ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 108, 2014-01-28 00:00

אורי מקלב: אני מתכבד לפתוח ישיבת הכנסת היום, יום שלישי, כ"ז בשבט התשע"ד, למניינם 28 בינואר 2014.

אורי מקלב: כרגיל ועד עכשיו, היושב-ראש הקבוע, יושב-ראש הכנסת מר יולי אדלשטיין, פותח את ישיבות הכנסת, אבל בשל נסיבות מצערות, מות רעייתו, הוא איננו אתנו; הוא יושב שבעה.

אורי מקלב: אנחנו בזה שולחים תנחומים בשם כולנו ליושב-ראש הכנסת על אבלו בפטירת רעייתו, ואנחנו מאחלים לו ואומרים: בנחמת ציון וירושלים תנוחמו.

אורי מקלב: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על עצור ועל אסיר משוחרר על-תנאי (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם:

ירדנה מלר-הורוביץ: החל בהצעת חוק פ/2100/19 וכלה בהצעת חוק פ/2124/19 – הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (המבקש להישפט על עבירות קנס), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן, מאיר שטרית, עמרם מצנע, דוד צור, אורלי לוי אבקסיס, זבולון קלפה ורוברט אילטוב; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – תשלומים על-פי ימי עבודה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי מחלה לעובד עצמאי), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, חיים כץ, מיקי רוזנטל ומשה גפני; הצעת חוק דמי קיום לחיילים בשירות סדיר, התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, מאיר שטרית, יריב לוין, מרב מיכאלי, עמר בר-לב, מירי רגב ועליזה לביא; הצעת חוק לקביעת תגמול חד-פעמי ליורשי ניצולי שואה (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת יעקב ליצמן; הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון – קביעת דרגת נכות בשנית), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת יפעת קריב, דב חנין, אלעזר שטרן, דב ליפמן, אברהם מיכאלי, שולי מועלם-רפאלי, קארין אלהרר, שמעון אוחיון, משה זלמן פייגלין, עדי קול ומיכל רוזין; הצעת חוק שירות הקבע בצבא הגנה לישראל (הליכים לעניין החלטות הנוגעות לחיילים בשירות קבע) (תיקון – סמכות נגררת ומקום מושב), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת חיים כץ, אורלי לוי אבקסיס, יעקב מרגי, מיכל בירן ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק העונשין (תיקון – שימוש במידע בידי עובד הציבור), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, עיסאווי פריג', יריב לוין ודב חנין; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – הליכי מינוי שופט לכהונה בפועל), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת יריב לוין ודוד רותם; הצעת חוק פיקוח על בתי-ספר (תיקון – הרחבת תחולה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת משולם נהרי ויוני שטבון; הצעת חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני כוח-אדם (תיקון – מניעת סיום העסקה לצורך הימנעות מהעסקה ישירה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, מירי רגב, מיכל רוזין, איתן כבל, תמר זנדברג ונחמן שי;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק לתיקון פקודת הנזיקין (העברת נטל ההוכחה בתביעות בגין הליכים משפטיים שהתמשכו), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת משה זלמן פייגלין, ישראל אייכלר ומנחם אליעזר מוזס; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – הצבעה מרחוק עקב היעדרות בנסיבות משפחתיות ובריאותיות של חבר הכנסת – לידה, אשפוז, אבל), מאת חברי הכנסת יפעת קריב, קארין אלהרר, אראל מרגלית ודוד צור; הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון – איסור שחרור רוצחים), מאת חברי הכנסת איילת שקד, דוד צור, יריב לוין, רוברט אילטוב, ישראל חסון, אורית סטרוק, שולי מועלם-רפאלי ומרדכי יוגב; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – חובת מינוי ממלא מקום ראש הממשלה), מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, איתן כבל ומשה גפני; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון – תשר ודמי שירות), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, נסים זאב, אברהם מיכאלי ודוד אזולאי; הצעת חוק הדיור הציבורי (זכות לדירה ציבורית), התשע"ד–2014, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – סיוע ריאלי בשכר דירה), התשע"ד–2014, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק הדיינים (תיקון – כשירות למנהל בתי-הדין הרבניים), התשע"ד–2014, מאת חברות הכנסת שולי מועלם-רפאלי ואיילת שקד; הצעת חוק הדיינים (תיקון – כשירות למנהל בתי-הדין הרבניים), התשע"ד–2014, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק מניעת עבירות מין בקטינים (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, מאת חברות הכנסת מרב מיכאלי ויפעת קריב; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – עידוד לימודי נהיגה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת שמעון סולומון, איתן כבל, סתיו שפיר, איציק שמולי, שמעון אוחיון, ישראל חסון, יואל רזבוזוב, רות קלדרון, יפעת קריב, דב ליפמן, רונן הופמן, דוד צור, רינה פרנקל, עליזה לביא, עפר שלח ובועז טופורובסקי; הצעת חוק הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות (תיקון – הדדיות בהודעה מוקדמת ארוכה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת דב ליפמן, רינה פרנקל, פנינה תמנו-שטה, שמעון סולומון, יפעת קריב, רונן הופמן, ניצן הורוביץ, מרב מיכאלי, דב חנין, איציק שמולי ובועז טופורובסקי;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון – חשיפת תנאי העבודה בין עובדים), התשע"ד–2014, מאת חברות הכנסת מיכל בירן וגילה גמליאל; הצעת חוק שלילת הזכאות לדמי הביטוח הלאומי והבטחת הכנסה עקב השתתפות בפעילות חבלנית נגד מדינת ישראל, תושביה ואזרחיה (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת יריב לוין, פנינה תמנו-שטה ואלעזר שטרן.

ירדנה מלר-הורוביץ: מכתבו של שר החינוך שי פירון בהמשך למסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון בהצעה לסדר-היום בנושא: הירידה במוטיבציה לשרת בשירות קרבי, של חבר הכנסת אלעזר שטרן.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות על דיון מהיר בנושא: מדיניות הצבת קווי החשמל, של חבר הכנסת חמד עמאר; מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בנושא: קמפיין ההכפשות נגד יושב-ראש רשות ניירות ערך, של חברי הכנסת זהבה גלאון ומיקי רוזנטל; מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בנושא: "טבע" ממשיכה לקבל הטבות מס למרות פיטורי 800 עובדים, של חברי הכנסת זהבה גלאון, יצחק וקנין ואורי מקלב; מסקנות ועדת הכספים בעקבות על דיון מהיר בנושא: סכנת סגירה למפעל "בריל" ופיטורי כ-100 עובדים, של חברי הכנסת מיכל בירן, יוני שטבון, גילה גמליאל, משה גפני, אילן גילאון וישראל אייכלר.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

אורי מקלב: תודה למזכירת הכנסת.

אורי מקלב: תודה כפולה ומכופלת על המאמץ להגיע לישיבה.

אורי מקלב: ממש קודם נחתם, חלק מחברי הכנסת וגם מזכירת הכנסת וסגן מזכירת הכנסת, ישירות לישיבת המליאה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים, ומודים על המאמצים הגדולים שאתם עושים כדי לקיים את ישיבות הכנסת בזמנן ובמועדן.

אורי מקלב: אנחנו, אם כך, כמו כל יום שלישי, נפתח את סדר-היום בנאומים בני דקה.

אורי מקלב: אני מזמין את החברים להצביע, ולפי ההצבעה אני גם אכבד ואבקש מכם, חברי הכנסת, לבצע, או לדבר בנאומים בני דקה.

אורי מקלב: הצבעה, בבקשה.

אורי מקלב: יופי.

אורי מקלב: ראשון הדוברים, חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אורי מקלב: מי שנגד מקבל ראשון, אתה רואה.

אורי מקלב: בבקשה.

מנחם אליעזר מוזס: מה קרה – – –

אורי מקלב: אנחנו מייד ניתן, לפי הרשימה – – –

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אתמול נפטרו שני בני-אדם: פטין עאסי מכפר-ברא והילדה ביאן גול ממועאוויה, מאזור אום-אלפחם.

אחמד טיבי: הם נהרגו כתוצאה משימוש בנשק: ירי באוויר, ירי תועה.

אחמד טיבי: והמשפחות יושבות שבעה, יושבות על הקורבנות האלה, יגונן רב; יושבות שלושה – אצלנו יושבים שלושה ימים.

אחמד טיבי: אבל נשאלת השאלה, עד מתי, אדוני היושב-ראש, הנשק ימשיך לשלוט ברחובות ולהביא לקיפוח חיי אדם?

אחמד טיבי: יתרה מזו, אני שואל את עצמי: כמה מכם יודעים ששני האנשים האלה נפטרו?

אחמד טיבי: כמה?

אחמד טיבי: האם התקשורת העברית, למשל, דיווחה על הרג הילדה או על מותו של פטין?

אחמד טיבי: אתם לא יודעים כי לא קראתם כמעט או לא שמעתם, אלא אם יש, הייתה ידיעה אזוטרית פה ושם.

אחמד טיבי: המשפחות ממשיכות לשבת ויגונן רב, ואני משמיע את קולי ואת קול הציבור הערבי – ואני חושב, הציבור בכלל: די לאלימות, די לשימוש בנשק.

אחמד טיבי: אנחנו קוראים למשטרה לאסוף את הנשק הזה, ומייד.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

אורי מקלב: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, בבקשה.

אורי מקלב: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס?

אורי מקלב: בבקשה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, התובנות שלי לאחר הנסיעה המרגשת והנרגשת: אתמול היה הביקור המזעזע כל כך באושוויץ ובירקנאו, ששם כל משפחת אבי המנוח נרצחו ונטבחו ונשרפו, במקום הנורא הזה.

מנחם אליעזר מוזס: כמו שאבי כותב:

מנחם אליעזר מוזס: 70 נפש מבני משפחתי נעקדו על קידוש השם במקום הנורא ששמו אושוויץ-בירקנאו, ואני נשארתי ענף בודד בארץ החיים.

מנחם אליעזר מוזס: זה פשוט, לעמוד שם וכל רגע זה מקפיא ומצמרר לראות מה שעוללו לנו הנאצים הארורים האלה.

מנחם אליעזר מוזס: ואחר כך, בערב, היינו בקרקוב, בדיון הבין-פרלמנטרי.

מנחם אליעזר מוזס: הקשר שלי לקרקוב הוא שאימא שלי חונכה שם, הייתה תלמידה אצל מרת שרה שנירר, מנהלת "בית יעקב" הראשון בקרקוב, והייתה קשורה בה בכל נימי נפשה, כל החיים.

מנחם אליעזר מוזס: היא גם איבדה חלק נכבד ממשפחתה בטרבלינקה ובמיידנק, ואף-על-פי-כן, מרמץ האפר הזה היא קמה בחזרה, ובארץ החיים כאן הצליחה לקבץ בנות ולהשמיען תורה ולחנך אותן לתורה וטהרה, ולזעוק: מי לה' אלי – כאן, בארץ הקודש.

מנחם אליעזר מוזס: וכשאני רואה את דוח האנטישמיות חלחלה עוברת בקרבי לראות שלמרות מה שראינו אתמול, האנטישמיות בכל רחבי העולם מתגברת, בין מימין ובין משמאל.

מנחם אליעזר מוזס: ואנחנו רואים את זה בכל החוקים השונים: אם זה חוקי השחיטה, והחוקים נגד המילה, ומעשי הוונדליזם בבתי-העלמין ובבתי-הכנסת, ובכל מקום שהוא.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לומר לכם שאתמול בלילה רצינו לצאת, באמצע הכנס, בקרקוב, אל ציונו של הרמ"א, ועוד גדולי ישראל, ולבקר בבית-הכנסת, ובאו שירותי הביטחון ואמרו: לא בא בחשבון.

מנחם אליעזר מוזס: המצב מתוח, יש אנטישמיות.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו לא יכולים לתת לכם ללכת.

מנחם אליעזר מוזס: תשבו כאן, במלון.

מנחם אליעזר מוזס: האם הגענו לכזה מצב שיהודי שנמצא בפולין – והיו שם 3.5 מיליון יהודים – לא יכול לצאת לבקר בבית-העלמין בגלל המצב של האנטישמיות, הפורחת ועולה?

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

אורי מקלב: תודה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

אורי מקלב: חבר הכנסת דב ליפמן, בבקשה.

דב ליפמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, קודם כול רציתי להגיד תודה למזכירת הכנסת ולכל הצוות, ובמיוחד לאנשי המשמר, שעמדו בקור במדים שלהם, לא כולל משהו לכסות את האוזניים, ועשו את זה לכבוד מדינת ישראל, לכבודנו כחברי הכנסת ולכבוד הנשמות באושוויץ ובירקנאו.

דב ליפמן: תודה רבה לכולם על חוויה מדהימה.

דב ליפמן: מרגש.

דב ליפמן: ייקח זמן לקלוט מה למדנו שם.

דב ליפמן: אתמול, לצערנו, לא היה מספיק זמן לכולנו להעביר את הנאומים שלנו בישיבה המשותפת עם חברי הפרלמנט, אז,, ברשותך, אני רוצה להעביר את הנאום שלי מאתמול, עם מסר מאוד חשוב עבורי להעביר כחבר כנסת ישראל: אני עומד כאן כנין שהגיע היום, בפעם הראשונה, למקום הקבורה של סבא רבא וסבתא רבתא שלי, שהגיעו לאושוויץ בערב חג השבועות בחודש מאי 1944.

דב ליפמן: הרב אלימלך פישמן ואשתו הרבנית יוטה ברכה פישמן, זכרם לברכה, נטבחו לא הרחק מכאן – היינו בקראקוב – באותו ערב נורא ואיום, יחד עם רבים מילדיהם וכמעט 30 נכדים באותו לילה.

דב ליפמן: אני עומד כאן עם דמעות בעיני – דמעות על סבתא שלי, אתל קליינמן שתחיה, שהייתה צריכה לעמוד ולראות את הוריה ואחיה נלקחים לטבח; אני דומע על אימא שלי, שהיכולת לפגוש את סבא וסבתא שלה, כמו גם את הדודים והדודות, נשדדה ממנה.

דב ליפמן: כולם נשארו על האדמה הזאת כעפר ואפר, אפילו תמונה אחת לא נשארה.

דב ליפמן: אבל אני גם עומד כאן עם גאווה גדולה.

דב ליפמן: אני עומד כאן כחבר בכנסת ישראל, ועל כך אני אומר:

דב ליפמן: עם ישראל חי.

דב ליפמן: למרות ניסיונות הנאצים להשמידנו, הקמנו מדינה יהודית ודמוקרטית.

דב ליפמן: המדינה שלנו איתנה ומשגשגת, ברוך השם, למרות הרצון של חלק משכנינו למחוק אותנו ומדינות אחרות הפועלות נגדנו.

דב ליפמן: אני כאן על מנת לכבד את זיכרון יקירי שנרצחו ולומר להם בגאווה שיש להם נינים ובני נינים שלומדים את אותה תורה שהם למדו, שמקיימים את אותן המצוות שהם קיימו וחיים כיהודים חופשיים בארץ הקודש, הארץ שלה הם קיוו והתפללו שלוש פעמים ביום כיהודים נרדפים.

דב ליפמן: המעמד הזה הוא הכבוד האולטימטיבי עבורם.

דב ליפמן: עם ישראל חי.

דב ליפמן: יהי זכרם ברוך.

דב ליפמן: ושוב, תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת דב ליפמן.

אורי מקלב: הדובר הבא, חבר הכנסת בועז טופורובסקי, בבקשה.

אורי מקלב: אחריו – חברת הכנסת רות קלדרון.

בועז טופורובסקי: בשבוע האחרון, בין 21 ועד ל-28 בינואר, נהרגו ארבעה בני-אדם בתאונות דרכים.

בועז טופורובסקי: ביום שלישי, 21 בינואר, נהרג נהג קלנועית בן 38 בהתנגשות עם רכבת ברמלה; נסיבות האירוע עדיין נחקרות.

בועז טופורובסקי: ביום חמישי, 23 בינואר, נפגע הולך רגל בן 76 על-ידי רכב פרטי ברחוב קפלן באור-יהודה, הוא נפטר מפצעיו ארבעה ימים מאוחר יותר.

בועז טופורובסקי: ביום שישי, 24 בינואר, נהרג מורן חבוט, רוכב אופנוע בן 32, בהתנגשות עם רכב פרטי על כביש 40 סמוך לרחובות, מותו נקבע במקום; ביום שני, 27 בינואר, נהרג הולך רגל בן 15 מפגיעת רכב בכביש 85 באזור הגליל המערבי.

בועז טופורובסקי: הנער נפגע תוך כדי חציית כביש ומותו נקבע במקום.

בועז טופורובסקי: השבוע שוב נהרג אדם מפגיעת רכבת.

בועז טופורובסקי: פגיעה זו מתווספת לשתי פגיעות שהתרחשו בחודשים האחרונים: האחת היא פגיעת רכבת והריגתו של עובד רכבת ישראל לפני כשלושה שבועות, תוך כדי חצייתו את המסילה במעבר רגלי הפתוח לעובדים בלבד; השנייה היא פגיעת רכבת מסע בשני צעירים בני 20 והריגתם לאחר שצעדו על המסילה סמוך לאזור התעשייה בעמק-חפר.

בועז טופורובסקי: אני קורא לשר התחבורה ולרשות לבטיחות בדרכים לפעול, להסביר ולהגביר את האכיפה סביב נושא זה.

בועז טופורובסקי: זהו מוות מיותר.

בועז טופורובסקי: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת בועז טופורובסקי.

אורי מקלב: חברת הכנסת רות קלדרון, ולאחר מכן – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

רות קלדרון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה להביע את השתתפותי בצערו של היושב-ראש שלנו.

רות קלדרון: אין מילים להביע את הכאב הזה.

רות קלדרון: אני רוצה להביע את הכבוד שאני רוחשת לאופן שבו הוא הנהיג אותנו והמשיך לעבוד עד לרגע האחרון, בתוך כאב וקושי כל כך גדולים.

רות קלדרון: באירוע של דור שני לניצולי שואה שבו החלפתי את היושב-ראש השבוע, ניגשה אלי פרופסור מהאקדמיה ללשון העברית וביקשה לומר לי שיש מילים עבריות חדשות לקואליציה ואופוזיציה: קואליציה בלשון האקדמיה היא "אחדה" ואופוזיציה היא "נגדה".

רות קלדרון: אני מקבלת על עצמי לנסות להשתמש במילים האלה.

רות קלדרון: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחברת הכנסת רות קלדרון.

אורי מקלב: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

אורי מקלב: אחריה – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברות הכנסת, בהמשך לכל הדברים המרגשים, הנוגעים, הכואבים והחזקים שנאמרים כאן על-ידי חברי הכנסת שחזרו מהמסע למחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ-בירקנאו – אנחנו לא עוסקות בהשוואות.

מרב מיכאלי: אי-אפשר להשוות, אסור להשוות, לא צריך להשוות.

מרב מיכאלי: אבל בלי קשר להשוואה, באותם עיתונים שבהם ראיתי הבוקר את התמונות והציטוטים מהביקור הזה ראיתי גם ידיעה גדולה על כך שהחינוך הממלכתי-דתי במדינת ישראל מסרב לקבל לשורותיו מורות ומורים ערביות וערבים ישראלים.

מרב מיכאלי: גזענות, חברי וחברותי חברות הכנסת, היא זרע פורענות.

מרב מיכאלי: גזענות היא זרע פורענות; אנחנו למדנו את זה על בשרנו.

מרב מיכאלי: והיא ודאי זרע פורענות במדינת ישראל, שהיא מדינה עם מרקם חברתי כל כך מורכב, כל כך עדין, שהשמירה עליו היא עצמה הכרחית לקיומנו ולהישרדותנו כאן.

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד ששמעתי את שר החינוך שי פירון בכנס באילת השנה מדבר על כך שהוא מבין לאחרונה שיש בעיה באופן שבו החינוך הממלכתי-דתי מדיר ממנו חלקים שונים של האוכלוסייה ומדיר את עצמו מחלקים אחרים באוכלוסייה.

מרב מיכאלי: אני רוצה לקוות שהשר פירון יחזיק את עצמו, ייתן לעצמו דין-וחשבון על הדברים האלה, ולא יאפשר לשום מערכת חינוך במדינת ישראל, על אחת כמה וכמה לא מערכת חינוך ממלכתית, להדיר אוכלוסיות ישראליות, אזרחיות, לגיטימיות, באופן כזה או בכל אופן אחר.

מרב מיכאלי: תודה.

אורי מקלב: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

אורי מקלב: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

אורי מקלב: אחריו – חבר הכנסת שמעון אוחיון.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום הובאה לקבורה הילדה ביאן גול מחאמיד, בת שמונה שנים, מהכפר מועאוויה באזור ואדי-עארה.

מסעוד גנאים: באין שיחקה בכדור ליד ביתה ונפגעה בראשה, לצערי, מכדור מסוג אחר – כדור לא תמים, שלא משחק עם הילדים, כדור מירי תועה.

מסעוד גנאים: הילדה התמימה ומלאת החיים הזאת היא קורבן להתנהגות ולמציאות אלימה ופושעת שבה הנשק משתולל ויורים בו לכל עבר.

מסעוד גנאים: זה לא כדור תועה, אדוני היושב-ראש; זאת התנהגות תועה, מאבדת דרך וגורמת לאובדן חיים ואובדן ביטחון אישי וחברתי.

מסעוד גנאים: חובת הממשלה, המשטרה, המשרד לביטחון הפנים לטפל בפושעים אלה, וחובתנו כחברה גם לשאת באחריות, להילחם בתופעה הזאת ולהגן על עצמנו ועל ילדינו, כי אם המצב התועה יישאר כך, נאבד עצמנו ועתידנו.

מסעוד גנאים: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אורי מקלב: חבר הכנסת שמעון אוחיון, בבקשה, אחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי.

אורי מקלב: תודה.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה והשר, חברי הכנסת מהיַחדה וחברי הכנסת מהנֶגדה, קודם כול, אני מבקש לקבל בברכה את המשלחת המכובדת של הבלוקדה של לנינגרד.

שמעון אוחיון: אנחנו מקבלים אתכם בברכת ברוכים הבאים, כי אתם מסמלים בשבילנו, כמובן, את הניצחון על הנאצים, ואני רוצה לקבל אתכם בברכה.

שמעון אוחיון: אני מבקש להעלות נושא כאוב של מקרה מסעיר שקרה היום.

שמעון אוחיון: שוב שמענו על מקרה של דקירה במוסד חינוכי.

שמעון אוחיון: נער דקר את חברו בחצר בית-ספר באשדוד, וזה איננו המקרה הראשון במוסדות החינוך שלנו, והתופעה, נדמה לי, גוברת.

שמעון אוחיון: ואני שואל: עד מתי?

שמעון אוחיון: עד מתי נחשה ונבליג מול מעשי אלימות אלה?

שמעון אוחיון: האם מוסדות החינוך שלנו הפכו למוסדות התגוששות או קטל, חלילה?

שמעון אוחיון: האם הורים יכולים להיות בטוחים כשהם שולחים את ילדיהם לבית-הספר?

שמעון אוחיון: אני פונה לשר החינוך להתערב מייד בפעילות אינטנסיבית לבלימת תופעות האלימות בחצרות מוסדות החינוך שלנו.

שמעון אוחיון: האם זה איננו קודם לסוגיות של חמישה או שבעה מקצועות בבגרות?

שמעון אוחיון: ובכלל, לפני שמדברים על למידה משמעותית, אולי נדבר על משמעות החיים ועל הביטחון שלנו, ועל אחת כמה וכמה במוסדות החינוך שלנו.

שמעון אוחיון: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת שמעון אוחיון.

אורי מקלב: חבר הכנסת דוד אזולאי, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להצטרף לדברי חברי ולקדם בברכה את כל האורחים שנמצאים כאן, ניצולי המצור על לנינגרד.

דוד אזולאי: נקדם אותם בברכת ברוכים הבאים.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, בהמשך לביקור המשלחת הגדולה באושוויץ, כאדם שהשתתף בסיור הזה, אני רוצה לציין שזה היה מסע קשה רגשית ונפשית.

דוד אזולאי: כמה שנדבר ונביע, בנושא הזה עדיין לא נאמר הכול.

דוד אזולאי: הדברים קשים, והם בוודאי עוד יותר קשים למי שקרוב לנושא הזה, שבני משפחתו – ושמענו אתמול: כמעט כל חברי הכנסת שהשתתפו במשלחת הביעו בצורה כזו או אחרת את הקשר שלהם ואת הפגיעה הקשה בבני משפחותיהם.

דוד אזולאי: אני רוצה לנצל את הבמה הזאת כדי להודות קודם כול ליושב-ראש הכנסת, ובהזדמנות הזאת אני שולח לו תנחומים על פטירת אשתו, למנכ"ל הכנסת, לקצין הכנסת, למזכירת הכנסת, לרופא הכנסת, לכל עובדי הכנסת, שבאמת עשו מעל ומעבר כדי שהכול יעבור ללא תקלות, כדי לתת את המקסימום לכל אחד ואחד מהמשתתפים.

דוד אזולאי: ומשלחת של כמעט 300 איש – לוגיסטית זה לא קל, ואני חושב שצריך לדעת גם להגיד תודה, גם אם היו פה ושם תקלות.

דוד אזולאי: לדעתי לא היו תקלות, אבל אני חושב שצריך להגיד תודה לכל אלה שתרמו כדי שהמסע הזה יצא מוצלח.

דוד אזולאי: תודה ויישר כוח.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת דוד אזולאי.

אורי מקלב: חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת והשרים, אני קודם כול מצטרף לכבוד היושב-ראש ולחברי במשלוח תנחומים ליושב-ראש הכנסת.

באסל גטאס: אני משתתף בצערו באובדן אשתו, ומקווה שלא ידע עוד צער.

באסל גטאס: ביום שבת, 18 בחודש, נפטר בבית-חולים "הדסה" גבר בן 49 מעזה, חאדר טרזי.

באסל גטאס: אשתו סוהד אנסטס מבית-ג'אלה.

באסל גטאס: המשפחה הגישה בקשה לכוחות הביטחון רק לעבור מבית-ג'אלה, מבית-לחם, לעזה, להשתתף בהלוויה, להיות עם הבת, עם האלמנה הטרייה, שהיא ושלושת ילדיה עוברים ועברו כמובן משבר גדול באובדן הבעל והאבא.

באסל גטאס: רק לאבא של האלמנה הותר להיכנס.

באסל גטאס: בקשתן של האימא והאחות נדחתה בטענה שהן לא קרובות מדרגה ראשונה.

באסל גטאס: פנו אלי, פניתי לשר הביטחון, ונענינו שאלה החוקים, אלה ההוראות, וכל הניסיונות שלי לדבר על לב – אם יש לב למי שמטפל בעניין, ומה יותר אנושי משהאימא תבוא לבת האלמנה שלה, להשתתף אתה ולשבת אתה בימים הקשים האלה – ללא הועיל.

באסל גטאס: ואז אני מקבל תשובה שההוראות הכלליות הן שאין מעבר של תושבים מהגדה המערבית לעזה, הוראה גורפת, טוטלית; אין, אכזריות.

באסל גטאס: אני שואל: איפה הלב?

באסל גטאס: כיבוש אבל ללא רחמים, אפילו ללא מידת הרחמים, לתת לאישה ולבת להיות עם הבת שלה והאחות שלה בזמן קשה כזה.

באסל גטאס: ריבונו של עולם, הכיבוש צריך לעבור מהעולם, אבל קודם צריכים לעבור גם האכזריות והאי-ראייה של האחר, שאפילו בזמן הקשה ביותר הזה מעדיפים את ההוראות ואת ההתעמרות ואת ההתעללות באנשים על מתן מידת הרחמים הראויה.

באסל גטאס: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: נעבור לחבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להגיד שיש לי את הכבוד ואת הגאווה להצהיר שהייתי אורח בעיר לנינגרד במשך שמונה שנים.

עפו אגבאריה: אני חב את ההשכלה שלי לעיר ההירואית הזאת, ואני רוחש את כל הכבוד לאנשים האלה, שבאמת הגנו על העיר הנצורה.

עפו אגבאריה: את החג הזה חגגתי במשך שמונה שנים בתוך העיר לנינגרד, כאשר פה עוד לא חגגו לצערי הרב את החג הזה ולא ציינו את היום הזה.

עפו אגבאריה: אני מקווה שהמאבק הצודק של כל העמים נגד כל הכיבושים ייגמר; כפי שנגמרו הכיבוש והבלוקדה של לנינגרד גם ייגמרו כל הכיבושים בעולם, והכיבוש הישראלי ברצועת-עזה, והבלוקדה, או המצור על העיר עזה, שגם ייגמר.

עפו אגבאריה: אני מברך את אנשי לנינגרד, שמהניסיון שלי הם באמת אנשים מאוד נחמדים ומאוד טובים, העיר מאוד מתורבתת ומאוד טובה.

עפו אגבאריה: לכן אני תמיד אומר לכל אנשי לנינגרד שאני חב כל כך הרבה כבוד אליהם: (אומר דברים בשפה הרוסית, להלן תרגומם לעברית: כבוד לעיר שעל נהר הנייבה, כבוד לתושבי לנינגרד.

עפו אגבאריה: )

אורי מקלב: לא מוחאים כפיים.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: מקובל לא למחוא כפיים אצלנו, אבל תכף נגיע גם אליכם, כולם יוצאי לנינגרד, יש לנו דיון מיוחד בעניינכם.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

אורי מקלב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה, וברוכה הבאה, גברתי היושבת-ראש, היום התפרסמו בעיתונות הנתונים על הטבות המס במיליארדים שהמדינה מחלקת לשותפויות הגז במאגר "תמר".

דב חנין: מדובר על כך שבעלי מאגר הגז הטבעי "תמר" יקבלו מהמדינה הטבות מס בשווי של בין 3.5 ל-4 מיליארד שקלים כפיצוי על חקיקת חוק ששינסקי לפני שלוש שנים.

מאיר שטרית: 5 מיליארד.

דב חנין: אפילו יותר, אומר חבר הכנסת שטרית.

דב חנין: זה תלוי איך מחשבים את הדברים האלה.

דב חנין: הפיצוי הזה ניתן, אומר, כותב, העיתון "דה מרקר", בין היתר בהוראת לשכת ראש הממשלה בנימין נתניהו.

דב חנין: ואני אומר, עמיתי חברי הכנסת, שאת בעלי שותפות הגז "תמר" לא היה שום צורך ואין שום צורך לפצות בשום דבר: הם יושבים על מאגר גז ענקי, הולכים לעשות כסף עצום להם, לבניהם, לנכדיהם ולניניהם.

דב חנין: וכל מה שנותר הוא לקחת לקופה הציבורית את מה שמגיע לנו.

דב חנין: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: אנחנו עוברים לנושא הבא – – –

מאיר שטרית: – – –

רות קלדרון: סליחה.

רות קלדרון: בבקשה, חבר הכנסת שטרית.

רות קלדרון: לא קיבלתי את הרשימה.

אחמד טיבי: מה עם ברכה?

מוחמד ברכה: – – – למי נתן, או לו או לו.

רות קלדרון: סליחה.

רות קלדרון: היו חילופים לא מספיק בהירים.

רות קלדרון: חבר הכנסת ברכה, בבקשה.

מוחמד ברכה: אתה רוצה, מאיר?

מאיר שטרית: לא, לא.

רות קלדרון: ואחריו – חבר הכנסת שטרית.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, ראשית, אני מברך את האורחים הנכבדים, הגיבורים שלחמו נגד המצור על לנינגרד.

מוחמד ברכה: אני גם שולח באותה הזדמנות, כפי שעשיתי בטלפון לפני שעה קלה, תנחומים ליושב-ראש הכנסת על פטירת אשתו.

מוחמד ברכה: אני מאחל לו אריכות חיים ושלא ידע עוד צער.

מוחמד ברכה: אני ביקשתי לדבר כדי לתהות על סיבת הרוגז של ראש הממשלה על שר הכלכלה.

מוחמד ברכה: שר הכלכלה הביע דעה על משהו פוליטי שיוחס לראש הממשלה, וראש הממשלה כועס על שר הכלכלה כי שר הכלכלה בעצם חשף שראש הממשלה רצה לשקר או לעשות תרמית, והוא חשף לו את השקר ואת התרמית.

מוחמד ברכה: אחר כך נאמר ממשרד ראש הממשלה שהכוונה של ראש הממשלה שהייתה בעצם האמירה שמתנחלים יישארו בתחום המדינה הפלסטינית, היא לחשוף את האנטישמיות של הפלסטינים.

מוחמד ברכה: כאילו הפלסטינים הם שכובשים את חלקי מדינת ישראל – או הזילות בשימוש במילה "אנטישמיות".

מוחמד ברכה: פה יש מאבק נגד הכיבוש.

מוחמד ברכה: אבל אני אקח את האתגר של ראש הממשלה.

רות קלדרון: נא להישאר בגדר של דקה.

מוחמד ברכה: אני מסיים.

מוחמד ברכה: אני אקח את האתגר של ראש הממשלה ואני אומר לו דבר כזה: אם מתנחל כלשהו יוכיח בעלות תקינה על קרקע כלשהי, על בית שקנה בצורה תקינה כלשהי – לא בכוח הכיבוש – שיישאר.

מוחמד ברכה: אבל כל הכיבוש הזה וכל גרורותיו הם לא לגיטימיים, ולכן כל ההתנחלויות הן לא לגיטימיות, וזו האמת ולא התרמית.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת מאיר שטרית, בבקשה.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית, אני מברך את האורחים שלנו בכנסת מלנינגרד.

מאיר שטרית: יישר כוח על כך שאתם מגיעים לכנסת ואתם מכבדים אותנו, ואני מאחל לכם באמת אריכות ימים, בריאות טובה, ושנראה אתכם כל שנה מחדש.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, פורסם השבוע כי פוטרו במשק בחודש האחרון 14,000 איש מגיל 45 שנים ומעלה.

מאיר שטרית: אנשים מעל גיל 45 שמפוטרים מעבודה, קשה להם מאוד להשתלב לאחר מכן בעבודה אחרת.

מאיר שטרית: אני רוצה לפנות מכאן גם לכלל המעסיקים וגם לממשלה, ולומר: אנשים מעל גיל 45 הם עובדים מנוסים, ותיקים, לא מחפפים.

מאיר שטרית: הם רוצים לבוא לעבודה, הם לוקחים את העבודה ברצינות, הם בעלי ניסיון רב במקצועות שלהם.

מאיר שטרית: ומי שיש לו היגיון, הגיוני, דווקא רצוי לקבל את העובדים האלה בעדיפות, כי באמת הם עובדים מסורים, רציניים.

מאיר שטרית: עכשיו, העובדים הללו הם רובם בעלי משפחות, יש להם משכנתאות, יש להם חובות, יש להם תשלומים.

מאיר שטרית: כשהם נתקעים במצב של פיטורים בגיל הזה ולא מוצאים עבודה, הם מסתבכים כלכלית.

מאיר שטרית: אני קורא לממשלה לפעול בפעולה ממשית כדי לעזור לקליטתם של העובדים מגיל 45 ומעלה, למשל על-ידי מתן תמריצים ממשלתיים למי שיקבל לעבודה בני 45 שנה ומעלה מעל המכסה שיש לו היום.

מאיר שטרית: אני חושב שזה חשוב מאוד לקיומן של משפחות אלה.

מאיר שטרית: כל אחד כזה הוא אב למשפחה ויש לו ילדים ואחרים שהוא צריך להחזיק אותם.

מאיר שטרית: ואני חושב שרק יעשו טוב.

מאיר שטרית: זה win-win game – המעסיקים ירוויחו עובדים מוכשרים, בעלי ניסיון, והממשלה תרוויח שאנשים יעבדו במקומות אלה במקום שיקבלו מענק אבטלה.

מאיר שטרית: אני, במקום הממשלה, הייתי מציע לתת את מענק האבטלה למעסיקים שיקלטו אותם לעבודה – אולי זה יותר טוב, זה יגדיל את השכר שלהם, ייתן להם אפשרות להמשיך לעבוד.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: כפי שנאמר: אל תשליכני.

מאיר שטרית: לעת זיקנה.

רות קלדרון: זה לא כל כך זיקנה, אבל "אל תשליכני" באופן כללי.

רות קלדרון: אני מבקשת להשתמש בהזדמנות ולתקן את דברי עצמי.

רות קלדרון: אני קיבלתי תיקון שהקואליציה נקראת יַחְדָּה, מהמילה יחד.

רות קלדרון: והאופוזיציה בעברית נקראת נֶגְדָּה – מהמילה נגד.

רות קלדרון: אז סליחה על הטעות.

רות קלדרון: תודה רבה לדוברים בנאומים בני דקה.

רות קלדרון: ציון יום הסרת המצור על לנינגרד במלחמת העולם השנייה

רות קלדרון: נעבור לציון יום מיוחד בנושא:

רות קלדרון: המצור על לנינגרד במלחמת העולם השנייה, הצעות לסדר-היום מס' 2412, 2435 ו-2462.

רות קלדרון: אני מבקשת לברך את מר סרגיי יעקובלב, שגריר רוסיה, ואת קבוצת הווטרנים, העולים, שלחמו במלחמת העולם השנייה – ברוכים הבאים, תודה שבאתם.

רות קלדרון: אני מבקשת לקרוא את נאומו של היושב-ראש, שלצערנו נבצר ממנו להיות כאן, ואני בטוחה שהמעמד הזה היה חשוב לו באופן אישי.

רות קלדרון: חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אנו מציינים היום את המצור על לנינגרד, כיום סנט-פטרסבורג, בימי מלחמת העולם השנייה.

רות קלדרון: המצור על לנינגרד החל ב-8 בספטמבר 1941 והוסר על-ידי הצבא האדום ב-27 בינואר 1944, 872 ימים לאחר שהחל.

רות קלדרון: רבים זוכרים את המצור על לנינגרד כמיתוס של גבורה, התנגדות עיקשת, מלחמה על כל עמדה, העיר שעצרה בגופה את התקדמות הצבא הנאצי, אך לא רבים יודעים את המחיר האיום ששילמו תושבי לנינגרד על עמידתם.

רות קלדרון: הם הופצצו באופן יומיומי, הורעבו למוות באופן מכוון על-ידי יחידות הוורמאכט של הצבא הגרמני והומתו בייסורים במהלך המצור, הבלוקדה.

רות קלדרון: בלנינגרד התרחש האסון האזרחי הגדול ביותר במהלך מלחמת העולם השנייה.

רות קלדרון: היא איבדה יותר אזרחים במלחמה מכל עיר אחרת, כולל הירושימה ונגסקי.

רות קלדרון: כיום ההערכות הן שבמהלך 900 ימי המצור על לנינגרד נרצחו והורעבו קרוב למיליון וחצי בני אדם, אזרחים וחיילים.

רות קלדרון: לפני המלחמה התגוררו בלנינגרד ובקרבתה כ-300,000 יהודים.

רות קלדרון: בזמן תכנון המצור תיאר היטלר את לנינגרד כמרכזה של העילית האינטלקטואלית היהודית-בולשביקית, ומבחינתו ההרעבה של לנינגרד הייתה מכוונת במידה רבה כנגד יהודיה.

רות קלדרון: עם התקדמות הכוחות הגרמניים לעבר לנינגרד ב-1941 ניסו התושבים היהודים לעבור קרוב ככל האפשר למרכז בעיר.

רות קלדרון: היהודים שלא הצליחו לברוח מהנאצים נשארו בשטחים שנכבשו לאחר מכן ועונו ונורו.

רות קלדרון: הטבח הגדול ביותר התרחש בפושקין, פרבר של לנינגרד.

רות קלדרון: היהודים שחיו בעיר הובלו למרתפי ארמון יקטרינינסקי ונורו בקבוצות בפארק הסמוך.

רות קלדרון: יהודים רבים אחרים היו בין הלוחמים, הן כחיילי הצבא האדום, קבוצות ההגנה האזרחית, והן בהתעקשותם לנסות לשמור על חיי יום-יום יהודיים בעיר הגוססת והמורעבת.

רות קלדרון: תושבי ישראל מכירים בוודאי את ההתקפה על פרל-הרבור, את הפלישה לנורמנדי, את ההפצצות על לונדון ואירועים נוספים שנחרתו בזיכרון המערבי.

רות קלדרון: אך לא רבים מהם יודעים על אשר התרחש בחזית המזרחית, גם אם מדובר באירועים בעלי משמעות רבה יותר.

רות קלדרון: בין העולים החיים כאן בארץ ישנם כאלה שנכחו במצור על לנינגרד, בלוקדניקים או וטרנים שהשתתפו במאמץ האדיר להסרתו.

רות קלדרון: הכנסת הכירה במעמדם של הווטרנים ומגיני לנינגרד בחוק מעמד ותיקי מלחמת העולם השנייה.

רות קלדרון: חשוב לי לציין את השרה סופה לנדבר, שנולדה בלנינגרד ופעלה למען הווטרנים והבלוקדניקים בחקיקה ובפעילות ציבורית.

רות קלדרון: ביום זה אנו צריכים להעמיק את המודעות והחינוך באופן שתוכר תרומתם של יהודי ברית-המועצות שלקחו חלק פעיל במלחמה באויב הנאצי והביאו לתבוסתו.

רות קלדרון: הצעות לסדר-היום.

רות קלדרון: ראשון ידבר חבר הכנסת רוברט אילטוב.

רות קלדרון: בבקשה.

רוברט אילטוב: כבוד היושבת-ראש, כבוד שרת הקליטה סופה לנדבר, בלוקדניקים יקרים (אומר דברים בשפה הרוסית, להלן תרגומם לעברית: בלוקדניקים יקרים ושגריר רוסיה יעקובלב.

רוברט אילטוב: ) אתנו שגריר רוסיה.

רוברט אילטוב: היום הזה הוא יום מיוחד, היום שבו נפרץ המצור על לנינגרד, מצור שגבה, לפי הערכות שונות, מעל למיליון הרוגים, אנשים שגוועו ברעב, נרצחים, חיילים של הצבא האדום, אזרחים תמימים, ילדים, זקנים.

רוברט אילטוב: המצור על לנינגרד, שנמשך לא יום ולא יומיים ולא 100 ימים – הוא נמשך מעל 800 יום, כמעט 900 יום – מצור שבו לאנשים לא היה מה לאכול.

רוברט אילטוב: לא הייתה אספקה.

רוברט אילטוב: לא הייתה אספקת אוכל, לא הייתה אספקה של דברים חיוניים לחיים.

רוברט אילטוב: אין בהיסטוריה האנושית מצור דומה לזה, בממדים כאלה, של עיר של מיליוני תושבים שנשארת בלי שום יכולת לחיות.

רוברט אילטוב: ולמרות הכול העיר הזאת עמדה בגבורה נגד הנאצים, נגד המכונה המלחמתית של הנאצים, נגד היכולת הצבאית של הנאצים, הפגזות אין-סופיות, והיא פשוט עמדה בגבורה.

רוברט אילטוב: אתנו נמצאים היום פה אנשים שעברו את התופת הזה, גיבורים, שנלחמו.

רוברט אילטוב: היו כאלה שהיו עוד ילדים, אבל כולם נלחמו.

רוברט אילטוב: המלחמה הזאת הייתה של הכול בכול.

רוברט אילטוב: אתמול אנחנו היינו באושוויץ, וכמה סמלי שב-27 בשנה שאחרי זה אושוויץ שוחררה, והקצין הראשון שפתח את השערים של אושוויץ היה רב-סרן יהודי, אנטולי שפירא.

רוברט אילטוב: הוא היה הראשון שפתח את השערים וראה את הזוועה.

רוברט אילטוב: המלחמה הזאת הייתה זוועה אחת גדולה, הייתה טוטלית נגד העם היהודי, הייתה טוטלית נגד העיר לנינגרד, שנחשבה בעיני היטלר למעוז של הקומוניסטים היהודים, הבולשביקים, כפי שהוא קרא לזה, והוא רצה פשוט להשמיד את העיר הזאת עד האחרון שבתושבים בעיר.

רוברט אילטוב: אני רוצה לאחל לכל מי שנמצא פה אתנו, לכל הבלוקדניקים, הרבה בריאות, הרבה נחת, הרבה רווחה, ושתמשיכו להיות אתנו.

רוברט אילטוב: אנחנו שמחים שאתם פה.

רוברט אילטוב: אנחנו גאים שהצלחתם לעמוד נגד אויב אכזר שפשוט לא היו לו רחמים, לא לילדים, לא לקשישים, לא לנשים, לא לאף אחד, והמטרה שלו הייתה פשוט להשמיד, להשמיד ולהשמיד.

רוברט אילטוב: אני רוצה לאחל לכם הרבה בריאות, הכי חשוב.

רוברט אילטוב: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

רות קלדרון: לא מוחאים כפיים במליאה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: אנחנו מחזירים כבוד, אבל לא במחיאות כפיים.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

עפו אגבאריה: ביום כזה מותר.

דב חנין: תודה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, מכובדי שגריר הרפובליקה הרוסית, וטרנים, בלוקדניקים, אורחים נכבדים, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום את יום פריצת המצור על לנינגרד, יום אחד אחרי יום השואה הבין-לאומי, היום שבו הצבא האדום שחרר את מחנה המוות אושוויץ.

דב חנין: סיפורו של המאבק הזה, סיפורה של המלחמה הזאת, הוא סיפור שלא לגמרי מסופר אצלנו, ואני רוצה מבחינה זו להמשיך את דברי קודמי, יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת אדלשטיין וחבר הכנסת אילטוב.

דב חנין: הסיפור הזה, גם אצלנו במערכת החינוך, בהשכלה, בידע, איננו מוכר ואיננו ידוע.

דב חנין: לומדים על הפלישה לנורמנדי, אבל לא לומדים על קרב קורסק, קרב השריון הגדול ביותר בהיסטוריה; לומדים על אל-עלמיין, אבל פחות מכירים את סטלינגרד; עוסקים במאבקים שהיו בחזית המערב, אבל לא מזכירים שהמקום הראשון שהיטלר נעצר בשעריו היה מוסקבה, ושם בפעם הראשונה מכונת המלחמה הנאצית נבלמה, עמדה במקום.

דב חנין: סיפור המצור על לנינגרד הוא סיפור טרגי, קשה, מזעזע, אבל גם מעורר המון כבוד והמון הערכה לאותם אנשים אמיצים, כמוכם, כמו חבריכם, בני משפחותיכם, השכנים שלכם, שהקריבו, לחמו, נמצאו במצור קיצוני ובלתי אפשרי ותרמו את התרומה שלהם לעצירת מכונת הרוע האולטימטיבית של הפאשיזם הגרמני.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, המצור על לנינגרד נמשך 872 יום.

דב חנין: הוא התחיל ב-8 בספטמבר 1941 ונמשך עד 27 בינואר 1944.

דב חנין: המצור הזה היה אכזרי במיוחד, מכיוון שמעבר למצור, ההרעבה של העיר וההחנקה של העיר הייתה מטרה מפורשת ומכוונת של היטלר, שנוסחה בצורה ברורה בהוראות שלו ובפקודות שקיבלו מפקדי הוורמאכט.

דב חנין: לנינגרד תוארה כמעוז של ברית-המועצות, היא העיר שבה נולדה מהפכת אוקטובר והעיר שאותה צריך להשמיד כביטוי להכנעה ולריסוק של ברית-המועצות ושל בעלות-הברית האחרות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, העמידה של לנינגרד במצור הזה היא דבר שקשה להבין אותו, אפילו במבט לאחור.

דב חנין: זה התחיל כמה ימים אחרי תחילת מבצע ברברוסה, כאשר הסובייט של לנינגרד גייס אלפי אנשים לבניית ביצורים להגנה על העיר – הקמת קווי הגנה וביצורים מסביב לעיר – גם מול הגרמנים וגם מול הפינים בפרברים הצפוניים של לנינגרד.

דב חנין: נבנו על-ידי האזרחים 190 קילומטר של מכשולי עץ, 635 קילומטר מכשולי גדר תיל, 700 קילומטר חפירות נגד טנקים, 5,000 ביצורים קלים ובונקרים ו-25,000 קילומטרים של חפירות.

דב חנין: גויסו כל הכוחות וכל האמצעים, האזרחיים והצבאיים.

דב חנין: אפילו התותח של אוניית המלחמה "אברורה", אותה אניית מלחמה שהתותח שלה בישר את ההסתערות על ארמון החורף – אפילו התותח הזה הורד מהספינה והועלה על רמת פולקובסקי שמדרום ללנינגרד כחלק מהתגוננות.

דב חנין: המצור על לנינגרד היה מצור כולל: מצפון הפינים, מהמערב, הדרום והמזרח הגרמנים – מצור כולל שבעצם מנע מהעיר אספקה.

דב חנין: אני רוצה להקריא לכם, רק כדי להבין, דוגמה לרמת המצוקה הקיצונית שהייתה בעיר: ב-12 בספטמבר 1942 – רשימה אותנטית של מלאי, כמה מלאי יש בעיר.

דב חנין: ב-12 בספטמבר 1942 – אני מזכיר לכם שהמצור עוד נמשך שנה וחצי מאוחר יותר, אבל אז היו בעיר קמח ודגנים ל-35 יום, גריסים ואטריות ל-30 יום, בשר ומשק חי ל-33 יום, סוכר וממתיקים ל-60 יום.

דב חנין: זה מה שהיה ב-1942, אבל המצור נפרץ ב-1944.

דב חנין: מאגרי הקמח אזלו, והשתמשו בתחליפים אחרים.

דב חנין: השתמשו אפילו במאכל לסוסים ונתנו לסוסים לאכול עלים של עצים.

דב חנין: השתמשו בכל דבר שאפשר כדי להכין ממנו מזון לבני-אדם.

דב חנין: אנשים מתו ברעב באלפיהם ובמאות-אלפיהם, חוץ מאנשים שמתו ונהרגו בקרבות.

דב חנין: רמה של סבל קיצוני, התמודדות שלא תתואר.

דב חנין: אוכלוסייה אנושית עם מצבים של מצוקה כל כך קיצונית, ולא הייתה שום דרך להיענות להם.

דב חנין: לעיר לא הייתה אספקה של פחם ושל נפט.

דב חנין: בקור של רוסיה הצפונית בחורף זה אומר זוועה אמיתית.

דב חנין: הדרך היחידה להסיק את הבתים בחורף הייתה על-ידי עצים שנכרתו, וגם העצים לא הספיקו.

דב חנין: בשלב מסוים נפרץ על אגם לדוגה הקפוא מסדרון בודד של "דרך החיים", שדרכו הצליח הצבא האדום להעביר אספקה מסוימת לעיר, אבל המצוקה הקיצונית והרעב הנורא נמשכו בעצם עד פריצת המצור על לנינגרד במתקפה סובייטית בינואר 1944.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, העמידה של לנינגרד במצור הזה הייתה סמל של התנגדות, סמל של עמידה.

דב חנין: הגבורה של מגיני העיר הייתה סמל לרצון הסובייטי להתנגד וליכולת לעמוד מול מכונת המלחמה הנאצית.

דב חנין: בזמן שבאירופה כולה המכונה הזאת עברה לפעמים ללא התנגדות ולפעמים בבליץ-קריג של כיבוש מהיר של מדינות – כמו צרפת, שנפלה תוך שבועות בודדים לידי הגרמנים – לנינגרד יצרה את האלטרנטיבה וסימנה את האלטרנטיבה של העמידה, של ההתנגדות, של העוצמה, של הגבורה.

דב חנין: על כך, אורחים נכבדים, מעל בימת הכנסת אנחנו רוצים להביע לכם, לכל אחד ואחת מכם, לכל אחד ואחת מבני משפחותיכם, מהשכנים שלכם, אלה שחיים ואלה שאינם עוד אתנו – להביע את התודה ואת ההערכה שלנו מעל בימת הכנסת.

דב חנין: אני מצטרף לקודמי באיחולי חיים טובים, בריאות טובה, הרבה אושר והרבה הערכה לכולכם.

דב חנין: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: ברוכים הבאים לכל הקהל שנמצא אתנו היום.

רות קלדרון: כמעט כל סוגי אזרחי מדינת ישראל נמצאים בקהל.

רות קלדרון: ברוכים הבאים לכולם.

רות קלדרון: אני מזמינה את חברת הכנסת רינה פרנקל לשאת דברים.

רות קלדרון: אחר כך תשיב שרת העלייה והקליטה סופה לנדבר.

רינה פרנקל: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, שגריר רוסיה סרגיי יעקובלב ובלוקדניקים יקרים, היום אנו מציינים את המצור על העיר לנינגרד – כיום סנט-פטרסבורג – במהלך מלחמת העולם השנייה.

רינה פרנקל: בשנת 1941 הוטל על העיר לנינגרד המצור הקטלני ביותר בתולדות האנושות.

רינה פרנקל: במהלך 872 הימים שבהם צרו כוחות גרמניה הנאצית על העיר גוועו ברעב ובמחלות כ-750,000 מתושביה.

רינה פרנקל: קשה לתאר במילים את הטרגדיה שחוו אנשי העיר בתקופת המצור.

רינה פרנקל: מערכות חשמל ומים קרסו באחד החורפים הקשים שידעה העיר.

רינה פרנקל: מחסני המזון הועלו באש על-ידי גרמנים, וכן נמנעה אספקת מזון לעיר.

רינה פרנקל: רק מנות מזון קטנות, שכמובן לא הספיקו, חילקו לאנשים.

רינה פרנקל: המצב הזה הביא להרעבה של כ-3 מיליון איש.

רינה פרנקל: העיר הופצצה ללא הפסקה וללא רחמים מדי יום ולילה מהאוויר ומהיבשה, ולא היה מקום מסתור אחד בטוח.

רינה פרנקל: תושבי העיר הצליחו לשרוד בתנאים בלתי אנושיים של רעב כבד, קור קיצוני, הפצצות ללא הפסקה ומחלות קשות.

רינה פרנקל: במשך כשנתיים וחצי הם הפגינו כוח סבל ואומץ רב.

רינה פרנקל: גיבורים אמיתיים.

רינה פרנקל: עד הטלת המצור הנורא על העיר נחלו הגרמנים ניצחונות גדולים.

רינה פרנקל: 3 מיליון אזרחי לנינגרד עמדו במצור בגבורה ובלמו את גישת הגרמנים לצי הבלטי.

רינה פרנקל: יהודי לנינגרד, למרות היותם מיעוט, היו כ-60% מהנהלת העיר בימי המצור, ועמלו קשה במטרה לבלום את כניסת הנאצים לעיר.

רינה פרנקל: למעלה ממיליון הרוגים היו בעיר.

רינה פרנקל: את המספר המדויק לא ניתן לדעת.

רינה פרנקל: רבים מהאנשים נקברו בעיר בקברי אחים.

רינה פרנקל: בקברי אחים אלה ביקרתי בשנת 2010; בקברי אחים אלה קבורה חלק ממשפחתה של אמי.

רינה פרנקל: את העבר לא ניתן לשנות, אבל על העתיד נוכל להשפיע.

רינה פרנקל: רבים מהגיבורים שעברו את הזוועה הנוראה הזאת שרדו ונשארו בחיים.

רינה פרנקל: הם חיים כיום במדינת ישראל.

רינה פרנקל: כ-1,000 בלוקדניקים חיים כיום במדינת ישראל.

רינה פרנקל: הם הוכרו על-ידי שלטונות ברית-המועצות לשעבר באות רשמי כמגן העיר לנינגרד או כתושבי עיר במצור.

רינה פרנקל: גם כאן בארץ הוכרו בלוקדניקים בחוק הווטרנים – חוק מעמד ותיקי מלחמת העולם השנייה.

רינה פרנקל: לא פעם נפגשתי עם רבים מהניצולים וכן עם יושבת-ראש הארגון.

רינה פרנקל: פניות רבות מגיעות ללשכתי מניצולי הבלוקדה, ולכל אחת ואחת מהפניות הללו אני מתייחסת במלוא הרגישות והרצינות.

רינה פרנקל: מצבם הכלכלי והבריאותי של הבלוקדניקים הוא לא קל.

רינה פרנקל: כולם אנשים מבוגרים, רבים מהם חיים מתחת לקו העוני, ובקושי שורדים את חיי היום-יום.

רינה פרנקל: זה לא הוגן שנעורר בהם את זיכרונות העבר הנוראיים; זה לא הוגן שכאן, במדינת ישראל, הם יתמודדו שוב עם מציאות קשה.

רינה פרנקל: הבלוקדניקים תרמו תרומה רבה לקיומו של העם היהודי כאשר עמדו בגבורה בזוועות שהטיל עליהם הצורר הגרמני.

רינה פרנקל: הם עלו ארצה והקימו בית כאן בארץ-ישראל.

רינה פרנקל: ראוי כי מדינת ישראל, מדינתו של העם היהודי, תפרע ולו במעט את חובה לגיבורים האלה.

רינה פרנקל: עלינו לדאוג לדור הניצולים ולהעניק להם כל עזרה אפשרית, שכן הזמן שעומד לרשותנו הולך ואוזל.

רינה פרנקל: בימים אלה אני עובדת על הצעת חוק שמטרתה להרחיב את מעגל הזכאים לאלה מהבלוקדניקים שאינם זכאים כיום להטבות מתוקף חוק ותיקי מלחמת העולם השנייה, כדי לשפר את מצבם הכלכלי.

רינה פרנקל: כבר עתה אבקש את תמיכתם המלאה של חברי הכנסת.

רינה פרנקל: זאת חובתנו המוסרית לדאוג לכך שניצולי המצור יחיו את שארית חייהם בכבוד וברווחה.

רינה פרנקל: אני מאחלת לכולכם בריאות ואורך חיים.

רינה פרנקל: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה לחברת הכנסת רינה פרנקל.

רות קלדרון: תשיב שרת העלייה והקליטה סופה לנדבר, בבקשה.

סופה לנדבר: גברתי היושבת בראש, רבותי חברי כנסת, אדוני השגריר, בלוקדניקים, תרשי לי בבקשה להגיד כמה מילים על המסע שאני וחברי חזרנו ממנו היום – אני בבוקר, הם לפני כמה שעות – במחנה אושוויץ ובירקנאו.

סופה לנדבר: בכמה מילים אני אבטא את מה שבעצם אי-אפשר לבטא, אבל אני אשתדל, כמה שורות: בגיא ההרגה לאחר הסערה שקט נורא, רק קולות של חרחור צפים, צווחה, צרחה אנחה, גניחה.

סופה לנדבר: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני שגריר רוסיה בישראל סרגיי יעקובלב, בלוקדניקים יקרים, לוחמים, מגיני העיר לנינגרד במלחמת העולם השנייה, יושבת-ראש העמותה סוניה ברולה, מכובדי כולם, גברתי, אנחנו מציינים היום 70 שנה לשחרורה של העיר לנינגרד מהמצור הנאצי במלחמת העולם השנייה.

סופה לנדבר: לנינגרד הייתה בירת האימפריה הרוסית, מרכז תרבותי, המרכז האמנותי הגדול ביותר.

סופה לנדבר: בלנינגרד מקופלת היסטוריה של מאות שנים.

סופה לנדבר: אנחנו נמצאים היום כאן כדי לתת כבוד לכם, הבלוקדניקים, הלוחמים היהודים.

סופה לנדבר: אתם הייתם שותפים להגנת העיר ולמיליון וחצי היהודים שלחמו בצבאות בעלות-הברית נגד הנאציזם בכל החזיתות.

סופה לנדבר: מצור לנינגרד הוא המצור הצבאי הארוך ביותר הידוע בהיסטוריה הצבאית בעולם.

סופה לנדבר: זהו המצור שהביא למספר ההרוגים הגדול ביותר.

סופה לנדבר: המצור נמשך 879 ימים – 879 ימים – בהוראה חד-משמעית מהיטלר עצמו להרוס את העיר עד היסוד, לא לקבל כתב כניעה, לירות כדי להרוג ולחסום כל דרך למזון, מים ודלק.

סופה לנדבר: העיר כולה הפכה לחדר מתים.

סופה לנדבר: ברחובות נערמו גופות של נפגעי הקרבות ושל המתים ברעב, וביום אחד הוטלו על העיר למעלה מ-6,000 פצצות – 6,000 פצצות בעיר אחת.

סופה לנדבר: יש שיר שאני רוצה להקריא, או תרגום של שיר – אלכסנדר יסקוף: "היה זה חודש מאי שנת 1942, היו קרבות והתקפות מהאוויר, ומיטקה, הילד הקטן, מצא סוכרייה שמישהו איבד.

סופה לנדבר: עמד והסתכל על האושר.

סופה לנדבר: כבר מזמן שכח את הטעם והצבע.

סופה לנדבר: רצה לאכול את הסוכרייה, אך מה עם אחותי הקטנה?

סופה לנדבר: לקח את הסוכרייה בכף ידו ורץ הביתה לאחותו הקטנה.

סופה לנדבר: רק הם שרדו, שניהם, היא והוא, מכל המשפחה.

סופה לנדבר: אחרי חורף קר, שיהיה אושר לילדה, לאחותי הקטנה.

סופה לנדבר: הנה הפינה, קדימה, שָם החנות, ועל יד – בית.

סופה לנדבר: אבל במקום שהיה בית נשארו רק גלי אבנים ובור.

סופה לנדבר: ובידו סוכרייה, והוא לבד, לבד... נשאר.

סופה לנדבר: זה היה בחודש מאי שנת 1942.

סופה לנדבר: קרבות והתקפות אוויר".

סופה לנדבר: גברתי היושבת-ראש, שם, במלחמה הזאת, פגעו בנפש, פגעו במחסני המזון והדלק, גרמו לשרפות, יצרו מסך עשן סמיך אשר כיסה את פני השמים.

סופה לנדבר: העשן וריחות צחנת המתים היו תלויים באוויר וגרמו לאובדן תקווה.

סופה לנדבר: תושבי לנינגרד חיו את הרגע ואיבדו לעתים קרובות תקווה לעתיד.

סופה לנדבר: היו תורים ארוכים למזון ומים.

סופה לנדבר: בתחילת המצור הייתה מנת לחם יומית של 400 גרם, ומנה זו הצטמקה מיום ליום והגיעה בסך הכול ל-100 גרם.

סופה לנדבר: בשעות הקשות של לנינגרד נכתבו השורות של אנה אחמטובה: "אל תעשו רעש / הוא עוד חי / הוא עוד נושם / הוא עוד שומע / ורק המילה לחם נשמעת מפיו / נשמעת עד השמים".

סופה לנדבר: הרעב היה כל כך קשה שאכלו הכול.

סופה לנדבר: לדוגמה, סוס שקרס ברחוב מרעב נגזר לגזרים ובשרו נחטף, נלקח הביתה כדי לשבור את הרעב.

סופה לנדבר: זו הייתה תמונת מצב יומיומית.

סופה לנדבר: הנצורים חיפשו כל דרך לשבור את המצור.

סופה לנדבר: בחורף, כשקפאו המים באגם לדוגה, יצרו על משטחי הקרח מעבר שנקרא "דרך החיים".

סופה לנדבר: קראו למעבר הזה "דרך החיים" כי דרכו הובאו מזון ודלק לעיר לנינגרד כשהייתה במצור.

סופה לנדבר: אתם, בלוקדניקים, הבלוקדניקים של העיר לנינגרד, אתם שנמצאים היום אתנו כאן, אתם ששרדתם את המצור, מצור של כל כך הרבה ימים, המצור הקשה ביותר בהיסטוריה, בתנאים לא אנושיים – אתם שרדתם כדי לספר לדורות הבאים.

סופה לנדבר: רק לפני כמה שנים עמדתי כאן

סופה לנדבר: באולם הזה, עמדתי על הדוכן הזה בכנסת, ודרשתי לחוקק חוק, את חוק הווטרנים, שיכלול את הווטרנים יחד עם הבלוקדניקים, כדי שמדינת ישראל תכיר בכם כשותפים למלחמה נגד מכונת ההשמדה הנאצית.

סופה לנדבר: כאלה אתם.

סופה לנדבר: ואני זוכרת שהייתי צריכה להסביר את המושג "בלוקדה" על לנינגרד, "בלוקדניקים", לאנשים שלא הכירו את ההיסטוריה של המצור על לנינגרד.

סופה לנדבר: ולכם, בלוקדניקים ששרדתם במצור, לכם אנחנו מצדיעים היום בכנסת ישראל, בירושלים, ולעיר לנינגרד ולתושביה, העיר היפה בעולם, שם נולדתם.

סופה לנדבר: העיר שהוקמה בתוך מלחמה וחזרה להיות העיר היפה והתרבותית בעולם.

סופה לנדבר: מכובדי, נזכור כולנו את זוועות המלחמה, ונספר מאב לבן את מורשת ההקרבה של העם הזה, של העם היהודי, כשותף למלחמה ולגבורה.

סופה לנדבר: נזכור את הלוחמים אשר לא זכו להגיע לחוף מבטחים, אבל גם בזכותם נולדה גבורה, נולדה תקומה, הוקם בית במדינת ישראל, ובאותיות של דם נרשמה היסטוריה זו של גבורה, עמידה במצור.

סופה לנדבר: (אומרת דברים בשפה הרוסית, להלן תרגומם לעברית: זיכרון נצח לאנשים שנפלו במצור על לנינגרד, וכבוד נצח לכם, האנשים ששרדו במצור וממשיכים בחייהם.

סופה לנדבר: )

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה לשרת העלייה והקליטה סופה לנדבר, ותודה רבה לכולכם בשם כל הכנסת והציבור הישראלי.

רות קלדרון: תודה רבה שאתם גיבורים שלנו.

רות קלדרון: הכרזה למזכירת הכנסת, בבקשה, ואחר כך נעבור להצעת החוק.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, אני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 135), התשע"ד–2014, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על עצור ועל אסיר משוחרר על-תנאי (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/534).

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: אנחנו נמשיך בסדר-היום: הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון מס' 6) (התיישנות ממועד זכות התביעה), התשע"ד–2014, לקריאה ראשונה, של חבר הכנסת מאיר שטרית, שיציג את החוק.

רות קלדרון: בבקשה.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת חוזרת לכנסת לקריאה ראשונה.

מאיר שטרית: היא עברה לא מזמן בקריאה טרומית.

מאיר שטרית: כבר מראש אני מודה לוועדת הכלכלה על הטיפול המהיר בדיון הזה, כי החוק הוא באמת קריטי.

מאיר שטרית: הצעת החוק באה לסדר עניין שעלה במקרה של מישהו בשם אמיתַי.

מאיר שטרית: כאשר אדם נפגע בתאונה ויש לו ביטוח מחברת הביטוח, החוק היום קובע שהביטוח הזה מתיישן בתוך שלוש שנים מיום קרות התאונה, אבל אנחנו יודעים שלעתים קורה שהנכות של אותו בן-אדם מתגבשת גם אחרי תקופה של שלוש שנים.

מאיר שטרית: קורה מצב שאדם נפגע בתאונה, הוא בינתיים לא מרגיש שקרה לו משהו, ואחרי כמה זמן, בגלל התאונה, פתאום מתגבשת לו נכות.

מאיר שטרית: אם עברו שלוש שנים, היום הוא לא זכאי לתבוע את חברת הביטוח בכלל.

מאיר שטרית: העניין הגיע לבית-המשפט העליון במקרה של אמיתי, ובית-המשפט העליון באמת אמר שמוזר בעיניו שזה המצב, וחשב בית-המשפט העליון שצריך לתקן את זה.

מאיר שטרית: אבל כל עוד זה לא תוקן, כמובן הוא לא יכול היה לפסוק לטובתו אלא חייב לפסוק נגד מר אמיתי, שהתגבשה לו נכות כזאת, למרות שהוא חשב שהוא צודק.

מאיר שטרית: הוא באמת העיר למחוקק, בית-המשפט העליון, שראוי שהמחוקק ייתן את דעתו ויתקן את זה.

מאיר שטרית: ואכן, נתתי דעתי לעניין, והצעת החוק שלי מתקנת את זה וקובעת שבמקרה של תביעת ביטוח נזיקית, כאשר קורית תאונה לבן-אדם, תקופת ההתיישנות תיגמר רק כאשר מתגבשת הנכות של האדם, זאת אומרת, לא מיום קרות התאונה סופרים שלוש שנים אלא מיום שמתגבשת הנכות.

מאיר שטרית: הדבר מותח את הזמן, ולאדם יש ביטחון שאם חלילה קורה לו משהו, גם אם באותו רגע הוא לא גילה את זה וזה מתגלה אחרי שלוש שנים, הוא עדיין יכול לתבוע את חברת הביטוח.

מאיר שטרית: הממשלה תמכה בהצעת החוק, כמובן, וגם הוועדה תמכה בהצעת החוק.

מאיר שטרית: זה עובר עכשיו בקריאה ראשונה.

מאיר שטרית: אני יודע שחברות הביטוח, אכן חלקן מתנגדות כמובן להצעת החוק.

מאיר שטרית: אני מנסה להגיע אתן להבנה שלפחות, אם לא ליצור מצב של גיבוש מלא בהצעת החוק לאין-סוף, לקבוע זמן סביר של הארכת תקופת ההתיישנות, כך שאם תתגבש נכות, אכן לאזרח תהיה תשובה.

מאיר שטרית: הדבר הזה הציק גם לאנשי משרד המשפטים, כי באמת אין היום תשובה לאנשים שמתגבשת להם נכות אחרי שלוש שנים.

מאיר שטרית: אני חושב שהחוק הזה בא לתקן עוול, ונראה לי שהוא רק נכון.

מאיר שטרית: צריך לומר שמספר המקרים שאכן קורית התגבשות של נכות אחרי שלוש שנים הוא לא גדול, לכן ההתנגדות של חברות הביטוח, הקולוסלית, היא לא במקומה, כי מספר המקרים הוא ממש קלוש.

מאיר שטרית: חברות הביטוח טוענות שמאחר שמאריכים את תקופת ההתיישנות, זה ישנה, יטיל – יהיו תוצאות רוחב על חברות הביטוח ויעלו – מפחידים.

מאיר שטרית: אני לא מקבל את ההפחדות שלהם.

מאיר שטרית: אני חושב שהדבר הזה נכון.

מאיר שטרית: עובדה שהממשלה תומכת בזה, משרד המשפטים תומך בזה, האוצר תומך בזה.

מאיר שטרית: אני חושב שהדבר הזה נכון, והוא רק מתקן עוול.

מאיר שטרית: לצערי, הנה, דוגמה קלאסית הייתה הדוגמה של מר אמיתי, שהגיע לבית-המשפט העליון ונשאר חסר יכולת לתבוע.

מאיר שטרית: למרות שבית-המשפט העליון חשב שהוא צודק, החוק כפת את ידיהם של שופטי בית-המשפט העליון.

מאיר שטרית: לכן אני מבקש מחברי הכנסת – – –

שמעון סולומון: – – –

מאיר שטרית: נכון.

שמעון סולומון: – – – עבר זמן ואתה מגיש את זה.

מאיר שטרית: בדיוק.

מאיר שטרית: הרעיון הוא לתת מרווח זמן יותר גדול לאנשים כדי שיוכלו לתבוע את חברות הביטוח אם מתגבשת להם נכות יותר מאוחר.

מאיר שטרית: אני אודה לכם, חברי הכנסת, אם תתמכו בהצעת החוק ונעביר אותה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מאיר שטרית: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: רשימת הדוברים: חבר הכנסת איתן כבל – אינו נמצא אתנו כאן; חברת הכנסת תמר זנדברג – גם כן אינה נמצאת כאן; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח במליאה; חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נמצא אתנו כאן.

רות קלדרון: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: אני מוותר.

דב חנין: תומך בחוק.

רות קלדרון: תומך בחוק ומוותר על זכות הדיבור.

רות קלדרון: חבר הכנסת נסים זאב.

רות קלדרון: חשבתי שיהיה תקדים.

נסים זאב: אם אני לא אדבר לא יהיה דיון.

רות קלדרון: אם לא תדבר לא תהיה ישיבה.

רות קלדרון: בבקשה.

רות קלדרון: ואחר כך נצביע, נכון?

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, קודם כול, אני מברך את חבר הכנסת מאיר שטרית.

נסים זאב: זו הצעת חוק שחייבים לתמוך בה.

נסים זאב: מה המקור של שלוש שנים?

נסים זאב: זה בדיני חזקה.

נסים זאב: כולנו יודעים שאם אדם מחזיק בקרקע של חברו, זורע, חורש וקוצר שלוש שנים, לאחר שלוש שנים הוא אומר: אדוני, קניתי את הקרקע ממך.

נסים זאב: עצם הדבר שהוא מתעסק בקרקע – –

מאיר שטרית: בבא בתרא.

נסים זאב: בבא בתרא, נכון, פרק שלישי.

נסים זאב: – – זה הופך אותו לבעלים.

נסים זאב: זה שלוש השנים.

נסים זאב: אני רוצה לספר לכם סיפור קצר, שתבינו למה הנושא של שלוש שנים הוא לא רלוונטי; סיפור שהיה עכשיו, לאחרונה, לפני כמה חודשים, והיה דיון בבית-משפט זמן רב.

נסים זאב: אחד הגיש – תאונה, והשאלה אם התאונה הייתה או לא הייתה, והוא הראה אחוזי נכות וכו' וכו'; לא פה בארץ, בארצות-הברית.

נסים זאב: הסיפור הזה נמשך בין ארבע לחמש שנים.

נסים זאב: בסופו של דבר הייתה הצעת פשרה, מ-400,000 או 300,000 הוא שילם 5,000 דולר, ובזה זה נגמר.

נסים זאב: תבינו על איזו פרופורציה אנחנו מדברים.

נסים זאב: מה שקורה בעצם זה העניין של ההתגבשות שמוזכרת פה בחוק.

נסים זאב: לפעמים האדם באמת מחפש את התואנה ורוצה לקשר את התאונה, שלא הייתה וגם לא נבראה, ולומר שזה כתוצאה מהתאונה.

נסים זאב: אגב, הרבה פעמים אנחנו רואים את זה אצל חיילי צה"ל – האם בגלל שהוא נפגע בצבא, או שזה עקב מחלה.

נסים זאב: אני אומר לכם, אני מכיר מקרים לא מעטים שזה נמשך שנים רבות, אפילו בבתי-משפט, עם חוות-דעת מקצועיות לכאן ולכאן – האם זה מהתאונה או שזה עקב מחלה, והאם התאונה ההיא גרמה אולי להתגברות המחלה, ואלה ממש סוגיות מאוד מורכבות.

נסים זאב: לכן אני חושב שהעניין של שלוש שנים – וחברות הביטוח, אגב, חבר הכנסת שטרית, נאחזות בקרנות המזבח מתוך אינטרס: עברו שלוש שנים, זאת אומרת שלא היו דברים מעולם; אם לא תבעת סימן שזה לא היה וזה לא קרה.

נסים זאב: וזה לא נכון.

נסים זאב: ההתגבשות עצמה – זה לוקח הרבה מעבר לשלוש שנים, ולכן אני חושב שהצעת החוק היא במקומה.

נסים זאב: אבל מה?

נסים זאב: רק הערה אחת: צריך להוכיח, חבר הכנסת מאיר שטרית, שכל העיכוב היה בגלל ההתגבשות, כדי להביא חוות דעת, כי אם נאמר – – –

מאיר שטרית: צודק.

נסים זאב: רגע, סליחה, אני רוצה לומר לך מה יכולה להיות התיאוריה, ובדיוק זה הסיפור שאני מביא לך: יכול להיות שלאדם לא הייתה תאונה, ועכשיו הוא רוצה לקשר את זה, אחרי שלוש שנים וחודש.

נסים זאב: הוא אומר: רגע, אני יכול עדיין לומר שבגלל התאונה הגעתי למצב הזה, אבל הוא נזכר רק אחרי שלוש שנים.

נסים זאב: לא יכול להיות שזה יתפוס, אלא אם כן הוא התחיל את חוות הדעת הרפואיות שלו, וזה נמשך מעבר לשלוש שנים, ועד לגיבוש עברו אפילו ארבע וחמש שנים.

נסים זאב: במקרה הזה צריך כן לתמוך.

נסים זאב: רק משפט בנושא של הנסיעה שלנו – – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת זאב, אדם לא יכול לטעון סתם שהוא עכשיו נזכר במה שהיה לפני חמש שנים.

מאיר שטרית: צריך לראות שיש המשך וקשר.

מאיר שטרית: הוא צריך להוכיח – – –

נסים זאב: זהו, כי זה לא הופיע בחוק, זאת תורה שבעל-פה, חבר הכנסת שטרית.

רות קלדרון: זה יחזור לוועדת החוקה, ואתם בטח תדייקו.

נסים זאב: זאת תורה שבעל-פה.

נסים זאב: זה לא כתוב בחוק, ואני מחדד את זה.

נסים זאב: משפט אחד לגבי עצם הנסיעה לפולין.

נסים זאב: ברוך השם, הגענו לחיים טובים ולשלום, בשעה 06:00, דרך חברת "אל על".

נסים זאב: אני שמח שהביקור הזה עשה את שלו.

נסים זאב: היה פה מבחינה בין-לאומית מסר רציני מצד כנסת ישראל.

נסים זאב: דבר אחד אני יכול לומר: היינו יכולים לעשות את זה בצורה קצת יותר מרווחת, הייתי אומר – לא בשביל חברי הכנסת, אבל אני חושב שחברי כנסת ש-48 שעות נמצאים בלי שינה, עם סנדוויצ'ים ברוב היום, ביומיים האלה, ולפעמים בלי שירותים – סליחה שאני אומר את זה, עד כדי כך – אני חושב שהייתה אפשרות אחרי הטיסה להיכנס לאיזה מקום, מלון, לא לישון, אבל לאיזה אולם מסוים כדי לקבל איזה כוס תה או כוס קפה חם אחרי שלילה שלם אנחנו ערים ולא ישנים.

נסים זאב: זה דבר שאני חושב שצריך לומר דווקא היום, כי היום האיחור והעיכוב הוכיחו שעוד שמונה שעות של עיכוב – שזה דבר שלא בידנו – לפעמים יש חשיבות לשירות הזה, שהוא מתאים לחברי הכנסת, כאשר הם יוצאים לא למטרת טיול אלא באמת כדי להעביר את המסר הלאומי לעולם כולו.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: אני בטוחה שהמסקנות מהנסיעה – – –

יחיאל חיליק בר: גם לשנות את מזג האוויר.

רות קלדרון: אם אפשר לשנות קצת גם את מזג האוויר.

רות קלדרון: תודה רבה, על זה עוד ידובר.

רות קלדרון: אני מזמינה את כולם להצבעה.

רות קלדרון: מי בעד הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון מס' 6)?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: בבקשה להצביע.

רות קלדרון: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון מס' 6) (התיישנות ממועד זכות התביעה), התשע"ד–2014, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

רות קלדרון: תשעה חברי כנסת בעד, אף אחד לא נגד.

רות קלדרון: ההצעה מתקבלת ועוברת לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט לקראת קריאה שנייה ושלישית.

רות קלדרון: ברוכים הבאים כל התלמידים.

רות קלדרון: תם סדר-היום.

רות קלדרון: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, 29 בינואר 2014, בשעה 11:00.

רות קלדרון: ישיבה זו נעולה.