק ההטבות השנתי ולקבוע כי מענק זה ישולם גם לניצולי שואה יוצאי מחנות וגטאות אף אם אינם נזקקים ואינם מקבלים גמלת הבטחת הכנסה.

חיים כץ: המענק השנתי ישולם מעתה גם לניצולי שואה יוצאי מחנות וגטאות הזכאים לקבלת קצבה חודשית מהמדינה וגם לניצולי שואה – –

גילה גמליאל: סליחה.

גילה גמליאל: חיים, בדיוק דקה.

חיים כץ: אתה יודע איך יאיר לפיד נלחם על הצעת החוק הזאת, והוא לא מקשיב.

גילה גמליאל: סליחה.

גילה גמליאל: חברי וחברות הכנסת, יש כאן קצת הגזמה עם הרעש.

גילה גמליאל: אני מבקשת מכולם להתיישב במקומות.

גילה גמליאל: מי שלא מעוניין, שיצא לדבר בחוץ.

גילה גמליאל: תודה רבה.

חיים כץ: – – כאמור, אשר מקבלים קצבה חודשית לפי הסכם עם גרמניה, ללא קשר לשאלת היותם נזקקים לגמלה לפי חוק הבטחת הכנסה.

חיים כץ: תיקון נוסף בהצעת החוק מתייחס למענק החודשי שניצולים יוצאי מחנות וגטאות זכאים לקבל מהמדינה.

חיים כץ: לפי החוק כיום, ניצול שואה יוצא מחנות או גטאות זכאי לקצבה חודשית בסך כ-1,200 ש"ח.

חיים כץ: בנוסף, כיום, יחד עם הקצבה החודשית ניתן לאותה אוכלוסייה שובר שירותים מיוחד בשווי של כ-600 ש"ח.

חיים כץ: מוצע להגדיל את סכום הקצבה החודשית המשולמת לאותם ניצולים לפי החוק ב-600 ש"ח לסכום של כ-1,800 ש"ח, וזאת במקום שובר השירותים שניתן להם עד היום.

חיים כץ: צעד זה נועד להקל על הניצולים במימוש זכויותיהם.

חיים כץ: תחילתם של התיקונים האמורים היא מיידית, והתשלומים יינתנו לניצולי השואה כבר בשנת 2014.

חיים כץ: בנוסף, נקבע כי ניצולי השואה שיוכרו או שהוכרו כזכאים לקבלת מענק הטבות לפי החוק בגין 2013, יקבלו כעת את מענק ההטבות השנתי בעבור שנת 2013 יחד עם המענק בעבור שנת 2014.

חיים כץ: מדובר בהצעת חוק חשובה מאוד, שמטרתה להקל ולסייע, ולו במעט, לאוכלוסיית ניצולי השואה.

חיים כץ: להצעת החוק הזאת אין הסתייגויות.

חיים כץ: לפיכך, אני פונה לחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

חיים כץ: תודה לכל מי שלקח חלק בקידום הצעת החוק: תודה למנהלת הוועדה המיתולוגית וילמה מאור ולצוות המסור של הוועדה – אתי, ענת, מעיין ואורי; תודה ליועצת המשפטית של הוועדה ענת מימון, ותודה כמובן לעוזרי הפרלמנטריים אילן מרסיאנו וקורל אבירם.

חיים כץ: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לך, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

גילה גמליאל: להצעת החוק לא הוגשו בקשות רשות דיבור, ועל כן אנחנו עוברים ועוברות להצבעה.

גילה גמליאל: ההצבעה הראשונה היא בקריאה שנייה לפי נוסח הוועדה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 1–7 – 66 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–7 נתקבלו.

גילה גמליאל: 66 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור כרגע להצבעה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 63 נגד – אין נמנעים – אין חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון מס' 4), התשע"ד–2014, נתקבל.

גילה גמליאל: 63 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון מס' 4), התשע"ד–2014, עברה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: [מס' מ/802; "דברי הכנסת", חוב' י"ג, עמ' 7479; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 150), התשע"ד–2014, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

גילה גמליאל: יציג שוב יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת חיים כץ.

גילה גמליאל: בבקשה.

חיים כץ: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה השנייה ולקריאה השלישית את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 150), התשע"ד–2014, מטעם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

חיים כץ: סעיף 200א לחוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ"ה–1995, קובע את זכאותם של נכים לקצבה חודשית נוספת בשיעורים משתנים, בהתאם לשיעור הנכות הרפואית שנקבעה להם.

חיים כץ: כיום זכאי לקצבה חודשית נוספת רק מי שנקבעה לו נכות רפואית בשיעור של 50% לפחות.

חיים כץ: מטרתה של הצעת החוק המונחת בפניכם היא להעניק את הקצבה החודשית הנוספת, בשיעורה הנמוך, גם לנכים בעלי נכות נפשית או שכלית שאינם מגיעים לסף הנכות הרפואית של 50% המזכה בקצבה חודשית נוספת, וזאת אף שלנכותם השפעה ניכרת על יכולתם התפקודית.

חיים כץ: לפיכך, מוצע לתקן את חוק הביטוח הלאומי כך שגם מי שנקבעה לו נכות רפואית נפשית או שכלית בשיעור שבין 40% ל-49%, בהתאם לרשימת הליקויים שבפרטים 33 ו-91 שבחלק א' לתוספת הראשונה לתקנות הביטוח הלאומי (קביעת דרגת נכות לנפגעי עבודה), התשט"ז–1956, יהיה זכאי לקצבה חודשית נוספת בשיעור של 11.5% מקצבת יחיד מלאה.

חיים כץ: בעת הדיונים בוועדה בהצעת החוק עלתה בקשה להרחיב את תחולת התיקון המוצע גם לנכי נפש נוספים, לפי פרט 34 לרשימת הליקויים.

חיים כץ: ואולם, נמסר לוועדה כי הפגיעה ביכולת התפקודית של נכים בקבוצה זו קטנה מהפגיעה ביכולת של קבוצת הנכים שנכללה בתיקון, וכן כי המשמעות התקציבית של הוספת קבוצה זו היא של עשרות מיליונים.

חיים כץ: עם זאת, הוועדה מקווה שבעתיד יינתן מענה לאוכלוסיות נוספות הנזקקות לקצבה חודשית נוספת.

חיים כץ: מדובר בהצעת חוק חשובה מאוד, שמטרתה לתת סיוע נוסף לקבוצת אוכלוסייה זו במטרה להקל עליה, ולו במעט, באתגרים הרבים שאתם היא נאלצת להתמודד.

חיים כץ: להצעת חוק זו אין הסתייגויות, ולפיכך אני פונה לחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק החשובה הזאת בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

חיים כץ: תודה לכל מי שלקח חלק בקידום החוק: תודה למנהלת הוועדה וילמה מאור ולצוות המסור אתי, ענת, מעיין ואורי.

חיים כץ: תודה ליועצת המשפטית של הוועדה יעל סלנט, וכמובן תודה לעוזרי הפרלמנטריים אילן מרסיאנו וקורל אבירם.

גילה גמליאל: שוב, תודה לך, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת חיים כץ.

גילה גמליאל: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות וגם לא הוגשו בקשות רשות דיבור, ועל כן אנחנו עוברים ועוברות להצבעה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 1–3 – 55 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

גילה גמליאל: 55 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים ועוברות להצבעה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 58 נגד – אין נמנעים – אין חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 150), התשע"ד–2014, נתקבל.

יאיר לפיד: – – –

גילה גמליאל: 58 בעד.

גילה גמליאל: שר האוצר מציין כי הוא רצה להצביע, והוא הצביע בעד גם כן.

גילה גמליאל: ההצעה עברה בקריאה שלישית – הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 150), התשע"ד–2014.

גילה גמליאל: [מס' מ/803; "דברי הכנסת", חוב' י"ג, עמ' 7483; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצעה הבאה: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 151), התשע"ד–2014, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

גילה גמליאל: יציג שוב היושב-ראש החרוץ, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת חיים כץ.

גילה גמליאל: בבקשה.

חיים כץ: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, דרך אגב, המקבץ השני של החוקים היום יהיה אחרי קצת הפסקה, שלא תחשבו שזה רק אני.

חיים כץ: אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 151), התשע"ד–2014, שהגישה הממשלה.

חיים כץ: סעיף 363 לחוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ"ה–1995, קובע כיום כי המוסד לביטוח לאומי לא יגבה חוב של מבוטח שנפטר במצב שבו לא קיימת מכוחו זכאות לגמלת שאירים או לקצבת תלויים.

חיים כץ: נוסף על כך, סעיף 370 לחוק הביטוח הלאומי מאפשר למוסד לביטוח לאומי לוותר על הפרש, קנס, תוספת או ריבית לגבי מבוטח שנפטר, בין שקיימת מכוחו זכאות לגמלת שאירים ובין שלאו, אך, כאמור, סעיף זה אינו עוסק בחוב דמי הביטוח עצמו, אלא רק בחיובים שנוספו לו.

חיים כץ: מטרת הצעת החוק המונחת בפניכם היא לתת שיקול דעת למוסד לביטוח לאומי להחליט, מטעמים מיוחדים שיירשמו, המצדיקים זאת בנסיבות המקרה, כי המוסד לא יגבה חוב דמי ביטוח של מבוטח שנפטר, גם אם קיימת מכוח הנפטר זכאות לגמלת שאירים או תלויים.

חיים כץ: ההחלטה יכולה להתייחס לחוב כולו, לרבות החיובים שנוספו לו, או לחלק מהחוב בלבד.

חיים כץ: מוצע כי סמכות הוויתור על החוב כאמור תחול הן על חובות שנוצרו לפני כניסת החוק לתוקף והן על חובות מכאן ואילך.

חיים כץ: להצעת חוק זו אין הסתייגויות, ולפיכך אני פונה לחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

חיים כץ: תודה למנהלת הוועדה המיתולוגית וילמה מאור, לצוות המסור של הוועדה – אתי, ענת, מעיין ואורי, תודה ליועצת המשפטית של הוועדה יעל סלנט, וכמובן תודה לעוזרי הפרלמנטרים, קורל אבירם ואילן מרסיאנו.

חיים כץ: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

גילה גמליאל: תודה רבה, שוב, ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת חיים כץ.

גילה גמליאל: אכן, להצעת החוק אין הסתייגויות, אך כן הוגשו בקשות לרשות דיבור.

גילה גמליאל: חבר הכנסת מוחמד ברכה – חבר הכנסת מוחמד ברכה אינו נוכח; חבר הכנסת חנא סוייד – חבר הכנסת חנא סוייד אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת דב חנין, עומדות לרשותך חמש דקות תמימות.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, אני ביקשתי את רשות הדיבור ראשית כדי לברך על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון 151).

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כמו בנושאים אחרים, גם כאן אני מרגיש סגירת מעגל מסוימת.

דב חנין: אנחנו נאבקנו על העניין הזה, של מתן שיקול הדעת למוסד לביטוח לאומי לפטור חובות של דמי ביטוח מאנשים שנפטרו, בנסיבות מסוימות.

דב חנין: אנחנו נתקלנו בתשובה של הביטוח הלאומי שאומרת שהחוק איננו מאפשר, איננו מתיר פטור כזה, ואנחנו חשבנו שאכן צריך לתקן בעניין הזה את החוק כדי ליצור תוצאה יותר צודקת, שתאפשר למוסד לביטוח לאומי לא לגבות חוב של דמי ביטוח מאנשים שנפטרו, כאשר נסיבות המקרה – כאשר הצדק מחייב פטור כזה.

דב חנין: אין שום סיבה ללכת לקרוביו של הנפטר ולגבות מהם דמי ביטוח לאומי של אנשים שנפטרו.

דב חנין: אני שמח שהממשלה הגיעה גם היא למסקנה שאת הדבר הזה צריך לתקן, ואני שמח גם שהתיקון הזה סוף-סוף מושלם, עכשיו כשאנחנו מגיעים לקריאה שנייה ושלישית בכנסת.

דב חנין: זו הזדמנות, עמיתי חברי הכנסת, לומר דבר אופטימי: אפילו ממשלה שכושלת באמת בכל אחד מהתחומים בעבודתה, ומכשילה את כולנו בתחומים של היעדר שלום, היעדר צדק חברתי, התקפה על הדמוקרטיה, אפילו ממשלה כזאת, מדי פעם, אולי בטעות, מסוגלת לעשות מעשים טובים.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, אני חושב שזה מסר שאנחנו צריכים לקחת אותו כאמירה אופטימית, שצריכה לחזק אותנו במאבקים נגד העוולות ומעשי האיוולת שהממשלה מקדמת בתחומים אחרים.

דב חנין: אנחנו בהמשך הדיונים היום נעסוק באחד המהלכים החמורים והמסוכנים ביותר של הממשלה, המתקפה החמורה שלה נגד הדמוקרטיה, מתקפה שמתבטאת בחבילה של חוקים שמכונים חוקי משילות, ובמרכזם הרעיון האנטי-דמוקרטי של העלאת אחוז החסימה, מהלך שנועד לחסום את הכניסה לכנסת בפני מפלגות קטנות, נועד ליצור חומות גבוהות מסביב למועדון הפוליטי כך שכוחות חדשים לא יוכלו להיכנס פנימה, נועד למנוע ולהקשות את הייצוג הפוליטי הפלורליסטי של האוכלוסייה הערבית, נועד להקשות ולפגוע ביכולתן של קבוצות מיעוט להיכלל בזירה הפרלמנטרית ולהשפיע בתוכה.

דב חנין: כל המהלכים המסוכנים האלה, עמיתי חברי הכנסת, מנומקים בצורך לחזק את המשילות בישראל, אבל האמת היא שבישראל אין בעיית משילות אמיתית.

דב חנין: ראש ממשלה בישראל שיודע לאן הוא רוצה ללכת מסוגל, אם הוא רוצה, להוביל את מדינת ישראל למלחמה.

דב חנין: ראינו את זה במלחמת לבנון השנייה, ראינו את זה במלחמת עזה הראשונה, ראינו את זה במלחמת עזה השנייה – כאשר ראש ממשלה רוצה להוביל למלחמה הוא יכול והוא מוביל את ישראל למלחמה גם בלי החלטת ממשלה, גם בלי החלטת כנסת.

דב חנין: כאשר ראש ממשלה רוצה ללכת למהלך, למשל, של פינוי חבל-ארץ שלם מיושביו במסגרת של תוכנית התנתקות, הוא יכול גם את זה לעשות, והוא עושה את זה, גם כאשר הרוב בממשלה נגדו, גם כאשר הרוב בכנסת מטיל ספק בכוונותיו, אבל ראש ממשלה שיודע לאן הוא רוצה ללכת יכול ללכת לאן שהוא רוצה.

דב חנין: ולכן, אין בישראל בעיה אמיתית של משילות, ואין בישראל גם בעיה אמיתית של יציבות.

דב חנין: אין בעיה של יציבות של המערכת הפוליטית השלטונית, כי אם אנחנו נבחן את מדינת ישראל, עם עומס הבעיות החברתיות, הכלכליות, הפוליטיות, הכל-כך גדולות שיש במדינה הזאת, אנחנו נראה שהמערכת הפוליטית בישראל באופן יחסי היא דווקא מערכת פוליטית יציבה.

דב חנין: ישראל הולכת לבחירות אחת לשלוש שנים, זה בערך הממוצע – –

גילה גמליאל: משפט סיום בבקשה.

דב חנין: – – במדינות שיש בהן משטר פרלמנטרי, ולכן, אין בעיה של משילות, אין גם בעיה אמיתית של יציבות.

דב חנין: הבעיה נמצאת במקום אחר, בכך שהממשלה בישראל מפחדת מהדמוקרטיה – –

גילה גמליאל: תודה.

דב חנין: – – מתקיפה את המרחב הדמוקרטי, מתחילה במפלגות הקטנות ותמשיך גם בהתקפה על מישורים נוספים של המרחב הדמוקרטי בישראל – –

גילה גמליאל: תודה רבה.

דב חנין: – – ולזה, עמיתי חברי הכנסת, חשוב להתנגד.

גילה גמליאל: תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים כרגע להצבעה, אז כולם לשבת בבקשה.

גילה גמליאל: כולם וכולן לשבת, אני מתחילה את ההצבעה, הצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 151).

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 11 בעד סעיפים 1–2 – 60 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

גילה גמליאל: 60 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: ועכשיו אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 12 בעד החוק – 58 נגד – אין נמנעים – אין חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 151), התשע"ד–2014, נתקבל.

גילה גמליאל: 58 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 151), התשע"ד–2014, עבר בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: הודעה לסגן מזכירת הכנסת – נאזם, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק מעמד ותיקי מלחמת העולם השנייה (תיקון מס' 2), התשע"ד–2014, שהחזירה ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

נאזם בדר: מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעה של חברי הכנסת מנחם אליעזר מוזס, מיכל בירן ושמעון סולומון בנושא: מחירים מופקעים וצרכנים שבויים בבתי-החולים וברכבת ישראל.

נאזם בדר: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לנאזם, סגן מזכירת הכנסת.

גילה גמליאל: [מס' מ/827; "דברי הכנסת", חוב' י"ב, עמ' 7267; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצעת החוק הבאה, הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון מס' 4), התשע"ד–2014.

גילה גמליאל: תציג את הצעת החוק יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חברת הכנסת מירי רגב.

גילה גמליאל: בבקשה.

מירי רגב: כבוד היושבת-ראש, תודה לך, חברי כנסת, שרים, בן-דהן – איפה זבולון קלפה?

מירי רגב: זבולון – הוא בדיוק יצא – רציתי להודות לך, כי אתה הובלת את החוק הזה בוועדה.

מירי רגב: בוא, בוא, זבולון.

מירי רגב: חברים, אני מתכבדת להביא בפניכם את הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון מס' 4), התשע"ד–2014, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מירי רגב: על-פי חוק הרבנות הראשית, בין תפקידי מועצת הרבנות לתת כשירות לכהונתם של דיינים, רבני עיר ורבנים רושמי נישואין.

מירי רגב: לצורך ביצוע תפקידה ומתן כשירות כאמור, נדרשת המועצה לערוך בחינות במקרים מסוימים.

מירי רגב: עריכת הבחינות בידי המועצה כוללת כתיבת הבחינות, התקשרות עם גורמים מקצועיים בעלי מומחיות מתאימה לשם בדיקת הבחינות, שכירת מקומות לעריכתן, שכירת שירותי השגחה על המבחנים ועוד.

מירי רגב: כל אלה כרוכים בעלויות כספיות לא מבוטלות.

מירי רגב: לשם עמידה בעלויות אלו, הצעת החוק מבקשת להסמיך את השר לשירותי דת לקבוע אגרות עבור בחינות שעורכת מועצת הרבנות הראשית במסגרת תפקידה.

מירי רגב: במהלך הדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה הסתבר כי למעשה, אף שאפשרות זו אינה מוסדרת כיום בחוק, הרבנות הראשית גובה בפועל אגרות מסוימות בעד בחינות שהיא עורכת, והצעת החוק באה להסדיר גם את התופעה הקיימת היום.

מירי רגב: על מנת שיהיה פיקוח אמיתי ויעיל על האגרות שייקבעו וסכומיהן, החליטה ועדת הפנים כי קביעת האגרות כאמור תהיה באישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת.

מירי רגב: הצעת חוק זו עברה ללא הסתייגויות.

מירי רגב: אני מבקשת לתמוך בהצעת החוק הזאת.

מירי רגב: אני מבקשת להודות לחבר הכנסת זבולון קלפה, חבר ועדת הפנים, שהוביל את החוק; לצוות הוועדה בראשותה של יפה וליועצים המשפטיים בראשותו של תומר, גלעד ויוטל.

מירי רגב: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחברת הכנסת מירי רגב, יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

גילה גמליאל: אכן אין הסתייגויות לחוק.

גילה גמליאל: יחד עם זה, יש בקשת רשות דיבור לחבר הכנסת דוד אזולאי.

גילה גמליאל: חבר הכנסת דוד אזולאי – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך חמש דקות.

מירי רגב: סליחה, לא אמרתי תודה לסגן השר בן-דהן.

מירי רגב: כבוד השר בן-דהן.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, השרים, חברי הכנסת, כשאנחנו מדברים על הרבנות הראשית, אני זוכר ימים מקדם, כאשר היו תנועות שלמות שטענו שיש כפייה דתית במדינת ישראל ולא ייתכן שאפשר לכפות את מצוות הדת היהודית על המדינה, על אזרחיה, והמציאו את המושג – במקום "חופש הדת", שמופיע במגילת העצמאות ובכל אמנות האו"ם, עשו "חופש מדת".

ישראל אייכלר: הייתה תעמולה שלמה במשך דור שלם להשתחרר מהכפייה הדתית.

ישראל אייכלר: ואז החלו לשבור את החומות של הרבנות הראשית.

ישראל אייכלר: אלה היו אנשי התרבות שהתחילו, שהם לא רוצים לרקוד על מדרגות הרבנות, והיו להם פה חברת כנסת או שתיים שניהלו מלחמה נגד הכפייה הדתית.

ישראל אייכלר: כי בדור ההוא חשבו שמדינה יהודית צריכה שיהיו לה סממנים דתיים.

ישראל אייכלר: מאז עברנו כברת דרך כזאת, והיום באות תנועות שלמות לעקור את דת ישראל, לכפות כפייה אנטי-דתית.

ישראל אייכלר: על זה לא חלמו אפילו הלוחמים הגדולים בשם זכויות האזרח וזכויות האדם, שהיו נגד הכפייה הדתית ונגד הרבנות, והצליחו להכפיש ולהשחיר את שמה של הרבנות, עד שאפילו אנשים דתיים היו צריכים כל הזמן להצטדק ולהוכיח שהרבנות היא לא כל כך נוראה.

ישראל אייכלר: היום הם משתמשים במערכת תקשורתית משפטית, בשיתוף בית-המשפט העליון, לכפות אורחות חיים על אוכלוסייה דתית, להפוך אותה מדתית-חרדית למשהו רפורמי, פולקלוריסטי; להפוך את היהדות לאיזו דת בלתי מחייבת, לאלוהים שלא קיים, האלוהים האחרים שלהם, עגל הזהב.

ישראל אייכלר: אלוקינו ואלוקי אבותינו חי וקיים לעד ולעולמי עולמים, אבל הם רוצים לעקור את האמונה הזאת, שיהיה ספק.

ישראל אייכלר: עמלק בגימטריה – ספק.

ישראל אייכלר: אולי כן, אולי לא; רפורמים, קונסרבטיבים, כאלה שאומרים שכל אדם יקבע את אלוהיו, ממש כמו עובדי האלילים.

ישראל אייכלר: ואז הם באים לכפות על ציבור.

ישראל אייכלר: והשיא, עכשיו הם שלפו נשק נגד לומדי התורה, הם רוצים להכניס אותם לבתי-הסוהר.

ישראל אייכלר: אני מצטער, אבל אני חייב לומר מילה טובה על ראש הממשלה, שהיום בפעם הראשונה אמר שבמדינת היהודים לא ייקחו לכלא יהודים על לימוד תורה.

ישראל אייכלר: הוא חיכה שנה שלמה עד שהוא הוציא את המילים האלה מהפה בלי פחד.

ישראל אייכלר: ואין לך, אדוני ראש הממשלה, מה לפחד.

ישראל אייכלר: זה שיאיר לפיד מאיים שהוא יפרוש מהממשלה ויפיל לך את הממשלה, זה פשוט לא נכון.

ישראל אייכלר: גם אם לא תעשה סנקציות פליליות.

ישראל אייכלר: ואני מציע, אגב, לבטל את הסנקציות הפליליות בעניין גיוס החובה בכלל.

ישראל אייכלר: אף אחד לא צריך חיילי כפייה – ולא רק לחרדים, לאף אחד.

ישראל אייכלר: המדינה תמיד יכולה לומר: מי שמשרת מקבל העדפות א', ב' וג', ומי שלא רוצה לא יקבל.

ישראל אייכלר: אבל היא לא יכולה לעשות כפייה, סנקציות פליליות.

ישראל אייכלר: אבל אין לך מה לפחד, ראש הממשלה, לפיד לא יוותר על משרד האוצר.

ישראל אייכלר: באמצעותו הוא בונה עכשיו נבחרת דירקטורים ל-25 שנה, שרק מי שתואם את האליטה התל-אביבית האשכנזית, חילונית, מלומדת, מבוגרת, יכול להיכנס לנבחרת הזאת כדירקטורים, לפי קריטריונים שהם יבחרו.

ישראל אייכלר: אז הוא לא יתפטר, הוא לא יפרק את הממשלה גם אם לא תעשה סנקציות פליליות.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה לומר מה יקרה אם ועדת שקד כן תקבל החלטה על סנקציות פליליות על לומדי תורה, אני רק רוצה לומר מה יקרה אם לא.

ישראל אייכלר: לא יקרה שום דבר, הממשלה לא תתפרק; אנחנו לא ניכנס לקואליציה ממילא.

ישראל אייכלר: יש מספיק גזירות שהממשלה עשתה שלא מזכות אותה שאנחנו נשב בקואליציה שלה.

ישראל אייכלר: אבל לפיד לא יפרוש, הוא לא יוותר על התיקים שלו, הוא לא יוותר על השלטון שלו.

ישראל אייכלר: ראש הממשלה צריך לקרוא לו ולומר לו: אם אתה רוצה להיות בקואליציה, אתה חייב לקיים את ההסכם הקואליציוני שלך, של בנט, של לפיד ושל נתניהו, ששם כתוב מפורשות שלא יהיו סנקציות פליליות בחוק הגיוס של בני הישיבות.

ישראל אייכלר: ולסיום, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לומר שכולם מתעלמים מהבעיה האמיתית שיש בעניין גיוס הכפייה.

ישראל אייכלר: מדינת ישראל כבר עברה 65 שנה, והגיע הזמן לבחון מחדש את עניין הגיוס.

ישראל אייכלר: צה"ל צריך חיילים טובים, הוא לא צריך המוני חיילים שאין לו מה לעשות אתם.

ישראל אייכלר: ולכן, כמו כל הצבאות היעילים בעולם, הוא צריך לעבור להיות צבא יותר ויותר מקצועי, לשלם שכר הגון לחיילים.

ישראל אייכלר: אין שום סיבה שמדינה עשירה כמו מדינת ישראל, והאוצר עשיר יחסית, לא תשלם כהוגן לחייל מקצועי שעומד בקריטריונים, שעושה את מלאכתו נאמנה.

ישראל אייכלר: ואם ישחררו עשרות אלפי חיילים שהצבא אינו זקוק להם, יהיו לה מספיק משכורות לחיילים שהצבא רוצה אותם.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת אייכלר.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים ועוברות להצבעה.

גילה גמליאל: כולם לשבת.

גילה גמליאל: כל חברי וחברות הכנסת, לשבת.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה, בקריאה שנייה, כהצעת הוועדה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 13 בעד סעיף 1 – 35 נגד – 4 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

גילה גמליאל: 35 בעד, ארבעה נגד.

גילה גמליאל: ההצעה עברה בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: ואנחנו עוברים לקריאה שלישית.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 14 בעד החוק – 31 נגד – 3 נמנעים – אין חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון מס' 4), התשע"ד–2014, נתקבל.

גילה גמליאל: 31 בעד, שלושה נגד, אין נמנעים.

גילה גמליאל: הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון מס' 4), התשע"ד–2014, עברה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: [מס' כ/444; "דברי הכנסת", מושב ראשון חוב' כ"ג, עמ' 4730; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 135), התשע"ד–2014, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

גילה גמליאל: תציג את הצעת החוק יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חברת הכנסת מירי רגב.

גילה גמליאל: בבקשה.

מירי רגב: כבוד סגן השר בן-דהן, תודה רבה לך, אם לא שמעת את אמירתי קודם.

מירי רגב: תודה רבה לך על כל שיתוף הפעולה עם הוועדה, ועוד יש לנו הרבה מה לעשות בנושאים של הרבנות ושל שירותי הדת במדינת ישראל.

מירי רגב: חברים, אני מתכבדת להביא בפניכם את הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 135), התשע"ד–2014, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מירי רגב: יריב לוין – אפשר להגיד בשעה טובה, אפשר בהחלט להגיד בשעה טובה.

מירי רגב: הצעת החוק שלפנינו הוגשה בכנסת הקודמת על-ידי חברי הכנסת זאב בילסקי, יריב לוין, יעקב אדרי, אריה אלדד, זבולון אורלב וגדעון עזרא, זיכרונו לברכה, ומאז לא הצלחנו להביא אותה לידי בשלות ולידי דיון בוועדת הפנים.

מירי רגב: חשבנו שנכון וצריך להוביל מהלך שעיריות איתנות יוכלו להתנהל באופן עצמאי יותר, ולא יהיו תלויות בשלטון המרכזי, ועל כך מגיעות כל התודות לשר גדעון סער.

מירי רגב: גדעון סער, שר הפנים, שלום, אני מדברת אליך, תודה רבה לך שהצלחת להביא הצעת חוק שבמשך שנים לא הצלחנו להביא אותה לידי הסכמה בתוך ממשלת ישראל.

מירי רגב: הצלחת להביא חוק לוועדה, חוק שבעצם מאפשר לעיריות, לרשויות מקומיות איתנות, שמנהלות ומקיימות ניהול יעיל ותקין, לפעול באופן עצמאי, תוך ביזור הסמכות של השלטון המרכזי לשלטון המקומי.

מירי רגב: כולנו יודעים כמה קשה לשלטון מרכזי לבזר סמכות לשלטון מקומי, והנה בא שר הפנים ואמר: אנחנו עושים את זה, כמובן תוך פיקוח, ובקרה, ודיווח לכנסת, ודיווח לוועדה, אבל מתוך נקודת מוצא שאותן עיריות שיכולות להתנהל בעצמן יעשו את זה, ואותן עיריות שלא יכולות לעשות את זה, כמובן השלטון המרכזי ימשיך לתמוך בהן.

מירי רגב: אני חושבת שההצעה הזאת, שהיא הצעה מאוד חשובה לעיריות – הגיעו לכל הדיונים, יריב, אם אני לא טועה, השלטון המקומי, גם בדמות הקודמת שלו וגם הדמויות החדשות שמובילות אותו.

מירי רגב: התיקון הזה הוא תיקון מבורך, הוא תיקון נכון.

מירי רגב: אני חושבת, שר הפנים, שההצעה הזאת היא הצעה חשובה.

מירי רגב: אני רוצה להודות לכל מי שלקח חלק בהצעה הזאת – ליריב לוין, שלא ויתר, שניסה להגיע לכל הסכמה אפשרית; לוועדת הפנים, שהוסיפה את ההערות שלה, וכמובן לשר, שהביא את ההצעה הזאת לידי בשלות.

מירי רגב: עם זאת, השר, אני קוראת לך להביא הצעת חוק, עכשיו, שתסייע לרשויות החלשות.

מירי רגב: הרשויות החזקות והאיתנות יכולות להתנהל.

מירי רגב: עכשיו התפקיד שלנו הוא לסייע ולכוון גם את הרשויות החלשות.

מירי רגב: אני רוצה להודות לצוות הוועדה בראשותה של יפה, ליועץ המשפטי תומר, לעוזרים שלו, יוטל המתמחה וגלעד, לכל הצוות שעזר וקידם את הצעת החוק הזאת.

מירי רגב: הצעת החוק הזאת הוגשה ללא הסתייגויות, ולכן אני מצפה שהכנסת כולה, אופוזיציה וקואליציה, תירתם ותצביע בעדה.

מירי רגב: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה ליושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חברת הכנסת מירי רגב.

גילה גמליאל: אכן, להצעה לא הוגשו הסתייגויות, אבל הוגשה בקשת רשות דיבור על-ידי חבר הכנסת דוד אזולאי.

גילה גמליאל: חבר הכנסת דוד אזולאי אינו נוכח, ועל כן יעלה שר הפנים.

גילה גמליאל: שר הפנים, חבר הכנסת גדעון סער, בבקשה.

גדעון סער: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני בראשית הדברים רוצה להודות לשניים – ליוזם החוק, יושב-ראש סיעת הליכוד ויושב-ראש הקואליציה חבר הכנסת יריב לוין, וליושבת-ראש ועדת הפנים חברת הכנסת מירי רגב, על המהלך שהם הובילו וקידמו.

גדעון סער: ואני קיבלתי החלטה, כדי שהדבר הזה יתבצע במהירות, בהתחלה דרך דין הרציפות, במושב הקודם, ועכשיו בהשלמה מהירה של החקיקה לקריאה שנייה ושלישית, אבל מאוד יסודית, כמו שמקובל בוועדת הפנים, כדי לחולל שינוי מאוד משמעותי בכיוון של דה-רגולציה בשלטון המקומי, שזה כיוון הכרחי.

גדעון סער: אנחנו חיים עדיין מכוח פקודת העיריות, מכוח דינים שמקורם במנדט הבריטי, עם ריכוזיות יתר מיותרת.

גדעון סער: ומי שחושב שפיקוח יתר הוא פיקוח אפקטיבי – אני אומר:

גדעון סער: פיקוח יתר הוא הפיקוח הכי גרוע, כי הוא איננו מאפשר להבדיל בין העיקר והטפל.

גדעון סער: ואגב, זה גם עוזר לרשויות חלשות, מכיוון שזה מאפשר למקד את תשומת הלב איפה שצריך.

גדעון סער: ההצעה הזאת היא הצעה מאוד מדודה, מאוד שקולה, עם פרמטרים ברורים מה זאת עירייה איתנה, מה מביא להגדרה, ומה התוצאה של זה מבחינת ההקלות.

גדעון סער: היא צעד בכיוון הזה, אבל זה צעד חשוב, שאנחנו נמשיך אותו בצעדים נוספים, שאנחנו כבר מבצעים – לא כולם בחקיקה, דרך אגב; חלקם בנהלים של משרד הפנים, חלקם בתקנות.

גדעון סער: אני פניתי גם ליושבת-ראש ועדת הפנים לפני כמה ימים בנושא של משרות אמון בשלטון המקומי, כדי גם שם להרחיב את מתחם שיקול הדעת של ראשי הרשויות המקומיות, והכול במטרה להביא לאותה מגמה – – –

מירי רגב: – – –

גדעון סער: – – – וכאשר אתה מוותר על סמכות שהיא סמכות לא נכונה, שהיא סמכות מיותרת, אתה מקדם – ואני קורא גם לשרים אחרים, בתחומי משרדיהם, כשהדבר הזה נחוץ, לא להסס ולעשות את זה.

גדעון סער: אני חושב שזה צעד מאוד חשוב שהכנסת עושה היום לכיוון שלטון מקומי יותר עצמאי, יותר חזק, שהוא יותר טוב לאזרחי ישראל.

גילה גמליאל: תודה רבה לשר הפנים גדעון סער.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 135), התשע"ד–2014.

גילה גמליאל: קריאה שנייה, לפי נוסח הוועדה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 15 בעד סעיפים 1–15 – 46 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–15 נתקבלו.

גילה גמליאל: 46 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים ועוברות להצבעה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 16 בעד החוק – 46 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 135), התשע"ד–2014, נתקבל.

גילה גמליאל: 46 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 135), התשע"ד–2014, עברה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: דברי תודה מפיו של יושב-ראש סיעת הליכוד, יושב-ראש הקואליציה והיוזם של ההצעה, יריב לוין.

יריב לוין: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, באמת סיימנו היום דרך ארוכה, של כמה שנים, בחקיקת חוק מהפכני ממש, שנותן בידי הרשויות המקומיות, פותח בפניהן דרך לנהל את ענייניהן באופן עצמאי יותר, יעיל יותר, וכמובן גם מעודד אותן להתייעל ולהגיע למעמד של עירייה איתנה.

יריב לוין: אני רוצה להודות קודם כול, בראש ובראשונה, למי שהוביל יחד אתי את החוק בכנסת הקודמת, חבר הכנסת לשעבר וראש העיר רעננה דהיום, זאב בילסקי.

גדעון סער: – – – ייהנה מהחוק.

יריב לוין: נכון.

יריב לוין: אני רוצה לומר תודה גדולה לך, אדוני, גדעון סער, שר הפנים.

יריב לוין: אתה יודע, יש הרבה שמדברים על מאבק בביורוקרטיה; אתה עושה.

יריב לוין: אני חושב שהחוק הזה הוא אמירה וגם פעולה מרחיקת לכת, שנזקפת לזכותך.

יריב לוין: תודה גם לראש הממשלה, שסייע לנו בקדנציה הקודמת לקדם את החוק הזה.

יריב לוין: תודה גדולה מאוד לחברת הכנסת מירי רגב, יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

יריב לוין: את יודעת, מירי, היום זה בדיוק חמש שנים, אני חושב, מאז הבחירות לכנסת שבהן נבחרנו; זה גם החוק ה-55 שאני מעביר בקריאה שנייה ושלישית, אז יש לנו שלוש פעמים חמסה פה, בסימן למזל לדברים הבאים שנעשה, ובאמת, תודה על עבודה מקצועית, מהירה ויעילה.

יריב לוין: תודה למנהלת הוועדה יפה שפירא וכל הצוות, לייעוץ המשפטי בראשותו של תומר רוזנר.

יריב לוין: תודה גדולה מגיעה גם למנכ"ל פורום ה-15, עורך-הדין איתן אטיה, שהיה הכוח המניע והדוחף בקידום הצעת החוק הזאת; לנציגי משרדי הממשלה, יהודה זמרת, יגאל צרפתי, שוקי אמרני, מרדכי כהן, מטעם משרד הפנים, לעוזי סלמן, מטעם עיריית תל-אביב, שסייע רבות, לראשי ערים שהיו שותפים, ליונתן, ערן ויוסי ממשרד האוצר, ובכלל, לכל הגורמים הרבים שהיו שותפים וסייעו בידינו במלאכה החשובה הזאת.

יריב לוין: אני רוצה לומר תודה גם לצוות שלי, ללילך שלי, מיכל גרסטלר, ליאור פרבר ואוהד אפריאט.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת יריב לוין.

גילה גמליאל: [מס' כ/533; "דברי הכנסת, חוב' י"ב, עמ' 7316; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 59 והוראת שעה), התשע"ד–2014, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

גילה גמליאל: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: אין הסתייגויות להצעה.

אבישי ברוורמן: גברתי היושבת-ראש, חברי השרים, חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 59 והוראת שעה), התשע"ד–2014, בעניין החדשות המקומיות, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

אבישי ברוורמן: הצעת החוק היא יוזמה שלי, שלשמחתי חברי הוועדה וחברי כנסת נוספים מהקואליציה והאופוזיציה תמכו בה.

אבישי ברוורמן: ראשיתה של הצעת החוק המונחת לפניכם היא בהצעת חוק פרטית שהגשתי בתחילת חודש דצמבר 2013, עוד בטרם פקעה החובה לשדר חדשות מקומיות בכבלים ובלוויין.

אבישי ברוורמן: אני רואה חשיבות גדולה בקיום שידורי חדשות מקומיות, בעיקר בפריפריה.

אבישי ברוורמן: ענייני הפריפריה ברובם אינם מסוקרים במהדורות הראשיות בערוצי הטלוויזיה השונים.

אבישי ברוורמן: באמצעות סיקור סוגיות מקומיות בחדשות המקומיות ומתן ביטוי לצרכים הנוגעים לאזור מסוים, קיימת האפשרות לקדם את הטיפול בנושאים השונים של אותו אזור, ולעתים קרובות גם להשיג תוצאות חיוביות לטובת תושבי האזור.

אבישי ברוורמן: אוסיף שב-16 השנים שכיהנתי כנשיא אוניברסיטת בן-גוריון בבאר-שבע – וזכיתי גם שחברת הכנסת גמליאל, שלשמאלי, הייתה שלוש קדנציות יושבת-ראש התאחדות הסטודנטים – ראינו את המשמעות של חדשות מקומיות, כי, לצערי, לעתים כשמשדרים מתל-אביב לא מבינים מה שקורה בדרום ובצפון.

אבישי ברוורמן: לצד הנושא הכללי של עצם החשיבות של שידור חדשות מקומיות, קיים גם נושא עובדי חברת ההפקה של החדשות המקומיות, החברה שהפיקה אותן עד תום שנת 2013, אשר רובם עיתונאים וטכנאים המתגוררים בפריפריה.

אבישי ברוורמן: מדובר ב-70 עובדים שחשבתי לנכון לסייע להם להמשיך ולהיות מועסקים.

אבישי ברוורמן: במסגרת הדיונים עם בעלי הרישיונות, "הוט" ו-yes, ביקשתי מהם לשכור את שירותיהם של עובדי חברת ההפקות, הגם שברור שלא חלה עליהם חובה חוקית לעשות כן.

אבישי ברוורמן: אני חוזר, בהזדמנות זו אני שב ופונה אליהם בבקשה – והם מבינים היטב, ושמעתי את הרוח החיובית – שההפקה לא תהיה באמצעות אולפן מתל-אביב, אלא באמצעות אולפן בדרום ואולפן בצפון, ולקלוט כמה שיותר עובדים שעסקו עד כה בהפקה ובשידור החדשות המקומיות, כך שיתאפשר המשך העסקתם.

אבישי ברוורמן: ועדת הכלכלה קיימה כמה דיונים בנושא בניסיון להגיע להסדר שיהיה מקובל על כלל הגורמים.

אבישי ברוורמן: מטבע הדברים, הדיונים היו סוערים ומלאי אמוציות.

אבישי ברוורמן: הסוגיה העיקרית הייתה סוגיית המימון.

אבישי ברוורמן: כידוע, הממשלה הסכימה לתמוך בהצעת החוק שהגשתי אך ורק – אך ורק בתנאי שלא תושת עליה החובה לממן חדשות אלה אלא על בעלי הרישיונות לשידורי כבלים ולשידורי לוויין.

אבישי ברוורמן: מכיוון שהיה ברור לי שאם אנחנו נבקש מה שרצינו בתחילה, שאכן האוצר יממן, לא יהיו חדשות מקומיות בישראל – לכן הסכמתי להתניה זו.

אבישי ברוורמן: עם זאת, במהלך הדיונים הציעו חברי הוועדה כמה הצעות, בין היתר, פעם נוספת, שהאוצר ומשרד התקשורת יישאו בחלק מעלות הפקת שידורי החדשות המקומיות.

אבישי ברוורמן: אני חוזר ואומר: נציגי משרד האוצר התנגדו בתוקף – להקצות כספים לטובת העניין.

אבישי ברוורמן: בסופו של דבר הוחלט על הסדר, ובכלל זה לעניין המימון, שיעמוד בתוקפו למשך שנתיים בהוראת שעה, כפי שאפרט בפניכם.

אבישי ברוורמן: במסגרת הצעת החוק המונחת לפניכם מוצע לחייב את בעלי הרישיון שציינתי, חברות "הוט" ו-yes, לשדר חדשות מקומיות ותוכניות מקומיות בענייני היום הנוגעות לאזור מסוים בלבד.

אבישי ברוורמן: לשם קיום שידורי החדשות המקומיות יקצו שתי החברות מדי שנה סכום שלא יפחת מ-5 מיליון שקלים.

אבישי ברוורמן: כל בעל רישיון יישא בתשלום חלק מהסכום באופן יחסי למספר המנויים שלו ביחס לכלל המנויים של שתי החברות.

אבישי ברוורמן: עוד מוצע להסמיך את המועצה לשידורי כבלים ולוויין לקבוע בכללים הוראות לעניין תוכנן, רמתן, היקפן ומתכונתן של החדשות המקומיות, את אופן הפקתן, את מועדי השידור ואת אופן העברת הסכומים וחישוב מספר המנויים.

אבישי ברוורמן: לבקשת בעלי הרישיונות, אפשרנו להם להגיש למועצה בתוך 30 ימים מתוך תחילתו של התיקון שלפנינו הצעה לעניין חלוקת הפקת שידורי החדשות המקומיות ביניהם, לפי אזורים או בדרך אחרת, שכן חשוב לציין שבעלי הרישיון לא יפיקו את החדשות המקומיות במשותף.

אבישי ברוורמן: החדשות ישודרו במשך שנתיים, החל מכ"ב בניסן התשע"ד, 22 באפריל 2014, מייד לאחר חג הפסח, וזאת על מנת לאפשר מחד גיסא התארגנות והגשת הצעות למועצה לשידורי כבלים ולוויין, ומאידך גיסא לבדוק את האפשרות להטיל חובה זו בתום עוד שנתיים, אותן שנתיים, על השידור הציבורי.

אבישי ברוורמן: השר איננו כאן.

אבישי ברוורמן: אני תפילה שאכן אנחנו מגישים, ויקרה חוק השידור הציבורי, ואז כמות הכספים וההקצאות שתעבורנה לנושא החשוב של חדשות מקומיות אכן גם תגדלנה.

אבישי ברוורמן: בנוסף, במסגרת הצעת החוק קבענו הוראה לעניין עיצום כספי וכן הוראות נוספות לענייני תוכן שידורי הכבלים – שפקעו בתום שנת 2013.

אבישי ברוורמן: אני מבקש להודות לחברי הוועדה כולם ובמיוחד לחברת הכנסת גילה גמליאל, שפעלה נמרצות כדי לסייע במציאת פתרונות לסוגיית המימון.

אבישי ברוורמן: אני מבקש גם להודות לחברות "הוט" ו-yes – שכנענו אותן לא ללכת, לא לבית-משפט ולא לשום מקום אחר – שניאותו לממן את המשך קיום החדשות המקומיות.

אבישי ברוורמן: כמו שאמרתי, אני מצפה שאותן חדשות מקומיות יופקו על-ידי אולפן בצפון ועל-ידי אולפן בדרום.

אבישי ברוורמן: מדובר בהצעת חוק חשובה, ואין לי ספק שתתמכו בה כולכם פה-אחד.

אבישי ברוורמן: בכך אנחנו מכירים בחשיבות של העלאת נושאים ומתן ביטוי לפריפריה.

אבישי ברוורמן: לסיכום, אני מבקש להודות לצוות המקצועי של ועדת הכלכלה, המסור, שעמל רבות על הצעת החוק שמונחת לפניכם: צוות הייעוץ המשפטי בראשות עורכת-הדין אתי בנדלר, המשנה ליועץ המשפטי לכנסת – הָמִשְנָה, סליחה – ועורכת-הדין מירב תורג'מן, שפעלו בנושא; כמובן, מנהלת הוועדה לאה ורון ורכזות הוועדה דקלה, עידית וכוכי, ולצוות העוזרים שלי – מרב, איתמר ונעמה.

אבישי ברוורמן: להצעת החוק הוגשה בקשת דיבור אחת, ולא הוגשו הסתייגויות.

אבישי ברוורמן: לפיכך, אני מבקש שתאשרו את הצעת החוק המונחת בפניכם בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך, גברתי היושבת-ראש.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכלכלה, הפרופסור חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

גילה גמליאל: אני זו שהגישה את בקשת רשות הדיבור, ומכיוון שאני מנהלת את הישיבה אני אוותר על רשות הדיבור בנושא הזה.

גילה גמליאל: על כן, אנחנו מתחילים בהצבעה.

גילה גמליאל: הצבעה על הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 59 והוראת שעה), התשע"ד–2014, לפי נוסח הוועדה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 17 בעד סעיפים 1–6 – 34 נגד – אין נמנעים – 1 סעיפים 1–6 נתקבלו.

גילה גמליאל: 34 בעד, נמנע אחד.

גילה גמליאל: ההצעה עברה בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 18 בעד החוק – 33 נגד – אין נמנעים – 1 חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 59 והוראת שעה), התשע"ד–2014, נתקבל.

גילה גמליאל: 33 בעד, נמנע אחד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 59 והוראת שעה), התשע"ד–2014, עברה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: [מס' כ/521; "דברי הכנסת", חוב' ג', עמ' 5099; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת הורה) (תיקון מס' 3), התשע"ד–2014, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

גילה גמליאל: יציג את הצעת החוק – חזר אלינו – יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת חיים כץ.

גילה גמליאל: בבקשה.

חיים כץ: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת הורה) (תיקון מס' 3), התשע"ד–2014, שהגישה חברת הכנסת רינה פרנקל.

חיים כץ: מזל טוב – זו הצעת החוק הפרטית הראשונה שלך שתעבור בקריאה שנייה ושלישית.

חיים כץ: ואללה, יש עתיד, גוף פורה שדואג לחבריו לחקיקה.

חיים כץ: יפה לכם.

חיים כץ: חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת הורה), התשנ"ד–1993, קובע את זכאותו של עובד להיעדר על חשבון תקופת המחלה הצבורה שלו עד שישה ימים בשנה בשל מחלת הורה, שלו או של בן-זוגו, שחלה והפך להיות תלוי לחלוטין בעזרת הזולת לביצוע פעולות היום-יום, ואולם כיום הזכאות מותנית בכך שלהורה מלאו כבר 65 שנה.

חיים כץ: בהצעת החוק מוצע לקבוע כי הזכאות האמורה תחול גם אם להורה שחלה והפך תלוי לחלוטין בעזרת הזולת לביצוע פעולות היום-יום טרם מלאו 65 שנה.

חיים כץ: עוד מוצע כי בזקיפת ימי המחלה לצורך הטיפול בהורה יהיה העובד זכאי להביא בחשבון, לפי בחירתו, גם חלקי ימים שבהם נעדר.

חיים כץ: חלקי הימים יחושבו לפי היחס שבין שעות ההיעדרות לבין שעות העבודה של העובד באותו יום אילולא נעדר; כך העובד שנדרש לעזור להורהו בחלק משעות העבודה לא יאבד בשל כך יום מחלה שלם, וגם המעסיק ייהנה מעבודתו של העובד ביתרת הזמן.

חיים כץ: להצעת חוק זו לא הוגשו הסתייגויות, ולפיכך אני פונה לחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

חיים כץ: תודה לרינה פרנקל על היוזמה.

חיים כץ: תודה למנהלת הוועדה וילמה מאור, לצוות המסור של הוועדה – אתי, מעיין, ענת ואורי.

חיים כץ: תודה ליועצת המשפטית של הוועדה נועה ברודסקי-לוי, וכמובן תודה לעוזרי הפרלמנטריים אילן מרסיאנו וקורל אבירם.

חיים כץ: אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

גילה גמליאל: תודה רבה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת חיים כץ.

גילה גמליאל: לא הוגשו הסתייגויות וגם לא הוגשו בקשות לרשות דיבור.

גילה גמליאל: על כן אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שנייה לפי נוסח הוועדה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 19 בעד סעיף 1 – 41 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

גילה גמליאל: 41 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: עכשיו אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 20 בעד החוק – 42 נגד – אין נמנעים – אין חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת הורה) (תיקון מס' 3), התשע"ד–2014, נתקבל.

גילה גמליאל: 42 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת הורה) (תיקון מס' 3), התשע"ד–2014, עברה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: חברת הכנסת רינה פרנקל, בבקשה.

גילה גמליאל: מזל טוב, ברכות על החוק הראשון שלך.

רינה פרנקל: תודה רבה.

רינה פרנקל: חברי חברי הכנסת, אני קודם כול רוצה להודות לצוות הוועדה, ליושב-ראש הוועדה חיים כץ, ולכל המסייעים בחוק, לשר הרווחה מאיר כהן ולכל התומכים בחוק שלי.

רינה פרנקל: תודה רבה לכולכם, תודה לכם על התמיכה.

נחמן שי: בשעה טובה.

נחמן שי: [מס' כ/528; "דברי הכנסת", חוב' י"א, עמ' 6873; נספחות.

נחמן שי: ]

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצעת החוק הבאה, הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון מס' 15), התשע"ד–2014, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

גילה גמליאל: שוב, היושב-ראש המצטיין, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת חיים כץ, בבקשה.

חיים כץ: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון מס' 15) שהגישו חברי הכנסת רוברט אילטוב ודוד רותם.

חיים כץ: מכוחו של סעיף 7א לחוק קליטת חיילים משוחררים, התשנ"ד–1994, הוקמה קרן לעידוד לימודי השכלה גבוהה במסגרת הקרן לקליטת חיילים משוחררים.

חיים כץ: מטרתה של הקרן לעודד חיילים משוחררים הזכאים לכך והמתגוררים באזורי סיוע שהחליטה עליהם הממשלה, ללמוד במוסדות להשכלה גבוהה באמצעות הפעלת תוכניות ופעילויות שמטרתן עידוד חיילים כאמור, ובאמצעות השתתפות בשכר הלימוד לאותם חיילים משוחררים במוסדות להשכלה גבוהה ובפעילות והכשרה לקראת לימודי השכלה גבוהה, כגון במכינות קדם-אקדמיות.

חיים כץ: כמו כן, מטרתה לעודד חיילים משוחררים הזכאים לכך ללמוד במוסדות להשכלה גבוהה שמצויים באותם אזורי סיוע באמצעות מימון השתתפות בשכר הלימוד באותם מוסדות.

חיים כץ: בסעיף 7א(ג) הוסמכה שורת שרים, שר הביטחון, שר האוצר, שר החינוך והשר לפיתוח הנגב והגליל, בהתייעצות עם השר הממונה על ענייני שירות אזרחי-לאומי, באישור ראש הממשלה ובאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, לקבוע הוראות בנושאים שונים הנוגעים – אתה לא.

חיים כץ: אני מבין שהשר לביטחון פנים נעלב למה הוא לא – – –

יצחק אהרונוביץ': בוודאי.

חיים כץ: אני בפעם הבאה אדאג שגם אתה תהיה.

חיים כץ: אני אשמור לך על האינטרסים.

חיים כץ: אני חושב שבאמת פקששנו הפעם, אבל בפעם הבאה, אני מקווה שתעלה את זה בממשלה.

חיים כץ: זה נראה מגוחך, נכון?

חיים כץ: זה נשמע מגוחך שכולם נלחמים להיות שם, בתוך הרשימה, ואתה לא מבין איזו מלחמה הייתה שם שגם השר הזה יביע את דעתו, וגם ההוא, יתייעצו בו, וגם זה ייתן את דעתו.

חיים כץ: הצעת החוק המונחת לפניכם מציעה לקבוע כי בעת קביעת תחומי לימוד שלגביהם יחולו התוכניות שתבצע הקרן לעידוד לימודי השכלה גבוהה, ייקבעו ההוראות תוך שימת דגש על תחומי ההנדסה, המדעים והטכנולוגיה.

חיים כץ: עוד מוצע לקבוע כי קביעת הוראות אלה, כמו ההוראות לפי פסקה (3), תיעשה גם בהתייעצות עם שר המדע, הטכנולוגיה והחלל.

חיים כץ: להצעת חוק זו אין הסתייגויות.

חיים כץ: לפיכך אני פונה לחברי הכנסת – לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

חיים כץ: ושוב, תודה למנהלת הוועדה המיתולוגית וילמה מאור ולצוות המסור של הוועדה: אתי, ענת, מעיין ואורי.

חיים כץ: תודה ליועצת המשפטית של הוועדה נועה ברודסקי-לוי.

חיים כץ: תודה לעוזרי הפרלמנטריים אילן מרסיאנו וקורל אבירם.

חיים כץ: תודה רבה לכם.

גילה גמליאל: תודה רבה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת חיים כץ.

גילה גמליאל: מכיוון שאין הסתייגויות ואין בקשות לרשות דיבור אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 21 בעד סעיף 1 – 31 נגד – אין נמנעים – 1 סעיף 1 נתקבל.

גילה גמליאל: 31 בעד, נמנע אחד.

גילה גמליאל: הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון מס' 15), התשע"ד–2014, עברה בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: על כן אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 22 בעד החוק – 32 נגד – אין נמנעים – 1 חוק חיילים משוחררים (תיקון מס' 15), התשע"ד–2014, נתקבל.

גילה גמליאל: 32 בעד, נמנע אחד.

גילה גמליאל: ההצעה עברה.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך את היוזמים, חברי הכנסת רוברט אילטוב ודוד רותם.

גילה גמליאל: חבר הכנסת רוברט אילטוב יעלה לברך על הצעת החוק המבורכת, של החיילים המשוחררים.

גילה גמליאל: חברי חבר הכנסת חיליק בר, הבמה שלך.

רוברט אילטוב: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השרים, אני יודע עד כמה נושא חיילים משוחררים והלימודים שלהם חשוב, ואפילו קידמנו ביחד הצעת חוק ממשלתית והצעת חוק של דודו רותם ושלי בנושא חיילים משוחררים.

רוברט אילטוב: הצעת החוק הספציפית הזאת מדברת בעצם על עידוד לימודי הנדסה וטכנולוגיה.

רוברט אילטוב: ואנחנו מברכים, עם דודו רותם, את כל אלה שעזרו לנו.

רוברט אילטוב: כבוד השר איציק אהרונוביץ, אנחנו מתנצלים שאתה לא אחד החתומים על החוק, אבל גם על זה התווכחנו, מכיוון שבאמת יש שם שורה ארוכה מאוד של שרים.

רוברט אילטוב: אבל אין מה לעשות, כנראה אלה הם הכללים ואלה הם התנאים.

ראובן ריבלין: אסור לשר להיות המציע בחוק.

רוברט אילטוב: לא לא, הוא לא מציע בחוק.

רוברט אילטוב: הם חתומים בסוף החקיקה, והם גם נותנים את העמדות שלהם בחוק ובתקנות, וכל הדברים האלה.

רוברט אילטוב: והייתה מלחמה.

רוברט אילטוב: אני חושב שעברנו את המלחמה הזאת, החוק יוצא לדרך.

רוברט אילטוב: אני רוצה להודות לכולם, בין היתר לעובדי הוועדה שעזרו ותמכו ועמלו, וליהודה זיסאפל, שהיה הוגה הרעיון כשהיה יושב-ראש איגוד תעשיות האלקטרוניקה והתוכנה, ולאסתי פשין, שמלווה את שדולת ההיי-טק בכנסת שאני עומד בראשה, ושם זה נולד, בפעילות אינטנסיבית שלנו מול השטח.

רוברט אילטוב: אני חושב שהחיילים ייהנו מהחוק.

רוברט אילטוב: תודה.

יחיאל חיליק בר: אני מודה לחבר הכנסת אילטוב.

יחיאל חיליק בר: [מס' כ/526; "דברי הכנסת", חוב' ח', עמ' 6061; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 22), התשע"ד–2014, קריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: יציג אותה יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה חיים כץ.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יאיר שמיר: הוא משתלט פה על הכנסת.

יחיאל חיליק בר: זה מליאה לכבודו, פשוט.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 22), התשע"ד–2014, שיזמה חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

חיים כץ: עד כמה שאני מבין, זו גם הצעת חוק ראשונה שלך שעוברת בקריאה השנייה והשלישית, אז הנה, את רואה, את גם נכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

חיים כץ: ויפה לכם איך שאתם עובדים – אחד אחרי אחד אחרי אחד.

חיים כץ: אתם דואגים שחברי הכנסת שלכם ייכנסו לספר החוקים – יפה.

חיים כץ: הצעת החוק נועדה להבטיח כי הליכים לפי חוק הנוער (טיפול והשגחה), התש"ך–1960, יתנהלו באופן המאפשר לקטין ולאחראי לקטין להבין את ההליכים המתקיימים בעניינם ולהביע את עצמם בשפה שהם דוברים, ובכך גם יימנעו אי-הבנות שמקורן בפערי שפה.

חיים כץ: מוצע לקבוע כי קיום קשר בין עובד סוציאלי לבין קטין ואחראי לקטין, בכל עניין לפי חוק הנוער (טיפול והשגחה), ייעשה בשפתם או בשפה שהם מבינים ודוברים, או בתרגום לשפה כאמור, תוך מתן הזדמנות לכל אחד מהם להשמיע את דברם בשפה זו.

חיים כץ: התרגום ייעשה על-ידי מתורגמן או על-ידי עובד סוציאלי לפי החוק הנוער (טיפול והשגחה) או מי מטעמו.

חיים כץ: כשמדובר באמצעי חירום הננקטים לפי חוק הנוער (טיפול והשגחה), עשויה להיות לעיכוב בהליכים השלכה חמורה על שלומו של קטין, ועל כן מוצע לקבוע שאם אין בנמצא עובד סוציאלי או אדם אחר הדובר את השפה, לא יהיה בכך כדי לעכב נקיטת אמצעי חירום או אמצעים זמניים שאינם סובלים דיחוי לפי סעיף 11 או 12 לחוק, ובלבד שבסמוך לכך תימסר לקטין ולאחראי לקטין הודעה בדבר נקיטת אותם אמצעים בשפה שהם דוברים כאמור, והם יוכלו גם להביע ולהשמיע את דברם בשפה הזו.

חיים כץ: בנוסף, מוצע כי על אדם המסייע בתרגום כאמור תחול חובת הסודיות הקבועה בחוק.

חיים כץ: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני פונה אליכם לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

חיים כץ: ושוב, תודה למנהלת הוועדה וילמה מאור, לצוות המסור של ועדת העבודה והרווחה – אתי, מעיין, ענת ואורי.

חיים כץ: תודה ליועצת המשפטית של הוועדה נועה ברודסקי-לוי, וכמובן תודה לעוזרי הפרלמנטריים קורל אבירם ואילן מרסיאנו.

חיים כץ: מקווה שגם הצעת החוק הזאת תעבור בקריאה השנייה והשלישית ותירשם בספר השיאים – החוקים של מדינת ישראל.

חיים כץ: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: זה אתה שתירשם בספר השיאים כמי שהעביר הכי הרבה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה.

יחיאל חיליק בר: אין הסתייגויות ואין בקשות דיבור.

יחיאל חיליק בר: הצבעה על הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 22), התשע"ד–2014, בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 23 בעד סעיפים 1–3 – 35 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

יחיאל חיליק בר: בעד – 35, ללא מתנגדים ונמנעים.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית על הצעת חוק – הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה כמובן, ואנחנו עוברים להצבעה בקריאה השלישית.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 24 בעד החוק – 35 נגד – אין נמנעים – אין חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 22), התשע"ד–2014, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: בעד – 35, ללא מתנגדים ונמנעים.

יחיאל חיליק בר: ואני קובע כי הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 22), התשע"ד–2014, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו עוברים להחלטת ועדת החוקה – – –

פנינה תמנו: – – –

יחיאל חיליק בר: אה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אני מזמין את חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה לומר מהצד מילות תודה.

יחיאל חיליק בר: את רוצה מהפודיום?

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

פנינה תמנו: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, ובייחוד חברי הכנסת שהצביעו עבור הצעת החוק הזאת, אני חייבת להודות, אני מאוד מתרגשת, לא מפני שזו הצעת החוק הראשונה שלי אלא מעצם העובדה שאני יודעת שזה בא לתת מענה להרבה מאוד אנשים חלשים ומוחלשים, שסוף-סוף יזכו להיות נראים, שסוף-סוף ירגישו שבדבר הכי חשוב להם, בנושא הכל-כך רגיש לכל אחד ואחד מאתנו, שזה הילדים, בדריסת רגל שיש לרשויות – כי אנחנו מקנים להן את זה מכוח חוק – עדיין נקנה להם את הזכויות הבסיסיות שלהם כבני-אדם, כאזרחים שווי זכויות במדינת ישראל.

פנינה תמנו: ואני מתרגשת מעצם העובדה שאני יודעת שאם בעבר נתקלתי, לא רק בפניות ציבור אלא באמת באנשים שגם בהיכרותי אתם, אם במקום מגורי, ואנשים שהם עולים חדשים, ואני מאוד מקווה שהחוק הזה, אם הוא ייושם כמו שצריך, ברור לי שזה ימנע הרבה מאוד טעויות, וכמו שאמרתי, יעניק את הזכויות הבסיסיות.

פנינה תמנו: אני רוצה להודות במעמד הזה ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה חיים כץ – תודה רבה על היעילות והזריזות, וגם למנהלת הוועדה וילמה, וכמובן, לשר הרווחה, שלמרות העלות התקציבית הסכים והבין את המהות והחשיבות של החוק הזה.

פנינה תמנו: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת תמנו-שטה, ומזל טוב על החוק הראשון.

נחמן שי: בשעה טובה, פנינה.

יחיאל חיליק בר: בשעה טובה.

יחיאל חיליק בר: [נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים, חברות וחברי הכנסת, להחלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 61) (העלאת אחוז החסימה והגברת המשילות), התשע"ג–2013; כ/515.

יחיאל חיליק בר: ימסור את ההחלטה יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת דוד רותם.

יחיאל חיליק בר: ואם יש מישהו שרוצה עוד להתווסף לרשימת הדוברים, יאמר לי עכשיו.

יחיאל חיליק בר: אם לא, אני נועל את הרשימה בזה הרגע.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, החלטת הוועדה נתקבלה ביום שלמחרת חזרת משלחת הכנסת מפולין.

דוד רותם: לצערי הרב, היו חברי כנסת ששמו לב שיושב-ראש הוועדה סובל מעייפות, והם החליטו לנצל את זה.

דוד רותם: אני מבקש להסביר מדוע אני סבור שהמליאה צריכה לדחות את בקשת הפיצול המונחת בפניכם.

ג'מאל זחאלקה: אתה צריך להציג בעד, למה אתה מציג נגד?

דוד רותם: כי אני רוצה להציג נגד.

ג'מאל זחאלקה: לא, אבל זה לא יכול להיות.

דוד רותם: זה לא יכול להיות – – –

ג'מאל זחאלקה: זה לא מתקבל על הדעת.

דוד רותם: זה מתקבל על הדעת.

ג'מאל זחאלקה: הוועדה – אתה מציע משהו – – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

דוד רותם: אני הצבעתי נגד ההחלטה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

ג'מאל זחאלקה: לא, סליחה, סליחה.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה הצעה לסדר, ברשותך, כבוד היושב-ראש.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, לא, יש פה הצעה – – –

יחיאל חיליק בר: לא לא לא, רגע, סליחה, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: לפני – – – אני רוצה להגיד את עמדתי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו באמצע הדיון.

יחיאל חיליק בר: הוא יציג את הדברים ואנחנו ניתן לך לומר מה שאתה רוצה.

ג'מאל זחאלקה: אבל הוא צריך להציג.

יחיאל חיליק בר: אבל הוא התחיל לדבר, סליחה.

ג'מאל זחאלקה: הוא יושב-ראש ועדה, הוועדה החליטה, הוא צריך לייצג את הוועדה, לא את עצמו.

יחיאל חיליק בר: יש פה עשרות דוברים – – –

ג'מאל זחאלקה: – – – את חברי הוועדה.

יחיאל חיליק בר: בסדר, אבל הוא כבר התחיל לדבר.

יחיאל חיליק בר: ניתן לו – – –

ג'מאל זחאלקה: לא, מי שמציג – הוא יכול לפטור את עצמו מלהציג.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת זחאלקה, הוא מציג את ההחלטה.

יחיאל חיליק בר: לאחר שיסיים נשמח לשמוע – – –

דוד רותם: יש מקום להסביר במה מדובר.

דוד רותם: התיקונים – – –

ג'מאל זחאלקה: פעם ראשונה שיש דבר כזה.

דוד רותם: התיקונים בענייני המשילות כוללים גם תיקונים לחוקי-יסוד וגם תיקונים לחקיקה רגילה.

דוד רותם: ממילא התיקונים לחוקי-היסוד הובאו כהצעת חוק-יסוד, נפרדת, עוד בקריאה הראשונה, וכך זה יימשך ביתר הליכי החקיקה.

דוד רותם: התיקונים לחוקי-היסוד דורשים רוב של 61 חברי כנסת בכל אחד משלבי החקיקה, והדברים ברורים.

דוד רותם: כאן מוצע לעשות פיצול נוסף שעניינו התיקונים לחוקים הרגילים.

דוד רותם: התיקונים הללו כוללים הן תיקונים לחוק הכנסת, שעניינם התפלגויות, הן תיקונים לחוק מימון מפלגות, שעניינם ככלל הפחתת מימון של החלקים המתפלגים על חשבון סיעת האם, הן התיקון בעניין אחוז החסימה.

דוד רותם: מוצע כאן להפריד את התיקון בעניין אחוז החסימה ולהביאו למליאה כחוק נפרד.

דוד רותם: היה רגע שבו שקלתי אפשרות להביא למליאה את הנושא של אחוז החסימה לקריאה השנייה והשלישית בנפרד, ולאחר מכן הגעתי למסקנה שאין לכך מקום.

ג'מאל זחאלקה: סעיף – – – לתקנון, כבוד היושב-ראש.

דוד רותם: ראשית, מבחינה מהותית ומבחינתי כמציע, כל החבילה המוצעת היא חלק מאותו עניין של הגברת יכולת הממשלה לתפקד באופנים שונים והפחתת התמריצים לסיעות קטנות.

דוד רותם: איני רואה סיטואציה שבה אוותר על התיקון בעניין אחוז החסימה, כך שאין צורך לדון בכך בנפרד מכל יתר המרכיבים של ההצעה.

דוד רותם: שנית, גם מהותית יש קשר בין הרעיון של הגדלת אחוז החסימה לבין הרעיונות שמובאים בתיקונים לחוק הכנסת ולחוק מימון מפלגות.

דוד רותם: כל התיקונים הללו עוסקים בצורך שלא לעודד יתר על המידה התפלגויות ורסיסי סיעות, תוך איזון רעיון זה עם הייצוגיות ועם האפשרות שניתנת לחבר הכנסת לפעול לפי הבנתו ומצפונו.

דוד רותם: כדי ליצור גושים גדולים מעט יותר בכנסת מוצע להעלות את אחוז החסימה ולמנוע תמריצים מימוניים ואחרים להתפלגויות יתר.

דוד רותם: לכן יש מקום שכל הרעיונות הללו יידונו ביחד.

דוד רותם: הם נועדו לקדם את אותה תכלית.

דוד רותם: גם מבחינת סדרי הדין במליאה, בקריאה השנייה והשלישית אין תועלת בפיצול.

דוד רותם: ממילא התיקון בעניין אחוז החסימה דורש אישור ברוב של 61 חברי כנסת – – –

מוחמד ברכה: מה זה?

מוחמד ברכה: יושב-ראש ועדה בא לנמק למה להצביע נגד הוועדה.

מוחמד ברכה: זה אבסורד לחלוטין.

ג'מאל זחאלקה: זה בניגוד ל-82(א).

דב חנין: זה לא בתקנונים, מה שקורה כאן.

דוד רותם: זה סיכון שאני לוקח על עצמי.

מוחמד ברכה: לפנים משורת הדין, היית צריך ללתת למישהו אחר לנמק.

דוד רותם: אני מעדיף לקחת אותו, וודאי שאי-אפשר לטעון שהעובדה שאני מוכן להכבדה – ולכן שגם התיקונים לגבי המימון וההתפלגויות יעברו ברוב של חברי כנסת – היא פסולה; להפך.

דוד רותם: ומהצד השני, מאומה לא ייגרע מזכותו של כל חבר כנסת המתנגד למי מהתיקונים להסתייג ולהביע את דעתו במליאה לגבי כל רכיב ורכיב.

דוד רותם: כך שאין כאן כל פגיעה בזכויות אלה אלא רק הכבדה כמציע.

דוד רותם: לכן אני מציע לחברי הכנסת להתנגד לבקשת הפיצול.

דוד רותם: אני רוצה להזכיר לכם, ניצלתם את העובדה שראיתם שאני לא מרגיש טוב ורצתם להצבעה.

אחמד טיבי: זה לא מה שאמרת אז.

אחמד טיבי: אתה אמרת: אני מודע היטב למה שהצבעתי.

אחמד טיבי: אני ודב חנין שאלנו אותך, וזו הייתה התשובה.

אחמד טיבי: לא אמרת שאתה חולה.

אחמד טיבי: אין סעיף כזה.

דוד רותם: אני לא אמרתי שיש סעיף בתקנון, אני אמרתי מה אתם ניצלתם.

ג'מאל זחאלקה: אין בתקנון סעיף של מחלת יושב-ראש ועדה.

דוד רותם: אני אמרתי שאתם ניצלתם את העובדה הזו כדי להביא אותי לבלבול.

אחמד טיבי: מה עמדתך?

דוד רותם: אני חושב שלא צריך לפצל את זה, מכל הנימוקים שנתתי.

אחמד טיבי: אף שביקשת לפני כן לפצל.

אחמד טיבי: אתה פיצלת.

דוד רותם: בהתחלה ביקשתי לפצל, הייתה על זה רוויזיה והרוויזיה נתקבלה.

אחמד טיבי: אז אתה מפוצל או לא?

דוד רותם: לא.

דוד רותם: אני לא חושב שצריך לפצל.

יחיאל חיליק בר: תודה ליושב-ראש הוועדה חבר הכנסת רותם.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת זחאלקה, יש לו זכות, בעשר דקות שלו, להצגת החוק, או לקרוא אותו פורמלית או להגיד מה שהוא רוצה.

יחיאל חיליק בר: אתה לא יכול להגיד לחבר כנסת מה להגיד.

יחיאל חיליק בר: אתה רשום לרשות דיבור ואתה תגיד מה שאתה רוצה.

ג'מאל זחאלקה: זו הערה לסדר, תקנונית.

מוחמד ברכה: יש לו הערה.

מוחמד ברכה: זה בניגוד לתקנון – – –

יחיאל חיליק בר: לא, סליחה, זה לא בניגוד לתקנון, כי בדקנו את התקנון.

יחיאל חיליק בר: יכול היה יושב-ראש הוועדה להקריא את ההצעה כלשונה, והוא החליט להתנגד לה.

ג'מאל זחאלקה: אז תן לי למצות את ההצעה לסדר.

יחיאל חיליק בר: אבל אין הצעה לסדר, יש דיון.

עיסאווי פריג': הוא מחזיק תקנון ביד.

יחיאל חיליק בר: אני אאפשר לך, לפנים משורת הדין.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה שכל חברי הכנסת ישמעו, גם חבר הכנסת ריבלין.

ג'מאל זחאלקה: מה פירוש המשפט בעברית: "הדיון האישי בקריאה ראשונה ייפתח בהנמקה של הצעת החוק".

ג'מאל זחאלקה: מה זה המשפט "הנמקת הצעת החוק"?

ג'מאל זחאלקה: האם זה להסביר את הצעת החוק ולייצג את הוועדה, או לשכנע את המליאה להתנגד להצעת החוק?

ג'מאל זחאלקה: הנמקה בעברית פירושה, האדם הסביר מהיישוב יגיד שאתה תבוא ותסביר במה מדובר, לפחות.

ג'מאל זחאלקה: עמדה נייטרלית, המינימום שבמינימום.

ג'מאל זחאלקה: אבל לא לעמוד כאן ולהטות את הדיון מלכתחילה ולהגיד: אני נגד, תצביעו נגד, הייתי חולה, ולהתמסכן, והתבלבלתי, ואתם ניצלתם את העובדה, וכל הדברים האלה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהם מטים את הדיון בצורה לא ראויה, ולכן אני מציע להפסיק את הדיון מייד.

יחיאל חיליק בר: קודם כול, אתה צודק שרשום "הנמקה".

יחיאל חיליק בר: מצד שני, אתה יודע, חבר הכנסת זחאלקה, אתה חבר כנסת יותר ותיק ממני ואתה יודע שכשעולה חבר כנסת לדוכן הוא יכול לדבר על מה שהוא רוצה.

יחיאל חיליק בר: כן, תפתח לו את המיקרופון, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: לחלופין, ההצעה שלי, אם לא מפסיקים את הדיון, אחד מחברי הכנסת שתומך בהצעה, שמייצג נאמנה את עמדת הוועדה – זה לא עמדה אישית, זה עמדת הוועדה – יעלה על הדוכן ויינתנו לו עשר דקות להסביר את הצעת החוק.

ג'מאל זחאלקה: אני מציע את חבר הכנסת דב חנין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת זחאלקה, הניסוח של הוועדה נמצא בסדר-היום של הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה חוות דעת של היועץ המשפטי של הכנסת.

יחיאל חיליק בר: הוא נמצא בסדר-היום של הכנסת, והקראתי אותו לפני שהתחיל הדיון.

יחיאל חיליק בר: בחר יושב-ראש ועדת חוקה לעלות ובמקום לנמק אותו, להתנגד לו.

יחיאל חיליק בר: אתה יכול להגיד שאתית זה לא תקין, אבל תקנונית, תקנונית – – –

ג'מאל זחאלקה: לא, אני רוצה שחבר כנסת ינסה לשכנע.

עיסאווי פריג': מישהו צריך להסביר את החלטת הוועדה.

יחיאל חיליק בר: אבל בשביל זה יש 20 ומשהו דוברים.

ג'מאל זחאלקה: לא לא, להציג.

ג'מאל זחאלקה: להציג את הצעת החוק.

ג'מאל זחאלקה: להציג את הפיצול, את הבקשה.

ג'מאל זחאלקה: להציג את הבקשה.

עיסאווי פריג': – – –

קריאה: זה תרגיל – – –

דב חנין: זו בעיה של חוסר משילות.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, הוועדה ישבה והחליטה לפצל את הצעת החוק.

ג'מאל זחאלקה: עלה יושב-ראש הוועדה, ניסה לשכנע אותנו למה לא לפצל.

ג'מאל זחאלקה: מן הדין, לפחות, שיעלה מישהו שיסביר מדוע צריך לפצל, ואז מתחיל הדיון.

דוד רותם: – – –

יחיאל חיליק בר: יקירי, הפיצול בנוסחו, כנוסח הוועדה, הוצג על שולחן חברי הכנסת, נמצא בסדר-היום של המליאה.

יחיאל חיליק בר: אני הקראתי אותו.

עיסאווי פריג': גם הצעת החוק – – –

יחיאל חיליק בר: נכון.

יחיאל חיליק בר: אבל סליחה, אני לא יכול להכניס מילים לפה של יושב-ראש הוועדה.

ג'מאל זחאלקה: אני מבקש, כבוד היושב-ראש – – –

יחיאל חיליק בר: בחר יושב-ראש הוועדה להגיד מה שהוא רוצה ואני לא יכול להגיד לו מה להגיד.

עיסאווי פריג': מה דעת היועץ המשפטי?

ג'מאל זחאלקה: היועץ המשפטי יחליט.

יחיאל חיליק בר: לא לא, חבר הכנסת זחאלקה, סליחה, היועץ המשפטי לא מנהל את הדיון, אני מנהל את הדיון.

ג'מאל זחאלקה: זהבה, זהבה.

יחיאל חיליק בר: אני מודה לך.

יחיאל חיליק בר: לא לא לא, חברת הכנסת גלאון, לא לא לא.

זהבה גלאון: אדוני, משפט אחד.

יחיאל חיליק בר: אני עובר לדיון.

יחיאל חיליק בר: אני עובר לדיון.

עיסאווי פריג': זה בניגוד לתקנון,

יחיאל חיליק בר: זה לא בניגוד לתקנון, ואם זה בניגוד לתקנון אתם רשאים – – –

עיסאווי פריג': הצעה שהוצעה על-ידי הוועדה, צריך מישהו לנמק אותה.

יחיאל חיליק בר: אבל אני הקראתי אותה כלשונה – –

ג'מאל זחאלקה: לא, לנמק.

יחיאל חיליק בר: – – ויש עכשיו 20 ומשהו דוברים שמדברים.

ג'מאל זחאלקה: לא רק להקריא.

ג'מאל זחאלקה: לנמק.

תמר זנדברג: למה הנימוק – – –

יחיאל חיליק בר: 35 דוברים.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת גלאון, אני אתן לך ממש לפנים משורת הדין, אבל באמת, זו הערה אחרונה.

זהבה גלאון: אדוני, חצי משפט, ברשותך.

זהבה גלאון: בנסיבות כאלה, בדרך כלל, אם יורשה לי, היושב-ראש מבקש את חוות הדעת של היועץ המשפטי של הכנסת.

זהבה גלאון: זה מקובל, היו כבר מקרים כאלה.

זהבה גלאון: זו סיטואציה לא רגילה.

זהבה גלאון: אני פונה אליך בבקשה לאמץ את ההחלטה.

יחיאל חיליק בר: טוב.

יחיאל חיליק בר: אני איעתר חלקית לבקשה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נתחיל את הדיון, ונבקש בינתיים את חוות דעת היועץ המשפטי של הכנסת על זה שיושב-ראש לא נימק לפי 82(א) ובחר להתנגד להצעה.

ג'מאל זחאלקה: לשיקול דעתך, אתה יכול לאפשר לאחד מחברי הכנסת, זה בידך.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת זחאלקה, האמן לי שדעתי האישית, דעתי האישית היא דעתך בחוק הזה, בסדר?

ג'מאל זחאלקה: לא, לא, אני מדבר על סדרי הדיון.

יחיאל חיליק בר: אבל אני לא יושב פה – – –

עיסאווי פריג': למה אתה לא לוקח את הסמכות?

יחיאל חיליק בר: אני מנצל את סמכותי רק בשביל להוציא את חברת הכנסת זנדברג מהמליאה.

יחיאל חיליק בר: חוץ מזה לא ניצלתי את סמכותי עד עכשיו לכלום.

תמר זנדברג: זה הפנמה של – הפנמת את הדיכוי.

עיסאווי פריג': זה לא – – –

תמר זנדברג: – – –

יחיאל חיליק בר: טוב, אני פותח את הדיון.

יחיאל חיליק בר: סגן מזכירת הכנסת מתבקש לקרוא ליועץ המשפטי לכנסת לכאן, להתייעצות.

יחיאל חיליק בר: ראשון המדברים – חבר כנסת דב חנין.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת חנא סוייד.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: הנה, בגללכם הזעיקו את יושב-ראש הכנסת, שחשב שאני לא משתלט על זה.

עיסאווי פריג': לא – – –

יחיאל חיליק בר: אה, בסדר, אוקיי, אז השתלטנו.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת חנין.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת חנין.

יחיאל חיליק בר: נאזם, חמש דקות?

מיכל רוזין: 13 דקות.

מיכל רוזין: 13.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות לרשותך.

דב חנין: רגע, עוד לא התחיל.

עפו אגבאריה: למה?

עפו אגבאריה: הוא צריך להסביר.

יחיאל חיליק בר: מה?

מיכל רוזין: 13 דקות.

עפו אגבאריה: עשר דקות.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

דב חנין: אדוני, אני מבקש בכל זאת להגן על כבודה של הוועדה ועל החלטתה של הוועדה, ולכן אני מבקש קצת גמישות בלוח הזמנים שאתה קבעת.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אנחנו ראינו פה ללא ספק בעיה שממחישה חוסר משילות: כאשר ועדה של הכנסת מחליטה החלטה, ויושב-ראש הוועדה עולה ומנמק התנגדות להחלטה הזאת, יש לנו בעיה של חוסר משילות.

דב חנין: מקורה של הבעיה הזאת במפלגות הגדולות, ולכן יש כאלה שיציעו אולי לסלק את המפלגות הגדולות מהכנסת, מכיוון שהן מתנהגות בצורה שמנוגדת לכל עקרונות המשילות וגם בניגוד לעקרונות הדמוקרטיה.

דב חנין: אני, עמיתי חברי הכנסת, מתנגד לרעיון של לסלק את המפלגות הגדולות מהכנסת, למרות הנזקים שהן עושות גם לדמוקרטיה וגם למשילות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, ההחלטה על הפיצול שוועדת החוקה קיבלה הייתה החלטה הגיונית, נכונה ומחויבת.

דב חנין: והיא הייתה החלטה הגיונית, נכונה ומחויבת מכיוון שאין שום קשר בין העלאת אחוז החסימה לבין שאלות של משילות.

דב חנין: אין שום קשר בין העלאת אחוז החסימה לבין שאלות של משילות מכיוון שהמפלגות הקטנות לא יצרו, לא יוצרות ולא ייצרו אף פעם בעתיד בעיות של משילות בישראל.

דב חנין: אני, אגב, טוען, עמיתי חברי הכנסת, שבישראל אין בעיה של משילות, יש בעיה של מושלים, יש בעיה של ממשלה שלא יודעת לאן היא רוצה ללכת, ואז היא באה בטענות לאחרים.

דב חנין: אבל אם הממשלה יודעת לאן היא רוצה ללכת, יש לה כל הכלים, כל היכולות ללכת בדרך הזאת.

דב חנין: ואין בישראל גם בעיה אמיתית של יציבות.

דב חנין: המערכת הפוליטית הישראלית היא יחסית יציבה, יחסית לכל מערכת פרלמנטרית אחרת, בוודאי אם אנחנו מביאים בחשבון את הוויכוחים הקשים שקיימים בישראל על שאלות של שלום ומלחמה, על שאלות של סופר-קפיטליזם או צדק חברתי, על שאלות של שוויון או אפליה.

דב חנין: זו מערכת מפולגת בהרבה מאוד צירים של דיון, ויש בה, באופן יחסי, יציבות גדולה, שמושגת בגלל העובדה, או בזכות העובדה, שכולם נמצאים בכנסת וכל הקולות יכולים להישמע בכנסת.

דב חנין: נכון, אחת לשלוש שנים יש בישראל בחירות מוקדמות.

דב חנין: זה קורה.

דב חנין: זה, אגב, לא מעיד על חוסר יציבות, כמו שאמרתי, אבל גם כאשר זה קורה, זה לא קורה בגלל המפלגות הקטנות, זה קורה בגלל בעיות בתוך המפלגות הגדולות או בין המפלגות הגדולות.

דב חנין: המפלגות הקטנות הן לא אלה שהביאו לכנסת את הפריימריז המושחתות; לא המפלגות הקטנות הביאו לכנסת חברי כנסת שממונים על-ידי היושב-ראש, המנהיג הגדול של המפלגה.

דב חנין: המפלגות הקטנות תרמו לכנסת דיון אידיאולוגי; המפלגות הקטנות תרמו לכנסת חברי כנסת בעלי השקפת עולם, בעלי ערכים, בעלי עמדות.

דב חנין: מה שאתם מציעים בהעלאת אחוז החסימה – וצריך לומר את זה בצורה ברורה – זו התקפה קשה על המרחב הדמוקרטי בחברה הישראלית.

דב חנין: אתם מציעים להפוך את הפוליטיקה למועדון סגור שמסביבו חומות גבוהות ובלתי אפשריות.

דב חנין: אתם מציעים מנגנונים שימנעו מכוחות חדשים בכלל להיכנס לכנסת.

דב חנין: אתם מציעים להוציא מהכנסת את המפלגות האידיאולוגיות, המפלגות שמגובשות מסביב להשקפת עולם.

דב חנין: אתם מציעים לפגוע ביכולות של ציבורי מיעוט בחברה הישראלית להתארגן, להיאבק על השקפתם ולהיות מיוצגים כאן.

דב חנין: אתם מנסים להתקיף את זכותו של הציבור הערבי בישראל לקיים פלורליזם מפלגתי, פלורליזם של עמדות, לבחור בין מפלגות שונות ולהצביע לכנסת לפי הערכה ולפי השקפותיו.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, ברור לי לחלוטין מדוע ליברמן תומך בחוק הזה.

דב חנין: ליברמן רוצה לגרש מישראל את האזרחים הערבים, והדרך לטרנספר של האזרחים הערבים מחוץ לחברה הישראלית מתחילה בטרנספר של חברי הכנסת הערבים ושל חברי הכנסת שמייצגים את האוכלוסייה הערבית החוצה מהזירה הפוליטית הישראלית.

דב חנין: כוונתו של ליברמן ברורה, אבל מדוע אתם, חברי כנסת ממפלגת התנועה, ממפלגת יש עתיד, מדוע אתם נותנים לזה יד?

דב חנין: מדוע חברי כנסת מהליכוד, מפלגה שבעבר, לאורך שנים הגנה על הפרלמנטריזם הישראלי, גם כשהיא הייתה באופוזיציה וגם כשהיא הייתה בשלטון, מדוע אתם נותנים יד למהלך האנטי-דמוקרטי המסוכן הזה, שהורס את התשתית לדיון, לקיומה של הכנסת כמסגרת שמייצגת את כלל הכוחות הפועלים בחברה הישראלית?

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

דב חנין: ואדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים באזכור דבריה של השופטת דליה דורנר, שהייתה פה בכנסת לפני כשבוע.

דב חנין: היא אמרה: בכנסת יש הרבה חוקים, ולא כל החוקים האלה הם חשובים, אבל לפעמים יש חוקים שהם חשובים במיוחד.

דב חנין: והחוקים שהם חשובים במיוחד הם החוקים שמשנים את כללי המשחק.

דב חנין: כשמשנים את כללי המשחק – בשינוי של כללי המשחק מייצרים שינוי מערכתי, מייצרים שינוי שהופך את הכנסת לאחרת לגמרי, לכנסת פחות מייצגת, לכנסת שיכולה לקדם דברים אחרים לגמרי.

יחיאל חיליק בר: תודה.

דב חנין: אתם משנים את הרוב הפוליטי באמצעות מהלך כוחני שמטרתו להפוך את המיעוט לרוב.

דב חנין: כנסת שתיבחר בדרך הזאת תהיה כנסת פחות מייצגת, אבל לא פחות מזה, היא תהיה כנסת עם הרבה פחות לגיטימציה.

דב חנין: כנסת שאיננה מייצגת את הציבור היא כנסת שלא מסוגלת לקבל החלטות ולא ראוי שהיא תקבל החלטות.

יחיאל חיליק בר: תודה.

דב חנין: כנסת שאיננה מייצגת את הציבור, אין לה זכות להיות הגוף המרכזי, המוביל והקובע בחברה דמוקרטית.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת חנין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת חנא סוייד, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה וחברת הכנסת זהבה גלאון.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש לשמור על מסגרת הזמן.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בוא נעשה תרגיל – לא תרגיל, מין ניסיון להיזכר באופן קולקטיבי איך הוקדמו הבחירות האחרונות, נגיד ארבע המערכות האחרונות.

מוחמד ברכה: הבחירות האחרונות, של 2013, הוקדמו על-פי יוזמה של ראש הממשלה, ולא אחר, מר בנימין נתניהו.

מוחמד ברכה: הבחירות של 2009 הוקדמו בעקבות החקירה של ראש הממשלה דאז אולמרט.

מוחמד ברכה: הבחירות של 2006 – 6 או 7?

יחיאל חיליק בר: 6.

מוחמד ברכה: 6.

מוחמד ברכה: הבחירות של 2006 הוקדמו בעקבות הפילוג בתוך הליכוד והקמת קדימה.

מוחמד ברכה: הבחירות ב-2003 לא הוקדמו, כי אז היו הבחירות הישירות לראשות הממשלה, אבל הוקדמו הבחירות לראשות הממשלה בעקבות משבר של אהוד ברק, ראש הממשלה.

מוחמד ברכה: ואתם רוצים לגלגל את המשברים האלה, של המפלגות הגדולות, של השלטון בכבודו ובעצמו, על הסיעות שהן נאמנות לערכיהן, שהן נאמנות לדרכן, שהן נאמנות לבוחריהן, ואינן עושות מיקח וממכר על עמדותיהן, ובאים לנופף היום באחוז החסימה ולקרוא לזה משילות.

מוחמד ברכה: זה לא יכול להיקרא משילות בשום פנים ואופן, לא הנושא של אי-אמון בממשלה ולא הנושא של אחוז החסימה.

מוחמד ברכה: אני חושב, חברי חברי הכנסת, כל אחד, מהקואליציה ומהאופוזיציה, מי שיש בראשו קצת היגיון – קצת היגיון – יֵדע שהמטרה של ליברמן, שמוביל את העניין הזה, היא לא לחסום את בן-ארי, כי יש בן-ארי אחר בתוך המפלגות הקיימות, ולא לחסום אפילו את כהנא בקברו, כי יש כהניסטים למיניהם גם בכנסת, אלא לחסום את הקול של האוכלוסייה הערבית, של האזרחים הערבים.

מוחמד ברכה: זו המטרה האמיתית – לא משילות, אלא גזענות; לא יציבות, אלא גזענות.

מוחמד ברכה: זה החוק, זו מטרתו, זו תכליתו.

מוחמד ברכה: ולכן, אם עדיין יש בקואליציה אנשים שיש להם גישה דמוקרטית מינימלית, יש להם כבוד לריבון הזה שנקרא הכנסת, יש להם כבוד לעניין של הפלורליזם בחברה בישראל, של ערבים ויהודים וחילונים וכל המנטרה הזאת, אם יש להם כבוד לעצם הדבר הזה, הם צריכים לבוא ולהתייצב כאן ולהגיד לרותם, שליחו של ליברמן: אנא, תרדו לנו מהגב ותלכו הביתה.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני רק אעדכן את הנוכחים, את מי שנוכח פה, שהיועצת המשפטית ארבל אסטרחן אמרה שהדיון יכול להימשך, שיושב-ראש הוועדה דודו רותם אומנם לא נימק, אבל הוא נימק את דעתו נגד, ואגב, כמו שהיא לא אישרה, אותה אישה יקרה, את הרוויזיה שביקש יושב-ראש הוועדה בזמנו, וזה היה טוב לצד הזה, ככה היא גם עכשיו אומרת שהדיון הזה חוקי, כפי שהוא מתקיים.

יחיאל חיליק בר: ועל כן אנחנו נמשיך בדיון.

יחיאל חיליק בר: אני מצטער על הבשורות למי שזה לא מוצא חן בעיניו, אבל ככה זה וזה התקנון.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חנא סוייד, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת אגבאריה, ואחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אומנם הדיון הזה יכול להיות חוקי, אבל הוא מגוחך.

חנא סוייד: תיאטרון האבסורד שראינו כאן, שבו יושב-ראש ועדה בא לשכנע את הכנסת להצביע נגד ההחלטה של הוועדה שלו, שהוא עמד בראשה, הוא ממש תיאטרון אבסורד, והוא מגוחך, וככה הם פני החוק הזה.

חנא סוייד: ולכן אין לי אלא לחזור על העמדה המסורתית שלנו כלפי החוק הזה, שאנחנו חושדים בו, אנחנו חושבים, אנחנו משוכנעים, שהמטרה האמיתית שלו היא להיפטר מהייצוג של האוכלוסייה הערבית בכנסת.

חנא סוייד: מדובר בהצעת חוק אנטי-דמוקרטית, כפייתית, אנטי-פלורליסטית.

חנא סוייד: אנטי-דמוקרטית, כי היא רוצה להשיג את המטרה, כפי שאמרתי, שלא תיוצג החברה הערבית, האוכלוסייה הערבית, המיעוט הערבי בישראל בכנסת.

חנא סוייד: ולכן זה חושף את המדיניות, או: פן אחר מהמדיניות של מפלגת ישראל ביתנו של ליברמן, שבכלל רוצה להיפטר פיזית מהאזרחים הערבים, ואם זה לא יצא אז הוא רוצה להיפטר מהנציגים שלהם כאן, בכנסת.

חנא סוייד: נשאלה השאלה, ויש כאלה ששואלים: תראו, מה אכפת לכם?

חנא סוייד: אם בסופו של דבר החוק הזה יעבור, המפלגות שמייצגות את הציבור הערבי, את החברה הערבית, יכולות לחבור יחד ולהיות מיוצגות כאן, בכנסת, למרות הכול.

חנא סוייד: מה רע בזה?

חנא סוייד: אני אומר שעצם העובדה שהמפלגות שמייצגות את החברה הערבית יתאחדו היא שאלה שאולי היא שאלה אקוטית, ואנחנו מתעסקים עם הנושא הזה, ויש עמדות לכאן ועמדות לכאן בעניין הזה.

חנא סוייד: מה שלא מקובל זה הכפייה, הכפייה שהחוק הזה רוצה ליצור.

חנא סוייד: אני אומר לכם, אולי גם ליברמן בונה על כך שלא תהיה אחדות, שלא יהיו סיכום והסכמה בין המפלגות השונות ללכת ברשימה אחת, ואז ייפלו כולן.

חנא סוייד: אני מאוד בטוח שזה לא יקרה, אבל יכול להיות שהוא בונה על האפשרות הזאת.

חנא סוייד: לכן אני אומר, גם מטרה שהיא כביכול מטרה רצויה ותכלית רצויה, אם אתה משיג אותה בדרך אנטי-דמוקרטית, היא מטרה בסופו של דבר לא טובה, כי למה צריך לנקוט צעדים שהם אנטי-דמוקרטיים כאילו להשיג את המטרה שמצדנו אנחנו לא מתנגדים לה?

חנא סוייד: לכן, עוד הפעם, ההצעה הזאת, או – החוק הזה הוא חוק אנטי-דמוקרטי, כפייתי, ואנחנו נמשיך להתנגד לו.

חנא סוייד: אנחנו בעד ההחלטה על פיצול שהתקבלה בוועדת החוקה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חנא סוייד.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עפו אגבאריה יעלה, ואחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

יחיאל חיליק בר: אחריה יעלה חבר הכנסת איתן כבל.

יחיאל חיליק בר: לא – אה, אוקיי – משה מזרחי.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום זו הייתה עוד הצגה ממטבחו של חבר הכנסת, השר ליברמן, בדורסנות הפוליטית שלו במשכן הזה.

עפו אגבאריה: אומנם הוא בזמן האחרון לבש עור של כבש כלפי ארצות-הברית וכאילו הוא נהיה יותר פרגמטי, ואדם נורמלי, אבל הוא שלח את הזאב שלו, שבאופן דורסני רוצה לבטל את החלטת הוועדה – – –

נסים זאב: הוא לא שלח אותי – – –

עפו אגבאריה: יש עוד.

עפו אגבאריה: אתה זאב טוב, אבל יש זאבים טורפים.

נסים זאב: מסכים אתך.

עפו אגבאריה: בסדר?

עפו אגבאריה: אז הוא שלח בשביל לבטל את ההחלטה.

עפו אגבאריה: למה הוא רוצה לבטל את ההחלטה?

עפו אגבאריה: כי באמת הוא רוצה בסוף להגיע לכנסת בלי ערבים; כמו שהוא אמר בזמנו, שהוא רוצה מדינה בלי ערבים.

עפו אגבאריה: אפילו שכלפי חוץ הוא התחיל להגיד שהוא בסדר ואין לו הדעות הקדומות האלה, אבל הנה, עובדה מה אנחנו רואים ואת מי הוא שולח לכאן ומה הם רוצים לעשות.

עפו אגבאריה: מדוע הממשלה מזגזגת כל כך?

עפו אגבאריה: לא רק בעניין הפוליטי ובעניין השיחות עם הפלסטינים היא מזגזגת, גם בזה היא מזגזגת.

עפו אגבאריה: מה הבעיה של ממשלה גדולה, יציבה, לבוא ולהגיד, אנחנו לא רוצים מיעוט ערבי בכנסת?

עפו אגבאריה: שיגיד את זה, למה לא?

עפו אגבאריה: הוא לא יכול?

עפו אגבאריה: הוא אומר שהוא דמוקרט והוא אומר שהוא פופולרי בעולם.

עפו אגבאריה: אז שיבוא ויגיד את הדברים כמו שהוא אומר את זה, כמו שאתם מנסים לזגזג ולהטעות את כל העולם ולהראות שאתם כאלה דמוקרטים, אבל מצד שני אתם מדירים כל שמץ של דעה אחרת שיכולה להתפתח במשכן הזה.

עפו אגבאריה: אני רוצה לשאול שאלה אחת:

עפו אגבאריה: מתי המפלגות הערביות או הפועלות במגזר הערבי באמת הפילו ממשלה, או עשו איזו בעיה במשילות בממשלות הקודמות?

עפו אגבאריה: אף פעם.

עפו אגבאריה: אז מדוע אתם רוצים את זה?

עפו אגבאריה: זה נקרא טרנספר פוליטי.

עפו אגבאריה: לא רק טרנספר שאתם עושים לפלסטינים בשטחים, גם פה רוצים לעשות את זה.

עפו אגבאריה: אז בואו תגידו את האמת לא רק לעם ישראל, גם לכל העולם.

עפו אגבאריה: והדבר שאני רוצה לשאול את חברי הכנסת, אתם חושבים שבעניינים האלה אתם תורידו אותנו מהכנסת?

עפו אגבאריה: אז אני אומר לך, דוד רותם, לא.

עפו אגבאריה: תראה, במדינת ישראל יש מיליון וחצי, מיליון ו-400,000 פלסטינים אזרחי מדינת ישראל.

עפו אגבאריה: ואם אתם תלכו גם בעניין הזה, אז תדע לך, אנחנו נמצא את השיטה כדי שנהיה לא רק עשרה או 11, נהיה 17 ו-18 חברי כנסת.

עפו אגבאריה: זו תהיה התשובה לדורסנות הפוליטית והטרנספר הפוליטי הזה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת אגבאריה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה – – –

נסים זאב: חברת הכנסת זהבה גלאון, אני מקווה שאת לא הולכת לבכות עוד הפעם על הבמה.

קריאה: – – –

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רק לפני כמה דקות היינו עדים לאחת הפארסות שידעה מליאת הכנסת.

זהבה גלאון: עומד ראש ועדת החוקה על דוכן הכנסת ושם ללעג ולקלס את תפקידו כיושב-ראש הוועדה.

זהבה גלאון: מה זה הרעיון של חוקה?

זהבה גלאון: כל הרעיון של חוקה בא להגן על מיעוט מפני עריצות הרוב.

זהבה גלאון: עומד יושב-ראש ועדת החוקה כאן ומסביר למליאה למה לא לקבל את עמדת ועדת החוקה שדרשה לפצל את הסעיף של העלאת אחוז החסימה מכל אותם חוקי משילות, ובעצם מה שעשה כאן

זהבה גלאון: היום חבר הכנסת דוד רותם ממחיש בצורה הכי ברורה איך משתמשים בבית-המחוקקים בכוח הרוב בצורה שרירותית ועריצה כדי בעצם – בוא נקרא לילד בשמו – לא מבקשים כאן לעשות משילות נכונה יותר, טובה יותר, הוגנת יותר; מבקשים לטרנספר מהבניין הזה את חברי הכנסת הערבים.

זהבה גלאון: הרי מה רוצים להשיג?

זהבה גלאון: רוצים להשיג איחוד כדי שאחר כך יהיה פיצול?

זהבה גלאון: אמר חבר הכנסת עפו אגבאריה עכשיו: אם נתאחד הרי רק נביא יותר מנדטים.

זהבה גלאון: אבל אני בכלל גם לא רוצה לקבל את השיח הזה.

זהבה גלאון: צריך להגיד את זה בצורה ברורה ביותר: חבר הכנסת רותם הוא שליחו של ראש מפלגה שהתפיסה שלו מתייחסת לאזרחי ישראל הערבים כאל סחורה עוברת לסוחר, שאפשר בכוח לשלול את האזרחות שלהם על-ידי זה שיציעו להעביר שטחים.

זהבה גלאון: אם זה לא טרנספר במובן המדיני, התודעתי והפוליטי, אני לא יודעת מה זה טרנספר.

זהבה גלאון: אז קודם רוצים לעשות טרנספר לאוכלוסיות ועכשיו רוצים לעשות טרנספר לנציגות של האוכלוסייה, לנציגות של אזרחי ישראל הערבים בכנסת.

זהבה גלאון: חוץ מהרעיון האווילי הזה של הפגיעה בעקרונות הייצוג, בכל אותם דברים שכנסת מתוקנת ודמוקרטיה מתוקנת צריכות לעמוד עליהם, באה הכנסת הזאת, עם קבוצה של חברים שאני לא יודעת מה מניע אותם – זדון, נאיביות או רשעות.

זהבה גלאון: אני כבר לא יודעת מה גרוע יותר ממה.

זהבה גלאון: מה מניע את ליברמן – גזענות, כבר אמרנו.

זהבה גלאון: מה מניע את ראש הממשלה – סוחבים אותו, גוררים אותו, והוא מנסה לתמרן בין כל הצדדים.

זהבה גלאון: אבל מה מניע את יש עתיד?

זהבה גלאון: מה מניע את יש עתיד?

זהבה גלאון: הרי המפלגות הראשונות להיעלם אחרי שמעלים את אחוז החסימה הן אותן מפלגות מצב-רוח, שיש להן תאריך תפוגה ידוע מראש.

זהבה גלאון: אז באים עכשיו לכאן לבניין ומסבירים לנו שדואגים למשילות, שדואגים לעקרונות הדמוקרטיה?

זהבה גלאון: זאת משילות?

זהבה גלאון: זאת דמוקרטיה?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני חושבת שממשלת נתניהו וליברמן, נתניהו-ליברמן-לפיד, אפשר להגיד, לא הפנימה את העיקרון הכי בסיסי בדמוקרטיה, שזה לא רק על שלטון הרוב.

זהבה גלאון: ואנחנו רואים איך הציבור כבר מזמן, חברי חברי הכנסת, איבד את הריבונות שלו למתנחלים, לקיצונים.

זהבה גלאון: ליברמן, נתניהו, בנט וכל החבורה כאן.

זהבה גלאון: ויש עתיד גרורה שלהם, של הציבור המתנחלי הקיצוני, שרוצה לראות את ישראל עולה בלהבות.

זהבה גלאון: ואת מי מעלים בלהבות ואת מי רוצים לטרנספר ואת מי רוצים לזרוק מהמשכן?

זהבה גלאון: את חברי הכנסת הערבים.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, זו הצעה מחפירה שאין לה מקום.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר, אני כמובן אתמוך בהצעת הפיצול, אבל אנחנו מתנגדים להעלאת אחוז החסימה, ואנחנו חושבים שמה שעשה כאן – גם אם העובדה, ואני רוצה להודות לך, אדוני, שבדקת עם הייעוץ המשפטי – הגם שהייעוץ המשפטי אמר שאפשר להמשיך בדיון, זאת אחת הפארסות שבוודאי לא מכבדת את הדיון הזה היום.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה לחברת הכנסת גלאון.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, יכול להתקבל רושם מהנאומים האחרונים כאילו חברי הכנסת הערבים לא יוכלו לחיות בלי שיעמדו על הדוכן הזה.

מוחמד ברכה: אני מודיע לכנסת בחגיגיות: אנחנו נמשיך להתקיים, אבל הבושה תישאר בתוך המקום הזה.

מוחמד ברכה: זה לא תענוג גדול לנאום מתחת לתמונה של הרצל, שתדעו לכם.

מוחמד ברכה: זה לא התענוג הכי גדול שיש לי, אבל זה מחיר מסוים של אזרחות.

מוחמד ברכה: מי שרוצה לשלול את זה, בבקשה, נשחק משחק אחר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת שי.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, תראו איך החוק הפיטרי עובד.

נחמן שי: זאת אומרת, שדבר רע אחד גורר דברים רעים אחרים.

נחמן שי: כל החוק הזה מיותר.

נחמן שי: עכשיו, מחוסר יכולת להתמודד אתו הפרידו חלק, והוא ממשיך להיות רע, לא שיפרו אותו.

נחמן שי: זה נשאר רע, רק הגבירו את הרע שבדבר, כאילו – נתחכם.

נחמן שי: גם החצי שנשאר וגם החצי המופרד, גם זה שהלך ימינה וגם זה שהלך שמאלה, מיותרים.

נחמן שי: לא צריך את החוק הזה.

נחמן שי: זה בניגוד לדברים היסודיים האמיתיים הכי חשובים, וזה זכות מינימלית שתהיה לאזרחים ולקבוצות במדינת ישראל להתארגן ולקבל ייצוג במוסדות הנבחרים.

נחמן שי: ואם אנחנו חוקרים את ההיסטוריה הארוכה, וידידי פרופסור שלמה אבינרי כתב על כך מאמר מרתק, זה גם סיפורה של הציונות, ואני בטוח שחברי חברי הכנסת הערבים לא ציונים בדיוק, אבל הציונות, בחשיבה שלה איך לערוך את המוסדות של המדינה בדרך, דיברה על בחירות יחסיות.

נחמן שי: מה תכלית המילים "בחירות יחסיות"?

נחמן שי: שנותנים לקבוצות קטנות אפשרות לייצוג.

נחמן שי: זה כל כך טבעי ונכון.

נחמן שי: אנחנו מדינה שנאבקת יום ולילה לשכנע את העולם שהיא מדינה שוות זכויות.

נחמן שי: מילא, יכול להיות, אנחנו כבר יודעים את האמת: ערביי השטחים, ערביי עזה, שבכלל יש להם נסיבות, הם לא שווי זכויות, לא לנו, לא למישהו אחר, זה סיפור שונה.

נחמן שי: אבל בתוככי מדינת ישראל, בתוך הקו הירוק, שכבר מחקו אותו, כי לא רוצים לדבר עליו, גם שם לא יהיו זכויות שוות?

נחמן שי: גם שם אנשים לא יהיו שווים האחד לאחר?

נחמן שי: אני מבין את רצונה של הממשלה לחזק את כוחה, אף שאמרתי כמה וכמה פעמים: אין לה בעיה של כוח.

נחמן שי: יש לה כוח; היא צריכה רצון להזיז דברים, היא צריכה רצון לנהל, את היתר כבר אפשר למצוא.

נחמן שי: לא הסמכויות קובעות.

נחמן שי: אבל אפילו אם זה כך, מה אתם רוצים מהחרדים שיש להם כמה מפלגות עם מספר קטן של חברים, ומהערבים – מה רוצים מהם?

נחמן שי: מה זה ישנה אם תהיה מפלגה ערבית אחת גדולה ומפלגה חרדית אחת גדולה?

נחמן שי: האם זה יעשה איזה שינוי בחיים הפוליטיים במדינת ישראל?

נחמן שי: זה יעשה רק דבר אחד, ימנע מקבוצות שראויות לייצוג, שהדמוקרטיה שלנו בנויה עליו, לקבל את המקום שלהן בכנסת.

נחמן שי: זה מה שזה יעשה.

נחמן שי: זה לא יהיה לכבודה של הכנסת, זה לא יהיה לכבודה של מדינת ישראל, ואנחנו, שנאבקים כל כך קשה לשכנע את העולם שיש פה אנשים עם זכויות שוות, נפסיד גם במערכה הזאת.

נחמן שי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יחיאל חיליק בר: אחריהן – חבר הכנסת רונן הופמן.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה, חברות וחברים, זה לא הדיון הראשון וכנראה גם לא האחרון שאנחנו מנהלות ומנהלים פה בנושא חוק המשילות, כאשר בלב הדברים עומד הנושא של אחוז החסימה.

תמר זנדברג: הדיון הזה, הדיון בפיצול, ממחיש את זה בצורה הטובה ביותר, כי חברי חבר הכנסת רונן הופמן, מיוזמי הצעת החוק הזאת, בכל הדיונים שניהלנו על זה, אתם, חברי יש עתיד – ואני באמת מאמינה שבתמימות ומתוך כוונה טובה – ניסיתם למהול את כל הדיון סביב האי-אמון הקונסטרוקטיבי, סביב הקטנת מספר השרים, סביב כל מיני דברים שאין לי שום ספק שכולנו נתאחד סביבם ונסכים להם.

תמר זנדברג: אבל לב לבו של הדיון הוא העלאת אחוז החסימה.

תמר זנדברג: ועכשיו, זה המקום.

תמר זנדברג: כאן אנחנו בדיון על זה, על העלאת אחוז החסימה, וכבר ניהלנו באמת את הדיונים בציבור, בתקשורת, בוועדה וכאן בכנסת, וכבר הבנו, וגם אתם: יש הסכמה, אין על זה מחלוקת, אחוז החסימה לא תורם למשילות.

תמר זנדברג: יתר על כן, אין קשר בינו ובין המשילות.

תמר זנדברג: אחוז החסימה מכוון נגד מפלגות קטנות, נגד מפלגות אידיאולוגיות, נגד מפלגות שלרוב יושבות כאן, בחלק הזה של הבית, באופוזיציה, ובאקלים הפוליטי הנוכחי, גם ספציפית נגד מפלגות שמייצגות מיעוט לאומי, שהוא גם כך מופלה לרעה בציבור וגם כאן בבית הזה.

תמר זנדברג: הסחטנות, חוסר היציבות, כל הדברים האלה, באים מכאן, מהמפלגות הגדולות.

תמר זנדברג: ההיסטוריה הישראלית מראה את זה, וגם דוגמאות, דרך אגב, ממקומות אחרים מראות את זה.

תמר זנדברג: רק מהזמן האחרון יש לנו שתי דוגמאות מהעולם.

תמר זנדברג: ארצות-הברית, שתמיד שאפנו למשילות שלה, שאפנו לשלטון הדו-מפלגתי, והנה, אנחנו רואים שמתוך שלטון כזה, דו-מפלגתי, אפשר לעשות את המוות לנשיא מכהן ולפגוע במשילות בגלל קבוצה קטנה ואינטרסנטית בתוך מפלגה גדולה, והדבר הזה גם קרה כאן עם קבוצות המורדים בעבר ועם ה"מיצובישי" וכו', מהמפלגות הגדולות.

תמר זנדברג: ודוגמה שנייה מגרמניה.

תמר זנדברג: עכשיו קמה ממשלה בגרמניה – מי שעקב אחרי הפוליטיקה האירופית – ובגלל אחוז חסימה גבוה של 5%, מפלגה ימנית שהייתה שותפה של מרקל בקואליציה שלה, קיבלה 4.9% ונשארה מחוץ לפרלמנט הגרמני ונמנעה המשילות הימנית השמרנית של מרקל.

תמר זנדברג: לא הייתה לה ממשלה מפני שמפלגה שותפה שלה קיבלה 4.9%, ואם היא הייתה נכנסת לפרלמנט היא הייתה שותפה שלה והייתה ממשלה ימנית לתפארת.

תמר זנדברג: אז ממה נפשכם?

תמר זנדברג: אני עדיין תחת השפעות השעות על המטוס עם החברים החרדים, ולמדתי כמה ביטויים.

תמר זנדברג: אני באמת רוצה לשאול, אולי כאן זה סוף-סוף המקום לקיים את הדיון המהותי.

תמר זנדברג: בואו גם נדבר על עוד דבר, על 3.25%.

תמר זנדברג: בואו נדבר רגע על 3.25%.

תמר זנדברג: מה זה אם לא לחפש את המפלגות, בדיוק את שלוש המפלגות שהן טיפה מתחת ל-3.25% הזה, שמגרדות את ה-3%, לרוב מלמטה, ולהגיד: כאן אנחנו שמים את קו הכניסה לכנסת?

תמר זנדברג: ואני עכשיו אומרת את זה ממקום בטוח; אני אומרת את זה והמפלגה שלי לא נמצאת על הרף הזה, אף שאתה יודע מה, בכנסת הקודמת גם המפלגה שלי נמצאה מתחת לרף הזה.

תמר זנדברג: כנסת בלי מרצ, כנסת בלי ייצוג ערבי, זה כנסת טובה יותר לדעתכם, או טובה פחות?

עיסאווי פריג': כמה שפחות ערבים זה טוב.

תמר זנדברג: רונן, אני ראיתי שאתה ברשימת הדוברים.

תמר זנדברג: אני אשמח לשמוע ממך איך אתה ישן בלילה עם ה-3.25% הזה.

תמר זנדברג: עם מפלגות של 2.9%, 3%, שמייצגות מיעוט לאומי, שבלעדיו – וההערה של חבר הכנסת ברכה שדיבר כאן קודם מהמקום, ראוי שתישמע גם מכאן.

תמר זנדברג: הבית הזה חסר בלי המיעוט הלאומי, כי חברי הכנסת, הייצוג הערבי של המיעוט, ימצאו לעצמם ייצוג ברחוב, במקומות אחרים, ואז אתם תוכלו להסית ולהגיד שאלה קיצונים – כי הוא לא מיוצג כאן.

תמר זנדברג: להיות מיוצג כאן זאת לא רק זכות לאותן קבוצות שמיוצגות; להיות מיוצג כאן, בבית הזה, זאת גם חובה של הבית הזה להכיל ולשמוע את כל הקולות.

תמר זנדברג: אז איך אפשר למנוע את הייצוג הזה, בעוד זה גם לא תורם – העלאת אחוז החסימה הזאת לא תורמת לשום דבר אחר.

תמר זנדברג: אני באמת אשמח לשמוע תשובה על השאלה הזאת בהמשך הערב המעניין הזה.

תמר זנדברג: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת זנדברג.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואחריה – חבר הכנסת רונן הופמן, שאולי ישיב לחברת הכנסת זנדברג.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברות הכנסת, אני רוצה להודות לחברתי חברת הכנסת זנדברג שהעלתה באמת את עניין המשילות, איך להגיד, המאוד-מאוד מפוקפקת בארצות-הברית בימים אלה; כי הרי זאת הפנטזיה, משם זה שואב.

מרב מיכאלי: נבחר נשיא לארבע שנים, אי-אפשר להפיל אותו, ולא נותנים לו לעבוד.

מרב מיכאלי: יש לי שתי מילים בשבילכם: shutdown.

מרב מיכאלי: אני הייתי בארצות-הברית בזמן ה-shutdown, אין חוסר משילות גדול מזה.

מרב מיכאלי: אין הדגמה והפגנה יותר מובהקת מזה לתקיעות ולאימפוטנציה שמביאה איזה מין תחרות למשילות יתר, איזה מין כיפוף ידיים כוחני למשילות, ההפך הגמור.

מרב מיכאלי: ובתווך, האחד אחרי השני נשיאים שלא מסוגלים להוציא לפועל את המדיניות שלהם, לא משנה אם מימין או משמאל.

מרב מיכאלי: אבל אני, ברשותכם וברשותכן, אחרי שבכל זאת מצאתי להוסיף ולשים שוב זרקור על המופרכות בפנטזיה הזאת של משילות – כי במדינת ישראל באמת יש לראש ממשלה הרבה יותר חופש פעולה ממה שיש כבר הרבה שנים לנשיא אמריקני, למרות תחושת הכאילו חוסר משילות הזה – אני רוצה לדבר על שתי נקודות נוספות שהן מאוד בעייתיות, אם לומר בלשון המעטה, בסיפור העלאת אחוז החסימה.

מרב מיכאלי: האחת היא באמת התפיסה הכי בסיסית של דמוקרטיה.

מרב מיכאלי: כל הרעיון הוא שכל אחת ואחד מהאזרחיות והאזרחים מקבלת לבחור את מי שהיא רוצה או הוא רוצה שתייצג אותה, שתחליט עבורה, שהיא מקבלת על עצמה להיות כפופה אליו או אליה, כנציגה שלה.

מרב מיכאלי: ככל שאחוז החסימה גדול יותר, אנחנו זורקות לפח יותר ויותר אזרחיות ואזרחים, את הדעות שלהם, את ההצבעה שלהם, את הבחירה שלהם, את הייצוג שלהם, פשוט משליכות אותם בצד הכביש.

מרב מיכאלי: זורקות לפח קולות כשרים; ציבור שיצאה מהבית, הלכה להצביע, בחרה מי היא רוצה שייצג אותה.

מרב מיכאלי: זאת הזכות האלמנטרית הכי בסיסית של פעם בארבע שנים או שלוש, או שנה וחצי, לצורך העניין, גם זה יכול לקרות, וזה לא מעיד על חוסר משילות.

מרב מיכאלי: הבסיס הדמוקרטי הזה, הנזק לבסיס הדמוקרטי הזה, שהולך וגדל ככל שאנחנו מעלות ומעלים את אחוז החסימה, מסוכן, לא טוב לנו, לא צריך ללכת לשם.

מרב מיכאלי: לא צריך למנוע מכל אחת ואחד מאתנו לבחור את הייצוג שלה, לבחור את מי שהיא מוכנה להכפיף את עצמה או את עצמו אליו.

מרב מיכאלי: והדבר השני הוא שמדינת ישראל, כמו שאמר מזווית אחרת חברי נחמן שי, מדינת ישראל נאבקת בימים אלה במה שהיא תופסת כניסיון לעשות לה דה-לגיטימציה.

מרב מיכאלי: מדינת ישראל רואה ממש בכל ביקורת לגיטימית, בכל ביקורת חלקית עליה או על המדיניות שלה, או על המעשים שלה, נקודתית ככל שתהיה הביקורת, מייד איום בדה-לגיטימציה, ונעמדת, ומעמידה את כל ידידיה או ידידותיה בעולם להתריע שמנסים לעשות לה דה-לגיטימציה.

מרב מיכאלי: והעיוורון שאנחנו לוקות ולוקים בו, בלא לראות שמעשים כמו העלאת אחוז החסימה, שתמנע ייצוג ראוי למיעוטים בתוך מדינת ישראל, היא מעשה שעושה דה-לגיטימציה למיעוטים בתוך המדינה שלנו – העיוורון הזה מפחיד אותי.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת מיכאלי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת רונן הופמן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת זחאלקה, אני רק רוצה, בשביל להרגיע אותך עוד יותר, אני לא מדבר על האתיקה של הדברים, בדקנו עוד הפעם בתקנון עם היועצת המשפטית.

יחיאל חיליק בר: 79(ב) אם תראה, מדבר – הרי אתה מדבר על הצעת חוק לקריאה ראשונה; 79(ב) מדבר על פיצול, ורשום "ועדה רשאית, באישור הכנסת, לפצל הצעת חוק – – – הצעת הפיצול תונח על שולחן הכנסת עם דברי הסבר, ויפורטו בהם החלקים" וכו'.

יחיאל חיליק בר: זאת אומרת, שאת הפיצול לא בהכרח צריך לנמק.

יחיאל חיליק בר: אבל זה ככה, ניתנה אפילו תוספת, עכשיו בדקו את זה עוד יותר, אחרי שעוררנו את המצפון – אז אני רק מבקש ממך לקרוא גם את הסעיף הזה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני; שלוש דקות.

רונן הופמן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, אנחנו לא דנים רק באחוז החסימה, לא היום ולא בתקופה האחרונה.

רונן הופמן: בדיוני ועדת החוקה אנחנו דנים באופן עמוק ויסודי בכל הצעת החוק הזאת, שהיא הצעת חוק להגברת המשילות, ויש בה כמה מרכיבים מאוד משמעותיים.

רונן הופמן: מרכיב מרכזי מאוד משמעותי ומאוד חיוני הוא צמצום מספר שרי הממשלה: לא צריך כאן ממשלה עם יותר מ-18 שרים.

עפו אגבאריה: – – –

רונן הופמן: לא צריך שרים ללא תיק, ולא צריך גם יותר מארבעה סגני שרים.

תמר זנדברג: – – –

רונן הופמן: המרכיב השני, שהוא מרכיב מאוד משמעותי, הוא המרכיב של האי-אמון הקונסטרוקטיבי.

רונן הופמן: האי-אמון הוא מוסד מכובד, האי-אמון הוא מוסד שיכול וצריך, אם יש רוב בכנסת להחליף ממשלה, לבוא לידי ביטוי באופן הזה.

רונן הופמן: והצעת החוק הזו קובעת שכדי להפיל ממשלה קיימת, תתכבד הכנסת, או – רוב חברי הכנסת, ויתמכו בממשלה חלופית.

רונן הופמן: הצעת החוק הזו כוללת בתוכה גם את הגברת או את העלאת אחוז החסימה.

רונן הופמן: בהקשר הזה אני מבקש, אדוני היושב-ראש, לקרוא שני משפטים מדברי ההסבר להצעת החוק להעלאת אחוז החסימה: אחוז החסימה הנמוך מעודד מפלגות קיקיוניות להתמודד בבחירות וליהנות ממימון המדינה.

רונן הופמן: המבנה המפלגתי הנוכחי של הכנסת כיום מקשה על העבודה הפרלמנטרית, ויותר מכך פוגע ביכולת הממשל בשם פירוש מוגזם לעקרון הייצוגיות.

רונן הופמן: מטרת הצעת חוק זו להעלות את אחוז החסימה כדי להביא למצב שלא תהיה סיעה בכנסת ישראל עם פחות מארבעה מנדטים.

רונן הופמן: בכך ניתן יהיה לשמור על עקרון הייצוגיות, ובו-זמנית לייעל את עבודת בית-המחוקקים והממשלה – זו הצעת חוק מהכנסת החמש-עשרה של סיעת מרצ.

זהבה גלאון: – – – לראשות הממשלה, אז אל תנתק את זה – – –

מיכל רוזין: – – – לא משנה – – –

רונן הופמן: קראתי את דברי ההסבר של הצעת מרצ, קראתי והשתכנעתי.

זהבה גלאון: – – – הצעות חוק – – –

רונן הופמן: אני קורא לחברי הכנסת לדחות את הצעת הפיצול של סעיף אחוז החסימה משאר סעיפי החוק.

רונן הופמן: תודה.

זהבה גלאון: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת הופמן.

יחיאל חיליק בר: סיימת לפני הזמן, כל הכבוד.

תמר זנדברג: אני ממש מאוכזבת.

תמר זנדברג: זה הטיעון הכי טוב שיש לך? – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת אורי מקלב, חבר הכנסת ישראל אייכלר, וחבר הכנסת מיקי רוזנטל אחריו.

מיכל רוזין: אני שמעתי את כולם ולא הבנתי – – –

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רק רוצה להעיר, בתגובה על דבריו של חבר הכנסת הופמן, שהצעת החוק שהציעה מרצ לפני יותר מ-15 שנה, הייתה בתקופה שהייתה בחירה ישירה, שיטת הבחירות בישראל הייתה שונה, היו במקביל אליה הצעות חוק רבות שדיברו על אחוז חסימה הרבה יותר גבוה.

ניצן הורוביץ: בסך הכול זה נועד למנוע מצב שבעינינו הוא מצב מסוכן.

ניצן הורוביץ: ואנחנו מדברים כאן ועכשיו על הצעת חוק שבעינינו היא הצעת חוק מסוכנת.

ניצן הורוביץ: אני אומר מדוע: מפלגות קטנות הן לא הבעיה במדינת ישראל; הן נכס פרלמנטרי, משום שהן מייצגות ציבורים שראוי שהקול שלהם יישמע כאן.

רונן הופמן: – – –

ניצן הורוביץ: סליחה, אבל כל השיטה, חבר הכנסת הופמן, הייתה שונה.

ניצן הורוביץ: כל הקונסטלציה הייתה שונה לחלוטין.

ניצן הורוביץ: אתה לוקח כאן דבר שעלה לפני יותר מ-15 שנה ובא לנמק עכשיו את מה שאתם מנסים לעשות?

ניצן הורוביץ: מה שאתם מנסים לעשות כאן זה פשוט לסלק מהכנסת שורה של מפלגות שבמקרה או שלא במקרה הן מפלגות ערביות.

ניצן הורוביץ: הרי זאת המטרה, זה כל כך שקוף.

ניצן הורוביץ: בגלל זה נקבע אחוז מסוים, שתואם בדיוק את האחוז שמייצגות המפלגות הערביות, שלוש מהן, וגם מפלגה שנקראת קדימה.

ניצן הורוביץ: אגב, גם היא הייתה מאוד גדולה בכנסת הקודמת ומצאה את עצמה בסיטואציה שונה לחלוטין בכנסת הזאת.

ניצן הורוביץ: לכן אנחנו גם אומרים לכם: אתם היום יושבים ככה בצורה מאוד בטוחה, אתם מאוד בטוחים בעצמכם.

ניצן הורוביץ: אתם יכולים למצוא את עצמכם בכנסת הבאה בדיוק במצב שקדימה נמצאת בכנסת הזאת, ולא תיכנסו.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לומר כך: מפלגות קטנות לא יוצרות בעיה של משילות.

ניצן הורוביץ: להפך, אם מסתכלים מנקודת מבט של משילות, ואני בעד משילות, הן מאפשרות יותר מרווח תמרון.

ניצן הורוביץ: דווקא מפלגות גדולות יוצרות את הבעיה.

ניצן הורוביץ: הרי תראה, עכשיו, בעניין של התהליך המדיני, מי מערים הכי הרבה מכשולים בדרכו של ראש הממשלה, אם הוא אכן בדרך של התהליך המדיני?

ניצן הורוביץ: דווקא אנשים מתוך מפלגתו הגדולה.

ניצן הורוביץ: הבעיה הגדולה של המשילות במדינת ישראל היא שהכנסת חלשה מדי, שאין לנו פיקוח אמיתי למשל על התקציב.

ניצן הורוביץ: הרי, חבר הכנסת הופמן, אתה יודע את זה.

ניצן הורוביץ: אין לנו פיקוח על מערכת הביטחון, אין לנו פיקוח על מערכות המינהל.

ניצן הורוביץ: אם אנחנו משווים את זה לארצות-הברית, זה הדבר המרכזי שהקונגרס האמריקני עושה – הוא מפקח על הממשל בעיקר דרך הנושא של התקציבים והכסף, מה שאנחנו בכנסת לא עושים.

ניצן הורוביץ: לכן, מי שרוצה להגביר את המשילות ולהגביר באמת את ההתנהלות התקינה של הדברים במדינה, צריך לתת לפרלמנט הישראלי יכולת פיקוח על התקציב הממשלתי.

ניצן הורוביץ: זה מה שיגביר את המשילות ויהפוך את המקום הזה להרבה יותר אפקטיבי.

ניצן הורוביץ: אני מקווה שההצעה שלכם להעלות את אחוז החסימה לא תעבור.

ניצן הורוביץ: פופוליזם הוא בעיני לבוא ולהגיד: יש המון מפלגות קטנות, הן לא משפיעות, בואו נעשה שני גושים גדולים כמו בארצות-הברית.

ניצן הורוביץ: אתם יודעים מה עוד יש בארצות-הברית שאין לנו?

ניצן הורוביץ: יש חוקה בארצות-הברית, שקובעת הפרדת רשויות, שקובעת זכויות אדם, שקובעת חירויות בסיסיות.

ניצן הורוביץ: בואו נתחיל בדרך המלך.

ניצן הורוביץ: נקבל חוקה, ייווצרו כאן הגנות ראויות על החירויות השונות שאנחנו רוצים להגן עליהן, ואז, אחר כך, נלך ונבדוק מה קורה במפלגות.

ניצן הורוביץ: פה הולכים לדבר שבעיני הוא באמת הכי פחות חשוב והכי פחות מהותי, ולוקחים אותו ממקום שהוא מאוד פוגעני.

ניצן הורוביץ: אני גם מציע – אני שמח שחבר הכנסת ברכה חזר.

ניצן הורוביץ: אני שמעתי, חבר הכנסת ברכה, את מה שאמרת.

ניצן הורוביץ: אני חושב שההערה שלך ראוי שתישמע.

ניצן הורוביץ: לחברי הכנסת הערבים לא קל לעמוד כאן.

ניצן הורוביץ: חבר הכנסת ברכה דיבר על דיוקנו של האיש, כאן, שנמצא מאחורי.

ניצן הורוביץ: לא קל, הם לא ציונים, יש להם טענות כלפי המדינה, ובכל זאת הם כאן.

ניצן הורוביץ: האם אנחנו רוצים בכוח לדחוף אותם החוצה מהמקום הזה?

ניצן הורוביץ: האם בכך אנחנו נשיג יותר משילות ויציבות במדינת ישראל, או בדיוק ההפך?

ניצן הורוביץ: לכן, מי שרוצה מדינה שיש בה שוויון אזרחי, שכל אזרח בה מרגיש שהוא חלק מהמדינה, צריך להוריד את ההצעה הזאת מעל סדר-היום.

ניצן הורוביץ: היא הצעה מסוכנת, היא הצעה לא ראויה והיא הצעה לא דמוקרטית.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת אורי מקלב; אחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל, ואחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מדברים הרבה שאחוז החסימה המוצע כוונתו להוציא את המפלגות הערביות מהכנסת.

ישראל אייכלר: אני לא בטוח שרק זאת הכוונה.

ישראל אייכלר: אני חושב שיש פה כוונה הרבה יותר עמוקה.

ישראל אייכלר: הם רוצים לשלול את זכות האזרח לקבוע את ההנהגה, את הכנסת, שתבחר את הממשלה, שתמנה את הפקידים שישלטו בחייו.

ישראל אייכלר: הם החליטו – כשאני אומר "הם", זה המיעוט האליטיסטי השליט – הם רוצים להעביר לבית-המשפט העליון, לפקידות הבכירה, ליועצים המשפטיים.

ישראל אייכלר: הכנסת, הדמוקרטיה והאזרחים הם דברים מיותרים בעיניהם, זה משהו – צריך לעשות איזה טקס בחירות, אבל הם רוצים לתפור את הבחירות, את תנאי הבחירות, לפי הצרכים שלהם.

ישראל אייכלר: הייתה לנו הוכחה לכך היום.

ישראל אייכלר: היום החליט בית-המשפט העליון לדחות עתירה של ישיבות שטענו שבפסק-דין מהשבוע שעבר לא שאלו בכלל את הנפגע – את תלמידי הישיבות; הם בכלל לא צד בוויכוח בין בג"ץ לכנסת מתי החוק החדש של הגיוס יתקיים או לא יתקיים.

ישראל אייכלר: איך פגעו בהם בלי לשאול אותם, בלי שהם יהיו צד בעתירה, כמשיב?

ישראל אייכלר: בית-המשפט דחה את העתירה והורה לממשלה להשיב למה הם לא הביאו את המשיבים, את הנפגעים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לצטט, אדוני היושב-ראש, את השופט גרוניס בנושא ביטול חוק טל.

ישראל אייכלר: הוא אמר כך: דעתי, בניגוד לדעת חברי, כי עדיף היה לו לבית-המשפט שלא להידרש כלל לסוגיה, ולהותירה במרחב הציבורי מחוץ לתחומו של בית-המשפט.

ישראל אייכלר: הוא מנמק פה מאוד יפה, אני לא אקריא את הכול, אבל הוא אומר: כאשר הרוב פועל בדרכים דמוקרטיות ומקבל חוק הנותן עדיפות למיעוט, אין מקום שבית-המשפט יהפוך לפטרונו של הרוב.

ישראל אייכלר: בדרך כלל בית-המשפט צריך להגן על המיעוט מפני הרוב.

ישראל אייכלר: במשפט נוסף הוא אומר: האם פסק-דין שיקבל את העתירה יביא את הגיוס המיוחל?

ישראל אייכלר: דומה שהתשובה מתבקשת מאליה.

ישראל אייכלר: את זה אנחנו רואים.

ישראל אייכלר: בשבוע שעבר בית-המשפט החליט לפגוע באלפי תלמידי ישיבות, ושום דבר לא יזוז בגללו.

ישראל אייכלר: הוא ממשיך – וזה דבר שמאוד חשוב לדמוקרטיה: ההתעסקות החוזרת ונשנית של בית-המשפט בנושא של גיוס חרדים ודאי שאינה תורמת למעמדו של בית-המשפט.

ישראל אייכלר: זאת ועוד, זו אשליה לצפות שהחלטה שיפוטית תביא לגיוסם של חרדים לצה"ל ולכניסתם לשוק העבודה.

ישראל אייכלר: שינויים חברתיים וכלכליים עשויים להביא לתוצאה המקווה, אבל היכולת של בית-המשפט להשפיע במקרה הזה היא מועטה.

ישראל אייכלר: הוא מסיים ואומר שהתרומה של בית-המשפט לשינוי בהתנהלות החברתית של מגזר שלם מצומצמת ביותר ואינה מצדיקה את מעורבותו של בית-המשפט בנושא.

ישראל אייכלר: ואני שואל את השופט גרוניס: מה נשתנה לאחר שהוא כתב את הדברים בני-הדעת האלה שהוא החליט מה שהחליט בשבוע שעבר?

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, בשניות האחרונות אני רוצה שוב לומר: אם הכנסת תלך בדרך של צמצום המפלגות וצמצום זכויות האזרח, אנחנו נמצא עצמנו בדיקטטורה שהולכת ומתהווה לנגד עינינו, ונוכל לצעוק רק ברחובות.

ישראל אייכלר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת אייכלר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת רוזנטל, חבר הכנסת מוזס אחריו, ואחריו – חבר הכנסת יעקב אשר וחבר הכנסת פריג'.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אנחנו דנים כרגע בבקשת הפיצול או החלטת ועדה על פיצול החוק.

אורי מקלב: אנחנו עדיין לא מדברים על החוק.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד שזאת ההוכחה הכי מוכחת, הכי נכונה והכי מציאותית שיש לנו עכשיו, עד כמה המציעים לא מתכוונים למשילות ולא מדברים על אפשרות, באמת, שהחוק הזה יגביר את המשילות, אלא שכל מה שהם מבקשים עכשיו זה לבטל את הפיצול, וזה רק כי אין משילות.

אורי מקלב: נסתכל ב"דברי הכנסת" ונעשה סדר בדברים.

אורי מקלב: מדוע ביקשו פיצול ועכשיו מתחרטים על הפיצול?

אורי מקלב: מה היה נכון לפני חודשיים או קצת יותר, כשהחוק הזה פוצל, ומה השתנה עכשיו שהם מבקשים לא לפצל?

אורי מקלב: דבר אחד: החשש שלא יהיה בכנסת רוב כדי לאשר כל חוק בנפרד.

אורי מקלב: זאת הסיבה היחידה לכך שמבקשים עכשיו לאחד את החוקים האלה.

אורי מקלב: אין סיבות מקצועיות, לא השתנו דברים.

אורי מקלב: דבר אחד השתנה – החשש שאולי לא יצליחו לגייס את ה-61 שצריכים בשני החוקים האלה.

אורי מקלב: זה נקרא שמעבירים חוק, שרוצים משילות?

אורי מקלב: איזה ממשלה מעבירה את זה, ממשלה שבקושי יכולה להעביר את החוק הזה, ואתם דורשים משילות?

אורי מקלב: ואתם רוצים היום לקחת ולהגדיל את אחוז החסימה כדי לאפשר משילות יותר חזקה?

אורי מקלב: שקר דבריכם, לא דברי אמת דבריכם.

אורי מקלב: כל הסיבה היא רק דבר אחד – אולי נצליח להעביר את זה יחד.

אורי מקלב: ומי שישב בוועדה – וישבנו בוועדה; לא הצליחו גם מציעי החוק, שגם עומדים בראש הוועדה, לא הצליחו להביא מומחים.

אורי מקלב: כל המומחים שהביאו, דברי כולם נהפכו על פיהם, וכל ההסברה שלהם הייתה רק מדוע הגדלת אחוז החסימה לא תביא משילות.

אורי מקלב: כל דברי ההסבר לחוק הזה: בגלל היציבות, בגלל הסחטנות של המפלגות הקטנות, בגלל העלאת אחוזי ההצבעה – כולם הופרכו.

אורי מקלב: אפילו דבר אחד לא נשאר, דבר מקצועי אחד לא נשאר, שבאמת הצדיק, שאמר שהיה איזה משהו, איזה ראיה, איזה תמיכה להצעת החוק או לדברי ההסבר.

אורי מקלב: אז אנחנו יודעים שכל הדברים לא היו נכונים.

אורי מקלב: אין שום אסמכתה, לא מקצועית ולא מעשית.

אורי מקלב: ומה שקורה, כל מה שהוסבר בוועדה – ממשיכים לרוץ, כאילו לא נאמר שום דבר.

אורי מקלב: כאילו מה שדיברנו, שימשנו איזה תפאורה להצעת החוק.

אורי מקלב: קיימו כמה ישיבות, נגיד שדנו, וכל ההצבעות וכל ההחלטות שרוצים להביא לדיון – וכל הצעת החוק עכשיו היא הפוכה מכל הדברים שנאמרו.

אורי מקלב: זה נקרא משילות?

אורי מקלב: יש יותר אי-משילות.

אורי מקלב: אלא שראש הממשלה שבוי בידי מפלגות, כמו בקדנציה הזאת, כמו הממשלה הזאת – יש עוד ממשלה שהוכח שחוסר היציבות, חוסר המשילות, זה בגלל שתי מפלגות בינוניות שסוחטות את ראש הממשלה על כל דבר, וכך הדיבורים שלו בכל נושא?

אורי מקלב: יש הוכחה יותר טובה מזה שדווקא כשאין מפלגות קטנות, אלה הן שגורמות לחוסר משילות, לחוסר יציבות, ובכל אופן לעריצות?

אורי מקלב: וכאן הם משתמשים בדבר הזה לעריצות של הרוב נגד המיעוט; זה בדיוק מה שהם עושים בחוק הזה.

אורי מקלב: הם באים בשתלטנות.

אורי מקלב: זה נקרא משילות?

אורי מקלב: זה נקרא שתלטנות.

אורי מקלב: זה דורסנות.

אורי מקלב: זה דורסנות של הרוב על המיעוט.

אורי מקלב: הרי הוכח כאן ונאמר פה כמה מפלגות ייעלמו.

אורי מקלב: יש חשש מאוד רציני, מפלגות שקיימות – לא קדנציה אחת; קיימות עשרות שנים – ייעלמו.

אורי מקלב: מפלגות שאולי מאוחדות עכשיו, אבל מכיוון שיש בעיה כזאת – הסברנו את זה הסבר היטב, מדוע גם מפלגות שעכשיו מאוחדות, בגלל הבעיה של העלאת אחוז החסימה, המפלגה היותר-גדולה לא תלך יחד, כי היא תחשוב שתקבל את הקולות האחרים.

אורי מקלב: כל מה שנאמר, שום דבר לא מצדיק את דברי ההסבר.

אורי מקלב: אם רוצים באמת להיאבק בבעיית המשילות, בואו נראה אתכם עושים חוק משילות.

אורי מקלב: יש בעיה של משילות?

אורי מקלב: יש בעיה של שלטון.

אורי מקלב: הפקידות, זה השלטון, על זה תביא חוק, מה זה ממשלות.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מקלב.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת אליעזר מוזס, חבר הכנסת יעקב אשר וחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, אדוני השר, אדוני חבר הכנסת הופמן, מציע החוק, אני בתחילת הדיונים על החוק הצטרפתי לוועדת החוקה, חוק ומשפט כדי לשמוע כיצד החוק הזה משפיע על משילות.

מיקי רוזנטל: אני מודה שישבתי כמה ישיבות, שאלתי שוב ושוב ושוב כיצד החוק הזה, על מרכיביו השונים – האי-אמון, מגבלת השרים, וכמובן אחוז החסימה, ישפיע לטובת המשילות במדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: ואני מודה – והאשימו אותי בהרבה מאוד דברים; בזה עוד אף פעם לא האשימו אותי, שיש לי בעיה בהבנת הנשמע.

מיקי רוזנטל: בזה לא האשימו אותי.

מיקי רוזנטל: יכול להיות שיש לי בעיה, אבל לא הצלחתי עד היום להבין כיצד החוק הזה ישפיע על המשילות במדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: חבר הכנסת הופמן, אתה יודע שאני מנסה להיות ענייני סביב הסוגיה הזאת, באמת לא הצלחתי להבין כיצד הממשלה תקבל החלטות טובות יותר, כיצד ראש הממשלה יצליח לנווט את ממשלתו בצורה טובה יותר, וכיצד השרים יהיו להם פררוגטיבות שיובילו אותם למשילות טובה יותר.

מיקי רוזנטל: אני מצטער, לא הצלחתי להבין.

מיקי רוזנטל: מה כן אני מצליח להבין מהחוק בין השורות?

מיקי רוזנטל: שהוא נועד לפגוע במוסד האי-אמון.

מיקי רוזנטל: יכול להיות שהאי-אמון איבד את האפקטיביות שלו.

מיקי רוזנטל: מה שמתרחש פה מדי יום שני זה די פארסה, אני מודה, אבל דיברנו על זה שבמקום הדבר הזה תביאו לכנסת ישראל ולחברי הכנסת כלים אחרים כדי שיוכלו למלא את תפקידם ביתר הצלחה.

מיקי רוזנטל: אז את הסיפה ראיתי.

מיקי רוזנטל: מה לא יהיה – הבנתי, אבל מה כן יהיה?

רות קלדרון: – – –

מיקי רוזנטל: אבל אי-אפשר לגרוע בלי להגיד מה אנחנו מוסיפים, אני חושב.

מיקי רוזנטל: אחרת זה נראה כמו הפרשנות שנותנים לזה רבים מחברי הכנסת, כניסיון להתנכל למפלגות ערביות, כניסיון להדיר קבוצות בחברה הישראלית מהכנסת.

מיקי רוזנטל: כך זה מתפרש.

מיקי רוזנטל: אני לא בטוח שזו הכוונה, אבל כך זה מתפרש אם אתם מביאים את הסיפה בלי הרישה או להפך.

מיקי רוזנטל: כלומר, אם אתם אומרים מה לא – בסדר, אבל מה כן?

מיקי רוזנטל: איזה כלים תביאו לכנסת ישראל כדי שנוכל למלא את תפקידנו טוב יותר כמפקחים על פעולות הממשלה?

מיקי רוזנטל: אילו דברים תורמים למשילות?

מיקי רוזנטל: השאלה עדיין נותרה באוויר, והיא מהדהדת.

מיקי רוזנטל: מה שיוצא, אני אומר לכם, החשד הוא כזה – וכך זה מסתמן – שמדובר פה בשלושה ראשי מפלגות, אקדוחנים, שסוחטים זה את זה.

מיקי רוזנטל: ראש המפלגה שלך מוציא אקדח, חבר הכנסת הופמן, ואומר להם: תראו, אם לא תקבלו את חוק הגיוס כפי שאני רוצה אותו, אני יורה.

מיקי רוזנטל: ואז מגיע חבר הכנסת ליברמן עם חוק המשילות שלו, בעזרת ידידו חבר הכנסת רותם, ואומר: תראו, אם לא תקבלו את חוק המשילות שלי, אני יורה.

מיקי רוזנטל: ואז מופיע ראש הממשלה ואומר: אתם כאלה גיבורים?

מיקי רוזנטל: גם אני יודע לירות.

מיקי רוזנטל: אם לא תעבירו את חוק משאל עם, גם אני אירה.

מיקי רוזנטל: ככה זה נראה.

מיקי רוזנטל: אין שום קשר בין המילים לבין המעשים.

מיקי רוזנטל: מה הקשר בין החוק הזה למשילות?

מיקי רוזנטל: אין.

מוחמד ברכה: למה אתה מקפח את בנט?

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת רוזנטל.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מוזס נמצא?

יחיאל חיליק בר: לא נמצא.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר, וחבר הכנסת אברהים צרצור אחריו.

אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שאולי מציע החוק באמת התכוון לתקן דברים ולעשות דברים ולחזק את המשילות, אבל אני חושב שאין בדיחה יותר גרועה בימים של ממשלה באמת ללא משילות, לבוא לבית הזה ובכוחנות לנסות ללמד את כולנו משילות מהי, בלי להתייחס ולהסתכל על החברה הישראלית בעיניים הנכונות, על שבטיה ועל חוגיה, שלא לדבר על ציבורים מסוימים שבהם כדי לבוא לידי ביטוי יהיה יותר נכון מפלגות קטנות, ממוקדות מטרה.

ובאמת, כשאנחנו מנסים להסתכל בימים אלה ולראות משילות מהי, כשממשלה או כשראש ממשלה לא מושל, אני חושב שעוד לא היה בהיסטוריה של הכנסת הזאת, ואני לא כל כך ותיק כאן, שממשלה לא מצליחה למנות יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון, שזה אחד הדברים הכי קריטיים בכנסת; אחד הכלים הכי אפקטיביים, הכי חשובים.

אבל הממשלה הזאת, שאין בה שום מפלגה קטנה מתחת לארבעה מנדטים, לא מצליחה למנות יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון, ובאים האנשים האלה, והאנשים האלה מטיפים לנו משילות מהי.

אני לא רוצה לחזור על מה שנאמר, אבל אי-אפשר שלא לחזור.

הממשלה התלת-ראשית – הרי הציבור מבולבל, כי כשהוא שומע אחד, ולמחרת או באותו יום הוא שומע את השני, שחולק עליו לגמרי: יום אחד הארץ היא ארץ-ישראל השלמה; יום אחד אנחנו חוזרים לקווי 67'; ביום השלישי אנחנו בכלל נמצאים כבר על כביש 6 עם החלפה כזאת או אחרת.

קורים דברים פה.

את ראש הממשלה לא שומעים בגלל אותה משילות של שלוש מפלגות גדולות שיושבות ולוחצות כל אחת על אצבע אחרת של ראש הממשלה, ויש על שולחן הכנסת סוגיות כבדות משקל, והכול נגמר באיזו כוחנות או באיזו פשרה כזאת או אחרת, בלי להתייחס לעניין עצמו.

אני חושב, אדוני היושב-ראש, שראוי שיפסיקו למקד את הדברים באיזה חוק משילות, שאין לו התחלה ואין לו סוף.

אם רוצים לעשות משילות אחרת, צריך לעשות משילות שבה הממשלה וראש הממשלה, ודעותיו ודעות השרים שלו שקופות.

ולא פתאום, כששר האוצר רוצה להתחבא, אחרי כישלון כלכלי, הוא מתחיל לדבר על דברים מדיניים ושובר שמאלה; וכשמישהו מתחרט על שותפות עם איזה אח, לוקח את המדינה, שובר ימינה, ומגיע השלישי ולוקח את זה לכיוון אחר.

חברים, נאה דורש, נאה מקיים.

אתם מבקשים משילות, תתחילו למשול.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת אשר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחריו – חברי הכנסת אברהים צרצור, מסעוד גנאים ואחמד טיבי.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים, שוב משילות, אחוז חסימה.

עיסאווי פריג': אני שנה בתפקיד חבר הכנסת וכל שבוע שאני בא לכנסת, מסתכל על סדר-היום, אני אומר:

עיסאווי פריג': עם איזה חוק אנטי-דמוקרטי אנחנו צריכים להתמודד ומה צריך להגיד?

עיסאווי פריג': כי זה הפך להיות מנטרה.

עיסאווי פריג': אני שואל אותך, כבוד חבר הכנסת דוד רותם, על איזה משילות אתה מדבר?

עיסאווי פריג': הרי כל חוק שאתם רוצים להעביר, מעבירים.

עיסאווי פריג': כל החלטה שאתם רוצים לקחת, לוקחים.

עיסאווי פריג': אפילו מטאטא, אם אתם תחליטו שהוא צריך לירות, תעשו אותו יורה.

עיסאווי פריג': על איזה משילות?

עיסאווי פריג': מה חסר לך?

עיסאווי פריג': מה חסר לך?

עיסאווי פריג': על איזה משילות אתם מדברים?

עיסאווי פריג': כל הצעת חוק, אפילו שהיא בניגוד לכל היגיון, אתם מעבירים.

עיסאווי פריג': היד מורמת והיד לוחצת.

עיסאווי פריג': ואתם לא מסתפקים.

עיסאווי פריג': לא מסתפקים.

עיסאווי פריג': עדיין לא שבעים.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, הרי לכל הצעת חוק יש יעד.

עיסאווי פריג': מה אתם רוצים?

עיסאווי פריג': עם קום המדינה אחוז החסימה היה 1%.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': קיבוץ גלויות.

עיסאווי פריג': בואו ניתן לכל הקבוצות להיות מיוצגות.

עיסאווי פריג': נאפשר לכולם.

עיסאווי פריג': בשלב יותר מאוחר, בכנסת השתים-עשרה, זה עלה ל-1.5%.

עיסאווי פריג': אחרי זה, עלה ל-2%.

עיסאווי פריג': עכשיו אין קיבוץ גלויות, סדר העדיפויות משתנה, עלה כוכב חדש לכאן, והוא לחזק את היהדות של המדינה.

עיסאווי פריג': סדר עדיפויות.

עיסאווי פריג': לא צריכים אחוז חסימה.

עיסאווי פריג': עכשיו הסתפקנו.

עיסאווי פריג': נעבור למתקפה אחרת על הדמוקרטיה.

עיסאווי פריג': וכל זה תחת, או בשם הדמוקרטיה.

עיסאווי פריג': על מי אתם באים לצחוק?

עיסאווי פריג': על מי?

עיסאווי פריג': ואתם מדברים על משילות?

עיסאווי פריג': תסתכלו בקואליציה, מה אתם עושים, איזו משילות ואיזו כפייה ובאיזו שיטת חיסול אתם משתמשים, באיזו שיטת חיסול אתם משתמשים.

עיסאווי פריג': בתוך הקואליציה יש מפלגה בשם התנועה, שישה חברים.

עיסאווי פריג': אתם מצמידים להם אקדח לרקה ואתם אומרים: אתם חייבים להצביע בעד איחוד החוק, אחרת אתם עפים מהקואליציה.

עיסאווי פריג': החבר'ה נמצאים במצב לא פשוט.

עיסאווי פריג': הם צריכים להצביע בעד חיסולם הפוליטי בעוד שנה או שנתיים או שלוש שנים.

עיסאווי פריג': על המשילות הזו אתם מדברים.

עיסאווי פריג': בבית היהודי יש האיחוד הלאומי, ארבעה מנדטים, שמחר יחליט להתמודד לבד.

עיסאווי פריג': לאן הלכת, חבר הכנסת קלפה?

עיסאווי פריג': בוא תשמע.

עיסאווי פריג': מחר כבוד השר בנט לא ירצה אותך.

עיסאווי פריג': עכשיו אתה צריך להצביע על חיסולך הפוליטי.

עיסאווי פריג': דיר באלכ.

זבולון כלפה: אל תדאג.

זבולון כלפה: אל תדאג.

עיסאווי פריג': דיר באלכ.

עיסאווי פריג': על זה אתם מדברים, משילות?

עיסאווי פריג': זאת בושה.

עיסאווי פריג': אין לכם מושג מה זה דמוקרטיה.

עיסאווי פריג': הדמוקרטיה הפכה להיות מושג שמעוצב על-ידי המוחות ההזויים שיש לכם.

עיסאווי פריג': צריך להצביע בעד ההפרדה.

עיסאווי פריג': תודה לכם.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת פריג'.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברי הכנסת אברהים צרצור, מסעוד גנאים, אחמד טיבי ומאיר פרוש.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת אבו עראר.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אין ספק שהחוק הזה הוא מבית-מדרשו של ליברמן, תפור על מידותיו.

טלב אבו עראר: שומעים על המושגים האלו בישראל: ייהוד הגליל, ייהוד הנגב, ייהוד המדינה, ייהוד השטחים הכבושים, כמו שמבקשת מירי רגב.

מוחמד ברכה: ייהוד החומוס.

טלב אבו עראר: ייהוד החומוס.

טלב אבו עראר: ייהוד ירושלים.

טלב אבו עראר: ואנחנו מחכים למישהו שיציע הצעת חוק על ייהוד השמים, על ייהוד האוויר.

טלב אבו עראר: אולי תצליחו לייהד את הכול.

טלב אבו עראר: אותי לא תצליחו לייהד, כערבי, כפלסטיני בארץ הזו.

טלב אבו עראר: ולכן זה סופה של הדמוקרטיה.

טלב אבו עראר: ריסוק הייצוגיות והחלת משטר דיקטטורי.

טלב אבו עראר: חיסול לייצוג הערבי.

טלב אבו עראר: אנחנו כל הזמן דיברנו והזהרנו מפגיעת הרוב במיעוט.

טלב אבו עראר: ככה נהוג בכל המדינות הדמוקרטיות הנאורות, שהן שומרות, דואגות – דואגים למיעוט.

טלב אבו עראר: כאן זה לא עניין של פגיעה אלא חיסול מכוון נגד האוכלוסייה הערבית.

טלב אבו עראר: ואולי אנחנו, באחד הימים, אחרי שהחוק הזה יעבור ואחרי שאחוז החסימה יועלה, אולי נגיד תודה לליברמן.

טלב אבו עראר: על מה?

טלב אבו עראר: יש פתגם בערבית שאומר: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: בראקש הזיקה לעצמה.

טלב אבו עראר: ).

טלב אבו עראר: בראקש, למי שלא יודע, היא כלבה, כלבה שבעליה לימד אותה, חינך אותה לשמור על הבית: כשמתקרב שודד או גנב, שתנבח, אבל כשנכנס ידיד או חבר, שלא תנבח.

טלב אבו עראר: ואז יש לסיפור הזה המשך.

טלב אבו עראר: אני מציע לכל חבר כנסת ערבי או יהודי כאן שיחזור לספרים ויקרא את הסוף.

טלב אבו עראר: אבל בסוף גרמה הכלבה הזו, שנקראת בראקש, לעצמה ולבעליה ליהרג.

טלב אבו עראר: ולכן ליברמן יצטער על היום שבו הציע את החוק הזה, כשהוא יראה כאן 20 חברי כנסת ערבים, בעזרת השם.

טלב אבו עראר: ולכן, חסבי אללה עליכם.

טלב אבו עראר: וא-סלאם עליכם.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אברהים צרצור, בבקשה; לא נמצא.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אבו עראר, למה להיות כזה פסימי שלא יצליחו לייהד אותך.

יחיאל חיליק בר: יש תהליך.

יחיאל חיליק בר: תהיה אופטימי.

יחיאל חיליק בר: תהיה אופטימי שיצליחו לייהד אותך.

יחיאל חיליק בר: אמרת שלא יצליחו לייהד אותך.

יחיאל חיליק בר: תהיה אופטימי.

יחיאל חיליק בר: יש תהליך.

מוחמד ברכה: החלק הכי כואב בתהליך הוא כבר עשה.

יחיאל חיליק בר: זה בשני המקומות עושים.

יחיאל חיליק בר: נכון.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, באמת אין קשר בין אחוז החסימה למשילות.

מסעוד גנאים: וצריך לפצל אותם, משום שאם אתה רוצה יותר משילות זה לא תלוי באחוז החסימה.

מסעוד גנאים: זה לא תלוי בחסימת מפלגות או מגזרים להיות מיוצגים אלא להפך.

מסעוד גנאים: אנחנו עברנו בעידן החדש לדמוקרטיה הייצוגית, אז ככל שהייצוג יותר הולם, ככל שהדמוקרטיה יותר הוגנת ויותר מייצגת – אני חושב שישראל לא כל כך זקוקה ליותר משילות, משום שהחוק הזה לא רוצה משילות, אלא יותר שתלטנות; שתלטנות של הרוב על המיעוט, שתלטנות של הקואליציה על האופוזיציה, שתלטנות של הרשות המבצעת על הרשות המחוקקת.

מסעוד גנאים: ולכן, מה שזקוקים לו באמת בישראל זה תרבות משילות.

מסעוד גנאים: תרבות משילות, זאת אומרת שתפקידו של נבחר ציבור, שהוא משרת העם, הוא מייצג אותם נאמנה ועליו לעשות את זה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אם היוזמים של החוק, במיוחד ליברמן, חושבים שהמפלגות הקטנות יותר, המגזריות, הן יותר סחטניות, או יותר נצלניות, העובדות בשטח מראות את ההפך, שהמפלגות הגדולות הן כאלה.

מסעוד גנאים: הן שמנצלות והן הסחטניות.

מסעוד גנאים: לכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שאין מקום לחוק הזה, של המשילות, או של העלאת אחוז החסימה, משום שבסוף הוא יביא להגבלת הדמוקרטיה והמרחב הדמוקרטי בפני יותר מגזרים שלא יהיו מיוצגים בפרלמנט וברשות המחוקקת.

מסעוד גנאים: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת אבו עראר.

אבישי ברוורמן: איזה אבו עראר – – –

יחיאל חיליק בר: גנאים.

יחיאל חיליק בר: סליחה, סליחה, סליחה.

יחיאל חיליק בר: סליחה.

יחיאל חיליק בר: סליחה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת פרוש.

יחיאל חיליק בר: אם מישהו רוצה לקרוא לו, זה תורו, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני וחברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריהם – חבר הכנסת זחאלקה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אקדים ואומר כי תמיד תמכתי בהקמת רשימה ערבית אחת, שתרוץ כבלוק טכני בבחירות.

אחמד טיבי: תמכתי אז, ואני תומך עכשיו ביתר שאת.

אחמד טיבי: אני העדפתי אז שזה יבוא מתוך החלטה פנימית, ולא מכורח המציאות, כלומר אילוץ של העלאת אחוז החסימה.

אחמד טיבי: בהתחלה הציעו להעלות את זה ל-4%.

אחמד טיבי: כל חבר כנסת בבית הזה – אופוזיציה, קואליציה – יודע שהרוח החיה מאחורי זה הוא שר החוץ הזכאי, אביגדור ליברמן, שמטרתו הברורה היא להדיר את רגליהם של חברי הכנסת הערבים מהכנסת.

אחמד טיבי: הוא לא מסתיר את זה, חבר הכנסת גפני.

אחמד טיבי: הוא לא מסתיר את זה.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: נכון, אתייחס גם ליש עתיד, לחבר הכנסת הופמן.

אחמד טיבי: אני חושב שהם עושים מעשה לא מכובד, לא רציני – – –

זהבה גלאון: קוראים לזה: מעשה זמרי, ומבקשים שכר כפנחס.

אחמד טיבי: לא יקבלו שום שכר, לא הם ולא המציעים.

אחמד טיבי: אחד מחברי הכנסת סיפר לי שהוא דיבר עם אחד מאלה שעומדים מאחורי הצעת החוק – אם הוא ירצה הוא יגיד את זה מעל הדוכן – והוא אמר לו: אני בונה על זה שהערבים לא יתאחדו.

אחמד טיבי: א.

אחמד טיבי: אין ספק שהעלאת אחוז החסימה ל-3.25, וכנראה זו ההחלטה שהתגבשה בקואליציה, תביא להרכבים חדשים – רשימה אחת, שתי רשימות, אני מעדיף רשימה אחת – ויכול להיות שנצליח לשכנע את הציבור להעלות את שיעור ההצבעה.

אחמד טיבי: זו משימה קולקטיבית.

אחמד טיבי: אבל מה שעומד מאחורי ההצעה הזאת, הקדים חברי טלב אבו עראר ואמר: ייהוד.

אחמד טיבי: ייהוד הארץ – – סליחה, אדוני, לקחת זמן פציעות, כי תראה.

יחיאל חיליק בר: סליחה, חברת הכנסת רגב וחבר הכנסת רוזנטל, אתם מפריעים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אחמד טיבי: – – ייהוד המרחב, ייהוד של כל דבר.

אחמד טיבי: אמרת: ייהוד הגליל, ייהוד הנגב, ייהוד ירושלים.

אחמד טיבי: "תהוויד אל-קודס", "תהוויד אל-ג'ליל", "תהוויד א-נקב".

אחמד טיבי: אבו סעיד אמר: ייהוד אל-חומוס, ייהוד הזעתר.

אחמד טיבי: לא רק כבשו את האדמה, אבל כבשו גם את הזעתר וגם את החומוס – וייהוד הכנסת.

אחמד טיבי: ייהוד הכנסת זה מי שרוצה חברי כנסת ללא חברי כנסת ערבים, או ללא הסוג הזה של חברי כנסת ערבים, שמייצגים באופן אותנטי את הציבור ששלח אותם.

אחמד טיבי: לכן אני תוהה אם מישהו חושב שהוא עושה לנו טובה שאנחנו בכנסת.

אחמד טיבי: אני חושב ההפך, להיות בכנסת זו פשרה לא קלה, אדוני היושב-ראש, כי – הקדים אותי חברי מוחמד ברכה – לעמוד על הדוכן הזה – ואני רוצה להיות כן אתך ועם חברי – לעמוד על הדוכן הזה, מול הכנסת הזאת, שהיא לעומתית מבחינתנו, מאחורי הסמלים והתמונות האלה, אתם חושבים שזה דבר קל?

אחמד טיבי: זה תענוג?

אחמד טיבי: זאת פשרה כואבת שאנחנו עושים עם עצמנו.

אחמד טיבי: והאמת, הפשרה הזאת, שאנחנו עושים, עושה לכם טובה.

אחמד טיבי: אנחנו עושים לכם טובה, ולא תמיד אנחנו שלמים עם עצמנו.

אחמד טיבי: הנה, אני אומר לכם בגילוי לב, אני לא תמיד שלם עם עצמי, אבל זו שליחות.

אחמד טיבי: החיוב מבחינתי גובר על השלילה – –

יחיאל חיליק בר: נא לסכם.

אחמד טיבי: – – ולכן אני אומר שהציבור שלנו ממשיך לתת אמון כל פעם יותר מאשר בפעם שעברה, למרות כל הגזענים, למרות אלה שלא רוצים שנהיה לא בארץ הזאת וגם לא בפרלמנט הזה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת טיבי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מאיר פרוש – לא נמצא.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, חברת הכנסת חנין זועבי, חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריהם – חבר הכנסת איתן כבל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת אחמד טיבי, אני, כמו תמיד, התרשמתי מהנאום שלך, בעיקר מחלקו האחרון, ככה, שהסתובבת באופן הזה – אני לא יודע, יש פה חברים בבית הזה שאני לא יודע את מי הם שונאים יותר, אותך או אותי.

משה גפני: אז אנחנו עוד נקיים על זה דיאלוג, בעניין הזה.

אחמד טיבי: אני מוכן לוותר על ההשתתפות בדיאלוג הזה.

משה גפני: בסדר, אבל אנחנו נדבר על זה בהקשרים אחרים.

אחמד טיבי: הבעת חלום ותקווה מסוימת – – –

משה גפני: כן, כן.

משה גפני: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, לא לחזור על הדברים שנאמרו קודם, עד כמה שאני יכול.

משה גפני: אני רוצה לספר לכם, יש תחרות בין מרכיבי הקואליציה, בעיקר בין הליכוד, ישראל ביתנו ויש עתיד.

משה גפני: התנועה, כל אחד מחברי הכנסת שלה עוסק בדברים אחרים, אבל ביניהם יש תחרות.

משה גפני: הממשלה הזאת לא הצליחה בכלום.

משה גפני: כלום.

משה גפני: לא קידמה תהליך מדיני; לא עשתה כלום בנושא הכלכלי, רק נזק; לא קידמה את מעמד הביניים, ודאי לא את השכבות החלשות – – –

אחמד טיבי: לא שמעת את הרפורמות של איציק כהן.

משה גפני: כן כן, בסדר, הכול בסדר.

משה גפני: אני אזרח במדינה הזאת.

משה גפני: אני מכיר את המצב, כולנו מכירים את המצב.

משה גפני: אפשר לדבר עד מחר בלילה עם כל מיני שטויות.

משה גפני: נזק בלתי רגיל.

משה גפני: ואז יושבת כל סיעה ועושה את החשבון לעצמה, מה היא מקדמת כדי שהיא תקבל כותרות, שיגידו שהיא עשתה משהו.

משה גפני: אז ישראל ביתנו, אני מבין, אומרת: אנחנו נעלה את אחוז החסימה, נשנה את המשילות, וזה הדגל שלנו, ועם זה נלך לבחירות.

משה גפני: באה יש עתיד ואומרת: רגע, בסדר, אנחנו גם נצטרף.

משה גפני: אבל לא זוכרים את חבר הכנסת הופמן, זוכרים את חבר הכנסת רותם, את איווט ליברמן.

משה גפני: יש עתיד לא יכולה לעלות טרמפ על העלאת אחוז החסימה.

משה גפני: זה לא רלוונטי מבחינתה.

משה גפני: אז הם עושים את החשבון.

משה גפני: מה עושים?

משה גפני: מדברים על השוויון בנטל, ועכשיו מדברים, נגד ההסכם הקואליציוני, שזה יהיה פלילי, שאם מישהו לומד תורה זה יהיה פלילי.

משה גפני: בסדר, גם כן רעיון טוב.

משה גפני: בא הליכוד ואומר: אנחנו נעשה חוק על משאל עם.

משה גפני: בסדר, גם רעיון טוב.

נחמן שי: זה גם רעיון.

משה גפני: גם רעיון.

משה גפני: התנועה – אני לא מתייחס אליה, מפני ששם, כל חבר כנסת עובד על משהו אחר.

משה גפני: אלעזר שטרן עובד נגד ישיבות ההסדר.

משה גפני: לא חשוב, כל מיני כאלה.

משה גפני: כל אחד – אבל אין משהו דרמטי.

נחמן שי: שישה סוסים – – –

משה גפני: שלושת אלה הם משהו דרמטי.

משה גפני: עכשיו אני רוצה לספר לכם מה יקרה.

משה גפני: אם מישהו משלה את עצמו שהמפלגות הללו יקבלו קול אחד נוסף בגלל זה – פשוט טועים.

משה גפני: ניקח את הערבים.

משה גפני: הרי הכוונה של ישראל ביתנו זה נגד הערבים.

משה גפני: הם לא נגד החרדים.

משה גפני: אנחנו דווקא ביחסים טובים אתם.

אחמד טיבי: אתה יודע את – – –?

משה גפני: אני יודע, אני יודע.

משה גפני: לא חשוב, אני אומר.

משה גפני: מה, אני צריך לדעת?

משה גפני: נגד הערבים.

משה גפני: הערבים, עד כמה שאני הכרתי אותם, 25 שנה בכנסת, הם לא אנשים טיפשים.

משה גפני: יותר מזה, ה-IQ הממוצע שלהם יותר גבוה.

משה גפני: מה הם יעשו?

משה גפני: בסדר, אז אלה קומוניסטים, ואלה אסלאמים דתיים וזה.

משה גפני: אין ברירה, אנשים פרקטיים – איך עשית את זה, אחמד טיבי?

משה גפני: הסמלים פה מאחורה.

משה גפני: אמרת, יש פשרה כואבת.

משה גפני: תהיה פשרה כואבת.

משה גפני: תשבו יחד.

משה גפני: תלכו לבחירות.

משה גפני: איך ההוא אמר?

משה גפני: בעזרת השם 20 חברי כנסת.

משה גפני: את זה תעשה ישראל ביתנו.

משה גפני: הציבור בישראל, עד כמה שאני מכיר אותו, לא טיפש.

משה גפני: הוא יבין שזה מה שקורה.

משה גפני: יש עתיד תבוא עם – פלילי – – –

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום, אדוני.

משה גפני: בסדר, אז אני אסיים ביש עתיד.

יחיאל חיליק בר: משפטיים.

אחמד טיבי: הוא רק התחיל.

אחמד טיבי: הוא רק התחיל.

יחיאל חיליק בר: משפטיים.

יחיאל חיליק בר: הנה, נתתי לך עוד משפט בגלל אחמד.

יחיאל חיליק בר: אין בעיה.

משה גפני: אני מסיים.

אחמד טיבי: תשאף לסיום.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: – – – יבואו עם פלילי.

משה גפני: אם יעשו פלילי, לא יהיה אחד נוסף.

משה גפני: יש רבים שמתגייסים – בסדר.

משה גפני: אם יהיה פלילי, תהיה מלחמת עולם.

משה גפני: מה אנחנו נגיד?

משה גפני: מה אני אגיד?

משה גפני: אני אעמוד פה על הדוכן ואגיד: מאז ימי רומי, שבהם מי שלמד תורה היה עבריין – מדינת ישראל עכשיו עושה את זה.

משה גפני: וגם אלה שמתגייסים לא יתגייסו.

משה גפני: מה זה משנה?

משה גפני: אבל הוא חושב שעכשיו, בחמישה ימים האלה, יהיו לו יותר קולות.

משה גפני: אני לא אדבר על הליכוד מפני שאין לי זמן, אבל אני רוצה לפנות ליש עתיד.

משה גפני: אני רואה שאף אחד מהם לא פה – שיעבירו להם את מה שאמרתי.

משה גפני: מי שהעלה את אחוז החסימה בסוף לא עבר אותו.

משה גפני: מי שהעלה את אחוז החסימה ל-1.5% היה התחיה, גרשון שפט; הייתי צריך להתווכח אתם.

משה גפני: הוא העלה מ-1% ל-1.5%, והתחיה לא עברה את אחוז החסימה.

משה גפני: לאור מצבה של יש עתיד, אם מעלים את זה ל-3.25%, אין לנו יש עתיד בכנסת הבאה, וזה הפסד שאי-אפשר לעמוד בו.

מיכל רוזין: אני לא יכולה לעלות אחריך.

מיכל רוזין: זה לא פייר.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אתה בסוף תשכנע אותי להצביע בעד.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

מיכל רוזין: זה לא פייר אחריו.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת זחאלקה, חברת הכנסת זועבי וחבר הכנסת גטאס.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, זה כל כך קשה לעלות לדבר אחרי חבר הכנסת גפני.

מיכל רוזין: אני אגיד לך מה: הבעיה היא שגם חבר הכנסת רותם וגם חבר הכנסת הופמן לא נותנים לעובדות לבלבל אותם.

מיכל רוזין: אנחנו ישבנו שעות על גבי שעות בוועדת חוקה ושמענו לא רק את טיעוני חברי הכנסת אלא גם את המומחים והפרופסורים, וזה לא מצליח לבלבל אותם.

מיכל רוזין: הם החליטו משהו, הם באו עם זה, הם טיפסו על העץ הכי גבוה, ואין להם מושג איך לרדת מהעץ הזה.

מיכל רוזין: פשוט אין להם מושג.

מיכל רוזין: אז תנו לנו לעזור לכם, באמת.

מיכל רוזין: אנחנו נוציא אתכם מזה.

מיכל רוזין: תמצאו איזה תירוצים שלא תהיו פה במליאה.

מיכל רוזין: חשבתי אפילו להציע לחבר הכנסת הופמן – אולי הוא מתקנא בוועדת שקד – כל מיני הצעות של "ועדת הופמן", אולי לשוויון באקדמיה, ועדת הופמן לעצמאות משרדי הממשלה מהאוצר, ואפשר לחשוב יצירתי, לחברה, לסביבה.

מיכל רוזין: יש הרבה רעיונות.

מיכל רוזין: תנו לו איזו ועדה, תנו לו להתעסק אתה, כמה כותרות, ותרדו מעניין אחוז החסימה.

מיכל רוזין: כל הנחת היסוד של הצעת החוק שלכם היא, שאם נעלה את אחוז החסימה נצמצם את הסחטנות הפוליטית, נצמצם את המשא-ומתן הקואליציוני הגדול, נחזק את המשילות, את היציבות.

מיכל רוזין: אנחנו ראינו, וכל המומחים מעידים שוב ושוב – וגם אנחנו מומחים לא קטנים, מה לעשות, אחרי הרבה שנים בתוך הפוליטיקה והמערכת הפוליטית והאקדמיה – כאשר ראינו את הבחירות האחרונות: לא היו חרדים בממשלה, אין סחטנות פוליטית של החרדים, והערבים מעולם לא הוזמנו לממשלה ולא היו חלק מהמשא-ומתן הקואליציוני, ועדיין התארך והתארך המשא-ומתן הקואליציוני.

מיכל רוזין: כל שבוע יש פה מאבקים עזים בתוך הקואליציה, משיכת השמיכה מכל הכיוונים וכיפופי ידיים, והכול בלי שום מפלגה קטנה ובלי שום מפלגה אידיאולוגית בממשלה.

מיכל רוזין: אז בעצם מה?

מיכל רוזין: זה נראה שזו עוד אבן דרך, כמו שהיה הניסיון של הבחירה הישירה, להפוך אותנו לדמוקרטיה נשיאותית, לפרק את נושא הדמוקרטיה הפרלמנטרית, שבעיני הוא אחד מאבני היסוד של הדמוקרטיה הישראלית, והוא כל כך חשוב, ומייצג פה קבוצות אדירות באוכלוסייה.

מיכל רוזין: דרך אגב, יש קבוצות באוכלוסייה שאינן מיוצגות, ואם הן יהיו מיוצגות, אנחנו לא נפגוש אותן בכיכרות וברחובות, כי הן יהיו פה ויהיה מי שייצג אותן, ואני בעד גם לצאת לרחובות, כמובן.

מיכל רוזין: אז אולי אנחנו מתקנאים ברוסיה, שיש בה חסימה של 7%, או בטורקיה – 10%, אבל זה בהחלט יבטל את הדמוקרטיה הפרלמנטרית והייצוגית שלנו ואת האותנטיות שלנו ואת היכולת באמת שהעם ישמיע את קולו פה במליאה.

מיכל רוזין: אז הבעיה העיקרית שלנו היא לא הסחטנות הפוליטית והיא לא חוסר היציבות.

מיכל רוזין: הבעיה שלנו, ושוב ושוב אני אומרת את זה, היא חוסר המנהיגות, חוסר החזון, וממשלה, קואליציה, שאין בינה לבין עצמה שום דבר משותף.

מיכל רוזין: אין חזון משותף.

מיכל רוזין: אין דרך משותפת.

מיכל רוזין: זה מה שמתסכל את האזרח ברחוב.

מיכל רוזין: לא מתסכל אותו אחוז החסימה.

מיכל רוזין: לא מתסכל אותו ריבוי המפלגות.

מיכל רוזין: מתסכל אותו שאין דרך, שאין חזון.

מיכל רוזין: הוא לא יודע מה הממשלה רוצה.

מיכל רוזין: אחד אומר ככה, והשני אומר הפוך, וזה לא רק מסיעות שונות אלא גם בתוך הסיעות.

מיכל רוזין: אתם רוצים סיעות גדולות.

מיכל רוזין: בתוך הסיעות הגדולות הם סותרים את עצמם.

מיכל רוזין: אנחנו לא יודעים מה ראש הממשלה רוצה.

מיכל רוזין: אנחנו שומעים רק את סגני השרים שלו.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

מיכל רוזין: אז בואו – ברשותך, אני מסיימת – אז בואו נעלה את אחוז החסימה ל-15%, 20%.

מיכל רוזין: גם נפתור ככה את הסקטוריאליות, נפתור את הבעיה של ריבוי מפלגות, ואולי נפתור את הבעיה הקשה ביותר במדינת ישראל, והיא שיש לנו דמוקרטיה.

מיכל רוזין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת רוזין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת חנין זועבי, ואחריה – חבר הכנסת באסל גטאס.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת כבל וחבר הכנסת מזרחי.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: מי?

יחיאל חיליק בר: חנין לא? אוקיי.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, עניין העלאת אחוז החסימה עלה בכל הכנסות האחרונות, ונקבעו בדיונים שלא הסתיימו שני עקרונות שוועדת החוקה או יושב-ראש הוועדה או הקואליציה חרגו מהם.

ג'מאל זחאלקה: האחד הוא שכל העלאה של אחוז החסימה או שינוי בשיטת הבחירות ייעשו בהסכמה רחבה; זה שינוי קונסטיטוציוני שאי-אפשר לקבל אותו, או לא ראוי לקבל אותו, על-ידי המיוריזציה של רוב מזדמן, אלא הוא צריך לקבל הסכמה רחבה.

ג'מאל זחאלקה: היה ויכוח כמה פעמים מה זו הסכמה רחבה.

ג'מאל זחאלקה: אני זוכר שבוועדת החוקה, כשהיו 17 חברים בוועדה, נאמר שתשעה מול שמונה זה לא הסכמה רחבה, אבל 11 מול שישה זה, איך אומרים, הסכמה רחבה.

ג'מאל זחאלקה: אפשר להגיד שזו הסכמה רחבה.

ג'מאל זחאלקה: העיקרון השני הוא שאם מעלים את אחוז החסימה, זה ייעשה בהדרגה.

ג'מאל זחאלקה: אני הייתי מייעץ ליושב-ראש הוועדה להיוועץ לא רק ביושב-ראש מפלגתו אלא בשני יושבי-ראש מכובדים, מוכרים, עם ניסיון רב: האחד הוא נשיא האוניברסיטה העברית דהיום, פרופסור בן-ששון, וחבר הכנסת מיקי איתן.

ג'מאל זחאלקה: שניהם היו קנאים בעניין הזה.

דב חנין: גם חבר הכנסת לשעבר יצחק לוי.

ג'מאל זחאלקה: וגם חבר הכנסת יצחק לוי.

ג'מאל זחאלקה: הם קבעו את שני הכללים האלה: אנחנו לא הולכים לשנות אחוז חסימה בלי הסכמה רחבה, ואנחנו לא נעשה את זה בבת-אחת.

ג'מאל זחאלקה: גם כשיש פרשנות להסכמה רחבה, הייתה פרשנות לדירוג.

ג'מאל זחאלקה: נאמר שמדרגה מעל 0.5% זה שינוי דרמטי, המקסימום של המדרגה צריך להיות 0.5%.

ג'מאל זחאלקה: ככה הם קבעו בזמנו.

ג'מאל זחאלקה: והנה באה הוועדה ומציעה, או יושב-ראש הוועדה ומי שעומד מאחוריו, חבר הכנסת אביגדור ליברמן, רוצים להעלות את אחוז החסימה ל-3.25%.

ג'מאל זחאלקה: העלאת אחוז החסימה בצורה זו, בשיטת הממשל הנהוגה במדינה, בהינתן הקבוצות הפוליטיות והאתניות בארץ, היא בעצם דבר שמונע, או יכול למנוע, ייצוג הולם ואמיתי של המיעוט.

ג'מאל זחאלקה: במה דברים אמורים?

ג'מאל זחאלקה: עקרון הייצוגיות – הרי באים אלינו בשם המשילות.

ג'מאל זחאלקה: הצעת החוק – –

משה זלמן פייגלין: נא לסיים.

ג'מאל זחאלקה: – – פוגעת בייצוגיות ואינה עוזרת למשילות.

ג'מאל זחאלקה: אני מציע, ברשותך, כבוד היושב-ראש – כי אני רוצה להציע הצעה פרקטית: אנחנו הגענו לישורת האחרונה בהצעת החוק.

ג'מאל זחאלקה: יש לי הצעה, לעשות ניסיון אמיתי להגיע להסכמה רחבה.

ג'מאל זחאלקה: הניסיון הזה ייעשה על-פי העקרונות הבאים; שני דברים: דיון מחדש – לא הסכמה רחבה בעלמא, אלא דיון מחדש בהצעה, שלא נדונה בוועדה בכלל, של המתווה המדורג של המכון הישראלי לדמוקרטיה; ו-2.

ג'מאל זחאלקה: החלת השינוי – אם יתקבל בהסכמה רחבה – לא בכנסת הבאה, אלא בכנסת שאחריה – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

ג'מאל זחאלקה: – – ככה שיינתן מספיק זמן למפלגות להיערך.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר, בואו נערוך את הדיון הזה ברצינות; אם אפשר בהסכמה, אז למה בכפייה?

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, והדובר הבא – חבר הכנסת באסל גטאס.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ברור כשמש שהחלטת הוועדה לפצל היא החלטה אובייקטיבית, היא החלטה מתבקשת, אז למה הקואליציה מתעקשת להמשיך במתווה הראשון ולחבר בין עניין אחוז החסימה לבין שאר הדברים?

באסל גטאס: מסיבה אחת פשוטה, ועמד על זה לפני חבר הכנסת אורי מקלב: הקואליציה פוחדת שלא תגייס את הרוב הדרוש, 61, אלא אם תביא אותם למליאה באריזה אחת, במארז אחד, כי קשה לה כנראה להעביר את עניין אחוז החסימה אם הוא יובא במנותק משאר הדברים.

באסל גטאס: זו האמת, וכפי שאמר חברי חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אם בתוך הקואליציה קשה לגייס רוב של 61 לעניין אחוז החסימה, דבר שמנוגד להסכמים שהיו בכנסות שעברו, שדווקא שינוי כה דרמטי, כה מהותי, צריך לעבור בהסכמה רחבה, אז העניין ברור כשמש, שפה מנסים לעשות מחטף בגלל אילוצים קואליציוניים, בגלל התחייבויות שכפו אביגדור ליברמן וישראל ביתנו על הקואליציה הנוכחית, לא משום סיבה אחרת.

באסל גטאס: וכנראה, אם מדברים על הקואליציה הנוכחית – ודיברו בשבועות האחרונים על קריסת מערכות, עניין קריסת המערכות – יש כאן קריסת מערכות טוטלית, קואליציה שמנסה בכל דרך אפשרית – בכל דרך אפשרית – מתעלה כל פעם על עצמה, כדי להוכיח את גזענותה, את מידת הכפייה שהיא מובילה.

באסל גטאס: ואני מביא לדוגמה את עניין גיוס הנוצרים והמאמץ שעושים הממשלה הנוכחית ויושב-ראש הקואליציה להביא לעולם יצור חדש, שנקרא נוצריות ישראלית, שמנותקת מהעם הערבי, מנותקת מהעבר, מהמורשת, מהתרבות, מאלפי השנים שהנוצרים חיו באזור יחד עם המוסלמים כחלק מהאומה הערבית, ומחברת מקורות ממשלתיים ותמיכה ממשלתית לכמה גורמים בשוליים – בשוליים של החברה שלנו – ועושה רעש ונותנת במות, והימין הישראלי ו"אם תרצו" מתגייס – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

באסל גטאס: – – רק בשביל לפצל, רק בשביל להפריד ולמשול, רק בשביל להמשיך, כמו שעשה כל שלטון קולוניאלי בעבר.

באסל גטאס: כפי שזה לא יצלח – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לסיים.

באסל גטאס: – – גם הניסיון להעביר את הייצוג הערבי מהכנסת, גם זה לא יצלח.

באסל גטאס: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת גטאס.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי הקצרנית, אנחנו יושבים כאן – נושא שאמור היה לזעזע את אמות הספים – זה שינוי אחוז החסימה בישראל; היו תקופות שעל אחוז החסימה, אדוני השר, אדוני השר מאיר כהן, ישבו פה – האולם היה מלא, אני זוכר את זה גם כאיש צעיר.

איתן כבל: ואני אומר לכם, אני מוכן להישבע שלא המגישים ולא אף אחד יודע בכלל על מה הגישו את ההצעה הזאת.

איתן כבל: אף אחד לא זוכר, אף אחד לא מבין, אף אחד לא מבין מה התכלית, אף אחד לא יודע מה אמור החוק הזה להגשים, מה הוא אמור להציע.

איתן כבל: אפילו אין לכם יכולת לקבל היום מקהל המצביעים שלכם מחיאות כפיים כלשהן על מה שאתם עושים.

איתן כבל: את מי זה בכלל מעניין אפילו?

איתן כבל: ומה רוצים להשיג?

איתן כבל: ומה באמת רוצים להשיג?

איתן כבל: בעבר הייתי חתום על כמה מההצעות, ויש כאן חברים שהיו חתומים.

איתן כבל: זה בא לתוך קונטקסט אחר, לאמירה אחרת, להתייחסות אחרת, כנסת אחרת, חברה אחרת.

איתן כבל: והיום, מה?

איתן כבל: האם מישהו חושב – זה ככה בא תמיד, ואני אומר את זה, חבר הכנסת דודו רותם ידידי, ובאמת אתה חבר שלי.

איתן כבל: אפילו שקשה לי להגיד את זה, אתה באמת חבר שלי – –

קריאה: – – –

איתן כבל: – – ואני יכול לומר לכם באמת – –

דוד רותם: – – – לא צריך להגיד – – –

איתן כבל: – – שבסופו של עניין, אלה שמתכננים להביא את החוקים כדי לשנות מצב, הם – – –

משה זלמן פייגלין: אני בטוח שגם חבר הכנסת רותם הוא חבר שלך – –

איתן כבל: נכון.

משה זלמן פייגלין: – – ואני לא יודע אם קשה לו או לא קשה לו להגיד.

נחמן שי: זה חבר מביא חבר.

משה זלמן פייגלין: זה מה שנקרא "עם חברים כאלה" – – –

נחמן שי: חבר מביא חבר.

איתן כבל: – – – ואני לא צריך לשנות אחוז חסימה כדי שהוא יהיה בחוץ.

איתן כבל: ואני אומר את זה לכם, אדוני היושב-ראש, חברי השרים, שינוי אחוז חסימה ושינוי שיטת ממשל זה עניין דרמטי בחברה.

איתן כבל: וזה נהיה עניין, אתה יודע, יש דיונים, מישהו הביא הצעת חוק, צריך לשנות את שיטת הממשל, האם יש שינוי שיטת ממשל?

איתן כבל: האם עם ההצעות האלה דברים ישתנו?

איתן כבל: דודו, ידידי, לא באל"ף רבתי.

דוד רותם: אתה לא קראת – – –

איתן כבל: אני קראתי את החוק, וקראתי את השטויות שכתבתם בחוק הזה.

איתן כבל: אין לזה שום – איך אני אומר את זה – שום דבר שיוביל באמת לאותה פוליטיקה שאתה חולם עליה, אפילו לשיטתך.

איתן כבל: אפילו לשיטתך, אם אתה חושב שלא תראה כאן מפלגות ערביות, או שלא תראה כאן אולי אפילו מפלגות ימין שאמורות לפגוע בכם, לא יהיה לא זה ולא זה.

איתן כבל: אנשים לא מתאדים כל כך מהר, דודו.

איתן כבל: ובסופו של עניין, זה יוביל רק לכך שכל מי שתכנן ובנה לפרק את הפוליטיקה הישראלית ולהרכיב אותה בצלמו ובדמותו, יקבל בדיוק את ההפך.

איתן כבל: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת כבל.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת משה מזרחי, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מזרחי – איננו.

משה זלמן פייגלין: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש שם שקט בירכתיים.

נסים זאב: – – כנסת נכבדה – – –

משה זלמן פייגלין: סליחה.

משה זלמן פייגלין: רק רגע, רק רגע.

משה זלמן פייגלין: סליחה.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לצאת מהאולם שם.

משה זלמן פייגלין: הגברת שמדברת בטלפון, תצאי בבקשה מהאולם עכשיו.

משה זלמן פייגלין: עכשיו לצאת.

משה זלמן פייגלין: עכשיו לצאת – כן, את.

נסים זאב: למה תמיד מפריעים כשאני עולה?

נסים זאב: אני לא יודע למה.

משה זלמן פייגלין: לא.

משה זלמן פייגלין: סליחה, רבותי, לחברי הכנסת אסור לדבר בטלפון, ולעוזריהם מותר לצעוק שאתה שומע אותם – – –

נסים זאב: אבל למה תמיד כשאני עולה, תמיד יש סקנדל כלשהו, יש משהו.

נחמן שי: תנשום אוויר פסגות.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, אדוני.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

נחמן שי: זה לדחות סיפוקים, נסים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כל הנושא של חוק המשילות זה דבר היסטורי.

נסים זאב: כאשר אחי יוסף חשבו שיוסף רוצה לשלוט בהם, אמרו לו: "המלֹך תמלֹך עלינו אם משול תמשֹל בנו?

נסים זאב: ויוספו עוד שנֹא אֹתו".

נסים זאב: כל העניין של הרצון למשול בכוח רק מגביר את השנאה.

נסים זאב: ואני רוצה לדעת, באמת ראש הממשלה, יש לו איזו משילות פה?

נסים זאב: על מי הוא מושל?

נסים זאב: אפילו לא על עצמו.

נסים זאב: איזו משילות?

נסים זאב: הוא יכול לשנות משהו ממה שבנט רוצה או ממה שלפיד רוצה?

נסים זאב: יש לו בכלל שליטה עליהם?

נסים זאב: הוא מסכן, שבוי בידם.

נסים זאב: אבל מה, רוצים חוק המשילות.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם: הלל הזקן, תמיד בליל פסח, היה לוקח את המרור וכורך אותו עם המצה ושם אותו ב"חילק".

נסים זאב: "חילק" זה הסילאן שאתם מכירים, הדבש המתוק שיוצא מהתמרים.

נסים זאב: למה?

נסים זאב: כדי שלא להרגיש את טעם המרירות.

נסים זאב: לקחו את החוק הזה של המשילות ואמרו: בואו נתבל את זה, את המרור הזה, בדברים אחרים, מין בשאינו מינו בכלל.

נסים זאב: מה קשור אחוז החסימה עם צמצום הצעות האי-אמון בכנסת?

נסים זאב: מה, זה קשור אחד לשני בכלל?

נסים זאב: מישהו יודע להגיד לי שיש בכלל איזה קשר?

נסים זאב: או למשל צמצום מספר השרים, שיהיו 18.

נסים זאב: אנחנו יודעים שבסופו של דבר מספר השרים תמיד עולה, תלוי איזה הרכב של קואליציה יש.

נסים זאב: הרי כבר כמה פעמים החוק הזה שונה – לא מפני שרצו לשנות אותו; מפני שלא הייתה ברירה, אבל שינו אותו בסופו של דבר.

נסים זאב: אז לכן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר שמה שקרה בעצם, שדוד רותם, חבר הכנסת, ידידי, נרדם בשמירה, ופתאום עשו פה איזה מחטף, איזה מהלך, והייתה הצבעה על פיצול החוק.

נסים זאב: ופתאום הוא ראה שמה קרה, חרבה הארץ.

נסים זאב: איך יכול להיות שהוא, הסמל של יושב-ראש ועדת החוקה, שנשלח מטעם המפלגה שלו שמובילה את החוק, נרדם באמצע השמירה?

נסים זאב: ולכן, אפילו כיושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, כשבעצם הוא צריך להביא את דברי הוועדה כיושב-ראש הוועדה, והוועדה החליטה כן לפצל, הוא בא לכאן בצורה אנטי-דמוקרטית ואומר: רבותי, אני לא מוכן לזה.

נסים זאב: אני אומר לכם מה הסייעתא דשמיא שיש פה, ובזה אסיים.

נסים זאב: יש מאמר ששערי דמעה לא ננעלו.

נסים זאב: ומאז שחברת הכנסת זהבה גלאון עמדה פה על הדוכן ובכתה בגלל חוק המשילות, אתם רואים שכל העסק הזה השתבש לגמרי.

נסים זאב: אז אני מקווה שככה זה יימשך.

נסים זאב: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת זאב.

משה זלמן פייגלין: אחרון הדוברים, חבר הכנסת חיליק בר, ישנו?

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, חבל שידידי חבר הכנסת הופמן – אה, הנה הוא, נמצא כאן.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להגיד לך משהו, רונן, אתה אחד מחברי הכנסת שאני מאוד מעריך, ואנחנו גם משתפים פעולה, וזה בעיקר מפני שאתה איש העבודה בעברך ובמקורך, ורובנו רציניים.

יחיאל חיליק בר: אבל תשמע, לנו, כחברי מפלגת העבודה, החוק הזה טוב.

יחיאל חיליק בר: החוק הזה לא רק טוב, היה יותר טוב אם הייתם מעלים ל-10%, כי כנראה מרצ הייתה נמחקת, אולי תמר זנדברג הייתה מתמודדת אצלנו במפלגה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו כנראה נקבל יותר מ-10% בבחירות הבאות.

יחיאל חיליק בר: אבל אני רוצה להגיד לך משהו:

יחיאל חיליק בר: אם המפלגה הגדולה בכנסת בבחירות שעברו ובבחירות שקדמו לה – לא השנייה בגודלה, כמוכם, הגדולה בכנסת, זאת שקיבלה 32 מנדטים ו-28 מנדטים, קדימה – הייתה מעבירה את החוק הזה, גם שני חבריה הבודדים לא היו נמצאים היום בכנסת.

יחיאל חיליק בר: מפלגה שהייתה במשך שתי מערכות בחירות הכי גדולה בכנסת ואף הרכיבה את הממשלה בפעמים הללו, נמחקה – הייתה נמחקת מהכנסת אם החוק הזה היה עובר.

יחיאל חיליק בר: ואמרו פה גם קודמים לי, שכנראה, יכול להיות, שאתם גוזרים על עצמכם גזר-דין מוות בעתיד כאחת מאותן מפלגות אופנה שבאות והולכות.

יחיאל חיליק בר: ואני מאחל לכם הצלחה, שלא תבינו, אבל אני אומר לכם שזה במובן של האינטרס האישי.

יחיאל חיליק בר: אבל בוא נדבר רגע על הריח – אחרי שאמרתי שזה טוב לנו במפלגת העבודה – על הריח הלא-מוסרי, יש אומרים גזעני, אני אפילו אתן את הקרדיט שלא אתה ואפילו לא ליברמן ורותם התכוונו – אתן את הקרדיט – להיות גזענים.

יחיאל חיליק בר: אבל, רונן הופמן, יקירי, אנחנו לא גרמניה, שאנחנו יכולים להרשות לעצמנו 5% או אפילו את אותם 3.25%.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מדינה שכל עוד אנחנו חיים בסכסוך עם שכנינו הפלסטינים, וערביי ישראל שחיים בתוכנו חיים באותה דילמה, באותה דילמה שאני לא תמיד יכול להאשים אותם על כך, של נאמנות – ושמענו את חבר הכנסת טיבי מדבר פה וגם את חברי הכנסת האחרים.

יחיאל חיליק בר: אנחנו בסכסוך ואין אינטגרציה אמיתית ואין נאמנות אמיתית של כל תושבי המדינה למדינה, וריח חוסר המוסריות שעולה מהצעת החוק הזאת הוא ריח לא טוב, רונן, ואני בטוח שאתה לא התכוונת שזה מה שיקרה.

יחיאל חיליק בר: אבל אפילו – – –

רונן הופמן: בוז'י, נחמן – – –

יחיאל חיליק בר: נכון נכון נכון, אני מכיר את זה, רונן, אבל אנחנו עכשיו מדברים על הצעת חוק.

יחיאל חיליק בר: לא אתה ולא אני היינו בכנסות של בוז'י ונחמן, אנחנו לא יודעים מה הם התכוונו.

יחיאל חיליק בר: אנחנו יודעים מה אתם מציגים, וכנראה החוק הזה יביא לכאורה לפגיעה או למחיקה של אותן מפלגות, שאולי לזה התכוונו ליברמן ורותם, אני לא יודע.

יחיאל חיליק בר: אבל אני רוצה להגיד גם לרותם, חבר הכנסת רותם, יושב-ראש ועדת החוקה, ולליברמן, שגם אם הכוונה היא למשול יותר טוב או לצמצם את כוחם של הערבים, דיברו פה חברי הכנסת הערבים על הרצל.

יחיאל חיליק בר: הרצל אמר: בבאזל ייסדתי את מדינת היהודים.

יחיאל חיליק בר: אני אומר לכם, שבחוק הזה ובתיקון החוק הזה אתם ייסדתם ותייסדו את המפלגה הפלסטינית, ואמרתי את זה כבר, הכי גדולה בכנסת.

יחיאל חיליק בר: כי מה שאתם עושים – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

יחיאל חיליק בר: – – זה לקחת אותם, שלהם יש שינויים – משפט אחרון – שינויים בתוכם, שינויים חברתיים, שינויים אחרים באידיאולוגיה, ואתם הולכים ומצמצמים אותם לדבר אחד פשוט, וזה להתאחד סביב לאומיות, לאומיות שהיא בהרבה מובנים אנטי-ישראלית, נגדי ונגדך, חבר הכנסת רותם.

יחיאל חיליק בר: והמפלגה הזאת תעודד את ערביי ישראל, ואולי בצדק, לצאת ולהצביע באחוזי הצבעה שאנחנו לא רואים היום במגזר הערבי.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו בהחלט נקבל מפלגה ערבית, אולי פלסטינית, שתהיה גדולה וחזקה ותשקף את אותם 20% של ערביי ישראל הפלסטינים באוכלוסייה בישראל.

יחיאל חיליק בר: ואני בטוח מהיכרותי אתך שלא לזה התכוון המשורר.

יחיאל חיליק בר: ועל כן, מכל מקום – מוסרית, אתית וגם דמוקרטית – ההצעה הזאת היא גרועה, גרועה, ואני קורא להתנגד לה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת בר.

משה זלמן פייגלין: ויסכם את הדיון חבר הכנסת דודו רותם כיושב-ראש הוועדה.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש מחברי הכנסת שהחלו זורמים אל האולם לתפוס את מקומם.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, רבותי.

ג'מאל זחאלקה: אני לא יודע על-פי איזה סעיף בתקנון הוא עולה עכשיו.

משה זלמן פייגלין: הוא עוד לא התחיל לדבר, אתה כבר מפריע לו?

ג'מאל זחאלקה: על-פי איזה סעיף?

משה זלמן פייגלין: הוא מסכם את הדיון.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת – –

משה זלמן פייגלין: אמרתי, חבר הכנסת זחאלקה – אני הסברתי שחבר הכנסת רותם מסכם את הדיון כיושב-ראש הוועדה.

ג'מאל זחאלקה: אדוני, סעיף 79 לא אומר דבר כזה.

ג'מאל זחאלקה: נתנו לו לדבר שלא כדין ונותנים לו לסכם שלא כדין.

משה זלמן פייגלין: הוא מדבר כדין, על-פי סעיף 84, ואם תרצה נתווכח על כך אחר כך.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש עכשיו לאפשר לו לדבר.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: ואני מבקש מחברי הכנסת לשבת.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: אין סעיף כזה, בעניין פיצול לא.

ג'מאל זחאלקה: זה לא דיון בחוק, זה דיון בפיצול.

ג'מאל זחאלקה: ככה אמרתם לנו בהתחלה.

ג'מאל זחאלקה: כשנוח זה פיצול – – –

דוד רותם: – – לפי בקשתו של חבר הכנסת דב חנין, שבוודאי לא רוצה למנוע ייצוג של ערבים בכנסת – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ברוורמן, בבקשה לשבת.

משה זלמן פייגלין: כבוד השר שמיר, אני מבקש לשבת.

דוד רותם: – – אנחנו פנינו לפרופסור סמי סמוחה, לפרופסור אסעד גאנם ולד"ר נוהאד עלי, מאוניברסיטת חיפה, כדי שיבואו וישתתפו בדיונים, לפי בקשתו של חבר הכנסת דב חנין.

דוד רותם: הם שלחו לנו נייר עמדה, ובנייר העמדה הם כותבים ככה: – –

עפו אגבאריה: ממתי אתה מאמין לאנשי שמאל?

עפו אגבאריה: ממתי?

דוד רותם: – – ההשלכות הצפויות של העלאת אחוז החסימה על האוכלוסייה הערבית הן: העלאת שיעור ההצבעה.

דוד רותם: העלאת אחוז החסימה תכפה על האוכלוסייה הערבית ללכד שורות ולרוץ ברשימה משותפת.

דוד רותם: בכל הסקרים שביצענו בקרב הציבור הערבי בעשר השנים האחרונות הסתמן רוב ברור בעד רשימה ערבית משותפת ועלה אחוז המתכוונים להצביע לכנסת.

דוד רותם: למשל, בסקר שנערך לקראת הבחירות לכנסת התשע-עשרה תמכו 76% מהנשאלים הערבים ברשימה ערבית משותפת.

דוד רותם: העלאת שיעור ההצבעה של הערבים תגדיל את ייצוגם בכנסת.

דוד רותם: אם שיעור הצבעת הערבים יעלה לשיעור הצבעת היהודים, עשוי ייצוגם בכנסת לעלות מ-12 ל-16 או 17 מטעם רשימה משותפת.

מוחמד ברכה: בגלל זה אתה מציע את הצעת החוק.

דוד רותם: אתה יודע איפה הבעיה שלכם?

דוד רותם: שאתם כל הזמן נמצאים במצב של חושדים.

דוד רותם: אי-אפשר בכלל לדבר אליכם בהיגיון.

עפו אגבאריה: גם אתה לא מדבר בהיגיון.

עפו אגבאריה: זו הבעיה.

עפו אגבאריה: גם אתה לא רק חשדן, אתה גזען.

זהבה גלאון: אתה האדם הכי הגיוני בכנסת.

זהבה גלאון: הכי הגיוני בכנסת.

דוד רותם: אני רק אומר דבר אחד: כל המומחים פה, שדיברו על כך שעם העלאת אחוז החסימה אנחנו מוציאים את הערבים מהבניין – גם פרופסור סמי סמוחה וגם אסעד גאנם חושבים בדיוק ההפך.

זהבה גלאון: – – – הם לא רוצים להתאחד.

דוד רותם: הוא אומר שתהיה להם הצבעה יותר גדולה, והם יהיו יותר נציגים בכנסת.

דוד רותם: אז אפשר לחלוק על פרופסור סמי סמוחה.

עפו אגבאריה: זה מה שאתה רוצה?

דוד רותם: אין לי עם זה שום בעיה.

משה זלמן פייגלין: סליחה, חבר הכנסת רותם, אתה מוגבל בחמש דקות.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש – – –

דוד רותם: בסדר.

דוד רותם: אני מבקש מחברי הכנסת להחליט שלא לאמץ את החלטת הוועדה.

דוד רותם: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה לחבר הכנסת רותם.

משה זלמן פייגלין: אנחנו נעבור עכשיו להצבעה.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש מכולם לשבת.

משה זלמן פייגלין: ההצבעה היא בעד או נגד החלטת הוועדה בדבר פיצול הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 61).

משה זלמן פייגלין: מי בעד ומי נגד?

משה זלמן פייגלין: נא לתפוס את מקומותיכם.

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 25 בעד הצעת הוועדה – 32 נגד – 42 נמנעים – אין הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 61) (העלאת אחוז החסימה והגברת המשילות), התשע"ג–2013, לא נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 32, נגד – 42, ואני מוסיף כמובן את חבר הכנסת רותם, שלא הספיק לתפוס את מקומו.

משה זלמן פייגלין: ובכן, הכנסת החליטה לדחות את הצעת הוועדה לפצל את הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 61), החלטת הוועדה בדבר פיצול הצעת חוק הבחירות לכנסת.

משה זלמן פייגלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/537).

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: נעבור להצעה הבאה, הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 11) (מימון בחירות חדשות), התשע"ד–2014, של חבר הכנסת משה גפני וקבוצת חברי הכנסת, לקריאה ראשונה.

משה זלמן פייגלין: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת גפני.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, אני מתכבד להגיש לכנסת את הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 11) (מימון בחירות חדשות), התשע"ד–2014, שהגשנו כמה חברי כנסת, בעיקר ראשי סיעות, שעניינה מימון בחירות חוזרות.

משה גפני: בראשית דברי אני רוצה לשבח את חברת הכנסת מירי רגב, יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, שקידמה את החוק במהירות וקיבלה החלטות במהירות, ואני רוצה גם לשבח את שר הפנים, שתמך בהצעת החוק.

משה גפני: עכשיו אני רוצה לומר לחברי הכנסת – עדיין לא התקבלה החלטה אם יתקיימו בבית-שמש בחירות חוזרות.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת גפני, עצור רגע בבקשה.

משה זלמן פייגלין: רבותי, חברי הכנסת, אי-אפשר ככה להתנהל.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת סולומון.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לשבת, רבותי חברי הכנסת.

משה זלמן פייגלין: אדוני שר החוץ – אני מבקש לשבת.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת פריג', חבר הכנסת עיסאווי פריג', אני פונה אליך.

משה זלמן פייגלין: אנא, תפוס את מקומך.

משה זלמן פייגלין: אפשר לנהל דיון ער ומעניין מן המקום.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, עדיין לא התקבלה החלטה, ואני מקווה שתתקבל החלטה שלא צריך בחירות חוזרות, ולכן עניינו של החוק הזה זה לא בית-שמש.

משה זלמן פייגלין: אם יש דובר נוסף שרוצה לדבר, שיירשם עכשיו, כי עוד מעט אני סוגר את הרשימה.

משה גפני: עניינו של החוק הוא רשויות שכבר התקבלה לגביהן החלטה שיש בחירות חוזרות, ויש לקונה בחוק, וכולם הבינו שזו העובדה, ושאי-אפשר.

משה גפני: אם בית-המשפט – זה לא קרה עד היום, אבל מה שהולך לקרות עכשיו זה שתהיינה בחירות חוזרות, ללא מימון, עם פתח גדול לעבירות חוקיות.

משה גפני: איך יממנו את זה?

משה גפני: ואנחנו הגשנו את הצעת החוק הזאת כדי להיכנס לעניין.

משה גפני: המחיר של הדמוקרטיה שבה עברו מערכת בחירות רגילה, ורוב הסיעות גם התנהלו ביושר, גם אם יש החלטה על בחירות חוזרות, והן הוציאו את הכספים שהוציאו על מערכת הבחירות שניהלו, ועכשיו, על כורחן, נכפתה עליהן מערכת בחירות חדשה, דומה, גם לראשות העיר וגם לסיעות שמרכיבות את המועצה.

משה גפני: מאיפה הם יממנו את זה, מתרומות?

משה גפני: מקבלנים?

משה גפני: מכל מיני דברים שהם על גבול הפלילי?

משה גפני: מחליטים על בחירות חוזרות, צריך גם לממן אותן.

משה גפני: אנחנו, כשהעברנו את זה בקריאה הטרומית, הסכמתי עם שר הפנים שזה ייעשה בהסכמה.

משה גפני: במשרד הפנים טענו שהסכום צריך להיות נמוך יותר, מכיוון שמערכת הבחירות קצרה יותר, והסכמנו.

משה גפני: בוועדה העברנו את זה במימון נמוך יותר מאשר של הבחירות הרגילות.

משה גפני: התגלע ויכוח בין מבקר המדינה ומשרדו ואנשיו ובין משרד הפנים ומשרד האוצר.

משה גפני: מבקר המדינה הוא האיש בשטח; הוא האיש שעובר על הדוחות, הוא מבקר את ההוצאות הכספיות של המפלגות – –

משה זלמן פייגלין: הרשימה סגורה.

משה גפני: – – והוא יודע את התוצאות.

משה גפני: מה עושים בפועל?

משה גפני: זה לא יודע משרד האוצר; זה לא יודע משרד הפנים.

משה גפני: והוויכוח התנהל כדלהלן: טענו במשרד הפנים, ובעיקר משרד האוצר, שצריך לנהל את זה כמערכת בחירות אחת.

משה גפני: כלומר הייתה מערכת בחירות לפני חצי שנה, החליטו עכשיו על בחירות חוזרות.

משה גפני: בינתיים לא מקבלים מימון.

משה גפני: אחרי חצי שנה יש בחירות, עכשיו יש מימון, והכול יהיה יחד, ובעוד שנה יקבלו את הכסף, וספקים יחכו.

משה גפני: אמר מבקר המדינה: לא יכול להיות דבר כזה.

משה גפני: חייבות להיות שתי מערכות נפרדות: האחת מתנהלת כפי שהתנהלה, ואפילו שהחליטו על בחירות חוזרות אנשים לא צריכים לסבול – לא ספקים ולא אנשים שצריכים לקבל את שכרם ולא כל המערכת הזאת.

משה גפני: היא תצטרך לחכות שנה שלמה רק כי החליטו על בחירות חוזרות.

משה גפני: וצריך לזכור שבכל המקרים – אני לא מכיר משהו אחר – יש סיעה אחת שלגביה טענו שהיה זיוף, כל האחרים התנהלו כדין.

משה גפני: ולפעמים זה בכלל לא נוגע לזה, אלא זה נוגע לזה שלא ספרו נכון.

משה גפני: אז מה רוצים מאתנו?

משה גפני: עכשיו אמרו לנו בחירות חוזרות, למה אנחנו צריכים לסבול?

משה גפני: היה ויכוח בעניין הזה, ומכיוון שאנחנו, המציעים, התחייבנו בקריאה הטרומית שאנחנו לא נלך נגד הממשלה, נעשה את זה בהסכמה, הציעה יושבת-ראש הוועדה – היא אמרה שהיא הייתה נוהגת אחרת, אבל מכיוון שאנחנו, המציעים, אמרנו שנעשה את זה יחד עם הממשלה, החוק שמונח לפניכם לקריאה ראשונה הוא חוק על מערכת בחירות אחת, שלדעת כולנו זה לא נכון, אבל בעיקר לדעת מבקר המדינה, שמכיר את המערכות האלה.

משה גפני: הוא אומר: מה יקרה, יחכו שנה לקבל את התקציב של הבחירות שהתקיימו שנה קודם?

משה גפני: החליטה יושבת-ראש הוועדה, ואנחנו הסכמנו לזה, שכרגע מה שמוצע כאן זה מה שהממשלה אמרה.

משה גפני: אבל אנחנו, אם המליאה תאשר – ואני מבקש שהמליאה תאשר את זה בקריאה ראשונה – לקראת הקריאה השנייה והשלישית אנחנו נעשה מאמץ להגיע להסכמה.

משה גפני: דיברנו, גם את, חברת הכנסת רגב, וגם אני, עם שר הפנים.

משה גפני: הוא בודק את זה עם היועצים המשפטיים אצלו, שתהיינה שתי מערכות בחירות.

משה גפני: ואני מתכוון בוועדה להציע שאם אכן יגידו שהבחירות הראשונות, יש עליהן כתם, אז האחוז הנמוך יותר יהיה על הבחירות ההן, ועל הבחירות החדשות יהיה האחוז הגבוה יותר.

משה גפני: אבל אנחנו נבקש בקריאה השנייה והשלישית להפוך את זה, כמו שמבקר המדינה מבקש, להפוך את זה לשתי מערכות נפרדות, שיהיה עליהן דוח של מבקר המדינה מבחינת ההוצאות החוקיות, עם מי שמקבל דוח חיובי או מי שמקבל דוח להפך, והמערכת השנייה תהיה מערכת נפרדת.

משה גפני: אני בכל מקרה, מירי רגב, חברת הכנסת מירי רגב, מודה לך על המהירות.

משה גפני: אם מליאת הכנסת תאשר, ואני מבקש שהיא תאשר את זה, אני מבקש את המשך המהירות שלך כדי לסיים את זה, כי יש כבר רשויות שהחוק הזה נוגע אליהן עכשיו; לא נגע, לדעתי, מקום המדינה בשום מערכת בחירות אחרת.

משה גפני: אני מודה על ההקשבה, ואני מבקש את התמיכה בקריאה ראשונה.

משה גפני: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת גפני.

משה זלמן פייגלין: יש לנו שלושה דוברים.

משה זלמן פייגלין: הראשון הוא חבר הכנסת אורי מקלב.

משה זלמן פייגלין: בבקשה; מוותר.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מקלב מוותר.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת דב חנין?

משה זלמן פייגלין: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

דב חנין: אם אפשר להתחיל לספור מעכשיו.

דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

משה זלמן פייגלין: אני חייב לך חמש שניות.

משה זלמן פייגלין: כן.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אני תומך בהצעת החוק הזאת כיוון שבסופו של דבר אנחנו צריכים ליצור מנגנונים שיאפשרו לציבור להשמיע את קולו, ואם בבחירות הראשונות נפל פגם, ויש צורך לקיים בחירות נוספות כדי שהציבור אכן ישמיע את קולו ויוכל להשפיע על המערכת הפוליטית, זה מה שצריך לעשות, ולדבר הזה צריך להינתן גם מימון.

דב חנין: בדיוק העיקרון הזה של שיקוף רצונו האמיתי של הבוחר מוביל אותי לסוגיה נוספת שחשוב שהכנסת תהיה ערה לה, בנושא הזה, שהתחלנו לעסוק בו בראשית הערב: העלאת אחוז החסימה, ונמשיך לעסוק בו לאורך הלילה הזה בכל הדיונים, בכל החוקים.

דב חנין: אחת התוצאות המרכזיות של העלאת אחוז החסימה היא פגיעה ברצונו של הבוחר, ואני אתן לעניין הזה כמה דוגמאות.

דב חנין: הדוגמה המוכרת יותר לכולם היא הדוגמה של טורקיה.

דב חנין: בטורקיה מפלגתו של ארדואן הגיעה לשלטון בפעם הראשונה כאשר היא זכתה ב-35% מהקולות; 35% מהקולות, אבל שני-שלישים מחברי הפרלמנט.

דב חנין: הדבר הזה קרה בגלל אחוז חסימה גבוה.

דב חנין: אחוז החסימה הגבוה השאיר מחוץ לפרלמנט הטורקי את המפלגות החילוניות.

דב חנין: רוב המפלגות החילוניות נשארו מחוץ לפרלמנט בגלל אחוז החסימה הגבוה, והתוצאה – שמפלגה שהייתה מיעוט בפרלמנט הטורקי הרכיבה ממשלה בלי צורך בקואליציה ועם רוב מוחלט.

דב חנין: הדוגמה השנייה שאני רוצה לתת של עיוות רצון הבוחר בגלל העלאת אחוז החסימה היא הדוגמה הגרמנית.

דב חנין: בגרמניה היו בחירות ממש לא מזמן.

דב חנין: בבחירות האלה ניצחה המפלגה הנוצרית-דמוקרטית, והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית, מפלגת האופוזיציה, הוכתה מכה קשה והפסידה חלק גדול ממצביעיה וממספר חברי הפרלמנט שלה.

דב חנין: זו הייתה התוצאה האלקטורלית של הבחירות, אבל התוצאה הפוליטית של הבחירות הייתה בדיוק הפוכה.

דב חנין: המפלגה הסוציאל-דמוקרטית מאוד התחזקה פוליטית: היא הצטרפה לממשלה עם קבוצה מכובדת של שרים, עם כמה וכמה תיקים עיקריים, מרכזיים וחשובים.

דב חנין: לנוצרים-הדמוקרטים לא הייתה ברירה אלא לצרף את הסוציאל-דמוקרטים לממשלה.

דב חנין: למה זה קרה?

דב חנין: זה קרה שוב בגלל אחוז החסימה.

דב חנין: אחוז החסימה בגרמניה יצר מצב שהשותפים הקואליציוניים הפוטנציאליים של הנוצרים-הדמוקרטים, המפלגה הליברל-דמוקרטית, לא עברו את אחוז החסימה.

דב חנין: כתוצאה מזה מצביעיה נזרקו לפח, וכתוצאה מזה הסוציאל-דמוקרטים, שנחלשו אלקטורלית – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

דב חנין: – – התחזקו פוליטית.

משה זלמן פייגלין: תודה.

דב חנין: אני נותן את שתי הדוגמאות האלה – אני מסיים בזה, אדוני היושב-ראש – כדי להמחיש לחברי הכנסת שהרעיון הנכון של שיקוף רצון הבוחר הולך להיפגע קשות מהעלאת אחוז החסימה.

דב חנין: בנאום הבא שלי, בנושא של חוק אחר, אני אביא דוגמאות ישראליות מאותו עניין.

דב חנין: תודה רבה.

איתן כבל: בוא נשאיר משהו לווד"לים, דב.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת חנין.

משה זלמן פייגלין: אני סומך עליך שלא תותיר אבן לא הפוכה בנושא הזה.

משה זלמן פייגלין: אחרון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

איתן כבל: נסים הולך לדבר על איפה נעלמו חברי הכנסת של ש"ס.

איתן כבל: נסים, תבקש לדבר בשם כולם – – –

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש פסוק: "כי יַבְעֶר איש שדה או כרם וְשִׁלַּח את בעירו וּבִעֵר בשדה אחר מיטב שדהו ומיטב כרמו ישלם".

נסים זאב: חבר הכנסת גפני, אני קודם כול מודה לך שהבאת את הצעת החוק.

נסים זאב: מה שעשה היועץ המשפטי זה בדיוק "כי יבער איש שדה או כרם".

נסים זאב: הוא עשה את הבעירה, והבג"ץ הלך בעקבותיו כאשר הוא החליט שיש צורך לחזור על הבחירות בבית-שמש; דבר מיותר לחלוטין.

נסים זאב: למשל, בנצרת היו בחירות נקודתיות.

נסים זאב: כאשר מדובר ב-30 איש בלבד או 26 אמרו פעם, וידוע שזה בשכונה מסוימת, ויודעים שלא היה זיוף בכל העיר הזאת – –

משה זלמן פייגלין: אפשר לפזר שם את הפרלמנט שבתוך הפרלמנט?

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

נסים זאב: – – ובכל זאת אנחנו אומרים "בשם הדמוקרטיה", אבל יש "מחיר הדמוקרטיה", ויש גם מחיר לעוינות הזאת נגד החרדים.

נסים זאב: ולכן הממשלה הזאת – נכפה עליה, כמו שהיא כופה עלינו.

נסים זאב: היא כופה את הבחירות האלה, המיותרות, אבל גם צריכים לכפות עליה שהיא גם תשלם את המחיר הזה.

נסים זאב: ולכן אני מאוד מודה לחבר הכנסת גפני שהצליח לשכנע את הממשלה שלפחות תישא בהוצאות, ש"בשם הדמוקרטיה" – וזה טוב – לא יהיה על חשבון העיר, שגם ככה סובלת מגירעונות.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני בוודאי אשמח לתמוך בחוק הזה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת זאב.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת גפני, מעוניין לסכם את הדיון או שנעבור להצבעה?

משה זלמן פייגלין: ובכן, אנחנו נעבור להצבעה.

משה זלמן פייגלין: מי בעד, מי נגד הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 11)?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 26 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 30 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 11) (מימון בחירות חדשות), התשע"ד–2014, לדיון מוקדם בוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: ובכן, 30 בעד, אין מתנגדים.

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק הרשויות המקומיות עברה, והיא תועבר להמשך דיון בוועדת הפנים.

משה זלמן פייגלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/843).

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: נעבור להצעת החוק הבאה:

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה) (תיקון מס' 4).

משה זלמן פייגלין: יציג את הצעת החוק השר לביטחון פנים יצחק אהרונוביץ, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: מי שעוד רוצה להירשם לדבר מוזמן לעשות זאת עכשיו.

משה זלמן פייגלין: עוד מעט אני סוגר את הרשימה.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, אדוני.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה) – הוראת השעה של התשס"ט–2009 – מסמיך את שירות בתי-הסוהר לבצע את הפעולות הנדרשות לניהול פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר.

יצחק אהרונוביץ': כחלק מהתמודדות המשרד לביטחון הפנים עם המחסור במקומות כליאה ועם הצורך בהפחתת הצפיפות בהם ובשיפור תנאי הכליאה של האסירים והעצורים, וזאת מבלי לפגוע בשמירה על ביטחון הציבור, קידם המשרד חלופות מעצר ומאסר.

יצחק אהרונוביץ': במסגרת זו יזם המשרד תוכנית לפיקוח אלקטרוני אשר הוחלה על עצורים המשוחררים בערובה ועל אסירים המשוחררים על-תנאי.

יצחק אהרונוביץ': החוק נקבע בכנסת כהוראת שעה למשך 18 חודשים מיום תחילתו, עם אפשרות להאריך את תוקפו לתקופה אחת נוספת, וזאת על מנת לאפשר השלמת הליכי החקיקה אשר יוסדרו בעתיד לשימוש בפיקוח אלקטרוני וכדי לאפשר לממשלה להשלים את גיבושה של הצעת חוק רחבת היקף אשר תסדיר באופן יסודי את נושא הפיקוח האלקטרוני.

יצחק אהרונוביץ': תוקפה של הוראת השעה הוארך שוב מזמן לזמן, ולאחרונה עד יום כ"ט באדר א' התשע"ד, 1 במרס 2014.

יצחק אהרונוביץ': לאחרונה גובש תזכיר החוק, לאור הניסיון המצטבר בנושא מאז הוחל ביישומה של תוכנית הפיקוח האלקטרוני, בהתאם להוראות הממשלה בנושא ובתום דיונים ממושכים של צוות בין-משרדי, שכלל את כל הגורמים המשתתפים ביישום התוכנית.

יצחק אהרונוביץ': צוות זה בחן את הלקחים והסוגיות השונות הנוגעות להפעלת תוכנית הפיקוח האלקטרוני והדרכים לפתרונן.

יצחק אהרונוביץ': במסגרת תזכיר החוק הנ"ל הוצע להסדיר הן את מעמדו של הפיקוח האלקטרוני והן את המנגנון ליישומו, ובכלל זה הבניית שיקול הדעת השיפוטי באשר למעצר נאשמים בפיקוח אלקטרוני או שחרור על-תנאי של האסירים בפיקוח כאמור, פרטי תוכנית הפיקוח האלקטרוני, סמכויות גורמי שב"ס לצורך ניהול תוכנית הפיקוח האלקטרוני והסדרת המנגנון להפסקת הפיקוח האלקטרוני לגבי מפוקח שהפר את תנאיו.

יצחק אהרונוביץ': ב-19 בינואר 2014 אישרה ועדת השרים לענייני חקיקה את הצעת החוק בנוסח מוסכם וחדש, והיא עולה היום להצבעה בקריאה ראשונה במליאת הכנסת.

יצחק אהרונוביץ': מאחר שטרם הושלמו הליכי החקיקה כאמור, ולאור חשיבותו של הפיקוח האלקטרוני במערכת אכיפת החוק במדינת ישראל, נדרשת הארכת תוקפה של הוראת השעה עד שתושלם מלאכת החקיקה בנושא.

יצחק אהרונוביץ': לפיכך מוצע להאריך את תוקפו של החוק לתקופה של 12 חודשים נוספים, עד יום י' באדר התשע"ה, 1 במרס 2015.

יצחק אהרונוביץ': אבקשכם לאשר הצעת חוק זו בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק אהרונוביץ': תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, כבוד השר.

משה זלמן פייגלין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: הרשימה סגורה.

משה זלמן פייגלין: עוד שני דוברים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הרי מדובר פה בעיקר במשוחררים על-תנאי ממאסר או משוחררים בערבות כספית, שבדרך כלל עדיין לא עמדו לדין והם נמצאים תכף אחרי חקירות.

נסים זאב: בדרך כלל – – –

יצחק אהרונוביץ': לא.

נסים זאב: מה אתה אומר לי לא?

נסים זאב: אני מכיר כאלה שעד שעמדו לדין ועד שנשפטו היו באזיקונים אלקטרוניים במשך חודשים רבים.

נסים זאב: אני יכול לתת לך את השמות שלהם גם.

נסים זאב: זה קיים.

נסים זאב: השאלה שלי, שאני שואל אותך, אדוני השר, ואני אז התייעצתי עם היועץ המשפטי לממשלה הקודם ושאלתי אותו:

נסים זאב: מדוע מי שנמצא במעצר-בית עם אזיקונים אלקטרוניים לא יכול לצאת מביתו, למה – – –

יצחק אהרונוביץ': – – – הוא יכול לצאת.

נסים זאב: לא יכול לצאת.

נסים זאב: אני מדבר אתך על מעצרי-בית עם אזיקונים במגבלה כמו שהוא נמצא במאסר.

נסים זאב: מדוע לא להחשיב לו את זה?

נסים זאב: בדברי ההסבר שלך, אדוני השר, זה מובן שמכיוון שאנחנו רוצים לחסוך במקומות מאסר, כי אם לא הייתה אפשרות כזאת הרי היינו צריכים להגדיל את מספר האסורים שם, ואין מקומות, פשוט, וצריכים למצוא אלטרנטיבות – – –

יצחק אהרונוביץ': חלופת מעצר.

נסים זאב: נכון, תקופת מאסר.

נסים זאב: אז אני אומר ככה – – –

משה זלמן פייגלין: סליחה רגע, אני רוצה להבין: מדובר באנשים שנשפטו או שטרם נשפטו?

יצחק אהרונוביץ': נשפטו.

יצחק אהרונוביץ': עכשיו יש כאלה, הוא מדבר על מעצרי-בית, שהם עם אזיקונים.

יצחק אהרונוביץ': על מעצרי-בית – – –

משה זלמן פייגלין: אבל גם מעצר-בית, אנשים שנשפטו והורשעו או שעדיין לא נשפטו?

יצחק אהרונוביץ': מי ששם אזיקון הוא אחרי משפט.

משה זלמן פייגלין: זאת הבהרה חשובה.

נסים זאב: אבל אני רוצה לומר לך שיש גם כאלה שעוד קודם משפט או קודם סיום משפט, לפני גזר-דין, ודאי לפני גזר-דין – – –

יצחק אהרונוביץ': אני לא מכיר כאלה.

נסים זאב: אני מכיר, אני לא רוצה לומר את השמות כי לא נעים אבל אני מכיר אנשים שהיו שמונה ועשרה חודשים, אדוני השר, ואני לא אומר לך את זה בהגזמה – – –

יצחק אהרונוביץ': לפני משפט?

נסים זאב: לפני משפט, לפני גזר-דין, בכל אופן.

נסים זאב: יכול להיות שהיו בהליכים משפטיים אבל לפני גזר-דין ועד שהשופט – – –

דוד צור: במעצר עד תום ההליכים.

נסים זאב: בסדר, מעצר-בית עם אזיקונים.

נסים זאב: אז מה אני שואל?

נסים זאב: תשמע מה אני מבקש, אדוני.

דוד צור: שיתחשב בתקופת – – –

נסים זאב: אני מבקש להתחשב בתקופת המאסר הזאת.

נסים זאב: אל תיתן לו את זה כעשרה חודשים, תחשיב לו את זה כחמישה חודשים, לפחות מחצית מהזמן.

נסים זאב: יש בזה היגיון או לא? אני שואל אותך.

דוד צור: זה נחשב.

משה זלמן פייגלין: מעצר עד תום ההליכים זו החלטה שיפוטית.

משה זלמן פייגלין: זה עונש למעשה.

נסים זאב: זה לא נחשב.

נסים זאב: אני הצעתי להביא הצעת חוק כזאת שלפחות ייחשב, דיברתי עם יעקב נאמן.

נסים זאב: הוא אמר לי שיש בזה הרבה היגיון, ואני חושב שרצוי להביא את זה כהצעת חוק, שאולי ייחשב כ-30%, כ-50% מתקופת המאסר.

נסים זאב: הנפקא מינה, כאשר בית-המשפט גוזר עליו בסופו של דבר שנתיים, אז אותה תקופה של שנה או חצי שנה תיחשב לו כמחצית מהזמן שבו הוא היה במעצר-בית.

נסים זאב: אגב, הייסורים האלה הם כמעט, לא פחות מאשר בהיותו בתוך בית-הסוהר.

נסים זאב: ואני אומר לך, אדוני השר, שוחחתי עם האנשים האלה והם אומרים לי: תאמין לי שאני מרגיש הרבה יותר מבוזה, הרבה יותר קשה לי מאשר בתקופה שהייתי בבית-הסוהר כאשר אני בבית עם כל המגבלות האלה.

נסים זאב: אז אני אומר: אני מעלה רעיון, העליתי אותו בעבר ויכול להיות שאני אביא אותו למצב של חקיקה, שאדוני יחשוב, כי בסופו של דבר יצטרכו גם את חוות הדעת שלך, אדוני השר, עם היועץ המשפטי של הממשלה, כמובן – – –

מירי רגב: – – – זה לא קשור להצעת החוק.

נסים זאב: אבל אני מעלה את זה כיוון שמדברים פה באזיקונים, אני מעלה את הרעיון ברמת העיקרון.

מירי רגב: – – –

נסים זאב: אז אני מודיע, אבל אני אצטרך בסופו של דבר – את יודעת מה ההשפעה של השר אהרונוביץ בוועדת השרים?

נסים זאב: אין לך מושג.

נסים זאב: אני לא סתם מדבר אתו.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: יש לו כוח השפעה גדול, ולכן אני מנסה עכשיו להשפיע עליו כדי לקבל את התוצאה בעתיד.

נסים זאב: תודה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת זאב, אנחנו כבר הרבה מעבר לזמן.

משה זלמן פייגלין: המתן, בעיני זה נושא מאוד חשוב, ולכן אני מאפשר לך להמשיך ולדבר.

משה זלמן פייגלין: אני מקווה שכבוד השר אהרונוביץ, כשיעלה לסכם את הדיון לפני ההצבעה, יבהיר שוב בצורה חד-משמעית ומדויקת – – –

יצחק אהרונוביץ': אני לא מסכם שום דבר.

יצחק אהרונוביץ': הוא ביקש להעלות הצעה, תן לי, אני רוצה – – –

משה זלמן פייגלין: אני רק רוצה להבין, שנדע על מה אנחנו מצביעים, זה הכול.

יצחק אהרונוביץ': לא, זה לא קשור האחד לשני.

נסים זאב: לא קשור.

משה זלמן פייגלין: אני לא מתייחס להצעה שלו.

יצחק אהרונוביץ': אני מבקש.

יצחק אהרונוביץ': ההצעה כרגע, החקיקה נמצאת לקראת קריאה שנייה ושלישית אצל הרב גפני – – –

משה גפני: לא אצלי, בוועדת המדע.

יצחק אהרונוביץ': אתה היושב-ראש, לא?

משה גפני: באופן זמני.

נסים זאב: אני לא מאמין שהנושא של המעצרים נמצא אצל גפני.

יצחק אהרונוביץ': עכשיו, אני ביקשתי להאריך את הוראת השעה בשנה.

יצחק אהרונוביץ': זו הייתה הבקשה שלי.

יצחק אהרונוביץ': הוא מעלה בקשה לבחון את הדבר, אני מוכן לבדוק את זה.

משה זלמן פייגלין: הבנתי.

משה זלמן פייגלין: אני מודה לך.

משה זלמן פייגלין: תודה.

נסים זאב: תודה, אדוני.

משה זלמן פייגלין: אוקיי.

משה זלמן פייגלין: אני מודה לך.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: עד שחבר הכנסת מגיע, אני אומר לך, אדוני השר, יש נטייה במשטרה, כשניתן לה כלי דוגמת כבילת עצירים, להשתמש בו באופן אוטומטי גם כשלא צריך.

משה זלמן פייגלין: החשש שלי – – –

יצחק אהרונוביץ': – – –

משה זלמן פייגלין: למשל כשמובילים אדם כשהוא כבול כשאין שום חשש שיברח ממעצר.

יצחק אהרונוביץ': מה זה קשור?

משה זלמן פייגלין: לא, זה קשור, משום שאם האזיק האלקטרוני הופך למכשיר שאפשר להשתמש בו גם לפני משפט וגם בצורה נגישה, בסופו של דבר על כולנו יהיו אזיקים אלקטרוניים.

יצחק אהרונוביץ': מה זה קשור להובלה לבית-משפט?

יצחק אהרונוביץ': אתה מדבר על משהו אחר.

משה זלמן פייגלין: אני חושש שהשימוש יהיה מעבר לכוונה, ברגע שהמכשיר הזה יהיה נגיש מדי וקל מדי.

משה זלמן פייגלין: זה קשור מאוד.

משה זלמן פייגלין: זה קשור מאוד.

יצחק אהרונוביץ': זה לא קשור.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת חנין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני שותף לדאגתו של היושב-ראש של הישיבה בהיבט אחד.

דב חנין: המכשיר הזה של איזוק אלקטרוני הוא מכשיר שאכן, כמו שאמר בצדק חבר הכנסת צור – וגם השר – הוא חלופת מעצר, וכחלופת מעצר מובן שעדיף שאדם לא יהיה במעצר אלא באמצעי שהנזק שלו הוא פחות.

דב חנין: אבל יש סכנה שהאינפלציה בשימוש בכלי, באפשרות של האיזוק האלקטרוני, תפגע בסופו של דבר בחירויותיהם של בני-אדם.

דב חנין: ומכאן, אדוני – – –

מיקי לוי: זה שיקולו של בית-המשפט.

דב חנין: מאה אחוז.

דב חנין: ומכאן אני מגיע לפגיעות הנוספות של הממשלה הזאת.

משה זלמן פייגלין: המציאות היא לא בהכרח כזאת, מיקי.

משה זלמן פייגלין: בדרך כלל זה לא עובד כך.

דב חנין: אני אומר, אני מכאן מגיע לפגיעות הנוספות של הממשלה הזאת בדמוקרטיה, שכמובן המרכזית בהן, ועסקנו בזה בתחילת הערב, זו העלאת אחוז החסימה.

דב חנין: אני הבטחתי בהופעה הקודמת שלי להביא לכם דוגמאות ישראליות של מצב שבו העלאת אחוז החסימה משבשת את רצונם של הבוחרים.

דב חנין: הבאתי את הדוגמה הטורקית, הבאתי את הדוגמה הגרמנית, ועכשיו דוגמאות ישראליות.

דב חנין: הדוגמה הישראלית המוכרת ביותר של עיוות רצון הבוחרים בגלל העלאת אחוז החסימה היא כמובן בחירות 1992.

דב חנין: בחירות 1992, כפי שכולנו יודעים – אם נספור את קולות המצביעים, רוב המצביעים ב-1992 הצביעו בעד גוש מפלגות הימין, ובכל זאת יצחק רבין יכול היה להקים ממשלה עם רוב פרלמנטרי, כי הרוב הפרלמנטרי היה שונה מהרוב האלקטורלי.

דב חנין: הדבר הזה נגרם בזכותה של מפלגה שנקראה בשם מפלגת התחיה, שהובילה בשנת 1991 להעלאה באחוז החסימה מ-1% ל-1.5%.

דב חנין: היא עשתה שני מעשים טובים: גם העלתה את אחוז החסימה וגם לא הצליחה להיבחר עם אחוז החסימה שהיא בעצמה העלתה.

דב חנין: הקולות של התחיה הלכו לאיבוד, והתוצאה הייתה שמצביעי ימין רבים לא נספרו, לגוש המרכז והשמאל היה רוב בכנסת, ומכאן ההיסטוריה, שהיא דווקא הייתה היסטוריה של ניסיון חיובי – הסכמי אוסלו ודברים אחרים מבורכים, שבסופו של דבר נקטעו בצורה טרגית.

דב חנין: מקרה הפוך, אדוני היושב-ראש, קרה בבחירות האחרונות.

דב חנין: בבחירות האחרונות רוב המצביעים בישראל הצביעו למפלגות המרכז והשמאל, ובכל זאת אנחנו, למרבה הצער, נמצאים פה בממשלת ימין קיצוני, אחת הממשלות המסוכנות ביותר בהיסטוריה של ישראל, אף-על-פי ששותפים בה גם אנשים ממחנה המרכז, אנשים שאפילו סובייקטיבית מאמינים שהם מתונים.

דב חנין: אני חושב שהם טועים, אני חושב שהם מובילים אותנו למקום רע.

דב חנין: אבל הממשלה הזאת היא ממשלת ימין קיצוני, ממשלה של בנייה בהתנחלויות, ממשלה שעושה בדיוק את ההפך ממה שרוב בוחרי ישראל, לטעמי, רצו להצביע עבורו.

דב חנין: הדבר הזה נגרם בגלל קולות שהלכו לאיבוד.

דב חנין: בבחירות האלה הלכו לאיבוד 370,000 קולות של אנשים שהצביעו עבור מפלגות במחנה המרכז והשמאל.

דב חנין: המפלגות שלהם לא עברו את אחוז החסימה, והם נשארו חסרי ייצוג.

משה זלמן פייגלין: תודה.

דב חנין: אני רוצה לסכם בזה ולומר שאנחנו שמענו בוועדת החוקה של הכנסת את אזהרתה של פרופסור מיכל שמיר, חוקרת הבחירות החשובה מאוניברסיטת תל-אביב, שהזהירה אותנו שאם אחוז החסימה יעלה פעם נוספת, מספר הישראלים שקולם לא ייספר יהיה גדול הרבה יותר.

דב חנין: וכשמאות אלפי ישראלים קולם לא ייחשב, התוצאה תהיה לא רק כנסת פחות ייצוגית, שזו בוודאי תהיה התוצאה; התוצאה תהיה גם כנסת עם פחות לגיטימציה.

דב חנין: וכיוון שכולנו רוצים שהכנסת תהיה מוסד חזק, שיודע להחליט החלטות – גם החלטות קשות וגם החלטות שנויות במחלוקת – התוצאה הזאת של כנסת ללא לגיטימציה בגלל אנשים רבים – רבים יותר, רבים הרבה יותר – שקולם לא ייספר תהיה נזק גדול לדמוקרטיה בארץ הזאת, נזק גדול למשילות בארץ הזאת ונזק גדול לחברה בארץ הזאת.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק אהרונוביץ': איך זה קשור לאזיקונים?

יצחק אהרונוביץ': רק תסביר לי.

דב חנין: נתתי את זה כדוגמה לפגיעה הרבה יותר קשה בדמוקרטיה, הרבה יותר קשה בדמוקרטיה, שהממשלה מקדמת.

משה זלמן פייגלין: אני הבטחתי שחבר הכנסת חנין לא ישאיר בנושא אבן שהוא לא הפך אותה.

יצחק אהרונוביץ': לא הבנתי כלום.

משה זלמן פייגלין: הוא גם ייצר כמה אבנים חדשות.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת חנין.

משה זלמן פייגלין: ואחרון הדוברים, חבר הכנסת דוד אזולאי, בבקשה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, בקשר לעניין של האזיקונים, אני רוצה להסב את תשומת לבו של השר לכך שהיום זה הוראת שעה.

דוד אזולאי: אדוני השר, אני אומר, הנושא הזה – היום אנחנו מאשרים אותו להוראת שעה נוספת, ובעצם כבר עשינו את זה כמה פעמים.

דוד אזולאי: השאלה שלי היא, האם מפני שזו הוראת שעה יש ביורוקרטיה מסובכת לקבלת אותו אזיק אלקטרוני אחרי שבית-המשפט קבע.

דוד אזולאי: אני מכיר כמה מקרים של אנשים שפשוט עוברים תהליך ארוך ומייגע עד שהם "זוכים" לקבל את האזיק האלקטרוני.

דוד אזולאי: זה דבר אחד.

דוד אזולאי: הדבר השני – אני רוצה להצטרף לדברי חברי חבר הכנסת נסים זאב.

דוד אזולאי: נסים זאב בעצם טען טענה, והיא נכונה.

דוד אזולאי: מי שבסופו של יום קובע אם זה אזיק אלקטרוני או מעצר-בית או חלופה אחרת זה כמובן בית-המשפט, וכאן יש בידי נתון שאומר שרוב אלה שמקבלים את האזיק האלקטרוני הם עצורים, ולא אסירים.

דוד אזולאי: הנתון שיש בידי לגבי השנה האחרונה הוא של 658 עצורים לעומת 88 אסירים שזכו באזיק האלקטרוני.

דוד אזולאי: אני שואל, אדוני השר, למה לא לקחת את אותם ימים שאותו אדם נמצא באזיק אלקטרוני, הוא לא יכול לצאת מהבית, הוא נמצא בתוך הבית, וזאת המטרה – למה לא ייחשבו הימים האלה בתוך המכלול של ימי המעצר?

דוד אזולאי: אני חושב שהגיע הזמן שייתנו על כך את הדעת, על אותם אנשים.

דוד אזולאי: זה מעצר-בית לכל דבר, הוא לא יכול לצאת.

דוד אזולאי: בעיה נוספת שאני מבקש להסב את תשומת לב אדוני השר אליה היא הנושא ההלכתי.

דוד אזולאי: התייעצתי קצת עם מכון צומת בנושא הזה, ומתברר שיש תיאום בין השב"ס לבין מכון צומת, אבל יש כמה בעיות.

דוד אזולאי: עיקר הבעיות הן לא בחלון – שאותו אסיר יכול לצאת מחוץ לבית, אלא גם בתוך הבית יש לפעמים תזוזות, וכתוצאה מזה נגרם חילול שבת.

דוד אזולאי: מה שהייתי מבקש, אדוני השר, זאת ההזדמנות, לקראת האישור הנוסף להארכת הוראת שעה, להתייעץ עם מכון צומת, שהוא מומחה, ולשב"ס יש ניסיון בהתייעצות אתו.

דוד אזולאי: אני מבקש פשוט לחדש אתם את הדיון בנושא ולראות אם יש מה לתקן בעניין הזה על מנת למנוע חילול שבת.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת אזולאי.

משה זלמן פייגלין: אנחנו נעבור להצבעה.

משה זלמן פייגלין: תפוס את מקומך, בבקשה.

נחמן שי: על מה מצביעים?

משה זלמן פייגלין: אנחנו מצביעים על הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה) (תיקון מס' 4).

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 27 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 29 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ד–2014, לוועדת המדע והטכנולוגיה נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 29, אין מתנגדים, אין נמנעים.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת גפני, לאיזו ועדה אתה רוצה שזה יעבור?

משה גפני: מדע.

משה זלמן פייגלין: אתה רוצה שזה יישאר בוועדת המדע.

משה זלמן פייגלין: יש למישהו הצעה אחרת?

משה זלמן פייגלין: ובכן, החוק יידון בוועדת המדע.

משה זלמן פייגלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/841).

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה), התשע"ד–2014, לקריאה ראשונה.

משה זלמן פייגלין: יציג את הצעת החוק שר האוצר יאיר לפיד.

משה זלמן פייגלין: ישנו?

משה זלמן פייגלין: יציג את זה סגנו, חבר הכנסת מיקי לוי.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נושא הדיור הוא האיום הגדול ביותר על דור שלם של ישראלים, והוא גם המסובך ביותר.

מיקי לוי: זה האתגר הכי גדול והכי קשה שעומד בפנינו.

מיקי לוי: זה הנושא המרכזי שאנחנו עוסקים בו מדי יום ביומו.

מיקי לוי: אף-על-פי שמדובר בנושא מאוד מסובך, המטרה שלנו מאוד פשוטה: שזוג צעיר ממעמד הביניים יוכל להרשות לעצמו לרכוש דירה – כן, בעבודה קשה, וזו עדיין תהיה ההוצאה הגדולה ביותר שהם יעשו בחייהם, אבל זה יהיה אפשרי ובמחיר אפשרי.

מיקי לוי: אנחנו צריכים להוריד את מחירי הדיור, ויש רק דבר אחד שיוריד את מחירי הדיור: לבנות, לבנות ולבנות הרבה מאוד.

מיקי לוי: לבנות עשרות אלפי יחידות דיור בשנה, הרבה מעל הגידול הטבעי, גם לקנייה וגם להשכרה.

מיקי לוי: אנחנו חייבים לצמצם את הפער הגדול שנוצר בהתחלות הבנייה ולייצר עלייה משמעותית בהיצע, וזה מה שאנחנו מתכוונים לעשות: לבנות, לבנות ועד פעם לבנות.

מיקי לוי: הצעת החוק תיכנס לתוקף כהוראת שעה למשך ארבע שנים עם אפשרות להארכה בשנה.

מיקי לוי: היא קובעת כי יוקם מוסד תכנון חדש, ותמ"ל – ועדה לתוכנית מועדפת לדיור.

מיקי לוי: לוותמ"לים יהיו סמכויות לאשר תוכניות של עשרות אלפי יחידות דיור למגורים, בין היתר במרכז הארץ, בזמן קצר יחסית.

מיקי לוי: הוועדה תטפל בכל שלבי התוכנית המאושרת, הליך שיקצר משמעותית את משך הזמן שבין איתור המתחמים שיפותחו לבין תחילת הבנייה.

מיקי לוי: המהלך המוצע יהווה מסלול מהיר, במטרה להאיץ את כל התחלות הבנייה, בנוסף למערכת הקיימת היום בחוק התכנון, ולא יבוא על חשבון המשאבים הקיימים לרשות מערכת התכנון הרגילה.

מיקי לוי: בנוסף, נקבע בהצעת החוק כי יועצמו יכולות המדינה בכל הנוגע להשבת קרקע חקלאית השייכת לה לטובת פרויקטים בשולי הערים.

מיקי לוי: הליכי פדיון קרקע מוחכרים, חקלאיים או בעלי זכויות אחרות נמשכים היום שנים רבות ומהווים גורם מעכב משמעותי לשיווק מתחמי קרקע לדיור.

מיקי לוי: על-פי הצעת החוק, המשא-ומתן בין הגוף המקדם את התוכניות לבין בעל הזכויות בקרקע יתנהל בפרק הזמן שבין קליטת התוכנית בוועדה לבין הפקדתה.

מיקי לוי: הפיצויים שישולמו יהיו בהתאם להחלטת מועצת מקרקעי ישראל, אשר תקבע פיצוי מוגדל בשל השבה מוקדמת של הקרקע.

מיקי לוי: הליך זה יאפשר לסכם עם בעל הזכויות על השבת הקרקע למדינה עוד טרם שינוי הייעוד.

מיקי לוי: אין לי ספק שחלקכם יראו בצעדים הננקטים במסגרת הצעה זו צעדים אגרסיביים במידת-מה.

מיקי לוי: מידת האגרסיביות של הצעדים הללו תואמת את עומק המשבר הגדול בשוק הדיור.

מיקי לוי: אני רוצה להזכיר לכולנו כי נושא הדיור הוא האיום הגדול ביותר על דור שלם של ישראלים.

מיקי לוי: זה האתגר הכי גדול והכי קשה שעומד בפנינו.

מיקי לוי: זה הנושא המרכזי שאנחנו מתעסקים בו מדי יום.

מיקי לוי: בהזדמנות זו אני מבקש להודות לחברי קבינט הדיור על ההתגייסות המוחלטת למציאת פתרון הולם למשבר הדיור במדינת ישראל, על הפשלת השרוולים ועל העבודה המאומצת והמשותפת להסרת החסמים בדרך לפתרון משבר הדיור בישראל.

מיקי לוי: אני רוצה להודות גם לחברי צוות 90 הימים בראשות הממונה על התקציבים במשרד האוצר אמיר לוי, צוות שמסקנות עבודתו באות לכדי ביטוי בהצעת חוק זו.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק ולהעבירה לוועדת הפנים והגנת הסביבה בראשותה של חברת הכנסת מירי רגב – מירי, תקשיבי בבקשה.

מיקי לוי: אני מבקש להעביר את זה לוועדת הפנים והגנת הסביבה בראשותך מתוך ביטחון מוחלט שתקדמי את הצעת החוק במהירות האפשרית להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מיקי לוי: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה לסגן השר לוי.

משה זלמן פייגלין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת יצחק הרצוג, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: הרשימה סגורה.

משה זלמן פייגלין: רשימת הדוברים סגורה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, עוד ועדה.

יצחק הרצוג: הנה, הממשלה מצאה את הפטנט לפתרון מצוקת הדיור: עוד ועדה, עם ראשי תיבות יפהפיים, שכבר כל כך מסובך, כי זה מזכיר לי את הוולקחש"פ – זו ועדה אחרת להאצת מתחמי דיור.

יצחק הרצוג: הבעיה בכל המתווה שמוצע בחוק הזה – – –

תמר זנדברג: זו דווקא ועדה טובה.

תמר זנדברג: שלא יבטלו את הוולקחש"פ בטעות, אל תכניס להם רעיונות.

יצחק הרצוג: אני חושב שהבעיה העיקרית בהתמודדות של הממשלה עם סוגיית הדיור, שהיא משתבללת בתוך עצמה במתווה ביורוקרטי שלא יביא לשום תוצאה, ונשלם עליו מחירים, כמו מחירי שלמת בטון ומלט של שנות ה-50 בשכונות שהפכו להיות בסופו של דבר שכונות מצוקה.

יצחק הרצוג: אני חושב שהפתרונות נמצאים בהישג יד.

יצחק הרצוג: אתם לא עושים שום צעד אמיתי להוזלת הקרקע.

יצחק הרצוג: מחיר הקרקע הוא רכיב מרכזי.

יצחק הרצוג: אתם לא עושים שום צעד להורדת עלות המשכנתה.

יצחק הרצוג: יש כלים שהמדינה, כמדינה שלקחה אחריות על אזרחיה – בוודאי אלה שזכאים לדיור פעם ראשונה – היו זכאים לקבל בשנים עברו.

יצחק הרצוג: זה אומר השתתפות בסבסוד המשכנתה, בעלות המשכנתה ללוקחי המשכנתאות פעם ראשונה, ובוודאי עלות הקרקע, כולל ב"בנה דירתך", כולל בפרויקטים שהם קובעים את המחיר, שהיה צריך להיות בערך 800,000 שקל לדירה.

יצחק הרצוג: מה שמוצג כאן בחוק הזה רק יסבך את העניינים, לא יביא פתרון.

יצחק הרצוג: זה ייצור מצב שבו תהיינה מלחמת דיאדוכים בעולם התכנון והבנייה, פגיעה בערכי טבע ונוף ופגיעה בזכויות קניין של גורמים מחזיקי קרקע, בעוד שאם המדינה הייתה מנהלת אתם את המשא-ומתן, נותנת ליזמים על-פי החוקים שקיימים היום והסמכויות שיש לה את הקרקע בעלות נמוכה, ניתן היה לבנות הרבה יותר מהר וללא בעיה גדולה, מכיוון שהתב"עות קיימות.

יצחק הרצוג: אשר על כן, אדוני שר האוצר, סגן שר האוצר, אתם מביאים מתווה – אני גם ראיתי את המודעה למנכ"ל החברה שתבנה דיור להשכרה, עוד מנגנון מנופח של מנכ"לים ועורכי-דין וסמנכ"לים ופקידים שבסופו של יום, לדעתי, ייתקל באותן ביורוקרטיות עצמן, ורק יסתבך עוד יותר, בגלל המורכבות של חוק התכנון והבנייה ועולם התכנון ומינהל התכנון.

יצחק הרצוג: אני מבקש מכאן להתריע, כי אני חושב שבמלאות שנה לכהונת הממשלה, זה כישלון קולוסלי שמחירי הדיור בכל רחבי הארץ מגיעים למצב שבו זוג צעיר צריך לעבוד 12 שנים ולא להוציא גרוש על אוכל, על מים, על שתייה ועל חיים; 12 שנות עבדות, בדיוק כמו השם של הסרט: "12 שנים של עבדות".

יצחק הרצוג: לכן, אתם נכשלתם כישלון חרוץ.

יצחק הרצוג: הציבור יודע את זה, ומה שמוצע כאן זו כבשת הרש.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת הרצוג.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי, חברים, החוק הקודם שהכנסת וכל החברים דיברו עליו התרכז סביב המשילות; משילות, כדי שהדברים יזרמו בקלות כיפית כזאת.

עיסאווי פריג': ואנחנו מדברים על משילות, ועכשיו מתווסף ללקסיקון שם שאנחנו צריכים לשבור שיניים כדי ללמוד אותו.

עיסאווי פריג': לקח לנו זמן ללמוד את הוועדה הקודמת שהוקמה, וד"ל, ועכשיו אנחנו מתבשרים על עוד ועדה שייקח לנו קצת זמן לחזור ולהפנים את זה: ותמ"ל.

עיסאווי פריג': ותמ"ל?

עיסאווי פריג': ותמ"ל, נכון?

עיסאווי פריג': נכון, תמי, ותמ"ל?

תמר זנדברג: מדויק.

עיסאווי פריג': איך?

עיסאווי פריג': ותמ"ל.

עיסאווי פריג': היה לנו וד"ל – ועדה של וד"ל עוקפת, עוקפת חסמים – ועכשיו הקמנו ועדה חדשה ששמה ותמ"ל, עוקף של העוקף.

עיסאווי פריג': הוועדה הראשונה עקפה חסמים תכנוניים, עקפה את כל המערכת, לא סיפקה, ועכשיו אנחנו ייצרנו עוד ועדה.

עיסאווי פריג': במוח הקואליציוני מבית היוצר של המטה לדיור לאומי, שכפוף למשרד האוצר, באמת יש לכם יצירתית ראויה לציון.

עיסאווי פריג': ועדות ועוד ועדות, והמטרה: לעקוף חסמים.

עיסאווי פריג': ואנחנו נתבשר על הקמת ועדה שעכשיו תקבל פטור מכל דבר.

עיסאווי פריג': בואו נקרא לה "המוסד העליון של התכנון והבנייה".

עיסאווי פריג': אין ערעור, אסור לערער על החלטות הוועדה.

עיסאווי פריג': הוועדה, הפסיקה שלה סופית, רצה – מורכבת מנציגי ממשלה; כל מה שהמשילות והממשלה תחליט – הוועדה תרוץ.

עיסאווי פריג': משילות, ועדה, דיקטטורה מבית היוצר של הכנסת התשע-עשרה, הממשלה שאנחנו מתכוונים.

עיסאווי פריג': חברים, מה אנחנו רוצים?

עיסאווי פריג': לאן רוצים להגיע – לדיור בר-השגה?

עיסאווי פריג': למחירים סבירים שאנשים יכולים להתמודד אתם, לקנות בית?

עיסאווי פריג': ההצעה שאתם מציעים, נשיג בה את זה?

עיסאווי פריג': אני אומר לכם: לא.

עיסאווי פריג': לא, לא נשיג.

מיקי לוי: דבר עם – – –

עיסאווי פריג': הדיור הציבורי לא שם, דיור בר-השגה לא שם, כולם לא שם.

עיסאווי פריג': הדירות לא יוזלו.

עיסאווי פריג': אתם יוצרים – – –

מיקי לוי: איזה סלט.

עיסאווי פריג': איזה סלט?

עיסאווי פריג': זאת המציאות, על כך אתם מדברים.

עיסאווי פריג': אתם יוצרים מין אשליה לציבור שהנה, אנחנו באים, אנחנו באים, אנחנו באים – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

עיסאווי פריג': – – אנחנו המומחים לעקיפת חסמים.

עיסאווי פריג': יבושם לכם, אבל הציבור לא מטומטם.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת פריג'.

משה זלמן פייגלין: הדוברת הבאה, חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אחריה – חבר הכנסת משה גפני, אם יהיה.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, גברתי.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, חברות וחברים, אני רוצה להתחיל מהמקום שהתחיל חברי עיסאווי פריג', ואפילו לחזור עוד אחורה.

תמר זנדברג: הרי בראשית היה הוול"ל, אחר כך היה הוות"ל, אחר כך בא הווד"ל, שהיה הבייבי של גדעון סער, ועכשיו הוותמ"ל, הבייבי של לפיד.

תמר זנדברג: ועדה אחרי ועדה, ומחירי הדיור לא יורדים.

תמר זנדברג: אז בואו נשאל למה מחירי הדיור לא יורדים.

תמר זנדברג: אדוני השר, יש לי חדשות בשבילך; אני בטוחה שאתה מכיר אותן, אבל בוא נדגיש אותן: אין מחסור ביחידות דיור מתוכננות בישראל.

תמר זנדברג: אין מחסור.

תמר זנדברג: אתם, יש עתיד, במהלך הבחירות זרקתם את המספר 150,000 יחידות, נתתם את זה כהתחייבות בחירות, עזבתם את כל שאר ההתחייבויות.

תמר זנדברג: הרי שוויון בנטל לא יהיה, ו"באנו לשנות" – שום דבר מההתחייבויות שלכם לא יהיה, אז עכשיו צריך לנופף במספר 150,000.

תמר זנדברג: יש עשרות ומאות אלפי יחידות דיור בתכנון על הנייר.

תמר זנדברג: הן מחכות להתחלת בנייה.

תמר זנדברג: הבעיה של מצוקת הדיור היא לא תכנונית.

תמר זנדברג: המלאי קיים ועוד ועדה לא תשנה את זה.

תמר זנדברג: רק מה?

תמר זנדברג: מה כן יעזור להוריד את מחירי הדיור, וזה הדבר שאתם לא עושים בכלל?

תמר זנדברג: שני דברים: 1.

תמר זנדברג: לא מספיק להתמקד בהיצע, צריך להתערב גם בתוכן.

תמר זנדברג: אם נבנה עוד ועוד ועוד ועוד יחידות דיור על אלה שכבר יש – דירות זה לא עגבניות, המחיר שלהן לא נקבע בזה שבסוף היום ביום שישי המחיר בשוק יורד בגלל שנשאר יותר.

תמר זנדברג: דירות מגורים זה דבר הרבה הרבה יותר מורכב מזה.

תמר זנדברג: המחיר של הדירות ירד אם נציע קשת של פתרונות, שמתחילים בחיזוק המלאי של הדיור הציבורי – שעל זה לא נתתם את הדעת בכלל; על פתרונות של דיור בר-השגה – שזה לא קיים בכלל בהצעה הזאת; על פיקוח על שכר דירה, על שוק השכירות – שזה לא קיים בכלל בהצעה הזאת; על פתרונות למגזרים המוחלשים, למיעוטים החרדי והערבי – שזה לא קיים בכלל בהצעה הזאת, התמודדות עם הפתרונות האלה.

תמר זנדברג: כל הדברים האלה לא קיימים.

תמר זנדברג: מה כן קיים?

תמר זנדברג: עוד ועוד ועוד בניית יחידות דיור מאותו סוג, על שטחים פתוחים, אדוני השר.

תמר זנדברג: קודם כול, אתם מכלים את השטחים הפתוחים לדורות הבאים, ואחר כך אתם מקימים שכונות שהן שכונות הומוגניות, מבוססות רכב פרטי, שאין בהן מוסדות ציבור ראויים; עוד ועוד יחידות דיור בנות חמישה חדרים, עם שתי חניות, מחסן ומעלית, שמיועדות למעמד הביניים, שגם הוא הולך ומתרושש ואין לו כסף לקנות את יחידות הדיור האלה.

תמר זנדברג: ובמקום לספק פתרונות לכל הקשת, מדיור ציבורי ועד הפתרון לבעיית המשכנתאות, שהולכת ומסתבכת – כן, גם זה חלק משוק הדיור, וזה שאתה לא רואה את הקשר בין הדברים זה רק מראה שבעיית הדיור לא עומדת להיפתר.

משה זלמן פייגלין: תודה.

תמר זנדברג: אתם מייצרים עוד מאותו דבר, ולא זה מה שיוריד את מחירי הדיור.

תמר זנדברג: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חברת הכנסת זנדברג.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, משה גפני – אינו נמצא.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל ישנו?

משה זלמן פייגלין: לא נמצא.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: את נושא אחוז החסימה סיימנו, נכון?

דב חנין: לא, לא, יש עוד הרבה מה להגיד בעניין.

משה זלמן פייגלין: גם אתה חושב שיש מספיק דירות, חבר הכנסת חנין?

דב חנין: אדוני היושב-ראש, לא סיימנו את נושא אחוז החסימה, זה נושא מאוד ארוך, אבל יש לנו עוד הרבה חוקים שנוכל לדבר עליהם, כי החוק הזה, אדוני היושב-ראש, ללא ספק מדגים שיש לנו בישראל בעיית משילות.

דב חנין: ואני רוצה להגיד את זה בצורה הרבה יותר קשה.

דב חנין: כשאני רואה את יער הוועדות שהממשלה מייצרת – רפורמת המרפסות, ורפורמת הפרגולות, ואחר כך הווד"לים, והווד"לים המחוזקים עוקפי הווד"לים, ועכשיו הוותמ"לים, שעוקפים את הווד"לים המחוזקים – ברור לי לגמרי, אדוני היושב-ראש – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת כבל, חברת הכנסת כבל, חבר הכנסת כבל.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת הרצוג.

דב חנין: יש פה דיון בנושא אחר.

משה זלמן פייגלין: סליחה, רבותי.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת הרצוג.

משה זלמן פייגלין: הוא לא שומע.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת הרצוג.

איתן כבל: אנחנו בוועדה – – –

משה זלמן פייגלין: קודם כול, זה פרלמנט בתוך פרלמנט, ואתה מפנה את גבך לדובר, זה לא נאה.

תמר זנדברג: זו הוועדה לשוויון בנטל.

משה זלמן פייגלין: חוץ מזה, חשבתי שאתה לא מרגיש טוב, שלחתי לך כוס מים קודם לכן.

משה זלמן פייגלין: אז אנא.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כשאני מסתכל על היער העצום של אותם מוסדות תכנוניים שהממשלה הזאת ייצרה – מה שהתחיל ברפורמת המרפסות והמשיך ברפורמת הפרגולות והתקדם להקמת הווד"לים ואחר כך לווד"לים המחוזקים, שבאו לעקוף את הווד"לים, והיום הוותמ"לים שבאו לעקוף את הווד"לים המחוזקים – ברור לי לחלוטין, אדוני היושב-ראש, ואני אומר את זה בצער מעל הדוכן הזה, אדוני סגן השר – ותבדוק את הדברים – נראה לי, אדוני היושב-ראש, שבשקט בשקט חבורה של אנרכיסטים השתלטה על ממשלת ישראל, והם יוצרים בוקה ומבולקה במערכת התכנון.

דב חנין: יער כל כך עבות של מוסדות תכנוניים, שכל אנשי התכנון באמת כבר לא יודעים לאן ללכת: האם ללכת לוועדה המחוזית, לוועדה המקומית, לווד"לים, לוול"לים, לווד"לים החדשים, לווד"לים הישנים, לוותמ"לים אולי, ואולי מחר בבוקר יוקם גוף חדש שיעקוף גם את הוותמ"לים, כי יסתבר שגם הוותמ"לים אינם עוקפים מספיק את מה שצריך לעקוף.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני אומר את הדברים בצער, מכיוון שאני חושב שנגרם נזק למערכת שבלעדיה אי-אפשר לבנות.

דב חנין: ומערכת התכנון היא מערכת הכרחית.

דב חנין: כדי לייצר דירות אסור להרוס את מערכת התכנון, צריך לחזק את מערכת התכנון.

דב חנין: ולחזק את מערכת התכנון זה לחזק קודם כול את ועדות התכנון הקיימות: להוסיף כוח אדם מקצועי, להוסיף משאבים, לייצר תוכניות יותר מעמיקות ויותר רציניות, לשלב יותר נכון בין המשרדים הממשלתיים השונים.

דב חנין: מה שאתם עושים למשל בתוכנית הזאת – אתם מוציאים החוצה את המשרד להגנת הסביבה, אתם מפריטים את הייעוץ הסביבתי.

דב חנין: זה דבר הרסני, זה דבר פוגע.

דב חנין: אתם קובעים שיועצי הוועדה, יועצי הוותמ"לים, לא יהיו בכלל עובדי מדינה, הם יהיו יועצים פרטיים.

דב חנין: זו דרך המלך להתיר ולעודד שחיתות.

דב חנין: זה מייצר תוכניות שאתם מציעים שהן תתגברנה על כל תוכנית אחרת, כולל תוכניות מחוזיות ותוכניות ארציות שהושקע זמן רב, ידע עצום לאורך השנים כדי לייצר אותן.

דב חנין: למה לזרוק את הכול לפח?

דב חנין: ואתם עושים את הדברים – וזה מצער אותי במיוחד, אדוני סגן השר – לא רק בשביל החברה הלאומית לדיור ולהשכרה, ואני חושב שדווקא החברה הזאת היא רעיון טוב.

דב חנין: אתם באותה הזדמנות נותנים את הכלים האלה של הוותמ"לים עוקפי התכנון גם למינהל מקרקעי ישראל, גם למשרד השיכון.

דב חנין: אני מבין שזו פשרה פוליטית, כי הרבה דברים בממשלה הזאת יוצאים עקומים כי כל אחד מושך את זה לכיוון אחר.

דב חנין: אבל בשביל לקדם את החברה הלאומית לדיור ולהשכרה אתם נתתם כלי למינהל מקרקעי ישראל, למשרד השיכון, לקדם דברים שלא במסגרות של תוכנית.

דב חנין: והדבר האחרון, ובזה אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש – בכל הסיפור הזה מה שחסר זה עוד פעם, דיור בר-השגה, דיור ציבורי, מעני דיור אמיתיים לאנשים שאין להם דיור בחברה הישראלית, ועל כך מאוד מאוד חבל.

מיקי לוי: חבר הכנסת חנין, לא – – – את ההחלטות – – –

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת חנין.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת מוחמד ברכה – אינו נמצא.

משה זלמן פייגלין: אחריו – חבר הכנסת חנא סוייד; אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת בועז טופורובסקי נוכח גם נוכח.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, שלוש דקות.

בועז טופורובסקי: אדוני היושב-ראש, תודה, זה לא יעזור לכל המתנגדים, אנחנו נבנה ונבנה הרבה.

בועז טופורובסקי: הצעת החוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור היא הצעת חוק מעולה.

בועז טופורובסקי: הבעיה בדיור במדינת ישראל היא מאוד מאוד פשוטה, והיא בעיה של היצע, היצע של דירות.

בועז טופורובסקי: אז אומרים שיש הרבה מאוד דירות בצינור והרבה מאוד דירות שאפשר לקיים ולבנות, אבל עובדה שלא בונים, ולא בונים הרבה מאוד שנים.

בועז טופורובסקי: זו לא עוד ועדה; זו ועדה שסוף כל סוף תשים סוף לביורוקרטיה.

בועז טופורובסקי: זו ועדה שתעקוף את כל המכשולים, את כל הבעיות, ותבנה הרבה מאוד דירות.

בועז טופורובסקי: ואם מסתכלים באמת על בעיית הדיור כבעיה לאומית, כמצב חירום לאומי, אז אין סיבה שלא לאשר את החוק הזה, אין סיבה שלא נבנה הרבה, הרבה מאוד, וכמה שיותר מהר.

בועז טופורובסקי: הצעת החוק הזאת לא מבטלת מסלולים אחרים אלא יוצרת מסלול נוסף.

בועז טופורובסקי: היא יוצרת תחרות בין כל הליכי התכנון והבנייה הקיימים, ויוצרת מסלול טוב יותר, מהיר יותר, שמטפל במצב חירום לאומי.

בועז טופורובסקי: אי-קבלת הצעת החוק שווה קבלת ביורוקרטיה, שווה עוד פעם חמש, עשר ו-20 שנה של הליכי תכנון והמשך עליית מחירי הדיור.

בועז טופורובסקי: קבלת החוק שווה הפסקת הביורוקרטיה, שווה בנייה, שווה הורדת מחירי הדיור, שווה פתרון למצב החירום הלאומי שאנחנו נמצאים בו.

בועז טופורובסקי: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת טופורובסקי.

משה זלמן פייגלין: וחבר הכנסת איתן כבל מוזמן להפסיק לדבר בטלפון ולהתחיל לדבר מעל הבימה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש פה שר?

איתן כבל: כן, יש פה.

איתן כבל: אדוני השר, אדוני סגן שר האוצר מיקי לוי, אני צריך לדבר פה עם מישהו כדי שלא יהיה לי משעמם.

פנינה תמנו: כולנו פה – – – חבר הכנסת כבל – – –

קריאות: – – –

איתן כבל: סליחה, חברים יקרים.

איתן כבל: אני מצטער, אם יש כאן מומחה בעניינים האלה זה אפילו לא אתה, חברי עפר.

איתן כבל: אני מדבר עם מי שחושב שהוא מבין, עם מיקי.

עפר שלח: אחרי – – –

פנינה תמנו: – – –

מיקי לוי: איתן, אחרי שאתה – – –

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת כבל, תקשיב רגע, תשאל את בן-דודתך, שהוא ראש העיר ראש-העין – 16,500 יחידות דיור נחתמו אך לפני שבוע.

מיקי לוי: לך תשאל אותו.

נחמן שי: באמת – – –

איתן כבל: אתה לא יודע לאיזה שדה נכנסת, אדוני סגן השר.

איתן כבל: תקשיב לי טוב טוב עכשיו.

איתן כבל: פה אני אומר לך את זה לפרוטוקול.

איתן כבל: אתה יודע במה אתה מתגאה?

איתן כבל: לא זרעת, לא חרשת, לא שתלת, לא נטעת.

איתן כבל: אתה יודע מי נטע, מי חרש?

איתן כבל: אז אני אספר לך.

איתן כבל: במקרה – – –

מיקי לוי: – – –

איתן כבל: סליחה, תסלח לי.

איתן כבל: אל תתהדר במה שלא שייך לך.

מיקי לוי: – – –

איתן כבל: סליחה, אדוני סגן השר.

איתן כבל: אני תובע, אדוני היושב-ראש, שהוא לא יפריע לי.

איתן כבל: ואני אומר לך כדי – – –

משה זלמן פייגלין: בתור אחד שאף פעם לא מפריע – – –

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: ואני אומר לך גם על מה.

איתן כבל: בשנת 1994, אדוני סגן השר, כן, 1994, בא עוזי וכסלר, שהיה מנהל המינהל אז, ואמר את – – – תסלח לי, אל תיתלה במה שלא שייך לך.

איתן כבל: יש גם גבול.

מיקי לוי: מי חתם?

איתן כבל: מה זה?

איתן כבל: אתה חתמת?

איתן כבל: נו, בחייאת רבאק, על מה אתה מדבר?

מיקי לוי: שר האוצר.

איתן כבל: אתה אפילו לא סגן מפקד חוליה מצומצמת בתהליך.

מיקי לוי: שר האוצר חתם.

מיקי לוי: שר האוצר חתם.

איתן כבל: בחייך, על מה אתה מדבר?

איתן כבל: איפה אתה?

איתן כבל: בחייך.

מיקי לוי: לך תבדוק, אתה לא יודע.

איתן כבל: עפר, אתה חבר שלי.

איתן כבל: תציל אותי, אתה יושב-ראש הסיעה שלו.

קריאה: הוא לא יכול.

איתן כבל: אני אומר, אני לא רוצה להתבטא בצורה לא יפה.

איתן כבל: אני רוצה לומר לכם באמת את הדבר הבא.

איתן כבל: אדוני סגן השר, אנחנו כבר כאן שנה.

איתן כבל: הממשלה הזאת תמלא לה שנה במרס, ואתם לא מפסיקים לבנות במילים.

איתן כבל: אתה כל פעם יושב פה ואומר: אתם לא מבינים, אתם לא יודעים, אתם לא מבינים, אתם לא יודעים.

איתן כבל: במה אתה מבין?

איתן כבל: יחידת דיור אחת נבנתה?

איתן כבל: מי למען השם מפריע לכם לבנות?

איתן כבל: נכון, לא המצאתם את זה, אני מודה.

מיקי לוי: – – –

איתן כבל: סליחה, אני לא באתי להפיל את כל חטאי הממשלה עליכם.

איתן כבל: ממשלות ישראל.

איתן כבל: אבל אני אומר את זה: לא תיבנה יחידת דיור אחת, בועז טופורובסקי, כי הבעיה היא לא המסלול.

איתן כבל: הבעיה היא לא המסלול.

איתן כבל: הבעיה היא ההחלטה של הממשלה שהיא באמת רוצה לבנות, למען השם.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אני אומר לך, היו כאן שנים יותר קשות אפילו.

איתן כבל: שנות ה-90 היו מהקשות ביותר.

איתן כבל: הארץ מלאה אוהלים מדן ועד אילת – לא כקלישאה אלא באמת מדן ועד אילת – וישבו שרים וראשי ממשלה והחליטו לעשות את השינוי, והם לא ישבו פה להתברבר פה על ועדות, הם פשוט קיבלו החלטות.

איתן כבל: הגיע הזמן שתקבלו החלטות.

איתן כבל: והפרויקט בראש-העין – אולי חתמת עליו, אבל לפחות תן קרדיט למי שהוביל אותו.

מיקי לוי: אני לא אומר שלא.

מיקי לוי: מי חתם, שאלתי.

משה זלמן פייגלין: תודה לחבר הכנסת כבל.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – נו, עכשיו המריבה היא על קרדיט?

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

קריאות: – – –

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, עוד מעט פורים, בעזרת השם.

נסים זאב: אנחנו קוראים את המגילה.

נסים זאב: לקח לי זמן ללמוד את עשרת בני המן: פרשנדתא, דלפון, אספתא, אדליא, ארידתא.

נסים זאב: עכשיו תראו: יש פה, יש פה – –

קריאות: – – –

נסים זאב: – – יש פה עשר תוכניות, מפרשנדתא עד ויזתא.

נסים זאב: ועדת וד"לים, פתמ"לים, ול"לים, ותמ"לים.

נסים זאב: אינני יודע – – –

אלעזר שטרן: חבר הכנסת – – –

נסים זאב: מה?

אלעזר שטרן: אתה צריך להגיד את זה ברצף, כמו – – –

נסים זאב: כן, צריך להיות בנשימה אחת, אני בטוח.

נסים זאב: אבל תשמע, זה פשוט מדהים.

נסים זאב: אני רק לא מבין בשביל מה צריך בכלל חוק.

נסים זאב: תלמדו, תסלחו לי, מהבדואים.

נסים זאב: הם לא צריכים בכלל חוק.

נסים זאב: הם בונים מתי שהם רוצים, איך שהם רוצים, איפה שבא להם.

נחמן שי: רעיון – – –

נסים זאב: בשביל מה חוק?

נסים זאב: בשביל מה אנחנו מסבכים את העולם?

נסים זאב: תראו מה שקורה כאן.

נסים זאב: אנחנו רוצים בעצם להוריד את מחירי הדירות, אז מה אנחנו עושים?

נסים זאב: מורידים את רמת התכנון.

נסים זאב: זה בדיוק כמו שאני רוצה להוריד את מחיר הנעליים אז אני אומר:

נסים זאב: בוא נוציא רק הסוליה, שתהיה נעל בלי סוליה.

נסים זאב: זה אותו דבר.

נסים זאב: אם מישהו פה לא מבין שהתכנון זה המרכיב המרכזי כדי לבנות דירות באיכות, שכונה באיכות – מי שלא היה בוועדת תכנון לא מבין, אדוני היושב-ראש, מה המשמעות.

נסים זאב: אני אומר לך, היינו יושבים שעות על קומה נוספת, על מרפסות כאלה בגודלן וברוחבן.

נסים זאב: את המשמעות של רמת התכנון והאיכות – זה בדיוק הוועדה שצריכה לתכנן.

נסים זאב: עכשיו, מה באים ואומרים?

נסים זאב: אומרים דבר והיפוכו: כדי שאנחנו נרוץ בתכנון, אנחנו צריכים שזה יהיה מעל 500 יחידות דיור, ואז בואו נחסוך את כל הוועדות, נעשה ועדה אחת, וענו כל העם ואמרו אמן.

נסים זאב: איזה דבר, הדבר הכי טוב.

נסים זאב: אני פשוט לא מאמין.

נסים זאב: זה פשוט הדבר הכי מטורף שראיתי בחיים שלי.

נסים זאב: אבל מה לעשות, זו הממשלה שלנו, ממשלה מטורפת, מביאה דברים הזויים, ואנחנו צריכים לחיות עם זה ולרוץ אחריהם.

נסים זאב: תראו, הוא דיבר על תקופת 1994; קצת לפני, בתקופת שרון, אני זוכר שבא מבקר העירייה בזמנו, השופט עוזי סיון בזמנו, ואמר: רגע אחד, יש פה ממש עבריינות בנייה.

נסים זאב: בא לטדי קולק ואומר: תשמע, מה שקורה כאן – אני מוציא דוח.

נסים זאב: אומר לו: שר הבינוי והשיכון – הוא החליט על זה.

נסים זאב: הוא אומר: לא מעניין אותי, אני מגיש דוח של מבקר העירייה ומעביר את זה למבקר המדינה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

נסים זאב: אמר לו: אדוני, אתה לא מעביר שום דבר.

נסים זאב: פה בונים איך שרוצים.

נסים זאב: עכשיו יש עלייה, שעת חירום.

נסים זאב: יא חראם עליכום.

נסים זאב: אני אומר לכם: החירום הזה – – –

מיקי לוי: זו שעת חירום.

מיקי לוי: זו שעת חירום.

נסים זאב: החירום הזה זה חראם, זה אסור.

נסים זאב: אני אומר לך, אי-אפשר להפוך את המדינה הזאת שכל השנה וכל הזמן זה חירום.

נסים זאב: מה שאתם צריכים לעשות – – –

קריאות: – – –

אילן גילאון: – – – על כניסת השבת.

נסים זאב: מה שאתם צריכים לעשות – את הדבר הנכון: להוזיל את הקרקעות.

תמר זנדברג: הגיע זמן קריאת שמע של שחרית.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת זאב, תודה רבה.

נסים זאב: אל תעלו את מחירי הקרקעות.

נסים זאב: במינהל מקרקעי ישראל לא מוותרים כהוא זה, כי האוצר דורש את זה.

נסים זאב: אתה, מיקי, אתה דורש שהמחירים יעלו, כדי שתהיה יותר הכנסה לאוצר – – –

מיקי לוי: לא, לא יותר.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת זאב, מה שלא סיימת – –

נסים זאב: זה האינטרס של המדינה.

נסים זאב: זה לא ברמה האישית.

נסים זאב: אני ממש סיימתי.

משה זלמן פייגלין: – – תמשיך בחוק הבא.

נסים זאב: אבל הוא לא נותן לי לרדת.

נסים זאב: סליחה, מיקי, אתה לא נותן לי לרדת מהבמה.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני מציע שהחוק הזה יהיה בהיגיון: לא מה שמעל 500 דירות, יחידות דיור, מחייב פחות תכנון.

נסים זאב: זה מחייב יותר תכנון, כי השגיאה הגדולה והנוראה שבונים שכונה שלמה בצורה חפוזה, אנחנו בסופו של דבר נקבל את התוצאה שאיכות הבנייה תהיה גרועה ביותר.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת זאב.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – אורי מקלב.

משה זלמן פייגלין: נמצא?

נסים זאב: אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: ואחריו – סוגר את הרשימה, חבר הכנסת נחמן שי.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, אדוני.

ניצן הורוביץ: תודה.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אין צורך בשום ועדה נוספת ובשום טריק והמצאה, וכבר קודמי פה להטטו בשמות השונים.

ניצן הורוביץ: התשובה מאוד פשוטה: במדינת ישראל רוב הקרקע, כמעט כולה, היא קרקע ציבורית, שהיא בידי המדינה או הרשויות המקומיות, והמדינה או הרשויות צריכות פשוט לבנות, ממש כפי שעשו את זה בשנות ה-50, וה-60, וה-70, וה-80 וה-90.

ניצן הורוביץ: כשהיה צורך בבנייה לעלייה, כשהיה צורך להקים יישובים, כשהיה צורך לפתח אזורים מסוימים, כשהיה צורך לפתח שכונות מסוימות, המדינה פשוט בנתה בעצמה.

ניצן הורוביץ: קוראים לזה "מחיר למשתכן", או עכשיו "מחיר מטרה", וראינו את הדברים.

ניצן הורוביץ: למשל בחריש, העיר החדשה, דירת ארבעה חדרים מקבלן – 650,000 שקל כמחיר למשתכן.

ניצן הורוביץ: ידידי סגן השר מיקי לוי, אין שום בעיה תכנונית שמחייבת אתכם להקים ועדות חדשות.

ניצן הורוביץ: יש במדינה מחסום ביצועי, אתה יודע את זה.

ניצן הורוביץ: יש מלאי תכנוני גדול מאוד של עשרות אלפי דירות בשנה, ולא מבצעים.

ניצן הורוביץ: למה לא מבצעים?

ניצן הורוביץ: כי קבלנים שאתם, הממשלה, נתנה להם את הזיכיונות לדברים האלה שומרים את הקרקע ולא בונים.

ניצן הורוביץ: למה?

ניצן הורוביץ: כדי שהמחירים יעלו ויעלו.

ניצן הורוביץ: בדיוק כמו שקורה עכשיו לנגד עינינו, למשל בבית-החולים "הדסה", שנתנו משאב ציבורי, בעצם הפריטו, כך גם עם הקרקעות.

ניצן הורוביץ: מחירי הדירות בישראל טיפסו לשיא עולמי ממש בגלל השיטה הזאת.

ניצן הורוביץ: זאת אומרת, המדינה צריכה להחזיר לעצמה את יכולת הביצוע.

ניצן הורוביץ: הקרקע היא ממילא שלה, היא פשוט צריכה לבנות.

ניצן הורוביץ: אתם יודעים, פעם קראו לדבר הזה "שיכון".

ניצן הורוביץ: מאז קצת התבגרנו ובונים דירה בסטנדרט קצת יותר גבוה.

ניצן הורוביץ: הנה, למשל, ידידי היושב-ראש ודאי יודע, בהתנחלויות למשל עדיין קיים סוג כזה של בנייה, מה שנקרא "בנייה ציבורית", עם מחיר מסוים שבסוף המדינה או הרשות קובעת.

ניצן הורוביץ: כך צריך לעשות בכל המדינה.

ניצן הורוביץ: אין שום צורך במסלול עוקף תכנון; אין שום צורך לדרוס כללים סביבתיים לצורך העניין הזה; אין שום צורך לדרוס את מוסדות התכנון הקיימים.

ניצן הורוביץ: הם בסדר גמור, ויש בהם אנשי מקצוע שעובדים, הכול כמו שצריך.

ניצן הורוביץ: אתם מחפשים מה שנקרא "לשלוף קסמים מהשרוול", וזה לא יעבוד.

ניצן הורוביץ: כפי שלא עבד הווד"ל, כפי שלא עבד הוול"ל, כפי שלא עבר הוותמ"ל, וכל הדברים האלה, גם זה לא יעבוד, כי הפתרון נמצא פשוט במקום אחר: אתם צריכים לבנות בעצמכם.

ניצן הורוביץ: המדינה הזאת, יש לה את המשאבים.

ניצן הורוביץ: היא ידעה לעשות את זה יפה מאוד.

ניצן הורוביץ: הפעם האחרונה שזה קרה, אדוני היושב-ראש, הייתה כשבא גל עלייה גדול מברית-המועצות.

ניצן הורוביץ: היה צריך לבנות הרבה מאוד דירות בזול ומהר, ועשו את זה באמצעות בנייה ציבורית.

ניצן הורוביץ: אז ניצח על זה השר אריאל שרון.

ניצן הורוביץ: גם היה פה אחד, כצל'ה, שכל הזמן דיבר ואמר, בצדק, שצריך לבנות מהר, בזול ובצורה שמיועדת לעם, מה שנקרא.

ניצן הורוביץ: בונים בנייה ציבורית, זה מה שחסר.

ניצן הורוביץ: לא צריך להמציא את הגלגל מחדש.

ניצן הורוביץ: ידענו לעשות את זה בעבר ואנחנו יודעים לעשות את זה גם עכשיו.

ניצן הורוביץ: השאלה היא רק – והיא שאלה פשוטה: – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לסיים.

ניצן הורוביץ: – – האם אנחנו רוצים שהדירות האלה בסוף יגיעו לציבור במחיר סביר – ואמרתי מהו מחיר סביר:

ניצן הורוביץ: 650,000 שקל ארבעה חדרים מקבלן, כמו בחריש – או שאנחנו רוצים דירות שיעלו מיליון וחצי, 2 מיליון, 2 מיליון וחצי, מקבלנים ספסרים, שהמדינה מאפשרת להם לספסר?

ניצן הורוביץ: זאת השאלה.

ניצן הורוביץ: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת הורוביץ.

משה זלמן פייגלין: אחרון הדוברים, חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כל פעם נדמה לי שמיצינו את שלב הקסמים וההוקוס-פוקוסים של הממשלה, אבל אין גבול לכך.

נחמן שי: מה שקורה בתחום הדיור – מצד אחד הצורך הוא עצום, הוא באמת עצום.

נחמן שי: הבעיה היא אקוטית, מחירי הדירות מזנקים.

נחמן שי: אנחנו מדברים היום על 148 משכורות שנדרשות לזוג צעיר כדי לרכוש את הדירה הראשונה שלו.

נחמן שי: אין דבר כזה בעולם.

נחמן שי: בעולם אין דבר כזה שזוג צעיר צריך לעבוד 12 שנים רק כדי לרכוש את דירתו הראשונה, ובאמצע לא לאכול, לא לשתות ולא לעשות שום דבר אחר.

נחמן שי: הצורך הוא עצום.

נחמן שי: מצד שני, מחפשים כל פעם בכובע: אולי נמשוך עוד משהו קטן, עוד פתק קטן.

נחמן שי: הפתק האחרון שמשכו, היה כתוב עליו: מתחמים מועדפים לדיור.

נחמן שי: כל מיני קיצורים.

נחמן שי: כל כך אהבתי את הקיצורים, ה"בלבל" וה"מלמל" ו"הדלדל" וה"בלבל" שלא לוקחים אותנו לשום מקום.

נחמן שי: מה עושים פה?

נחמן שי: מאחר שלא מצליחים לפרוץ את הדרך העיקרית – שהיא, אגב, בבעלות הממשלה, היא לא בבעלות של איזה מדינה אחרת, היא לא ברשות הפלסטינית, היא שלנו – אז הולכים לעשות קיצורי דרך.

נחמן שי: לקיצורי דרך יש תכונה רעה מאוד: הם מזיקים, הם פוגעים, הם הולכים לא בדרך הישרה והם משחיתים כל נקודה שהם נוגעים בה, אם זה בתוכניות, אם זה בשטח, אם זה בקבוצות אוכלוסייה שזכאיות ורשאיות לקבל הקלות והתחשבות מהממשלה, כי הדחפור עכשיו לא יכול לפרוץ את הדרך העיקרית, אז הוא הולך בצדדים.

נחמן שי: זה הכישלון העיקרי של הממשלה הזאת, שכבר מחזיקה את ההגה למעלה משנה, שצעקה ולכאורה האזינה לקולות הציבור – אנחנו הולכים לפתור את הבעיה.

נחמן שי: לא מסוגלת להתמודד.

נחמן שי: ממציאה המצאות – –

מיקי לוי: איך למעלה משנה?

נחמן שי: – – ממציאה המצאות.

נחמן שי: סגן השר, ממציאים המצאות.

נחמן שי: ואני מבטיח לך, ידידי הטוב, שבעוד שנה, במקום ה"בלמל" הזה, הוותמ"ל הזה, יופיע ה"ווגל"ל" הזה, שזה יהיה ועדות גיוס לאומיות הפוכות.

נחמן שי: אני אמציא לך קיצורים, בקיצורים אנחנו טובים מאוד, אתה יודע, יש לנו מסורת.

נחמן שי: יש גם קיצורים לקיצורים.

נחמן שי: זו לא הבעיה של הקיצורים.

נחמן שי: הבעיה היא שהממשלה תיקח אחריות על עצמה ותבין שהיא צריכה לדאוג לדיור לאנשים במדינה הזאת, והיא צריכה לעבוד בשבילם, כולל בנייה.

נחמן שי: ואני מסכים, הממשלה צריכה בעת חירום להיכנס לבנייה עצמה.

נחמן שי: כמו שבעבר היו גלי עלייה והיו ביקושים ואפשר היה לתת להם מענה, את זה צריכה לעשות הממשלה עכשיו.

נחמן שי: יש לה היכולת.

נחמן שי: ובמקום להשקיע בכל מיני חידודי לשון וססמאות, קחו את ההגה בידיים, קחו את הדחפור, תיסעו בדרך הראשית ותבנו את הבתים שצריך לבנות.

נחמן שי: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה), התשע"ד–2014, בקריאה ראשונה.

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 28 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 19 נגד – 13 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה), התשע"ד–2014, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: ובכן, בעד – 19, מתנגדים – 13.

משה זלמן פייגלין: אני קובע כי הצעת החוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור עברה, ותועבר להמשך דיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

דב חנין: אני מבקש לצרף את התנגדותי.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לצרף את התנגדותו – לא הצביע והתכוון להצביע נגד.

משה זלמן פייגלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/847).

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 14), התשע"ד–2014, לקריאה ראשונה.

משה זלמן פייגלין: יציג את ההצעה סגן השר מיקי לוי.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, על-פי כלל מגבלת ההוצאה הקיים כיום בחוק, בשנים הקרובות שיעורי הגידול המותרים של ההוצאה הממשלתית צפויים להיות גבוהים משמעותית משיעורי הגידול בעבר.

מיקי לוי: חשוב לזכור שבכלכלה אין ארוחות חינם.

מיקי לוי: על כן, אם כלל מגבלת ההוצאה לא ישונה בשנים הקרובות יידרשו התאמות בהיקף נרחב בצד ההכנסה.

מיקי לוי: התאמות בהיקף נרחב בצד ההכנסה עלולות לסכן במידה מסוימת את המשך הצמיחה במשק, וזאת בתקופה רגישה המתאפיינת בצמיחה עולמית נמוכה ובסיכונים גבוהים מאוד.

מיקי לוי: חוסר ההלימה בין מגבלת ההוצאה הנוכחית לתקרת הגירעון – זה אשר יחייב את העלאת המסים הנרחבות, חלילה – מטיל בספק את יכולתה של הממשלה לעמוד במסגרות הפיסקליות בשנים הבאות, ועל כן פוגע באמינותה הפיסקלית של הממשלה.

מיקי לוי: לאור האמור, לצורך מיתון העלאת נטל המס בשנים הקרובות ולשם שמירה על אמינותה הפיסקלית של הממשלה, מוצע למתן את שיעור גידול ההוצאה על-ידי שינוי כלל מגבלת ההוצאה הקבוע בחוק.

מיקי לוי: על-פי הצעת הממשלה יתבסס הכלל החדש לקביעת מגבלת ההוצאה על ממוצע גידול האוכלוסייה בשלוש השנים האחרונות.

מיקי לוי: התבססות על הגידול הדמוגרפי באוכלוסייה נועד להבטיח כי רמת ההוצאה הממשלתית הריאלית לנפש לכל הפחות לא תיפגע.

מיקי לוי: יתרה מזו, מוצע להוסיף לגידול הדמוגרפי תוספת אשר מטרתה להגדיל את רמת ההוצאה הריאלית לנפש מדי שנה.

מיקי לוי: שיעורה של תוספת זו ילך ויגדל ככל שהממשלה תקטין את יחס החוב–תוצר.

מיקי לוי: חשוב לציין שעל-פי הכלל המוצע, שיעור הגידול הריאלי בהוצאה לשנת 2015 צפוי לעמוד כ-2.6% – שיעור דומה לגידול אשר נקבע בתקציב המדינה לשנים 2011 ו-2012, אשר נחשב בעבר לתקציב מרחיב.

מיקי לוי: לא מדובר בקיצוץ, אני חייב להדגיש את זה.

מיקי לוי: לא מדובר בקיצוץ.

מיקי לוי: חשוב לזכור שתקציב המדינה בשנה הבאה יגדל.

מיקי לוי: ההוצאה הממשלתית הריאלית לנפש צפויה לגדול גם היא, כך שהשירותים שהממשלה מעניקה לאזרחים צפויים להשתפר, וזאת בלי קשר להתייעלות המתמדת שהממשלה מחויבת לה.

מיקי לוי: אשר על כן, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מבקש לתמוך בהצעת החוק ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מיקי לוי: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: אדוני סגן השר, אני חייב לומר שלא הצלחתי להבין.

משה זלמן פייגלין: אם אתה יכול לחזור בכמה משפטים פשוטים שלא מן הכתב.

מיקי לוי: משנים את תקרת ההוצאה פר-נפש.

מיקי לוי: כדי לא לפרוץ אותה, כמו בשנים הקודמות, היא תהיה מחושבת על-פי הנפש באוכלוסייה פלוס הגידול באוכלוסייה על-פי הצפוי, על-פי הממוצע של 2011–2012.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני מזהיר אתכם מפני החוק הזה.

יצחק הרצוג: אני חוזר: אני מזהיר אתכם מפני החוק הזה.

יצחק הרצוג: תזכרו את החוק הזה בדיוני התקציב הקרובים.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, יש פה איזה הסתובבות והתרוצצות, אז אני רוצה שהח"כים יקשיבו.

יצחק הרצוג: החוק הזה מכניס את תקציב המדינה לחליפת לחץ, למונח stray jacket – חליפה שקושרת אותך ואתה לא יכול לתפקד.

יצחק הרצוג: אני רוצה להסביר.

יצחק הרצוג: הממשלה אימצה כלל הוצאה שבו היא מחשבת את ההוצאה הלאומית בבניית התקציב העתידי על בסיס הצמיחה הממוצעת – הצמיחה במדינה, במשק, בעשור שקדם לאותה שנת תקציב.

יצחק הרצוג: זה עבד יפה מאוד כבר שלוש, ארבע שנים, ולכן ההוצאה הייתה אמורה לגדול ב-4%.

יצחק הרצוג: כאן מגיעים שר האוצר וראש הממשלה ובונים נוסחה אחרת – אגף תקציבים הלחיץ אותם – והנוסחה מבוססת אך ורק על הגידול הטבעי – כמובן הנוסחה היא נוסחה מתמטית – כפול יחס חוב–תוצר פלוס 1%.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת מועלם, אני מנסה להבין, באמת מנסה, ואת מקשה עלי.

יצחק הרצוג: ולכן, מה שיקרה – – –

משה זלמן פייגלין: אתה יכול בבקשה לחזור?

יצחק הרצוג: כן.

יצחק הרצוג: הנוסחה הקודמת הייתה מבוססת על ממוצע של הצמיחה במשק בעשור שקדם לאותה שנת תקציב חלקי יחס חוב–תוצר וכיוצא בזה.

יצחק הרצוג: זה נתן למשל לשנה הבאה 4% גידול בתקציב.

יצחק הרצוג: עכשיו הנוסחה החדשה שמוצגת כאן על-ידי משרד האוצר – בגלל שאגף התקציבים נכנס להיסטריה, למרות שהנוסחה היא נורא הגיונית ועובדת יפה – אז היא מבוססת כבר לא על ממוצע הצמיחה אלא על הגידול הטבעי באוכלוסייה, שהוא בערך 1.8%, כפול יחס חוב–תוצר פלוס 1%.

יצחק הרצוג: זה נותן בערך 2.6% במקום 4%.

יצחק הרצוג: זה אומר שיהיה קיצוץ במה שהיה אמור להיות בשנה הבאה של 15 מיליארד שקל.

יצחק הרצוג: ואני אומר לכם, אתם לא יודעים על מה אתם מצביעים, כי זה יפגע קודם כול בשירותים החברתיים, בהוצאה על חברה, על רווחה, על בריאות, על חינוך, על שירותים לאזרח.

יצחק הרצוג: זה ברור, זה מדיניות קפיטליסטית מוחלטת של קיצוץ תקציב שפוגעת קודם כול באזרחים; מדיניות מסוכנת בצורה בלתי רגילה.

יצחק הרצוג: מאכילים את האזרחים לוקשים באמצעות נוסחאות שהציבור לא מבין והח"כים לא מבינים.

יצחק הרצוג: אני מבקש כאן לבוא ולהתריע ולומר לחברי ולחברותי חברי הכנסת: אל תסכימו לחוק הזה.

יצחק הרצוג: לא קיימתם עליו דיון רציני.

יצחק הרצוג: אני אומר לכם שגם בוועדת הכספים – אני מזהיר את יושב-ראש ועדת הכספים: זה מסע הונאה אחד גדול.

יצחק הרצוג: קיצוץ – אתה אומר, אדוני סגן שר האוצר, שיש תוספת.

יצחק הרצוג: ברור שיש תוספת, בטייס אוטומטי תמיד יש תוספת, אבל אתה לוקח את התוספת ומוריד ממנה 15 מיליארד שקל.

מיקי לוי: התוספת תהיה ב-2014 – – –

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת הרצוג.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, אבישי ברוורמן – אני מבין שאיננו נמצא.

משה זלמן פייגלין: אחריו – חברת הכנסת מיכל בירן.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

מיכל בירן: כנסת יקרה, אני לא צריכה להגיד לכם שמבחינתי לתת מחמאה לבנימין נתניהו ראש הממשלה זאת תחושה לא נעימה, שגורמת לי להתהפכות קלה של הבטן.

מיכל בירן: אך מה?

מיכל בירן: זה היה כמעט לפני שנתיים: שינו את כלל ההוצאה ונאלמנו דום, לא הייתה ברירה.

מיכל בירן: סוף-סוף אפילו בנימין נתניהו הבין שאת התקציב צריך להגדיל בנוסחה הגיונית.

מיכל בירן: מה הנוסחה הקודמת אמרה?

מיכל בירן: בסופו של דבר היא התחשבה בממוצע הצמיחה.

מיכל בירן: כשניסו ככה לספר לך מה עושים עכשיו בנוסחה החדשה אמרו: כן, זה שיעור הגידול הדמוגרפי, ממוצע של שלוש שנים כפול יחס חוב–תוצר הרצוי חלקי מה שיש.

מיכל בירן: המטרה של זה היא תקציב רגרסיבי, שאומר:

מיכל בירן: כל עוד אנחנו לא נמצאים ביחס של חוב–תוצר שאנחנו רוצים להיות בו – ואף מדינה בעולם המערבי לא נמצאת ב-50% – כל עוד אנחנו לא נמצאים שם, ואנחנו לא נמצאים שם, זה תקציב שחונק, וחונק וחונק.

מיכל בירן: אנחנו מדברים על קיצוץ בין 5 ל-10 מיליארד שקלים.

מיקי לוי: חברת הכנסת בירן, אף אחד לא רוצה להגיע ל-50%.

מיכל בירן: יו"ר ועדת כספים, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, אתה הולך להיות התליין – – –

מיקי לוי: אף אחד לא רוצה להגיע ל-50%.

מיקי לוי: הממוצע וההמלצה של ה-OECD זה 60%.

מיקי לוי: חוב–תוצר במדינת ישראל – 68.5%.

מיקי לוי: אל תכניסי מספרים שהם לא מהעולם הזה.

מיכל בירן: אז זו בדיוק השאלה.

מיכל בירן: אז למה בנוסחה אתם מכניסים 50% כשאף אחד לא רוצה להגיע לשם?

מיכל בירן: כל עוד אנחנו לא מגיעים לשם התקציב הזה הוא מקצץ.

מיכל בירן: בדיוק חיזק את דברי סגן שר האוצר מיקי לוי, שאמר:

מיכל בירן: אף אחד לא נמצא ב-50% ואף אחד לא רוצה להגיע ל-50%.

מיכל בירן: אבל כל עוד זה מה שנמצא בנוסחה, התקציב הזה הוא תקציב שמקצץ.

מיכל בירן: מה שהיה בנוסחה הקודמת – שוב, זה לא אני ושלי יחימוביץ ישבנו ותכננו אותה; תכננו אותה פקידי האוצר, אישר אותה ראש הממשלה.

מיכל בירן: הדבר היחיד שהוא אמר, שחוץ מעניין הגידול הדמוגרפי יש בזה גם חישוב של ממוצע הצמיחה בשנים האחרונות.

מיכל בירן: זה אומר שאם המשק גדל, אם התוצר גדל, אז בצורה אחראית אפשר להגדיל גם את ההוצאות.

מיכל בירן: זה לא אומר שישבו כמה אנשים בחדר ויגדילו את התקציב בכמה שבא להם.

מיכל בירן: זאת הייתה נוסחה מאוד רצינית, מאוד אחראית.

מיכל בירן: שינו אותה רק לפני כל כך מעט זמן.

מיכל בירן: אתם פשוט ממשלה חסרת אחריות.

מיכל בירן: הדבר הזה – חברי הכנסת שיושבים פה ומדברים תוך כדי לא מבינים שאחרי כל הגזירות שהפילו על הציבור – כל הגזירות שהפילו על הציבור הולכות להיות כאין וכאפס מול הקיצוץ הזה של בין 5 ל-10 מיליארד שקלים בתקציב המדינה.

מיקי לוי: את יודעת כמה – – –

מיכל בירן: אתם מאכזבים את הבוחרים שלכם, מיקי לוי.

מיכל בירן: אתם בושה גם לכנסת הזאת וגם למדינת ישראל.

מיכל בירן: תודה.

מיקי לוי: אוי, אוי, אוי, באמת.

מיקי לוי: אוי, אוי, אוי.

משה זלמן פייגלין: תודה לחברת הכנסת בירן.

משה זלמן פייגלין: סגן השר, אתה תוכל להשיב.

משה זלמן פייגלין: אני אשמח לשמוע.

מיקי לוי: שאלתי אותה אם היא יודעת מה ההוצאה לגבי – – – לגבי חובות מדינת ישראל?

מיקי לוי: המטרה שלנו היא להקטין את זה.

מיכל בירן: אתה אמרת בעצמך שאף אחד לא רוצה להיות ב-50%.

מיקי לוי: את יודעת כמה מיליארדים נזרקים בשנה?

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני כמעט הבנתי את החוק, אפילו שאני כמעט רדום.

נסים זאב: אני אומר לכם את האמת.

נסים זאב: תמיד מביאים לנו חוקים כל כך מסובכים ומורכבים לקראת חצות הלילה, כשכולם כבר עייפים ולא מבינים אפילו על מה הם מצביעים.

נסים זאב: זאת הזדמנות של הממשלה להעביר חוקים, מה לעשות, גם אני לא הבנתי מספיק, אבל אני מנסה להבין.

נסים זאב: אני רק רוצה לשאול את סגן השר מיקי לוי: כאשר אנחנו מדברים על הפחתת הגירעון ועל הגבלת ההוצאה, אלה שני דברים נפרדים או שזה אותו דבר?

נסים זאב: האם הגבלת ההוצאה בעצם מביאה להפחתת הגירעון, או שזה שני דברים שונים?

נסים זאב: כתוב פה הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך שאלה שני דברים שונים.

נסים זאב: יש הפחתת הגירעון בגלל שיש יותר הכנסות – ויש יותר הכנסות.

נסים זאב: הרי אנחנו יודעים שגם בינואר היו יותר הכנסות מהצפי.

נסים זאב: אז יש הפחתת גירעון.

נסים זאב: אז למה אנחנו צריכים לתת מכה נוספת – הפחתת ההוצאה, שמשמעותה פחות לתת בבריאות, פחות לתת ברווחה, פחות לתת לאותם עניים?

נסים זאב: כי אתה עכשיו קובע מראש שאני כבר מצמצם את האחוז הזה.

מיקי לוי: זה לא נכון.

נסים זאב: אתה כבר קובע מראש ואתה כבר פוגע.

נסים זאב: הפגיעה היא מיידית.

נסים זאב: אם אתה לא הולך על אותו מתווה שהממשלה החליטה קודם לכן והסכימה לתת את ה-4% והיום אנחנו יורדים ל-2.6%, כפי שאדוני אמר, המשמעות באופן מעשי היא שאנחנו נותנים פחות שירותים לציבור.

נסים זאב: אני רואה בזה פגיעה חמורה.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, כאשר אומרים על החרדים: תלכו לעבוד, למה אתם לא עובדים?

נסים זאב: השוק מחכה לכם.

משה זלמן פייגלין: תודה.

נסים זאב: אני אומר לכם, אם מישהו חי באשליה שחרדים יכולים לעבוד, אני אומר לך שלא.

נסים זאב: הם רוצים לעבוד אבל הם לא יכולים לעבוד, כי אין מי שיקבל אותם לעבוד.

נסים זאב: תודה, אדוני.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת זאב.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אורי מקלב – מוותר.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת דב חנין.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, החוק הזה מבוסס על הזיכרון הקצר של הציבור, יש דבר כזה.

נחמן שי: ברוך השם, צרות לא חסרות, ואז אם לא בוער משהו ממש בידיים, מתעלמים וממשיכים הלאה.

נחמן שי: הציבור הישראלי, יש לו רמת סבל גבוהה ובאמת ראויה להערכה.

נחמן שי: לכן הממשלה יכולה לשכוח עכשיו את מאות האלפים שצעדו ברחובות לפני קצת יותר משנתיים, שנתיים ורבע, מאות אלפים שמחו מחאה גדולה; מאות אלפים שבין היתר הביאו את מפלגת יש עתיד – הם גם יורידו אותה, אבל הביאו אותה למקום מאוד גבוה; רצו לראות שינוי במדינת ישראל; האמינו שהתנופה שלהם מוכרחה לחולל שינוי גדול.

נחמן שי: את התוצאות אנחנו רואים עכשיו לא רק בחוק הרע הזה אלא גם – –

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת, נא לשבת.

נחמן שי: – – במשאלי דעת קהל, שבגללם שנתם של חברי ביש עתיד נודדת, אם הם חרדים למשהו.

נחמן שי: הם חרדים, ודאי, כי כך נמדדת אי-שביעות הרצון מהם – לא במפתיע, מפני שהם שכחו מי שלח אותם לכנסת.

נחמן שי: מה הציבור רצה?

נחמן שי: הציבור רצה להיות צמוד להבטחתו של ראש הממשלה: ייתנו – יקבלו.

נחמן שי: ייתנו – יקבלו.

נחמן שי: אם אתה נותן, אתה משלם במסים, אתה משלם בכספים שלך למדינה – אתה מצפה שהמדינה תיתן לך בחזרה.

נחמן שי: זאת נוסחה מצוינת, היא נוסחה קלאסית, היא בכלל לא זקוקה לכל החישובים המפולפלים האלה ששמענו פה – שהם כמובן משמעותיים, אני לא מזלזל בחישובים האלה – אבל היא אומרת דבר אחד: אזרחים רשאים לקבל מהמדינה שירותים.

נחמן שי: הם רשאים לקבל חינוך, רשאים לקבל רווחה, רשאים לקבל הגנה, רשאים לקבל משטרה, ביטחון פנים.

נחמן שי: הם רשאים להרגיש שהמדינה שומרת עליהם, מגנה עליהם, חפצה בהם, הם יקרים לה.

נחמן שי: מה שאנחנו רואים עכשיו זה בדיוק ההפך.

נחמן שי: על מנת לזכות באיזו תהילת עולם קצרה מאוד, כי לכל אחד יש איזה שעון מתקתק ברקע, כשהוא רואה שאו-טו-טו הוא הולך למבחן הבא שלו לפני הציבור, אז מקצצים בהוצאה, מקטינים אותה, משנים את החישובים.

נחמן שי: אף אחד לא מבין כל כך מה קורה פה, כי זה באמת רחוק, זה בעולמות גבוהים.

נחמן שי: אבל בפועל, כל אחד מאתנו, כל אזרח ואזרחית במדינת ישראל, הולך להרגיש בשנה הבאה יותר רע.

נחמן שי: יש גם עתיד לזה, כי בשנה שתבוא אחריה יהיה עוד יותר רע, ואחר כך יהיה עוד יותר רע.

נחמן שי: ואז, כשיהיה רע מאוד, אולי אולי יתחולל השינוי.

נחמן שי: אבל אז כבר תבוא ממשלה אחרת ויבוא איזה גאון חדש, והוא יהפוך עוד פעם את החישובים האלה, ואפשר יהיה עוד פעם להטעות ולשקר לעם ישראל.

נחמן שי: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

משה זלמן פייגלין: אחרון הדוברים, חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אכן החוק הזה שאנחנו עוסקים בו בשעת לילה מאוחרת הוא אחד המהלכים המסוכנים והבעייתיים שהממשלה מקדמת.

דב חנין: הגבלת כלל ההוצאה, המשמעות שלה היא פחות הוצאות על מה שהציבור הישראלי צריך.

דב חנין: הציבור הישראלי צריך יותר הוצאות לרווחה; הציבור הישראלי צריך יותר הוצאות למערכת הבריאות; אנחנו צריכים יותר הוצאות למערכות החינוך; אנחנו צריכים יותר הוצאות חברתיות.

דב חנין: כשאנחנו בוחנים את ההוצאות החברתיות האזרחיות של ישראל בהשוואה בין-לאומית, אנחנו רואים שמדינת ישראל נמצאת בתחתית הליגה העולמית בין המדינות המפותחות.

דב חנין: במקום להגדיל את ההוצאות הציבוריות – שזה, אגב, מה שהמליצה גם נגידת בנק ישראל – הממשלה הולכת בכיוון התאצ'ריסטי, הקפיטליסטי הקיצוני, שבנימין נתניהו מקדם וקידם בקביעות לאורך שנים.

דב חנין: ועכשיו יש לו ממשלה סופר-קפיטליסטית בתחום הכלכלי, ממשלה שאומנם עלתה על גלי המחאה החברתית, אבל מקפידה להביא לציבור בדיוק את ההפך: הציבור רצה צדק חברתי – הממשלה מציעה פחות צדק; הציבור רצה פתרונות חברתיים לדיור, לרווחה, לבריאות, לחינוך – הממשלה מציעה הרבה פחות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, יש כאן איזשהו שיבוש מערכות בממשלה הזאת: יש שיבוש מערכות בזה שמפלגה שנכנסה זה עתה לכנסת מנסה לקדם הכפלה של אחוז החסימה באופן שימנע ממפלגות חדשות אחרות להיכנס לכנסת; יש כאן שיבוש מערכות בזה שאנשים שרואים עצמם שייכים למחנה המרכז נמצאים בממשלה ימנית קיצונית, שממשיכה לבנות בטירוף התנחלויות מבודדות, ממשיכים לממן את ההתנחלויות האלה, ממשיכים לתקצב אותן, ממשיכים לאשרר ולהכיר באותם מאחזים של אתמול, מאחזים בלתי מורשים של אתמול, כהתנחלויות חוקיות של היום, שאפילו זוכות להעדפה תקציבית.

רות קלדרון: בבקשה להתחיל לסיים.

דב חנין: יש לי עוד 40 שניות.

דב חנין: והמהלך האחרון שהממשלה מקדמת היום, אותו קיצוץ בתקציבים החברתיים תחת השם המקצועני כביכול "שינויים והתאמות בכלל ההוצאה", זה מהלך שכל אזרחי ישראל ירגישו על בשרם – כל אזרחי ישראל ירגישו אותו על בשרם בקיצוצים החברתיים של השנה הבאה.

דב חנין: צריך לומר לאזרחים שהדרך היא בידיהם והאמצעי הוא בידיהם: להעביר את ממשלת הזדון הזאת מן הארץ ולחולל במקומה ממשלה שתוביל אותנו באמת לכיוון אחר, של צדק חברתי, של שלום ואפילו של דמוקרטיה.

דב חנין: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: נעבור להצבעה.

רות קלדרון: מי בעד?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: בבקשה להצביע.

רות קלדרון: הצבעה מס' 29 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 22 נגד – 11 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 14), התשע"ד–2014, לוועדת הכספים נתקבלה.

רות קלדרון: היחדה, בעד – 22; הנגדה, נגד – 11.

רות קלדרון: הצעת החוק התקבלה ותעבור לוועדת הכספים.

רות קלדרון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/838).

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: אנחנו ממשיכים להצעת החוק הבאה:

רות קלדרון: הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 16) (תיקון מס' 9), התשע"ד–2014, לקריאה ראשונה, שקיבלה פטור מחובת הנחה בכפוף להנחה על שולחן הכנסת.

רות קלדרון: יציג את הצעת החוק סגן שר החינוך חבר הכנסת אבי וורצמן.

רות קלדרון: בבקשה.

רות קלדרון: יש חמישה דוברים כרגע, וסתיו שפיר, אבל רשום חמישה כי אחד נמחק.

אברהם וורצמן: גברתי היושבת-ראש, ערב טוב, אדוני סגן המזכיר, חברי חברי הכנסת, ערב טוב לכולם.

אברהם וורצמן: ביום ראשון האחרון, 9 בפברואר 2014, אישרה ועדת השרים לענייני חקיקה על דעת הממשלה את התיקון לחוק לימוד חובה.

אברהם וורצמן: בתיקון מבוקש לדחות את יישום חוק לימוד חובה לגילאי שלוש עד ארבע בשנה אחת, קרי עד תחילת שנת הלימודים תשע"ו.

אברהם וורצמן: אני רוצה להדגיש, אני לא בטוח שכולם מבינים על מה מדובר: בעקבות דוח ועדת טרכטנברג החליטה הממשלה הקודמת להתחיל בשני דברים.

אברהם וורצמן: דבר ראשון, היא החליטה שמהזמן שמיישמים את החוק – ילדים גילאי שלוש–ארבע יוכלו ליהנות מחינוך חינם.

אברהם וורצמן: צריך להבין שהיישום של החוק, שבעצם מאפשר לילדים מגיל שלוש לקבל את החינוך חינם – הוא מיושם בפועל.

אברהם וורצמן: היום ילדים בגיל שלוש, בשונה ממה שהיה לפני כמה שנים, לא משלמים.

אברהם וורצמן: לא משלמים.

אברהם וורצמן: בעצם הממשלה הקודמת החליטה שמאחר שיישום החוק הזה ידרוש בניית כמעט 2,700 גנים – תשמעו את הכמות – וידרוש שינוי מבני מאוד גדול, כי המון ילדים יעברו מהחינוך הפרטי לחינוך הציבורי, הוחלט את החובה, כלומר את יישום חוק לימוד חובה, לדחות בשלוש שנים כדי לאפשר למערכת להתארגן בינתיים.

אברהם וורצמן: קודם כול צריך לדעת שבשלוש השנים הללו חל מהפך אדיר: נבנו כמעט 2,000 גנים.

אברהם וורצמן: אפשרו גם לגנים רבים – כדי לאפשר לביקוש הגדול – שרצו להצטרף לקבלת החינוך חינם, אפשרו לגנים פרטיים דרך החינוך המוכר שאינו רשמי, המוכש"ר, להצטרף ולקבל את ההטבה הזאת של מתן חינוך חינם להורים.

אברהם וורצמן: אבל מה שקרה בפועל, שעם כל הגידול העצום, עם בנייה של כמעט 2,000 גנים, עם שיפור כל כך משמעותי בחייהם של מאות אלפים, מאות אלפים של משפחות בישראל, עדיין לא השלמנו את האפשרות כדי לעבור לחוק לימוד חובה.

אברהם וורצמן: מה זאת אומרת לא השלמנו?

אברהם וורצמן: צריך להבין שכדי לחייב כל ילד לצאת מהבית – בעצם משמעות החוק היא שכל ילד בגיל שלוש, המדינה חייבת לתת לו חינוך והוא חייב לבוא לחינוך.

אברהם וורצמן: כמו שילד חייב לבוא לכיתה א', כי יש חוק לימוד חובה, כך כל ילד בגיל שלוש יהיה חייב, מרגע יישום החוק, ללכת לגן.

רות קלדרון: שלוש שנים על מיכאל עברו בריקודים – צריך לשנות את השיר.

אברהם וורצמן: כן.

אברהם וורצמן: ומאחר שעדיין המדינה, רשויות רבות – וצריך להבין, אנחנו שותפים של הרשויות – למרות שקיבלו הקצאה, לא השלימו עדיין את בניית כל הגנים, ההיערכות לא הושלמה בשטח, עם כל ההתקדמות האדירה.

אברהם וורצמן: אלפי גנים כבר פועלים בפועל והילדים מקבלים חינוך חינם, אבל עדיין אי-אפשר להחיל את זה על כל ילדי ישראל, כי בעצם המערכת – וחלק גדול יש גם לרשויות המקומיות – לא הספיקה להיערך לעניין.

אברהם וורצמן: אנחנו מבקשים לדחות את זה בשנה.

אברהם וורצמן: זה הכול.

אברהם וורצמן: צריך להבין, מבקשים לדחות בשנה, נחמן, אבל הילדים מקבלים לימוד חינם.

אברהם וורצמן: צריך לזכור את זה.

אברהם וורצמן: שוב, יש פה שתי חלקים בחוק: אחד, חינם – – –

זבולון כלפה: אמרת שתי.

אברהם וורצמן: שני חלקים.

אברהם וורצמן: חלק ראשון – שהלימוד הוא חינם.

אברהם וורצמן: זה קורה מרגע יישום החוק.

סתיו שפיר: פחות או יותר.

אברהם וורצמן: אז איפה שזה לא קורה, את יכולה להגיד לנו ונטפל בזה.

סתיו שפיר: בגנים שיש בהם 35 ילדים או 40 ילדים, ויש בהם גננת או סייעת אחת, זה לא אומר שזה חוק חינוך חינם; זה אומר שיש פה זילות והפקרות של הילדים האלה.

אברהם וורצמן: חברת הכנסת שפיר, יש עוד הרבה שיפורים לעשות במערכת.

סתיו שפיר: איזה שיפורים?

אברהם וורצמן: זה שיפור משמעותי.

אברהם וורצמן: דרך אגב, בנושא הזה אנחנו פועלים ופעלנו השנה כשצירפנו 500 בנות שירות לאומי לגני שלוש, ואנחנו הולכים להרחיב את זה בשנה הבאה.

סתיו שפיר: אבי, למה אנחנו עושים את החוק הזה לכתחילה?

סתיו שפיר: אנחנו עושים אותו כי אכפת לנו מהחינוך בגיל הרך, כי אנחנו יודעים שזה מה שמשפיע על ההתפתחות של הילד בעתיד.

אברהם וורצמן: אז אני לא מבין.

סתיו שפיר: עושים את זה לא טוב.

אברהם וורצמן: רגע, אבל אני לא מבין מה שאת אומרת.

אברהם וורצמן: אז מה שאת אומרת – מה להצעת החוק?

אברהם וורצמן: אם לא הייתה הצעת החוק של הממשלה, היו חייבים להחיל את חוק לימוד חובה מגיל שלוש.

סתיו שפיר: מה שאני אומרת, שצריך פעם אחת ולתמיד, אחרי 30 שנה שהדבר הזה מתעכב, לבצע את זה כמו שצריך.

סתיו שפיר: זה מה שאני אומרת.

סתיו שפיר: זה הכול.

אברהם וורצמן: אוקיי.

אברהם וורצמן: אז קודם כול אני שותף שלך בזה שאני רוצה לעשות את זה כמו שצריך.

אברהם וורצמן: את שואלת אותי – הרי היה מי שאמר לפני שלוש שנים: בואו לא נתחיל את היישום של החוק עד שהכול יהיה תפור מכל הכיוונים; זה אומר במספר אנשי הצוות וכו' וכו' וכו' ועוד הרבה דברים מסביב.

אברהם וורצמן: שנייה.

אברהם וורצמן: הייתה אפשרות לדחות את יישום החוק.

אברהם וורצמן: את שואלת אותי – אני מצטער שלא יישמו אותו לגמרי.

אברהם וורצמן: אבל אם את שואלת אותי אם טוב שיישמו אותו והאם המדינה התקדמה?

אברהם וורצמן: היא התקדמה מאוד.

סתיו שפיר: למה זה או–או?

אברהם וורצמן: זה לא או–או.

אברהם וורצמן: היא התקדמה מאוד.

סתיו שפיר: אז אולי תיתן בגן – – –

אברהם וורצמן: אדרבה, אדרבה, לפי מה שאת אומרת שווה לדחות בשנה את יישום החובה.

סתיו שפיר: לא, זה לא מה שאני אומרת.

סתיו שפיר: מה שאני אומרת זה לעשות כמו שצריך במקום לעשות ככה, על הדרך.

אברהם וורצמן: אז אוקיי, כדי שנעשה יותר טוב וכדי שנוכל לדאוג לילדים יותר טוב, בדיוק מהסיבה הזאת הממשלה מבקשת לדחות בשנה את יישום חוק לימוד חובה.

אברהם וורצמן: ושוב פעם אני מזכיר: מתן גנים מגיל שלוש חינם כבר מיושם בפועל, וניתנות גם אפשרויות למסגרות פרטיות להצטרף דרך המוכר שאינו רשמי כדי לקבל את ההטבה הזאת.

אברהם וורצמן: שימו לב לחלוקה הזאת, כי היא מאוד חשובה.

אברהם וורצמן: לאור האמור, אני מצפה ומבקש מחברי הכנסת להצטרף לעמדת הממשלה ולהצביע בעד טיוטת החוק בקריאה הראשונה.

אברהם וורצמן: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה לסגן שר החינוך אבי וורצמן.

רות קלדרון: רשימת הדוברים נסגרה, והיא מתחילה עם חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת משולם נהרי וחבר הכנסת נסים זאב, ואחר כך עוד שלושה.

רות קלדרון: שלוש דקות, בבקשה.

איתן כבל: מה זה שלוש דקות?

איתן כבל: רק להוריד את הבמה לוקח דקה.

רות קלדרון: עוד לא התחלתי לספור לך.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, ברשותכם, התייחסות לעניין הזה, אדוני סגן השר.

איתן כבל: תראה, הרי אתה זה מקרוב הגעת, וכבר מסנג'רים אותך לעשות דחיות.

איתן כבל: זאת אומרת, מה העניין הזה בכלל?

נחמן שי: – – – אחורי.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: אתה מבין?

איתן כבל: רק הגיע, אתה מבין?

איתן כבל: אתה כבר מדבר פה כאילו אתה החלטת, אתה בנית, אתה עיכבת.

איתן כבל: למה לך?

אברהם וורצמן: אמרתי: בממשלה הקודמת.

איתן כבל: למה לך?

איתן כבל: למה לך?

איתן כבל: ברצינות אני אומר את זה.

איתן כבל: נכון, יש רציפות שלטונית, יש את כל הדברים האלה.

איתן כבל: אחד הדברים המרכזיים שהייתי כאילו – אתה יודע – – –

משולם נהרי: מלאכה נקראת על שם גומרה.

איתן כבל: א.

איתן כבל: אתה צודק.

איתן כבל: אבל זה – – –

רות קלדרון: – – – הוא מנסה לקחת אחריות.

איתן כבל: אבל הדגש הוא על "גומרה".

איתן כבל: הוא יודע אם הוא יגמור אותה?

איתן כבל: הוא מקווה.

איתן כבל: אוקיי, עכשיו פה כבר שלוש שנים או שנתיים – – –

אברהם וורצמן: בשנה האחרונה התקדמו המון, המון, המון ביישום החוק הזה.

אברהם וורצמן: המון.

איתן כבל: אדוני סגן השר, אני שמח שאתה אדם אופטימי.

איתן כבל: אופטימיות זה מים לנשמה, אוקיי?

איתן כבל: אני לא נגדך.

איתן כבל: אנחנו באים מאותו מקום.

איתן כבל: רק אני, יחד עם זאת, בא ואומר: סליחה, אי-אפשר כל פעם – זה תהליך של ממשלה.

איתן כבל: במערכת היחסים שמתקיימת – והנושא הזה הוא מעבר לקואליציה–אופוזיציה – ההחלטה שלנו, לפחות גם בסיעה שלי אמרתי שצריך להתנגד, כי יש תהליך שבו ממשלה, כשהיא מושלת, היא חושבת שהיא יכולה הכול, לא משנה מאיזה צד.

איתן כבל: היא באה ומבטיחה תמיד: בשנה הבאה אנחנו נעשה את מה שלא היה.

איתן כבל: נמצא כאן סגן מזכיר הכנסת, נאזם.

רות קלדרון: הוא ראה כמה ממשלות.

איתן כבל: כל כך הרבה פעמים הוא שמע את ההבטחות האלה פה.

איתן כבל: אנחנו, הממשלה, בפעם הבאה אנחנו נעשה את זה כפי שזה מעולם לא היה.

נחמן שי: תבטיח אתה עכשיו.

אברהם וורצמן: מה אתה מציע?

אברהם וורצמן: – – –

איתן כבל: לא, אני רציתי לתת – קודם כול, אדוני סגן השר, אל תכעס עלי.

איתן כבל: אני לא זה שעמד כאן וביקש את הדחייה כי הממשלה לא עמדה בתהליכים שהיא קבעה לעצמה.

איתן כבל: אני רק בא ואומר לך באמת: אתה, אתה היית צריך לבוא לכאן ולהזהיר את עצמך מלקבוע לעצמכם את הסנקציות.

איתן כבל: זאת אומרת, הייתי יודע לבוא – ברצינות אני אומר את זה – שממשלה יודעת לתחום לעצמה את הכללים ואומרת:

איתן כבל: אני יודעת שלא הייתי בסדר, אבל אני אומרת לעצמי: אלה הכללים שאני קובעת לעצמי.

איתן כבל: סגן השר, שוב, אתה לא אשם בזה, אבל יחד עם זאת אני בא ואומר: הייתי רוצה לשמוע כאן אמירה ערכית בעניין הזה.

איתן כבל: לנו כחברי הכנסת – ובעזרת השם אתה תשוב להיות חבר כנסת מן השורה, ואתה תראה שאתה תעמוד כאן ותידרש לשאול את אותן שאלות.

איתן כבל: יבטיחו לך הבטחות, יאמרו לך שבשנה הבאה הכול ייראה בסדר.

רות קלדרון: חצי דקה אחרונה.

רות קלדרון: סיום.

אברהם וורצמן: מדיניות או כלכליות?

איתן כבל: משולב.

איתן כבל: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת כבל.

רות קלדרון: חבר הכנסת נהרי, בבקשה.

רות קלדרון: אחריו – חברי הכנסת נסים זאב ואורי מקלב וחברת הכנסת סתיו שפיר, ויחתום – חבר הכנסת דב חנין.

רות קלדרון: זה השעה של המוסר.

משולם נהרי: גברתי היושבת בראש, חברי הכנסת, רבותי, למי שלא יודע, 30 שנה חלפו מאז שחוקק החוק שבו הורחב חוק לימוד חובה והוחל על ילדים גילאי שלוש–ארבע.

רות קלדרון: 30 שנה?

משולם נהרי: 30 שנה, למי שלא יודע.

משולם נהרי: מי שחושב שההמצאה הזאת היא רק בשנים האחרונות, טועה.

משולם נהרי: אני אחזיר אתכם ללפני 30 שנה.

משולם נהרי: היה התיקון הזה, ומאז ועד היום יישומו נדחה שבע פעמים.

נחמן שי: אין שר.

נחמן שי: אתה יכול לדבר שעה עד שיופיע שר.

רות קלדרון: האם יש שר במליאה?

רות קלדרון: תכף ייכנס.

נחמן שי: אם יש שר – יופע מייד, כמו שנאמר בכתובים.

רות קלדרון: השר שלום יצא לרגע ואנחנו ניתן לו כמה שניות להיכנס.

נחמן שי: נא לעצור.

נחמן שי: קח את הזמן שלך.

משולם נהרי: נו, מהרו והביאו את השר.

נחמן שי: הביאו את השר, כמו בספרות.

רות קלדרון: אפשר לשיר.

נחמן שי: קח את הזמן שלך.

משולם נהרי: מהרו והביאו את השר.

רות קלדרון: וכל הכבוד לשר.

נחמן שי: איפה השר מהיחדה?

נחמן שי: כי אחרת השר מהנגדה – – –

רות קלדרון: הו, הגיע השר.

רות קלדרון: ברוך הבא, אדוני השר.

רות קלדרון: עכשיו אדר א', פורים קטן.

נחמן שי: השר שמייצג את היחדה.

רות קלדרון: נכון.

רות קלדרון: תודה רבה לחברי הנגדה ששמו לב, האירו את עינינו ושיפרו את דיונינו.

נחמן שי: יש יחדה ונגדה.

רות קלדרון: יש יחדה ונגדה.

רות קלדרון: אתה מהיחדה.

משולם נהרי: כן.

משולם נהרי: מ-1984, רבותי חברי הכנסת.

משולם נהרי: מ-1984, מאז חוקק החוק, הוא נדחה שבע פעמים, וכל פעם הסיבה הייתה חוסר תקציב.

משולם נהרי: לממשלה לא היה תקציב.

משולם נהרי: בינואר 2012 החליטה הממשלה לאמץ את דוח ועדת טרכטנברג ולממן את חינוך החובה.

משולם נהרי: עכשיו אין שום סיבה לא להחיל את החוק, לא ליישם אותו.

משולם נהרי: יש כסף, ברוך השם, גם עכשיו.

משולם נהרי: אנחנו התבשרנו שמדינת ישראל, מצבה הולך ומשתפר.

משולם נהרי: הגירעון ב-2013 – התברר שהוא לא כמו שהפחידו אותנו והבהילו אותנו, ובינואר בכלל התעשרנו ויש לנו עודף הכנסות של כ-5 מיליארד שקלים.

משולם נהרי: היום, ברוך השם, יש כסף.

משולם נהרי: אפשר להשקיע בגיל החשוב ביותר, גילאי שלוש–ארבע, שכולם מודים וכולם מבינים שזה הגיל שצריך להשקיע בחינוך.

משולם נהרי: זה הגיל שיכול להניב תוצאות; זה הגיל שיכול להשפיע על העתיד.

משולם נהרי: אם אין גדיים, אין תיישים.

משולם נהרי: החוק הזה היה צריך לחול בתשע"ה, ועכשיו באה הממשלה בפעם השמינית ומבקשת לדחות אותו בעוד שנה.

משולם נהרי: ואני אומר לך, סגן השר, אני הייתי שותף להחלטה הזאת של 2012 והייתי בממשלה.

משולם נהרי: ואני שאלתי אז את מינהל הפיתוח: כאשר מדובר בכ-2,700 גנים, אתם תעמדו בזה?

משולם נהרי: אמרו: אין בעיה.

משולם נהרי: יש כסף, אנחנו נעמוד בזה וניישם את זה במהירות האפשרית.

משולם נהרי: עמדת פה מעל הדוכן – – –

אברהם וורצמן: – – –

משולם נהרי: עמדת פה מעל הדוכן ואמרת שנעשה צעד ענק: מתוך כ-2,700, כ-2,000 גנים נבנו.

משולם נהרי: מה נשאר?

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

משולם נהרי: 700?

משולם נהרי: מדוע אנחנו צריכים להמתין שנה וחצי בשביל 700?

משולם נהרי: אם בתוך שנה וחצי נבנו 2,000 גנים, מדוע אני צריך עוד שנה וחצי בשביל 700 גנים?

משולם נהרי: הרי בסופו של דבר גם לפי טענת

משולם נהרי: כם רוב התלמידים נמצאים בגנים.

משולם נהרי: לפי הנתונים שלכם אני בכלל לא מבין מה הבעיה.

משולם נהרי: אתם טוענים ש-92% כבר מיושם בהם חוק חינוך חינם.

משולם נהרי: אז מה נשאר, 8%?

רות קלדרון: משפט סיום, בבקשה.

משולם נהרי: אני אומר – לדבריכם, 8%.

משולם נהרי: 8% – אני צריך להמתין שנה וחצי?

משולם נהרי: מדוע?

משולם נהרי: מדוע שלא נסיים את זה עכשיו?

משולם נהרי: רבותי חברי הכנסת, אסור לנו לתת לנושא הזה דחייה נוספת בעוד שנה.

משולם נהרי: יש מספיק זמן ליישם את זה גם לגבי ה-8% ובהחלט לתת את הדעת, אם כבר, לאלה שכבר נמצאים – לגנים המלאים, לגנים המפוצצים.

משולם נהרי: אנחנו רוצים להיטיב עם הילדים ולא להקשות.

משולם נהרי: אנחנו רוצים להגיע לכל ילד – –

רות קלדרון: תודה רבה.

משולם נהרי: – – ולא שילדים ילכו לאיבוד.

משולם נהרי: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה מאוד.

רות קלדרון: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

אורי מקלב: אני מוותר.

רות קלדרון: אז אחריו – חברת הכנסת סתיו שפיר וחבר הכנסת דב חנין.

קריאה: – – –

רות קלדרון: סליחה, קודם חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, אני יודע שאת אוהבת הרבה תנ"ך.

רות קלדרון: מאוד.

נסים זאב: אז אני אגיד לך שני פסוקים, אחד של שלמה המלך ואחד של דוד.

נסים זאב: שלמה המלך אומר: "תַּחת גערה במבין מהכות – –

זבולון כלפה: – – – תֵחת – – –

נסים זאב: – – כסיל מאה".

רות קלדרון: הוא רק בדק שאתם מקשיבים.

נסים זאב: תודה רבה שאתה מתקן אותי.

נסים זאב: איך התעוררת?

שולי מועלם-רפאלי: – – –

רות קלדרון: זו השעה של דברי תורה.

זבולון כלפה: מהכות – – –

נסים זאב: "תַחת גערה במבין – –

רות קלדרון: תֵחת.

נסים זאב: – – מהכות כסיל מאה".

רות קלדרון: אני הבנתי אותו.

נסים זאב: את הבנת אותי?

נסים זאב: הנה, היא הבינה.

נסים זאב: תראה, אפילו היא הבינה.

נסים זאב: סימן שיש לה חוכמה.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

רות קלדרון: אפילו אישה הבינה, תראי מה זה.

זבולון כלפה: על זה נאמר – – –

נסים זאב: ודוד המלך אומר: "ואני בער ולא אדע בהמות הייתי עִמָּךְ".

נסים זאב: אז תראו, אני אגיד לכם את האמת, כשראיתי את החוק הזה חשבתי שזה מתייחס לממשלה הזאת, שבאמת צריכה חוק חינוך חובה.

נסים זאב: הממשלה הזאת, כל עוד לא תקבל חינוך, היא לא תבין את המצוקה של משפחות ברוכות הילדים.

נסים זאב: כי תראו מה שקורה.

נסים זאב: לגופו של עניין, אבי, סגן השר, אני מסכים אתך שהחוק הוא חוק חינוך חינם, ולא צריך להיות חובה; ולדעתי לא רק בדחייה של שנה.

משולם נהרי: חוק חובה זה חינם.

נסים זאב: תסלח לי, אני יודע בדיוק מה שאני אומר.

אברהם וורצמן: – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת זאב, אתה משקיע את הזמן שלך בשיחות.

נסים זאב: מה אני אעשה?

נסים זאב: לא מבינים אותי.

נסים זאב: זה לא צריך להיות, סגן השר, גילאים שלוש–חמש, גילאי שלוש–ארבע – תשמע, חבר הכנסת נהרי, זו העמדה שלי, גם אחרי גמר החוק אני חושב שההצעה המקורית לא צריכה להיות חוק חינוך חובה לגילאי שלוש–ארבע ולא צריך לתלות הא בהא, שאם זו חובה אז זה חינם, ואם זה לא חובה זה לא חינם.

נסים זאב: זו הטבה סוציאלית.

אברהם וורצמן: אבל את החובה כבר קיים.

נסים זאב: רגע.

משולם נהרי: – – –

נסים זאב: אז אני בעד שזה יהיה חינם.

רות קלדרון: בבקשה להתחיל לסיים.

נסים זאב: אני בעד שזה יהיה חינם, אבל שזה לא יהיה חובה.

משולם נהרי: חובה זה חינם.

נסים זאב: אתה לא מבין מה אני מדבר.

משולם נהרי: אני מבין.

נסים זאב: אתה לא מבין.

נסים זאב: אני לא מבין, גם אתה לא מבין אותי, כי אני לא רוצה לתלות את "חובה" ב"חינם", כי אני יודע שחוק חינוך חובה זה חינם.

משולם נהרי: למי תיתן?

משולם נהרי: למי שישב בבית?

נסים זאב: אבל אני אומר שזה לא יהיה חובה וזה יהיה חינם.

משולם נהרי: למי?

נסים זאב: לגילאי שלוש–ארבע.

משולם נהרי: למי שיושב בבית?

נסים זאב: לשלוש–ארבע.

משולם נהרי: אבל למי שיושב בבית?

רות קלדרון: כן.

רות קלדרון: שמי שרוצה לבוא ללמוד שיבוא – –

נסים זאב: מי שרוצה, שיבוא.

רות קלדרון: – – ומי שלא רוצה יישאר בבית.

נסים זאב: הרי עכשיו מדברים על מחסור בגנים, שהרשויות – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת זאב, תם הזמן שלך.

נסים זאב: את הבנת אותי או לא?

רות קלדרון: אני הבנתי אותך.

נסים זאב: תראה, היא פעמיים הבינה אותי ואתם עוד לא הבנתם אותי.

רות קלדרון: זה סימן שאנחנו צריכים לעשות קואליציה.

נסים זאב: אז תראו, "חכמת נשים בנתה ביתה".

רות קלדרון: תודה רבה לך, חבר הכנסת זאב.

רות קלדרון: באמת הבנתי.

רות קלדרון: נדמה לי.

רות קלדרון: חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה.

רות קלדרון: חבר הכנסת דב חנין.

סתיו שפיר: ערב טוב.

רות קלדרון: ערב טוב מאוד.

סתיו שפיר: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, חוק חינוך חינם חובה נחקק ב-1984.

סתיו שפיר: לי זה מרגיש כאילו זה היה לפני הרבה מאוד זמן, אבל יכול להיות שזו תחושה סובייקטיבית, פשוט עדיין לא נולדתי ב-1984, אבל נראה שלממשלת ישראל, לממשלות ישראל, לא מדובר במספיק זמן, לפחות לא במספיק זמן כדי ליישם חוק שכבר נחקק.

סתיו שפיר: כמעט 30 שנה.

סתיו שפיר: אז יכול להיות שצריך לחכות עוד 30; בסך הכול שהורים ייאזרו בסבלנות.

סתיו שפיר: מה זה חוק חינוך חינם?

סתיו שפיר: מה זה אומר?

סתיו שפיר: במדינה שיש בה חברה מתוקנת, הצורך לתת, לספק שירותי חינוך מגיל צעיר – ופה אני אוסיף את התקווה שזה לא יסתיים בגיל שלוש אלא יתחיל מגיל אפס, כפי שזה צריך להיות – –

אברהם וורצמן: – – –

סתיו שפיר: – – כך זה צריך להיות – מבוסס על הרצון שלנו לכונן חברה טובה, מתוקנת, בריאה, שבה כל ילד וילדה יכולים למצות ולממש את הפוטנציאל שלהם, ללא קשר למקום שבו הם נולדו, ללא קשר לרמה הכלכלית של הוריהם וכו' וכו'.

סתיו שפיר: בישראל, בעקבות הפרטה מכוונת, אטית אבל ברורה, של מערכת החינוך, אנחנו יוצרים מערכת נפרדת – מערכת אחת לעשירים ומערכת אחת לעניים.

סתיו שפיר: זו המגמה שבה אנחנו הולכים, והחוק הזה הוא משהו שנועד להקל במעט את הסיפור הזה.

סתיו שפיר: ולמה הוא מתמסמס?

סתיו שפיר: הוא מתמסמס בגלל ביורוקרטיה, בגלל היעדר נורמות בחקיקה עצמה, בהגבלות ובמגבלות שנמצאות על החוק הזה, בחוסר יכולת לקבל החלטות.

סתיו שפיר: פשוט סחבת.

סתיו שפיר: משרד החינוך, אבי – אני שמעתי את חבר הכנסת וורצמן, שמעתי את טענותיך, אני גם מכירה את מה שנאמר בתקשורת.

סתיו שפיר: משרד החינוך טוען שהחוק מתקיים היום על 92% מהילדים, אבל המצב הזה פשוט לא נכון, מאחר שהחוק לא מתקיים כפי שהוא צריך להתקיים.

סתיו שפיר: היום מה שקורה זה שאנחנו רואים גני-ילדים שיש בהם 35 ילדים ולפעמים 40 ויש בהם גננת אחת וסייעת אחת.

סתיו שפיר: שני אנשים מבוגרים – –

אברהם וורצמן: – – –

סתיו שפיר: – – על כל כך הרבה ילדים.

סתיו שפיר: זה פשוט לא ייאמן.

אברהם וורצמן: – – –

סתיו שפיר: תן לי לומר לך, זה לא חוק חינוך חינם; זה חוק חינוך זול.

סתיו שפיר: זה חינוך רע.

סתיו שפיר: ואני גם אסביר לך למה זה חינוך רע.

סתיו שפיר: כי כשילד מבין שהוא צריך לבכות ממש ממש חזק כדי שישמעו אותו, זה חינוך רע; וכשילד מבין שאין לו מה לדבר כי אף אחד לא ישים אליו לב, זה חינוך רע; וכשילדים חוזרים הביתה עם מכנסיים מלוכלכים מצרכים בגלל שהגננת לא החליפה להם כי היא לא שמה לב, זה חינוך רע.

סתיו שפיר: ואני מקבלת פניות כאלה מהורים שהסייעת התקשרה אליהם באמצע היום בגלל שהיא לא יכולה להחליף את החיתול והיא מבקשת מההורים לבוא לגן ולעשות את זה.

סתיו שפיר: זה חינוך רע, זו פשוט הפקרות.

סתיו שפיר: וזה עוד לפני שהתייחסנו לסייעות, הסייעות שנכנסות לאותם גני-ילדים.

סתיו שפיר: מה נדרש מאדם על מנת להפוך לסייעת?

סתיו שפיר: 12 שנות לימוד, זה הכול.

סתיו שפיר: זאת אומרת, תנסו לחשוב על ההקבלה הבאה, שהרופא לתינוקות יהיה סטודנט לרפואה בשנה הראשונה, כאילו שלגיל צעיר אפשר לתת מישהו עם פחות ניסיון.

סתיו שפיר: הרי זה בדיוק הפוך – הגיל הצעיר הוא הרבה הרבה הרבה יותר חשוב.

סתיו שפיר: אנחנו מוכרחים לשים את מיטב המשאבים לאותו גיל.

סתיו שפיר: ממש הבוקר שוחחתי עם כלת פרס ישראל לחינוך פרופסור רינה קליין, והיא פורסת בפנינו ומפצירה בנו להסתכל באותם מחקרים שמוכיחים שחור על גבי לבן שמה שאנחנו מקדישים והמשאבים שאנחנו נשים לאותם ילדים בגילים הצעירים ביותר הם שיקבעו את עתידם, התפתחותם הקוגניטיבית – –

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

סתיו שפיר: – – התפתחותם החברתית; אפילו התפתחותם הנפשית תלויה במה שנשקיע בהם באותן שנים רכות.

סתיו שפיר: זו האחריות שלנו, זה מה שהמדינה חייבת לעשות.

סתיו שפיר: ב-OECD הבינו את זה, ולכן בשנים האחרונות משקיעים תקציבי עתק בחינוך לגיל הרך.

סתיו שפיר: בארצות-הברית הבינו את זה, ולכן אובמה שופך כספים על חינוך בגיל הרך ועל טיפול בגיל הרך.

סתיו שפיר: זה מה שיראה מה שיקרה, וזה מה שיטפח את הילדים האלה לשנים הבאות.

סתיו שפיר: דאגה לעתידה של החברה הישראלית זו דאגה לחינוך בשנים המוקדמות.

סתיו שפיר: זו חובתנו כמדינה.

סתיו שפיר: למסמס את החוק הזה במשך 30 שנה זה פשוט בושה.

סתיו שפיר: זה לא סתם שאנחנו דרשנו את החוק הזה במחאה החברתית כאחת הדרישות המובילות.

סתיו שפיר: זה לא סתם שדוח טרכטנברג המליץ על יישום ההחלטה הזאת.

סתיו שפיר: הכול לא קרה סתם.

סתיו שפיר: לא סתם, סליחה, מפלגת השלטון התפארה בחוק הזה בקמפיין הבחירות האחרון שלה.

סתיו שפיר: זה לא סתם.

סתיו שפיר: אנחנו יודעים כמה זה חשוב.

סתיו שפיר: הגיע הזמן שתיישמו.

סתיו שפיר: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה, חברת הכנסת שפיר.

רות קלדרון: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

רות קלדרון: אחרי דבריך נעבור להצבעה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, אדוני סגן השר ועמיתי חברי הכנסת, אכן ממשלות ישראל לאורך שנים רבות נוקטות מסורת שגויה ובעייתית.

דב חנין: אדוני סגן השר, אתם לא הראשונים שמבקשים ארכות ומבקשים הארכות.

דב חנין: אני הייתי מציע לך לקרוא את דברי קודמיך שעלו על הדוכן הזה ושבע פעמים ביקשו מנימוקים שונים, לפעמים גם משונים, לדחות את ביצוע החוק.

דב חנין: החוק שהכנסת חוקקה במקור עבר טלטלות ותהפוכות, ועד עצם היום הזה אותה חקיקה עקרונית וחקיקה שמדברת על חינם ועל חובה לא הושלמה.

דב חנין: אני רוצה להזכיר מעל הדוכן הזה גם את חברתי חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, חברת הכנסת המצטיינת, שקידמה חוקים רבים בענייני ילדים והייתה גם יושבת-ראש הוועדה למעמד הילד, וגם היא הצליחה להעביר את החוק הזה באחת הפעמים – ואני מדבר על 1994–1995 – אבל גם היא נתקלה בחסימה ובדחייה.

דב חנין: אז, בפעם ההיא, זה עוכב בחוק הסדרים, ולאחר מכן זה חזר למתכונת של הארכות משנה לשנה.

דב חנין: אני מציע לכנסת שלא ללכת בכיוון הזה.

דב חנין: אני מציע לכנסת הפעם לקבל החלטה ברורה שהחוק נכנס לתוקף, נקודה, ואין הארכות נוספות, ומה שהוא חינם הוא גם חובה, ואנחנו מתכוונים ברצינות למה שאנחנו מחוקקים.

דב חנין: אנחנו לא מחוקקים חוקים כדי שאחר כך יסבירו לנו פעם אחר פעם שאי-אפשר לבצע את החוקים האלה וצריך לדחות את מועד התחילה שלהם.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, מצער לראות שבזמן שהממשלה מוכנה לדחות חוק כמו חוק חינוך חובה לילדים בגיל שלוש, היא מאוד להוטה, ולא רוצה לדחות אפילו קצת, חוק מאוד מזיק ובעייתי כמו החוק להעלאת אחוז החסימה.

דב חנין: זה מאוד מפתיע שאותה ממשלה שכל כך נדיבה בדחייה של חוקים חברתיים, ידה כל כך קלה על ההדק בשינויים קונסטיטוציוניים מאוד מרחיקי לכת.

דב חנין: הרי בדרך כלל כשאנחנו מדברים על שינויים קונסטיטוציוניים אנחנו אומרים שהשינויים האלה לא יחולו – –

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

דב חנין: – – על הבחירות הקרובות אלא רק על הבחירות שאחריהן.

דב חנין: למה הממשלה לא הולכת בדרך הזאת בשינוי שהיא מציעה בחוקי המשילות?

דב חנין: למה פתאום הנושא הזה נעשה כל כך דחוף ובהול ואי-אפשר לדחות אותו כדי לאפשר מידתיות, היערכות, וכדי לאפשר לכולנו איזושהי הסתגלות לשינויים שאתם מציעים?

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, לי אין פתרונים לשאלה הזאת.

דב חנין: נדמה לי שגם לממשלה אין.

דב חנין: אני מקווה שלציבור יהיו לאט-לאט פתרונים, והציבור פשוט יבין שממשלה כזאת, פשוט דינה לעבור מן העולם.

דב חנין: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: סגן השר וורצמן מבקש להשיב.

רות קלדרון: אני שואלת: האם מישהו יודע מי הראשון שהביא את החוק הזה לכנסת?

יריב לוין: – – –

אברהם וורצמן: – – –

רות קלדרון: מישהו יודע, חבר הכנסת חנין?

דב חנין: אחת הראשונות הייתה תמר גוז'נסקי.

רות קלדרון: אבל מי זה היה ב-1980 ומשהו?

רות קלדרון: תמר גוז'נסקי.

רות קלדרון: יישר כוחה.

אברהם וורצמן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, דווקא בגלל הדברים שנאמרו פה – סתיו שפיר, באמת הצגת את זה בצורה מכובדת.

אברהם וורצמן: אני מסכים אתך בכל מה שאמרת: היפוך הפירמידה, חשיבות ההשקעה בגיל הרך.

אברהם וורצמן: אנחנו עובדים על זה.

אברהם וורצמן: אנחנו עובדים על תוכנית-אב לגיל הרך.

אברהם וורצמן: אנחנו עובדים על פרויקטים מחוללי שינוי לגיל הרך.

אברהם וורצמן: אנחנו מדברים על תוספת של סייעות לגיל הרך.

אברהם וורצמן: אנחנו מדברים על כל הדברים הללו.

סתיו שפיר: מדברים ומדברים, ומה עושים?

סתיו שפיר: – – –

אברהם וורצמן: דווקא בגלל זה אתם צריכים לתמוך בזה, כי החוק הסוציאלי כבר קרה.

אברהם וורצמן: החינוך מגיל שלוש הוא חינם.

סתיו שפיר: לא נכון בכלל – – –

אברהם וורצמן: ההורים לא משלמים.

אברהם וורצמן: עכשיו צריך לדאוג שנוכל ליישם אותו בצורה הטובה ביותר, ואז להחיל את חוק החובה.

אברהם וורצמן: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: אני מבינה שזו באמת זכותה של תמר גוז'נסקי, וכל הכבוד לה.

רות קלדרון: אנחנו עוברים להצבעה.

רות קלדרון: מי בעד ומי נגד החוק?

רות קלדרון: בבקשה להצביע.

איתן כבל: אילטוב, אני מתקזז אתך.

איתן כבל: הצעתי לך להתקזז.

נחמן שי: הצלחנו.

נחמן שי: הצבעה מס' 30 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 22 נגד – 9 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 16) (תיקון מס' 9), התשע"ד–2014, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

רות קלדרון: 22 בעד, תשעה נגד.

רות קלדרון: החוק התקבל.

רות קלדרון: הצעת חוק לימוד חובה – דחייתו בשנה התקבלה בקריאה ראשונה, והיא עוברת לוועדת החינוך, התרבות והספורט.

רות קלדרון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/838).

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 200), התשע"ד–2014, לקריאה ראשונה.

רות קלדרון: יציג את הצעת החוק סגן שר האוצר מיקי לוי.

רות קלדרון: בבקשה.

נחמן שי: מיקי, עשה טובה.

רות קלדרון: רשימת הדוברים – אנחנו נסגור את רשימת הדוברים לחוק הזה.

מיקי לוי: מה, יש בכלל דוברים?

רות קלדרון: יש דוברים, ברוך השם.

מיקי לוי: מה את אומרת?

מיקי לוי: חבר הכנסת חנין?

רות קלדרון: כן.

מיקי לוי: נו מה?

מיקי לוי: איך אפשר בלי?

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – אני אשתדל לעשות את זה בקצרה – סעיף 196 לפקודת מס הכנסה מסמיך את שר האוצר להודיע בצו כי נעשה הסכם עם מדינה אחרת שעניינו מתן הקלה ממסי כפל לעניין מס הכנסה וכל מס אחר כיוצא בו המוטלים לפי דיני מדינת ישראל ולפי דיני המדינה האחרת.

מיקי לוי: צו כאמור מקנה תוקף לאותו הסכם על אף האמור בכל חיקוק.

מיקי לוי: במרבית ההסכמים למניעת כפל מס ישנה הוראה המאפשרת חילופי מידע בין רשויות המס של המדינות שהן צדדים להסכם.

מיקי לוי: על-פי המצב המשפטי הקיים, אין אפשרות לאכוף לפי הדין הפנימי הוראה המאפשרת חילופי מידע וסיוע בענייני מס בהסכם בין-לאומי שאינו הסכם למניעת כפל מס, בין שהוא הסכם דו-צדדי ובין שהוא הסכם רב-צדדי.

מיקי לוי: החוק המוצע, גברתי, בא לאפשר חילופי מידע וסיוע כאמור בין ישראל לבין מדינה אחרת לפי ההסכם הבין-לאומי גם אם אינו הסכם למניעת כפל מס, וכן לקבוע בדין הפנימי את התנאים וההגבלות שיחולו על חילופי המידע וסיוע למדינה אחרת, הן לפי הסכם למניעת כפל מס והן לפי הסכם בין-לאומי אחר לחילופי מידע.

מיקי לוי: התנאים נקבעו תוך יצירת איזון בין תכליות דיני המס לבין הגנה על פרטיות ושמירה על זכויותיהם של הנישומים.

מיקי לוי: אישור הצעת החוק יאפשר למדינת ישראל, בין השאר, לחתום גם על הסכם רב-צדדי שיזם ה-OECD לעניין חילופי מידע וסיוע בענייני מס – זו דרישה לא שלנו – ששאר המדינות החברות בארגון כבר חתמו עליו, וראוי כי גם מדינת ישראל תצטרף ותחתום עליו.

מיקי לוי: גברתי, אבקש מחברי חברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מיקי לוי: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: מי שיכול לסכם את מה שנאמר יקבל קיזוז, אבל אני יכולה לא לקרוא את האנשים שאינם נוכחים, לכבודם – או שאני צריכה לומר את כל השמות?

קריאה: לשיקול דעתך.

יריב לוין: – – – שמות משפחה.

רות קלדרון: אני לא אגיד את מי שאיננו, אני אגיד את מי שישנו.

רות קלדרון: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

קריאה: נסים זאב?

קריאה: – – –

קריאה: נסים, מה יש לך להגיד – – –

נסים זאב: אתם תשמעו אותי – – –

רות קלדרון: נסים זאב יהיה אחרון הדוברים.

קריאות: – – –

איתן כבל: מיקי, מיקי – –

דב חנין: תודה, גברתי – – –

איתן כבל: – – אם אתה אמרת, גם הוא יכול.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, אדוני סגן השר ועמיתי חברי הכנסת, אני התלבטתי לפני שעליתי לדוכן, כי האמת היא שישנם כמה היבטים מאוד חשובים בהתנגדותי להעלאת אחוז החסימה שרציתי לשתף בהם את מליאת הכנסת, אבל נוכח השעה המאוחרת – – –

יריב לוין: מעכשיו כל נאום זה עוד רבע אחוז.

דב חנין: בדיוק.

דב חנין: ולכן, נוכח השעה המאוחרת, ובאמת – –

קריאה: – – –

דב חנין: – – הנכונות שלי להתחשב בחברי הקואליציה – שהיא אגב לא הדדית, כי הקואליציה לא מתחשבת בנו – –

רות קלדרון: היחדה.

דב חנין: – – אבל נוכח באמת הרצון שלי להתחשב בחברי הקואליציה ובעייפותם, ובעיקר העובדה שיש לי איזושהי תחושה עמומה שבשעה כל כך מאוחרת גם הקשב נעשה קצת יותר מצומצם, אני אסתפק בהערה קצרה דווקא על החוק הזה.

דב חנין: אני מברך על החוק הזה.

דב חנין: אני חושב שזה מהלך מאוד נכון ומאוד – –

רות קלדרון: הפתעה.

דב חנין: – – הייתי אומר, ראוי, כי אנחנו נמצאים במציאות – ואני מקווה שכל חברי הכנסת עוקבים אחרי הדיון הזה, כי זה דיון חשוב – שבה הטכניקה הזאת של מקלטי מס ושל פעילות שבה גורמים עסקיים מנהלים את חבות המס שלהם בצורה בין-לאומית גורמת למדינת ישראל להפסיד כספים, ואנחנו מדברים בהמשך לדיון הקודם בדיוק על האנשים שיש להם הרבה כסף, אנשים שיכולים לשלם לקופה הציבורית הרבה, ונמנעים מזה באמצעות מנגנונים מתוחכמים של תכנון מס.

דב חנין: והעובדה שמדינת ישראל עד היום הייתה במצב – באמת נוכח הלקונה שהייתה בחוק – שרק במצב של הסכמים של מניעת כפל מס יכולנו בכלל להחליף מידע עם מדינות אחרות, יצרה מצב שבכל מצב אחר שבו סתם רצינו לגבות את המס המגיע לנו לא יכולנו לקבל ממדינות אחרות את הסיוע המגיע ואת המידע המגיע.

דב חנין: אני מקווה שהעברת הצעת החוק הזאת בכנסת תהיה גם מסר לאזרחי ישראל לשלם את המסים שלהם בישראל, להבין שהעולם הזה שבו אתה יכול לתכנן את המס שלך בצורה בין-לאומית הוא עולם שהכנסת מתחילה לאט-לאט ובהדרגה לפעול לתקן אותו, ועל כך יש לברך.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: אתה גם הסברת לי את החוק, ולכן מגיע לך קיזוז מתי שתרצה.

נחמן שי: – – – תומכת בך.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה, האר את עינינו, ואחר כך נעבור להצבעה.

נסים זאב: גברתי היושבת-ראש, מה יש לי לומר?

נסים זאב: זה בסך הכול מס הכנסה.

נסים זאב: אין מה לדבר בכלל על מס הכנסה, זה מובן מאליו שצריכים לקחת את הכסף.

נסים זאב: מה, יש לכם איזושהי בעיה עם זה?

נסים זאב: לא.

נסים זאב: יש לי בעיה, כן.

נסים זאב: אדוני סגן שר האוצר, אתה יודע את הבעייתיות של הדיווחים של אנשים שרכשו דירות במדינות שונות בעולם – באירופה, בארצות-הברית, במדינת ישראל – וחובת הדיווח והחלפת המידע גורמים שאנשים יקנו פחות דירות במדינת ישראל.

מיקי לוי: יותר טוב.

נסים זאב: יותר טוב.

נסים זאב: אני יודע, לך הכול טוב.

נסים זאב: מבחינתך, שלא ישקיעו שום דבר – – –

מיקי לוי: לא – – –

נסים זאב: מי שיש לו כסף מיותר ורוצה להשקיע במדינת ישראל ברכישת דירות – לא צריך שישקיע.

נסים זאב: מי צריך אותו פה בכלל?

נסים זאב: אני אומר לך שזו בעיה, וזו בעיה כי אנחנו פחות יכולים לגבות מסים.

נסים זאב: הלוא מי שקונה פה דירה, הוא משלם את המס על הדירה, הוא משלם את הארנונה על הדירה.

נסים זאב: ואתה יודע שדירות יוקרתיות, לא אני ולא אתה – אולי אתה, אני לא – יכולים לקנות דירות כאלה, אז למה אתה מזלזל בהכנסות האלה של המדינה?

מיקי לוי: אני לא מזלזל.

מיקי לוי: תבין שאני לא יכול להיות שונה מחבר העמים – להוציא אותי החוצה.

מיקי לוי: אני לא יכול לתת הגנה למעלימי מס.

נסים זאב: אבל יש הבדל – – –

מיקי לוי: נגמרה התקופה הזאת.

נסים זאב: אז אני רוצה לומר לך, יש הבדל בין אדם ישראלי שעובד בחוץ-לארץ ומרוויח כספים וצריך לשלם על-פי חוק מס, או אמריקני שעובד במדינת ישראל וצריך על-פי חוק לשלם בארצות-הברית מס – אני בעד זה, אבל כשאתה מדבר על החלפת מידע כללי יש בעיה שיהודים אפילו חוששים להיכנס לבתי-סוהר – ואני לא סתם אומר לך איזה מין פנטזיה.

נסים זאב: אני אומר לך על יהודים שהתקשרו בשנתיים האחרונות ואומרים: אנחנו חשבנו להשקיע, אנחנו לא משקיעים במדינה בגלל הנושא הזה והרגישות הגבוהה.

נסים זאב: ולכן אני אומר לך: החכם עיניו בראשו.

נסים זאב: צריכים לחשוב בשביל הזהב איך אפשר בעצם לא לצפצף על אותם יהודים שכן רוצים לרכוש דירות וגם לא להעביר את המידע אם אין צורך ואין חובה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: ברשותכם, נעבור להצבעה.

רות קלדרון: מי בעד הצעת החוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 200) ומי נגד?

קריאות: – – –

רות קלדרון: היחדה בעד, בעד.

רות קלדרון: הצבעה מס' 31 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 20 נגד – 6 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 200), התשע"ד–2014, לוועדת הכספים נתקבלה.

רות קלדרון: 20 קולות בעד, שישה נגד.

רות קלדרון: הצעת החוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 200) עברה.

רות קלדרון: הוועדה המוסמכת לדון בה היא ועדת הכספים.

רות קלדרון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/836).

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

רות קלדרון: הצעת חוק נכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה) (תיקון מס' 3), התשע"ד–2014, לקריאה ראשונה.

רות קלדרון: כתוב לי שיציג את הצעת החוק השר סילבן שלום.

רות קלדרון: בבקשה.

סילבן שלום: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, כנסת נכבדה, הצעת חוק נכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה) (תיקון מס' 3), התשע"ד–2014, הוכנה במשרד המשפטים בתיאום עם כלל משרדי הממשלה הרלוונטיים.

סילבן שלום: בבסיס הצעת החוק עומד הרצון להאיץ את מימוש המטרות שלשמן הוקמה החברה להשבת נכסים של נספי השואה ולהגדיל את הסכומים המועברים למטרות סיוע לניצולי השואה, זאת מתוך הבנה שעם חלוף השנים גדל הקושי באיתור נכסי היורשים, ובאופן טבעי מצבם של ניצולי השואה אינו משתפר.

סילבן שלום: עיקרי התיקונים המוצעים: א.

סילבן שלום: לקצר את תקופת פעילות החברה הקבועה היום בחוק, כך שהיא תפעל לפירוקה עד תום שנת 2017, במקום תקופת פעילות של 15 שנים, שמסתיימת בשנת 2021, כפי שקבוע היום; ב.

סילבן שלום: לקבוע כי החברה תעביר מדי שנה לטובת ניצולי שואה סכום של 135 מיליון שקלים לפחות, במקום סכום של 100 מיליון שקלים הקבוע היום, כנגד התחייבות המדינה בחוק לתשלום עבור זכויות היורשים בנכסים, ככל שיתבררו בעתיד; ג.

סילבן שלום: לקבוע כי הנכסים שייוותרו בידי החברה בתום תקופת פעילותה יועברו למטרות סיוע לניצולי השואה הזקוקים לכך; נכסים שייוותרו בידי החברה בתום תקופת פעילותה ויהיו לגביהם באותה העת בקשות השבה תלויות ועומדות שהגישו יורשים פוטנציאליים, יועברו קודם לאפוטרופוס הכללי לשם המשך חקירה, בניסיון לאיתור היורשים ולהשבת הנכסים לידיהם.

סילבן שלום: הממשלה תומכת בהצעת החוק.

סילבן שלום: אני הגשתי את זה בשם משרד המשפטים ובשם שרת המשפטים, ואני רוצה להודות לכל חברי הכנסת שגם נסעו לאושוויץ כדי להביע הזדהות ביום השואה הבין-לאומי שהיה לפני זמן לא רב, ומודה לגברתי היושבת-ראש.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: מ-19 הרשומים לדבר יושבים אתנו שניים – חבר הכנסת דב חנין וחבר הכנסת איתן כבל.

רות קלדרון: בבקשה – מוזמנים לדבר לפני שנצביע.

רות קלדרון: חברי הכנסת מתבקשים לא לדבר בטלפון בתוך המליאה.

רות קלדרון: תודה רבה.

דב חנין: אדוני השר, אדוני סגן השר, עמיתי חברי הכנסת, בשם השדולה למען ניצולי השואה אני רוצה לברך על הצעת החוק החשובה הזאת.

דב חנין: אני חושב שנעשה פה מהלך, ואני רוצה לתת את הקרדיט גם לך, אדוני השר, גם למשרד המשפטים, וגם למשרד האוצר; אדוני סגן השר, אנא תעביר גם לשר האוצר.

דב חנין: אני חושב שזה מהלך מאוד מאוד נכון ויש פה אמירה ערכית מאוד חשובה.

דב חנין: אנחנו נאבקנו למען הרעיון הזה בעצם מאז שהכנסת הנוכחית התחילה את דרכה, ואני רוצה להסביר לכם, עמיתי חברי הכנסת, בכמה מילים במה מדובר.

דב חנין: ישנה החברה להשבת נכסים של נספי שואה.

דב חנין: החברה הזאת עוסקת באיתור נכסים, וככל שניתן – למצוא את אותם יורשים ולהעביר אליהם את הנכסים ששייכים להם.

דב חנין: אבל במקרים רבים אותם יורשים לא קיימים, או שקשה למצוא אותם, והנכסים שנמצאים ומצטברים בידי אותה חברה ממשיכים להמתין עד אשר יימצאו אותם יורשים.

דב חנין: אנחנו בשדולה למען ניצולי השואה חשבנו שעדיפים ניצולי השואה הקיימים והחיים אתנו, עדיפות הזכויות שלהם, עדיף הסיוע להם על פני הרעיון הזה של המשך החיפוש של אותם יורשים שאולי קיימים ואולי לא קיימים.

דב חנין: והיה לנו בהחלט שיג ושיח עם משרד המשפטים, כי במשרד המשפטים אמרו: כן, אבל מה לעשות, יש זכות קניין לאותם יורשים מסופקים.

דב חנין: ואנחנו אמרנו שזכות הניצולים לחיים בכבוד עדיפה גם על זכות הקניין של אותם יורשים שאולי יימצאו ואולי לא יימצאו.

דב חנין: וכאן אני רוצה לציין בחיוב את כניסתו של משרד האוצר לתמונה.

דב חנין: משרד האוצר בא והצליח לרבע את המעגל הזה, כאשר הוא בא ואמר: אנחנו מוכנים, המדינה מוכנה, לתת התחייבות שככל שיימצאו בעתיד אותם יורשים שעכשיו לא מוצאים אותם, המדינה תבוא ותפצה אותם.

דב חנין: כך אנחנו בעצם יצרנו מצב, יצרנו פתרון, שבו מצד אחד נכסי החברה להשבה משמשים היום לסיוע לניצולים שחיים אתנו – ואנחנו רוצים בהחלט לשפר ולסייע להם ככל הניתן בשנים שנותרו להם, שירבו ככל הניתן, בישראל – ומצד שני, אם וככל שיימצאו יורשים בעתיד, המדינה תוכל לתת מענה לדרישות שלהם באמצעות אותה התחייבות לשפות אותם במידת הצורך.

דב חנין: אני חושב שזה מנגנון נכון.

דב חנין: אני מברך את משרדי הממשלה המעורבים בעניין על הפתרון הזה, ואני מאחל לכולנו שהצעת החוק הזאת תושלם במהירות ותובא לאישור הכנסת בקריאה שנייה ושלישית כדי שניצולי שואה רבים ככל הניתן יוכלו ליהנות מהכספים ומהמשאבים האלה.

דב חנין: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה מאוד, ותודה על העמידה בזמנים.

רות קלדרון: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה, מוזמן לשאת את דבריך.

איתן כבל: טוב, אני בשונה – אני מסתמך על הדברים שאמר קודמי.

איתן כבל: אבל זה מתוך רחמים.

קריאות: – – –

קריאה: איתן, מעולם לא התלהבו מדבריך כל כך הרבה אנשים.

רות קלדרון: אתם מוכרחים לראות איך אתם נראים מכאן.

רות קלדרון: זה בהחלט מראה.

רות קלדרון: אנחנו עוברים להצבעה.

רות קלדרון: בבקשה.

רות קלדרון: מי בעד?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: בבקשה להצביע.

רות קלדרון: הצבעה מס' 32 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 25 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק נכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה) (תיקון מס' 3), התשע"ד–2014, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

רות קלדרון: 25 בעד, אין מתנגדים.

רות קלדרון: הצעת החוק התקבלה ותעבור לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

רות קלדרון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/834).

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת השותפויות (מס' 5) (ממשל תאגידי בשותפות מוגבלת ציבורית), התשע"ד–2014, לקריאה ראשונה.

רות קלדרון: יציג את הצעת החוק השר סילבן שלום.

סילבן שלום: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא לאישור המליאה בקריאה ראשונה את הצעת חוק לתיקון פקודת השותפויות (מס' 5) (ממשל תאגידי בשותפות מוגבלת ציבורית), התשע"ד–2014, של משרד המשפטים.

סילבן שלום: ההצעה באה על רקע התנופה האדירה בשנים האחרונות של פעילות חברות הגז והנפט המגייסות הון מהציבור באמצעות שותפויות מוגבלות הנסחרות בבורסה לניירות ערך.

סילבן שלום: כ-25% מכלל גיוסי ההון בבורסה לניירות ערך בשנים האחרונות הם גיוסים של תאגידים העוסקים בתחום הנפט והגז, והיקפי המסחר ביחידות ההשתתפות בשותפות מוגבלת הולכים וגדלים ומגיעים לקרוב ל-10% מכלל מחזור המסחר בבורסה.

סילבן שלום: על רקע נתונים אלה, משרד המשפטים בחן את ההסדרים החלים על השותפויות המוגבלות ואת הצורך להבטיח הגנה ראויה לאינטרסים של הציבור המשקיע בהם.

סילבן שלום: כיום כללי הממשל התאגידי חלים על השותפויות הנסחרות מכוח הוראות פקודת השותפויות, תקנון הבורסה לניירות ערך וההסכמים שבין השותף הכללי לבין השותף המוגבל.

סילבן שלום: מצאנו שכללים אלה חסרים, לא מעודכנים ואינם מספקים הגנה הולמת לעניינו של ציבור המשקיעים.

סילבן שלום: הצעת חוק זו נועדה להרחיב ולעדכן את מנגנוני הממשל התאגידי בשותפויות תוך התאמה ככל שניתן לכללי הממשל התאגידי החלים על חברות ציבוריות לפי חוק החברות.

סילבן שלום: הצעה זו יוצרת הסדר אחיד וקוהרנטי ביחס לכל ניירות הערך המונפקים לציבור, בין שהונפקו על-ידי חברה ובין שהונפקו על-ידי שותפות מוגבלת.

סילבן שלום: לאור האמור תומכת הממשלה בהצעת החוק.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: רשימת הדוברים – חלקם לא נמצאים וחלקם ויתרו על זכות הדיבור.

רות קלדרון: ולכן נעבור להצבעה.

רות קלדרון: מי בעד, מי נגד?

רות קלדרון: בבקשה להצביע.

רות קלדרון: הצבעה מס' 33 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 23 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת השותפויות (מס' 5) (ממשל תאגידי בשותפות מוגבלת ציבורית), התשע"ד–2014, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

רות קלדרון: 23 בעד, אין מתנגדים.

רות קלדרון: הצעת החוק התקבלה ותעבור לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

רות קלדרון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/835).

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: הצעת החוק הבאה – הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על עצור ועל אסיר משוחרר על-תנאי (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, לקריאה ראשונה.

קריאות: – – –

קריאה: זה נשמע זהה לגמרי.

משה מזרחי: זו הוראת שעה, מה שהיה קודם, ועכשיו זו הוראת קבע.

רות קלדרון: אנשינו המקצועיים אומרים שזה בסדר.

קריאות: – – –

רות קלדרון: אני יכולה לקרוא מפה את הפיקוח האלקטרוני.

רות קלדרון: אנחנו נעבור לפרסומות לכמה דקות ומייד נשוב.

קריאות: – – –

סילבן שלום: הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על עצור ועל אסיר משוחרר על-תנאי (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014.

סילבן שלום: פיקוח אלקטרוני משמעו התקנת אמצעים אלקטרוניים שמטרתם לעקוב באופן רציף אחר הימצאות של מפוקח במקום הפיקוח.

סילבן שלום: מוצע להסדיר את מעמדו המשפטי של הפיקוח האלקטרוני ואת המנגנון ליישומו, ובכלל זה את הבניית שיקול הדעת השיפוטי באשר למעצר נאשמים בפיקוח אלקטרוני או לשחרור על-תנאי של אסירים בפיקוח אלקטרוני; את תנאי תוכנית הפיקוח האלקטרוני; את סמכויות גורמי השב"ס לצורך ניהול תוכנית הפיקוח האלקטרוני; את הסדרת המנגנון להפסקת תוכנית הפיקוח לגבי מפוקח שהפר את תנאיו ועוד.

יריב לוין: יהיו לנו מספיק מצביעים – – –

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: ברשות חברי, אם אין התנגדות, נעבור ישירות להצבעה.

רות קלדרון: מי בעד?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: בבקשה להצביע.

רות קלדרון: הצבעה מס' 34 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 23 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על עצור ועל אסיר משוחרר על-תנאי (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

רות קלדרון: 23 בעד, אין מתנגדים.

רות קלדרון: הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על עצור ועל אסיר משוחרר על-תנאי (תיקוני חקיקה) עוברת לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

אורי מקלב: לא, לא.

אורי מקלב: לוועדת המדע.

רות קלדרון: סליחה?

מיקי לוי: מה פתאום?

שולי מועלם-רפאלי: לוועדת חוקה, מה פתאום לוועדת המדע?

יריב לוין: לוועדת הכנסת.

רות קלדרון: ועדת הכנסת תכריע במחלוקת הזאת.

רות קלדרון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/839).

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: אנחנו עוברים לחוק שלפני אחרון:

רות קלדרון: הצעת חוק הגבלת השימוש במקום לשם מניעת ביצוע עבירות (תיקון מס' 29), התשע"ד–2014, לקריאה ראשונה.

רות קלדרון: יציג את הצעת החוק – פוסע לעברנו השר סילבן שלום.

רות קלדרון: בואו נראה באילו משקפיים.

סילבן שלום: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק הגבלת השימוש במקום לשם מניעת ביצוע עבירות (תיקון מס' 2), התשע"ד–2014, היא הצעת חוק ממשלתית של משרד המשפטים שעניינה שיפור היכולת של המשטרה, ושל רשויות האכיפה בכלל, להתמודד עם פשיעה חמורה.

סילבן שלום: חוק הגבלת שימוש במקום לשם מניעת ביצוע עבירות, התשס"ה–2005, בנוסחו כיום, מעניק למשטרה סמכות לסגור מקומות המשמשים לזנות, סרסרות וסחר בבני-אדם.

סילבן שלום: הצורך במתן סמכות דומה ביחס למקומות המשמשים לביצוע עבירות נוספות, ובכלל זה עבירות חמורות המבוצעות במרחב הווירטואלי – באינטרנט – הוא העומד בבסיס הצעת החוק שלפניכם.

סילבן שלום: התיקון המרכזי שבהצעת החוק עוסק במתן סמכות להגביל גישה לאתרי אינטרנט המשמשים לביצוע עבירות מסוימות.

סילבן שלום: העבירות הן פרסום חומרים פדופיליים, הימורים בלתי חוקיים בקשר עם ארגון פשיעה ומכירת סמים מסוכנים.

סילבן שלום: סמכות זו היא חדשה בחקיקה הישראלית.

סילבן שלום: כידוע, בשנים האחרונות חלה עליה אדירה בשימוש ברשת האינטרנט הן לצרכים ראויים ורצויים והן לשם ביצוע עבירות.

סילבן שלום: אתרים רבים, שפעמים רבות ממוקמים מחוץ לישראל, מציעים, לצערנו, גישה קלה ביותר לחומרים פדופיליים, להימורים בלתי חוקיים ואף לרכישת סמים מסוכנים.

סילבן שלום: זמינות גבוהה זו חושפת את הציבור לסכנה, ובמיוחד את הציבור הזקוק להגנה מיוחדת, כמו קטינים ומכורים.

סילבן שלום: הגלישה לאתרים אלה מניעה את גלגלי התעשייה שמאחורי העבירות, אם בניצול קטינים לייצור תכנים פדופילים ואם בפעילות של ארגוני פשיעה שפועלים גם בתחומי ההימורים והסחר בסמים.

סילבן שלום: העובדה שפעמים רבות השרתים של אתרי האינטרנט והבעלים שלהם אינם נמצאים בישראל, ולכן אינם בטווח האכיפה של משטרת ישראל, מובילה לכך שניתוק היכולת לצרוך את תוצרי העבירה באמצעות גלישה לאתרים אלה הוא אמצעי חיוני במסגרת המאבק בתופעות חמורות אלה.

סילבן שלום: מאחר שמדובר בסמכות חדשה, הצעת החוק שלפני

סילבן שלום: כם היא מצומצמת ומאוזנת, והיא גובשה בזהירות ובתשומת לב לאינטרסים המתנגשים.

סילבן שלום: הממשלה תומכת בהצעת החוק.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: ברשות חברי, נעבור ישירות להצבעה.

רות קלדרון: מי בעד הצעת החוק הגבלת שימוש במקום לשם מניעת ביצוע עבירות (תיקון מס' 2)?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: בבקשה להצביע.

רות קלדרון: יריב, אתה לא אומר מה, אז איך נדע?

יריב לוין: – – –

רות קלדרון: זה אבוד.

רות קלדרון: הצבעה מס' 35 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 21 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגבלת שימוש במקום לשם מניעת ביצוע עבירות (תיקון מס' 2), התשע"ד–2014, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

רות קלדרון: 21 בעד, אין מתנגדים.

רות קלדרון: הצעת החוק הגבלת שימוש במקום לשם מניעת ביצוע עבירות (תיקון מס' 2) עברה, והיא עוברת לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

רות קלדרון: תם סדר-היום.

רות קלדרון: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, י"א באדר א' התשע"ד – זה היום של טרומפ

רות קלדרון: לדור – 11 בפברואר, בשעה 16:00.

רות קלדרון: ישיבה זו נעולה.