ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 100, 2014-01-06 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ה' בשבט התשע"ד, 6 בינואר 2014, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הפטנטים (תיקון מס' 11), התשע"ד–2014, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לצמצום הגירעון ולשינוי נטל המס (תיקוני חקיקה) (תיקון), התשע"ד–2014.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון מס' 6) (התיישנות ממועד זכות התביעה), התשע"ד–2014, של חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון מס' 19) (הרכב הוועדה המייעצת), התשע"ד–2014, של חבר הכנסת יריב לוין.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/19/2023 וכלה בהצעת חוק פ/19/2043 – הצעת חוק דמי ביטוח לאומי ודמי ביטוח בריאות מופחתים למי שיצא לפרישה מוקדמת (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, ניצן הורוביץ ודב חנין; הצעת חוק טיפול בחולי נפש (תיקון – קביעת כשירות לשחרור על-ידי בית-המשפט), התשע"ד–2014, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק המסייעים לנטרול תוצאות אסון צ'רנוביל (תיקון – אות מנטרל, סיוע בדיור, הנחה ברכישת תרופות למנטרל נזקק והוראות נוספות), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב, דוד רותם, חמד עמאר ושמעון אוחיון; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב דמי לידה לפי ממוצע שנת עבודה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, איתן כבל, מיכל רוזין, דב ליפמן, עפו אגבאריה, אברהים צרצור, עמרם מצנע, דב חנין וניצן הורוביץ; הצעת חוק דמי מחלה (תיקון – איסור פיטורים בעת היעדרות בשל מחלת ילד), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, חיים כץ, משה גפני, יעקב אשר, יריב לוין, ישראל אייכלר, איתן כבל, קארין אלהרר, איציק שמולי ועדי קול; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – היעדרות בשל מחלה קשה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, חיים כץ, משה גפני, יעקב אשר, יריב לוין, ישראל אייכלר, קארין אלהרר, איציק שמולי ועדי קול; הצעת חוק שכר מינימום (תיקון – שכר אחיד לעובד צעיר), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, אבישי ברוורמן, עיסאווי פריג', יריב לוין, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר ויצחק כהן; הצעת חוק למניעת אלימות במוסדות למתן טיפול (תיקון – אלימות מילולית שלא בפני המטפל), התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת שמעון סולומון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון – הוספת גופים שעליהם ניתן להגיש תלונה ועובדים נוספים הזכאים להגנה), התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון – הגדלת סכום הפיצוי בלא הוכחת נזק), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת פנינה תמנו-שטה, מרב מיכאלי, אלעזר שטרן, עפר שלח,

ירדנה מלר-הורוביץ: מירי רגב, יריב לוין, יחיאל חיליק בר, חמד עמאר, נסים זאב, דב ליפמן, עליזה לביא, דב חנין, יפעת קריב ואמנון כהן; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – סנקציה על הפליה מחמת גיל), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת רינה פרנקל וחיים כץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – מטרות החינוך), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת שמעון אוחיון, רוברט אילטוב, אורלי לוי אבקסיס, רות קלדרון, ניצן הורוביץ, מירי רגב, שמעון סולומון, משה גפני, ישראל חסון, יריב לוין ואלעזר שטרן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – זכאות לכפל גמלאות), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, דוד אזולאי, אורלי לוי אבקסיס, אליהו ישי ואורית סטרוק; הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון – מימון בחירות שבוטלו), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת משה גפני, איתן כבל, זהבה גלאון, יריב לוין, עפר שלח, איילת שקד ואריאל אטיאס; הצעת חוק רשות השידור (תיקון – חובת הודעה לפני חיוב בריבית והפרשי הצמדה), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, איתן כבל, מיכל רוזין, דב חנין, דב ליפמן, יפעת קריב, אבישי ברוורמן, עפו אגבאריה, אברהים צרצור, ניצן הורוביץ ועמרם מצנע; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – הגבלה על דרישת סיווג קבלני), התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת רוברט אילטוב; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – התקשרות לעבודות הנדסה בנאיות על-פי חוזה מדף ממשלתי), התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת רוברט אילטוב; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – משלוח חשבונית בשל אספקת חשמל ומים), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, אבישי ברוורמן, עיסאווי פריג', יריב לוין, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר ודב ליפמן; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הגבלת זמן המתנה בשירות טלפוני), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת איתן כבל, דב חנין, מירי רגב, מאיר פרוש, יריב לוין, מאיר שטרית ואחמד טיבי; הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון – שלילת אפוטרופסות מאדם שהורשע בעבירות מין ואלימות נגד ילדיו), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת יפעת קריב, דוד צור, עליזה לביא, יואל רזבוזוב,

ירדנה מלר-הורוביץ: קארין אלהרר, שמעון סולומון, רות קלדרון, דב ליפמן, מרדכי יוגב, מאיר שטרית, תמר זנדברג, גילה גמליאל, שמעון אוחיון, שולי מועלם-רפאלי, מיכל רוזין, ניצן הורוביץ, בועז טופורובסקי, איתן כבל, דב חנין, משה מזרחי, חמד עמאר, נחמן שי, אורית סטרוק ומירי רגב; הצעת חוק תאגידים לניהול משותף של זכויות יוצרים ומבצעים, התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת עמרם מצנע, מרב מיכאלי, יריב לוין, גילה גמליאל, ניצן הורוביץ, נחמן שי ואיתן כבל; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – בחירת נשיא בית-המשפט העליון), התשע"ד–2014, מאת חבר הכנסת צחי הנגבי; הצעת חוק שכר מינימום (תיקון – הצמדת שכר המינימום למדד המחירים לצרכן), התשע"ד–2014, מאת חברי הכנסת חנא סוייד וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד הונח על שולחן הכנסת מכתבו של שר החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת שי פירון, בהמשך למסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון בהצעה לסדר-היום של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: דוח הוועדה לתכנון ולתקצוב בעניין הנגשת השכלה גבוהה לחברה הערבית והחסמים בפני הסטודנטים הערבים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: עליית המחירים הבלתי-מרוסנת והמקוממת ב-1 בינואר 2014;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: עליית המחירים המיותרת המהווה הידוק החבל על צוואר הציבור העני הנאנק;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כמה הצעות אי-אמון על סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן היא מטעם סיעת העבודה: עליית המחירים הבלתי-מרוסנת והמקוממת ב-1 בינואר 2014.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יצחק בוז'י הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: מי שינמק את ההצעה הוא חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נשמע הנמקה של שלוש הצעות אי-אמון, וישיב על כולן במשולב סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, אדוני שר הביטחון, אדוני סגן שר האוצר, חברי חברי הכנסת, אני מבקש להתחיל מהסוף ולהגיד לתושבי ישראל היקרים: רימו אתכם.

מיקי רוזנטל: הממשלה הזאת רימתה אתכם.

מיקי רוזנטל: אני חשבתי להשתמש בביטוי יותר מעודן, אולי הטעיה.

מיקי רוזנטל: אבל הטעיה לא ממש מבטאת את מה שקורה כאן.

מיקי רוזנטל: ראש הממשלה הזה עובד עליכם, ושר האוצר מבלף אתכם.

מיקי רוזנטל: הגיע הזמן להגיד את האמת הפשוטה הזאת.

מיקי רוזנטל: אני יודע שכולכם חולמים לקנות פעם דירה, יצאתם להפגין במחאה כדי שתוכלו לרכוש דירה.

מיקי רוזנטל: החלום הזה נגוז.

מיקי רוזנטל: הדירות לא יוזלו.

מיקי רוזנטל: הממשלה מבטיחה שתוזיל, אבל אף אחד לא מאמין לה, כי היא גם לא מאמינה לעצמה.

מיקי רוזנטל: לא הוזלה תהיה כאן, אלא אוזלת יד, כי למי יש מיליון וחצי או 2 מיליון שקלים כדי לקנות דירה?

מיקי רוזנטל: ואם המחיר של הדירה ירד ב-20,000 שקלים, אז מה?

מיקי רוזנטל: מי יכול במדינה הזאת לקנות דירה מיגיע כפיו?

מיקי רוזנטל: אין לממשלה מדיניות רצינית בתחום הזה.

מיקי רוזנטל: הכול פלסטרים לחולה סרטן.

מיקי רוזנטל: אין לה מדיניות בנוגע לדיור ציבורי, אין לה מדיניות רצינית בנוגע לשוק השכירות, אין לה יכולת לייצר עשרות אלפי דירות כדי שההיצע הזה יוריד את המחירים.

מיקי רוזנטל: הממשלה הזאת משקרת לכם.

מיקי רוזנטל: אתם יצאתם למחות נגד יוקר המחיה, נו, ומה קרה באמת?

מיקי רוזנטל: הלכתם לסופר, המחירים עכשיו יותר זולים?

מיקי רוזנטל: לא.

מיקי רוזנטל: ואפילו נאמר שהבטחות הממשלה הזאת להוזיל את יוקר המחיה במעט, נאמר שהן יתגשמו בעוד שנה, אבל את המחיר גובים מאתנו כבר עכשיו – עכשיו, למפרע.

מיקי רוזנטל: הממשלה כבר מכניסה את היד לכיס ולוקחת ולוקחת; עוד ועוד לוקחת, ופחות ופחות נותנת.

מיקי רוזנטל: יש יותר ויותר התייקרויות כל הזמן, בפועל, עכשיו.

מיקי רוזנטל: כל יום, כל שעה.

מיקי רוזנטל: אתם מרגישים את זה ואתם כועסים, ובצדק אתם כועסים.

מיקי רוזנטל: נכון, הממשלה ביטלה לאחרונה את העלאת מס הכנסה ב-1%.

מיקי רוזנטל: אני עוד אשאל בהמשך למי זה טוב, העניין הזה, ביטול המסים, אבל גם השמנת הוזלה, וזה גם יופי, אבל זו רק טיפה בים, כי מנגד, שורה ארוכה ארוכה של גזירות כבר נופלות עלינו אחת אחרי השנייה, האחת אחרי השנייה.

מיקי רוזנטל: הנסיעה באוטובוס התייקרה?

מיקי רוזנטל: התייקרה.

מיקי רוזנטל: הארנונה – עולה.

מיקי רוזנטל: הבנזין התייקר, או-טו-טו הולך להתייקר.

מיקי רוזנטל: השכר שלנו נשחק ב-2%, לא מעדכנים ב-1 בינואר את מדרגות המס, ולא את נקודות הזיכוי, והמשמעות היא שחיקה של 1.8% בשכר של כל אחד ואחד.

מיקי רוזנטל: שר האוצר כינס מסיבת עיתונאים לספר לכם על זה?

מיקי רוזנטל: ברור שלא.

מיקי רוזנטל: ועל העלייה בארנונה הוא לא סיפר לכם?

מיקי רוזנטל: גם על זה הוא לא כינס מסיבת עיתונאים, עד כמה שאני זוכר.

מיקי רוזנטל: והחשמל יתייקר שוב באפריל, ואנחנו לא שכחנו את העלאת המע"מ ואת הביזה של קצבאות הילדים – כל זה ערמה של גזירות שקורות בפועל; בעתיד אולי יהיה יותר טוב, עכשיו, קודם ניקח לכם כסף.

מיקי רוזנטל: הייתה מחאה, אתם זוכרים?

מיקי רוזנטל: על מה יצאו מאות אלפי ישראלים לרחובות?

מיקי רוזנטל: מה צעקנו?

מיקי רוזנטל: צדק חברתי.

מיקי רוזנטל: הרי ראש הממשלה נבהל והקים את ועדת טרכטנברג.

מיקי רוזנטל: ראש הממשלה הבטיח שהוא יאמץ את כל המלצות ועדת טרכטנברג, אבל מה הוא עשה?

מיקי רוזנטל: בדיוק הפוך; טרכטנברג המליץ לצמצם את תקציב הביטחון, ראש הממשלה עשה ההפך; טרכטנברג המליץ להגדיל את ההשקעות בחינוך ובבריאות, הממשלה עושה בדיוק ההפך – מקצצת בחינוך, מקצצת בבריאות ומקצצת ברווחה.

מיקי רוזנטל: ראש הממשלה עובד עליכם, בטוח.

מיקי רוזנטל: אבל מה עושה שר האוצר?

מיקי רוזנטל: הוא אשכרה מבלף.

מיקי רוזנטל: לפיד הרי רכב על גב המחאה הזאת.

מיקי רוזנטל: הוא אימץ את הססמאות של המחאה הזאת.

מיקי רוזנטל: זה היה קמפיין הבחירות שלו, הוא נבחר על גב המחאה הזאת, ועכשיו הוא עושה בדיוק הפוך מרצונם של רוב הישראלים, ובניגוד להמלצות ועדת טרכטנברג – הוא עושה ממש הפוך.

מיקי רוזנטל: ואם לעשות דבר הפוך ממה שהבטחת זה לא נקרא לרמות, אז אני לא יודע מה נקרא לרמות.

מיקי רוזנטל: טרכטנברג אמר: יותר שירותים לציבור, שר האוצר מקצץ בשירותים; טרכטנברג אמר שצריך לקחת יותר מסים, שר האוצר עושה בדיוק ההפך; טרכטנברג אמר לקחת ממי שיש לו ולצמצם פערים, הממשלה הזאת עושה בדיוק ההפך: מגדילה את הפערים, מעשירה את החזקים ומחלישה את החלשים.

מיקי רוזנטל: ובכל זאת אני רוצה להגיד לכם, חברי, שיש הבדל בין שר האוצר הזה לראש הממשלה שלו.

מיקי רוזנטל: ראש הממשלה מבין את התוצאות של המעשים שלו וממשיך במדיניות שלו, כי הוא מאמין בה.

מיקי רוזנטל: הוא מאמין שאם ניתן כסף לעשירים זה יחלחל לשאר האוכלוסייה.

מיקי רוזנטל: אין בעולם המודרני אף אחד שמאמין עוד בתיאוריית החלחול הזאת חוץ מנתניהו, אבל הוא לפחות מאמין במשהו.

מיקי רוזנטל: ואני רוצה לשאול, במה מאמין שר האוצר?

מיקי רוזנטל: ראש הממשלה מאמין, למשל, בשתי מדינות לשני עמים.

מיקי רוזנטל: הוא מאמין בזה, והוא גם הבטיח, והוא גם יקיים; הוא כבר מקיים.

מיקי רוזנטל: יש פה שתי מדינות – יש מדינה של עשירים, אלה שחיים בקרחנה, נוסעים במכוניות יוקרה, טסים ב"ביזנס", ממלאים את המסעדות – אלה, הממשלה אוהבת אותם, וגם מחלקת להם צ'ופרים, עוד ועוד ועוד.

מיקי רוזנטל: ולצד המדינה הזאת יש עוד מדינה.

מיקי רוזנטל: לצד המדינה הצוהלת והנחמדה הזאת, שבאמת כיף לחיות בה, יש פה עוד מדינה, מדינת הנאנקים, אלה שלא גומרים את החודש, אלה שחלמו פעם להגיע לדירה, אלה שצריכים לעתים לבחור בין אוכל לתרופה.

מיקי רוזנטל: כן, ממש כך.

מיקי רוזנטל: שתי מדינות לשני עמים.

מיקי רוזנטל: ראש הממשלה מהתל בנו, אבל כאמור מאמין בדרכו.

מיקי רוזנטל: ואני שואל: במה מאמין שר האוצר שלו?

מיקי רוזנטל: אולי סגן שר האוצר יסביר לי פעם אחת במה מאמין שר האוצר.

מיקי רוזנטל: מה שווה המילה שלו?

מיקי רוזנטל: בקיץ הוא הרי הבטיח שבשנה הבאה יהיה יותר טוב.

מיקי רוזנטל: נכון?

מיקי רוזנטל: הבטיח?

מיקי רוזנטל: בחורף המעשים שלו מבטיחים שבשנה הבאה יהיה הרבה יותר רע.

מיקי רוזנטל: הרבה יותר רע.

מיקי רוזנטל: בוודאות.

מיקי רוזנטל: זה שר אוצר שהבטיח לנו שנוכל לקנות דירה במחיר סביר, וההישג הכי חשוב שלו עד עכשיו, חוץ מהרבה מילים, זה שאחרי חודשים של עבודה מאומצת באוצר הוא הצליח לייצב את השמנת על מחיר סביר.

מיקי רוזנטל: הממשלה קיבלה את אחת ההחלטות הדרמטיות ביותר בשנים האחרונות בלי בכלל לשתף את הציבור, ובניגוד מוחלט למה שהציבור הישראלי רוצה וחושב.

מיקי רוזנטל: בעולם המערבי קיימים שני מודלים: יש מודל של ממשלה רחבה, כן, שבה נותנים הרבה שירותים ולוקחים הרבה מסים.

מיקי רוזנטל: כמו המדינות האירופיות – רוב המדינות האירופיות נוהגות כך.

מיקי רוזנטל: ויש מודל הפוך, של הוצאה ציבורית נמוכה, כמו בארצות-הברית, ומסים נמוכים.

מיקי רוזנטל: השאלה היא, למי אנחנו רוצים להידמות?

מיקי רוזנטל: הרי הוצאה גדולה משמעותה פערים קטנים, והוצאה נמוכה פירושה חברה שבה הפערים יותר ויותר גדלים, כמו בארצות-הברית.

מיקי רוזנטל: הציבור הישראלי רוצה מודל אירופי – נתניהו נותן לו מודל אמריקני, אבל יותר גרוע, כי הפערים אצלנו עוד יותר גרועים מאשר בארצות-הברית, והממשלה הזאת החליטה, כמעט, כאמור, בלי דיון ציבורי, לקצץ עוד בהוצאות, שגם כך הן הנמוכות ביותר במדינות המפותחות, קיצוץ של 6 מיליארד שקלים.

מיקי רוזנטל: אני לא יודע איך להגיד לכם, אני מנסה באמת להבין מה שר האוצר הזה רוצה.

מיקי רוזנטל: אני חושב שבסך הכול הוא מנסה להתחנף לבוחריו, שנטשו אותו, למעמד ביניים מזויף.

מיקי רוזנטל: וזה דורש כאמור הסבר.

מיקי רוזנטל: שיעורי המס בישראל נמוכים, כאמור, מבכל המדינות המפותחות.

מיקי רוזנטל: ההוצאה הלאומית שלנו נמוכה מאשר בכל המדינות האלה.

מיקי רוזנטל: זו אחת הסיבות לפערים האלה בין עשירים לבין עניים שיש בישראל.

מיקי רוזנטל: מה שצריך לעשות זה כמובן הפוך ממה שהחליטה הממשלה – להעלות את המס ולהגדיל את ההוצאה הלאומית.

מיקי רוזנטל: את הכסף הזה צריך להשקיע בחינוך, ברווחה ובבריאות, שבהם אנחנו משקיעים הרבה פחות מכל מדינה מתוקנת שאנחנו רוצים להידמות אליה, חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי רוזנטל: אין מדינה כזאת.

מיקי רוזנטל: ואנחנו כל הזמן מדברים על חינוך, ועל בריאות, ובפועל אתם נותנים פחות.

מיקי רוזנטל: ומה המשמעות של הקומבינה הזאת?

מיקי רוזנטל: שהציבור ייאלץ להכניס את היד לכיס הפרטי ולשלם יותר, למשל על תרופות שהמדינה הייתה צריכה לממן; או לשלם לשיעור פרטי לילדה – במקום שהמדינה תשקיע יותר בחינוך ובמקום להגדיל את השירותים, נתניהו ולפיד החליטו בדיוק להפך מכל היגיון.

מיקי רוזנטל: עכשיו תראו, ברור שהאוכלוסייה גדלה ויש צורך להגדיל את ההוצאות לפחות לפי גידול האוכלוסייה, זה המינימום שמתבקש.

מיקי רוזנטל: אז מה יקרה עכשיו?

מיקי רוזנטל: הרי יש יותר ילדים; נולדו יותר ילדים, נכון.

מיקי רוזנטל: במקום לפתוח עוד כיתות ולגייס עוד מורים – לא יעשו את זה, כי החליטו לקצץ בהוצאות; המשמעות היא שהילד שלכם, שלמד בכיתה עם 34 תלמידים, עכשיו ילמד בכיתה עם 38 תלמידים, המורה לא תשתלט על הכיתה הזאת, הילד שלכם ישלם, אתה תשלם, ההורים ישלמו מכספם הפרטי את מה שמערכת החינוך הייתה צריכה לשלם בעצמה.

מיקי רוזנטל: וזאת התוצאה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

מיקי רוזנטל: בסדר.

מיקי רוזנטל: אדוני, תן לי עוד שתי דקות.

מיקי רוזנטל: דקה, בסדר?

מיקי רוזנטל: אני מבקש עוד דקה.

מיקי רוזנטל: אי-אפשר להסביר, כאמור, את הצעדים האלה, אלא במדיניות הפופוליסטית של שר האוצר, שהוא חנפן, הוא מנסה לבלום את הירידה בפופולריות שלו בכסף שלנו.

מיקי רוזנטל: המסים שלו, שלא נשלם, יעלו לנו הרבה הרבה יותר.

מיקי רוזנטל: המדיניות הזאת היא הרת אסון.

מיקי רוזנטל: המשמעות שלה – ובזה אני באמת אסיים – יצירה של חברה מעוותת, שבה אדם מקבל טיפול רפואי לפי מצבו הכלכלי ולא לפי מצבו הרפואי.

מיקי רוזנטל: לשם אתם מובילים אותנו.

מיקי רוזנטל: גם בחינוך אתם יוצרים במדיניות שלכם את אותו עיוות.

מיקי רוזנטל: זאת מערכת חינוך שבה בסוף ההישגים יהיו לפי גודל החשבון של ההורים והיכולת הכלכלית שלהם, ולא לפי הצרכים של התלמיד.

מיקי רוזנטל: זאת ממשלה שאי-אפשר לתת בה אמון, ואני קורא לחברי הכנסת לתמוך בהצעת האי-אמון שלנו ולהצביע נגד הממשלה הזאת.

מיקי רוזנטל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל, שנימק את הצעת האי-אמון מטעם סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: בהמשך דבריו, רק בצורה יותר מפורטת, יש הצעה כדלקמן: הממשלה מוזילה שמנת לעשירים ומייקרת תחבורה ציבורית לעניים, מטעם מרצ – יהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד שר הביטחון, חברי חברי הכנסת, סגן השר הריבאונדר התמידי של השר שלו – מה שלומך, אדוני?

אילן גילאון: הכול קצפת עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: הכול שמנת מוזלת, הכול בסדר.

אילן גילאון: אני לא יודע מה לאחל, אדוני, לאריק שרון.

אילן גילאון: לאחל למישהו משהו זה דבר שאתה רוצה שיקרה לך או שלא יקרה לך?

אילן גילאון: אני אומר לך, אדוני, אני לא מבין את מחזה התעתועים הזה שאנחנו נמצאים בו – אני מדבר על אריאל שרון, תכף אחבר אותו לדיון עצמו.

אילן גילאון: כלומר, לו אני הייתי במקומו לא הייתי רוצה שיעשו לי דבר כזה.

אילן גילאון: לו היו שואלים אותו, אני מניח שהוא לא היה רוצה שיעשו לו דבר כזה.

אילן גילאון: למה עושים לו את זה?

אילן גילאון: תראה, אנחנו בני-פלוגתא שנים, אבל מגיע לו כבוד אחר, לדעתי.

אילן גילאון: ואתה יודע, במסורת שלנו אין מלינים את המת, וכאן מלינים אדם במשך שמונה שנים בביזוי.

אילן גילאון: אני כבר לא רוצה להגיד כמה ההלנה הזאת עולה, כמה אלי קובלונים היה אפשר להציל בכסף הזה, אבל מעבר לכך, איזה מין מעשה הוא זה, של החי-המת, להחזיק אותו בצורה כזאת?

אילן גילאון: זה חוסר כבוד מוחלט לאדם.

אילן גילאון: אני לא מבין, אני שומע את התקשורת – ראש הממשלה לשעבר נלחם כארי, אתה יכול לבאר לי את הדבר הזה?

אילן גילאון: כי אני לא מבין את כל התעתוע הזה.

אילן גילאון: אני מזכיר את אריק שרון משום שאני רוצה לחבר אותו למצב העכשווי שלו.

אילן גילאון: אדוני יודע שהיינו בני-פלוגתא.

אילן גילאון: אני בא מקבוצה שהייתה בת-פלוגתא מרה לאריאל שרון, ובכל זאת, דבר אחד אי-אפשר להכחיש – אומץ לבו של האיש הזה, גם בתקופה הצבאית שלו, ובעיקר כאשר הוא היה הראשון מתוך קבוצה שהעמיקה כל כך את הביצה הזאת, של ההתיישבות בשטחים; שמעון פרס החל אותה – הוא המתחיל שלה, ואריק שרון המעמיק שלה.

אילן גילאון: והוא הגיע יום אחד למסקנה המפוכחת – אני תמיד מעדיף שמגיעים למסקנות מתוך תפיסה אידיאולוגית, ולא מתוך איזו תפיסה שהיא תפיסה מתפשרת, אבל הוא הבין את המציאות – הפרגמטית, ואז הוא היה הראשון להגיד, היה לו האומץ להגיד, ואני מעריך את האומץ הזה מאוד, "די לכיבוש"; ממש במילים האלה.

אילן גילאון: אולי צריך ללמוד משהו מזה.

אילן גילאון: אולי ראש הממשלה הנוכחי צריך ללמוד משהו מזה, כי לאריאל שרון היו ורידים, אדוני.

אילן גילאון: הוא ידע והיה לו האומץ לקבל החלטות.

אילן גילאון: אבל ההחלטה שלו לא הייתה שלמה, והיא הייתה שגויה, במהלך החד-צדדי שנעשה, עם הנסיגה שלנו מגוש-קטיף, וזה רק העמיק את דוקטרינת ה"אין פרטנר".

אילן גילאון: האינטרס שלנו בדוקטרינה, או בתפיסת עולם, או באידיאולוגיה, הוא שיש פרטנר, כי זאת המציאות שבה אנחנו חיים, וזה האינטרס שלנו בראש ובראשונה.

אילן גילאון: לו נעשו הדברים אחרת היה אפשר אולי לחזק את אותו פרטנר, שכל כך החלשנו, שהוא עדיין הפרטנר היחיד שיש לנו, את אבו מאזן, ואולי לא היינו צריכים להרוס את הבתים שעזבנו, ויכול להיות שהיה אפשר להעביר אותם ולקבל בעבורם תמורה, ולזרוע ניצני שלום כלשהם.

אילן גילאון: נדמה לי שמשם ועד עכשיו לא למדנו כלום, אדוני.

אילן גילאון: כלומר, היכולת עכשיו לתפוס את הדברים מחוץ לקופסה, ולהבין שהבעיה המרכזית היא החלוקה – גם של העושר הלאומי, גם של ארץ-ישראל, גם החלוקה בין דת ומדינה – עדיין היכולת הזאת לא הגיעה אלינו.

אילן גילאון: כאשר אני מסתכל על הדברים שקורים היום, שקרי שוב הגיע, וקרי מגיע – אנחנו כבר לא מסוגלים לעקוב כמה פעמים קרי מגיע, ונוסע, ומגיע, ויש לו non paper – והוא לא paper – אני לא כל כך מבין את המשחק הנסוג הזה, כל הזמן, כאילו, אנחנו צריכים להסכים – אנחנו נסכים על נייר שהוא לא החלטה, אבל הוא הנייר כבסיס לדיון.

אילן גילאון: את מי אנחנו מרמים, אדוני?

אילן גילאון: והיום בכלל שמעתי, ככה, בשורה גדולה, שגם השר, שר החוץ אביגדור ליברמן, תומך בקרי, כמובן עם התניה לעשות החלפת שטחים, או מה שהייתי קורא לו טרנספר ללא אוטובוסים.

אילן גילאון: וכל פעם שאני שומע את הדברים האלה ואת האמירות של ליברמן אני תמיד חושב שאני נמצא במדינה כלשהי של הברון מינכהאוזן, איזה משל גרוע של לה-פונטיין של שועל וחסידה, והוא תמיד השועל במקרים האלה.

אילן גילאון: ואני אומר לך, אדוני, בסופו של דבר, בעיסוק הזה שאנחנו עוסקים השאלה היחידה שנשאלת, אדוני סגן שר האוצר, היא מי מקבל מה כמה ומי משלם כמה.

אילן גילאון: ואמר את זה יפה ראש ממשלת אוסטרליה.

אילן גילאון: הוא אמר: My friends, the bottom line is greediness.

אילן גילאון: אמרתי את זה כבר מעל דוכן הכנסת פעם אחת ואני אומר את זה שוב כי עכשיו זה משפט חשוב.

אילן גילאון: בסופו של דבר, אדוני, הכול הוא חמדנות, בשלוש החלוקות האלה.

אילן גילאון: מי שרוצה לבלוע את הכול כמו איזה אבו נפחא, ומי שצריך, כמו שאמר חברי מיקי רוזנטל, לחשוב בבוקר אם הוא ייקח פרוסה או תרופה, אם הוא ימיר פרוסה בתרופה; מישהו שצריך לקנות שמנת מתוקה, מצד אחד, כי היא הוזלה, או להסתכל על התחבורה הציבורית, שהתייקרה.

אילן גילאון: ובכלל, הבעיה המרכזית היא בתרבות הפוליטית הזאת של פרזנטורים, אדוני.

אילן גילאון: יש לי ראש ממשלה פרזנטור.

אילן גילאון: הוא מצטלם עם כל מיני מפלסות שלג.

אילן גילאון: יש לי שר אוצר פרזנטור.

אילן גילאון: הוא עכשיו פרזנטור של מוצרי חלב, פעם הוא היה של בנקים.

אילן גילאון: מה השלב הבא?

אילן גילאון: שר האוצר יתקשר, יגיד: שלום, כאן יאיר לפיד ממפעל הפיס.

אילן גילאון: אני שמח להודיעכם שזכיתם במיליון קופסאות של שמנת מתוקה 330 מיליליטר, אדוני?

אילן גילאון: ההוצאה הציבורית, שהולכת להצטמצם ב-6 מיליארד שקלים, הולכת להיות אסון למדינת ישראל.

אילן גילאון: ובתוכה נמצאה רזרבה.

אילן גילאון: אגב, אני שמח שהיא נמצאה, גם אם נמצאה בבלי דעת.

אילן גילאון: אתה יודע מה, סגן השר?

אילן גילאון: אני שמח שנמצאה רזרבה כזאת.

אילן גילאון: ללכת לחלק אותה בצורה שאתם מבקשים לחלק אותה, אני חושב שתהיה לנו בעיה מאוד גדולה.

אילן גילאון: אז כמו שאומרים: הכול לא דבש והכול לא גן-עדן.

אילן גילאון: אבל, אדוני היושב-ראש, הכול כנראה קצפת.

אילן גילאון: הקצפת, אתה יודע, יש בה מרכיב גדול של אוויר וגם היא כל הזמן מתפוגגת כזאת.

אילן גילאון: אבל אנחנו נחיה בתוך הקצפת הזאת ובתוך מדיניות שבה שר האוצר מצטלם עם כל 2 מיליון שקלים ועם האנשים האמונים על כך, השרים שלו, כאילו הדוד העשיר בא מאמריקה ועושה עמדנו חסד.

אילן גילאון: בכל עניין וסיפור, הסטודנטים פתאום קיבלו להשכלה הגבוהה, וזה יפה מאוד, אבל זה חלק מן המציאות שצריכה להיות בתוך תוכנית התקציב, אדוני, ולא בתור מסע פרסום עצמי למישהו.

אילן גילאון: אבל אתה יודע מה?

אילן גילאון: גם עם זה אין לי בעיה, לו הפרופורציות היו אחרות, לו הייתה התקרה יותר נמוכה והרצפה יותר גבוהה, כי כאשר אני מדבר אתך על greediness, כאשר אני מדבר אתך על חמדנות, אני בעצם מן הצד השני בא ואומר לך: אפשר היה שכולם יהיו מבסוטים.

אילן גילאון: אנחנו איננו דוגלים, כמובן, בכלכלה אלא בכלכלה של מדינה דמוקרטית וכלכלת שוק, אבל לא בחברת שוק.

אילן גילאון: ובכלכלה הזאת, סגן השר, אני לא רוצה את אותו האדם, אותו זקן, שמדבר עליו חבר הכנסת רוזנטל, שחושב בבוקר אם הוא ייקח פרוסה או תרופה, לא מטעמים אלטרואיסטים; אנחנו לא יפי נפש.

אילן גילאון: ואם יפי נפש, עלא כיפאק, אבל עם חולצות אקסטרה-לארג', שיהיה לך ברור; אלא מן הטעם הפשוט שאנחנו, כל אחד מאתנו, באופן אוניברסלי, עלול להתגלגל אל תוך המקום הזה.

אילן גילאון: וכאן מתקבלות החלטות שלא מתייחסות למציאות שבתוכה פחות אנשים מקבלים יותר ויותר מקבלים פחות כל כך הרבה שנים.

אילן גילאון: אגב, לא ציינתי, טוב שיש שר ביטחון שהוא איש צנוע, והוא באמת לא פרזנטור.

אילן גילאון: אני רוצה באמת לומר את זה לזכותך ואני אומר את זה ללא שום מירכאות.

אילן גילאון: יש לי ויכוח גדול אתך, אבל מבחינת מופת ותרבות פוליטית אתה יכול פה ללמד כמה אנשים, כי אתה לא כמו חבריך, שרוצים להיות בכל מילה הנימול ובכל הלוויה המת, אם לא – הוא לא משתתף.

אילן גילאון: וזאת דוגמה לתרבות פוליטית של אגואים חזקים שהם חסרי אחריות.

אילן גילאון: ואני מתבשר בשורה גדולה.

אילן גילאון: שמעתי אתמול על כך שהשר לשעבר משה כחלון ורמי לוי הולכים שוב לפתוח מפלגה, חבר הכנסת רוזנטל.

אילן גילאון: כאילו עוד סופרמרקט שאיננו עושה שום קשר בין תפיסותיך החברתיות, שצריכות להיות הבסיס לתפיסותיך המדיניות, שצריכות להישען על אותן חלוקות שברגע שהן לא מתקיימות הן מייאשות כאן את הציבור ואת האזרחים, ובעיקר את הצעירים.

אילן גילאון: אנחנו כבר אכזבנו גם את הורינו וגם את ילדינו: ללכת מסיבות כלכליות, להתייאש מתהליך השלום, ובחלוקה השלישית – לא לרצות לחיות, אדוני, במדינה אזרחית שיש לה כל הסיבות וכל הנתונים הפוליטיים לא להיות כזאת מסוגרת ודתית וכופה, והיא בכל זאת כזאת.

אילן גילאון: ואנחנו כולנו יודעים את הדבר הזה וזה עניין של בני-אדם.

אילן גילאון: והכול בידינו.

אילן גילאון: מאיר יערי – היום היה כנס תנועות הנוער, זה באמת המשפט האחרון, לא אגנוב דקה – אמר פעם, שאם אנשים רוצים, הם יכולים להזיז הרים, רק שהם צריכים לרצות.

אילן גילאון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: ואם תרצו אין זו אגדה, אומר חבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא נימק את הצעת האי-אמון מטעם מרצ – יהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: ועכשיו נשמע את חבר הכנסת אמנון כהן בהצעת האי-אמון מטעם סיעת ש"ס: עליית המחירים המיותרת המהווה הידוק החבל על צוואר הציבור העני הנאנק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, סגן שר, חברי חברי הכנסת, אכן אנחנו שומעים מתחילת השנה שיש העלאת מחירים.

אמנון כהן: זה התחיל בתחבורה הציבורית, כאשר שר בממשלה שהוא שר התחבורה מבקש מהממשלה ומשר האוצר קצת חמלה, שנמנע את העלאת המחיר הזאת, כי הממשלה הבטיחה לטפל ביוקר המחיה והקימה ועדות.

אמנון כהן: לפעמים מקימים ועדות, אמרו לי פעם, אדוני היושב-ראש, בשביל להרוג נושא.

אמנון כהן: אני מקווה שזה לא – בכל פעם מקימים ועדה, ועדה, בסוף אנחנו לא רואים תוצאות.

אמנון כהן: אבל עד אז כנראה השיקול של שר התחבורה היה לא להעלות כרגע מחירים, ונמתין עד שהוועדות האלה יסיימו את עבודתן, ואז באמת נראה בראייה כוללת מה יעלה, מה לא יעלה, ומה נסבסד, מה נכניס לפיקוח על המחירים.

אמנון כהן: אבל אף אחד לא אכפת לו.

אמנון כהן: גם שר האוצר אמר: לא מעניין אותי; צריך כרגע להעלות, נעלה.

אמנון כהן: זה מזכיר לי, אדוני היושב-ראש, שלפני שנה שאלו את שר האוצר: אתה יודע כמה עולה נסיעה באוטובוס עירוני?

אמנון כהן: אז הוא אמר את האמת.

אמנון כהן: הוא אמר: אני נוסע ברכב, אני לא יודע את המחירים.

אמנון כהן: אבל הוא שר האוצר, הוא צריך לדעת, אף שהוא לא נוסע.

אמנון כהן: גם אנחנו אולי נוסעים פחות, אבל יש הרבה מאוד אנשים, ציבורים, קשישים, מבוגרים, עולים חדשים, שלא יכולים לאפשר לעצמם לרכוש רכב.

אמנון כהן: רכב היום הוא לא מותרות, אבל גם להחזיק אותו זה הרבה כסף.

אמנון כהן: לכן, הם נעזרים בתחבורה הציבורית, וכל שקל שישלמו שם בתחבורה הציבורית לנסיעות היום-יום – זה לפעמים לשוק, לפעמים זה לעבודה, לפעמים זה לקחת את הילד לחוגים – זה למעשה מסתכם בסוף החודש ב-200–300 שקל, כאשר הוא צריך לעשות שיקול על איזה אוכל הוא יוותר, על איזה סנדוויץ' הוא יוותר, על איזה סוג גבינה הוא יוותר בשביל לתת לילד, כי התחבורה הציבורית כרגע התייקרה.

אמנון כהן: ואם זו משפחה גדולה, משפחה שבה גם ילדים נוסעים, אז הסיכום הכלכלי של תא משפחתי יכול להגיע ל-500–600 שקל, וזה כמובן המון כסף.

אמנון כהן: אבל הממשלה הזאלת, ממשלה קפיטליסטית, לא מעניין אותה שום דבר.

אמנון כהן: היא מסתכלת רק מאזן, הכנסות, הוצאות, זה מה שמעניין אותה.

אמנון כהן: אנחנו הולכים גם לנושא השני, נושא הדלק.

אמנון כהן: אומנם דלק יש לו מחיר שוק, מחיר עולמי, עדכונים.

אמנון כהן: אנחנו מכירים את זה.

אמנון כהן: אבל יחד עם זאת, היו מקרים שגם ראש הממשלה, במחאה הציבורית ראינו, הוא אמר: הפעם לא נעלה את מחירי הדלק, והוא יכול, והוא עצר.

אמנון כהן: גם כאן אני חשבתי, כל עוד הוועדות האלה לא סיימו, יש כוונות טובות, יש ועדות שעובדות, בודקות כל נושא של יוקר המחיה, הכול בודקים; אבל עד שלא יגמרו את העבודה, אני חשבתי, מן המצופה, אחריות ממשלתית, גם כאן לא מעלים כרגע את מחירי הדלק, אנחנו נמתין לסיום העבודה.

אמנון כהן: זה ייקח עוד שבוע, עוד שבועיים, עוד חודשיים, ואז תחליטו להעלות את זה קצת יותר אולי, אבל תורידו משהו אחר.

אמנון כהן: אבל ככה לא להתחשב בשום דבר – מה?

מיקי לוי: – – – אז הייתם צועקים – – –

אמנון כהן: לא, אז אני אומר: לא נכון, סגן שר האוצר, אתה ראית פה כנסת אחראית, ואם באים עם מכלול דברים, ומורידים כאן ומעלים כאן, זה בסדר, אבל לא יגידו שמורידים מחיר של שמנת מתוקה ומעלים לנו מחירים של עשרות מוצרים.

אמנון כהן: את זה מכניסים לפיקוח, ועשרות מוצרים מאוד מאוד חיוניים, לא מתייחסים אליהם.

אמנון כהן: חאפ-לאפ זה נקרא, כל פעם עוד משהו.

אמנון כהן: רוצים עבודה מסודרת – תעצרו את הכול, תעשו עבודה.

אמנון כהן: אנחנו בעד, נשתף פעולה בוועדות הכנסת.

אמנון כהן: אבל בכל פעם לנסות להעלות עוד משהו, שזה פוגע בכיס של האזרחים, על זה כמובן אנחנו מתרעמים, וזה תפקידנו, להתריע בפני הממשלה.

אמנון כהן: אדוני, שנדע, אדוני היושב-ראש, שנושא האנרגיה, הנושא של מחירי החשמל, אנחנו, אזרחי מדינת ישראל, ב-2013 שילמנו עלייה ריאלית של 7.2% במחיר החשמל, שהובילה לעלייה של 230 ש"ח להוצאה המשפחתית בחודש על צריכת אנרגיה לעומת 2012.

אמנון כהן: זאת אומרת, בשנת 2013, אנחנו כבר שילמנו עלייה של 7.2%.

אמנון כהן: מה שאמר יושב-ראש המכון לאנרגיה – הוא טוען שהרגולטור הוא זה שצריך כעת להתערב ולעצור את עליית המחירים.

אמנון כהן: ראינו שחברת חשמל, בגלל הגירעונות שלה, גם עכשיו, תמיד היא רוצה להעלות את המחירים, וכאן באמת נדרש מצב שהרגולטור, שהוא המדינה, משרדי הממשלה, כל אחד בתחומו, יתערבו ויעצרו את עליית המחירים המטורפת הזאת בכל דבר ועניין.

אמנון כהן: אנחנו גם מסתכלים – מצד אחד אתה מסתכל, משרד הכלכלה העלה – הוא אמר, לא יהיה יותר 2.99, 3.99, יהיה מחיר עגול.

אמנון כהן: על פניו זה מבורך, כי זה מבלבל וזה כאילו 3.99, סך הכול 4, אבל לתדהמת המסתכל, כל רשתות השיווק שינו את המחירים כלפי מעלה – כולם כלפי מעלה.

אמנון כהן: אף אחד לא אמר, אם זה 3.99, נעשה 3.90, או נעשה 3.95; כולם עיגלו את זה כלפי מעלה.

אמנון כהן: אם זה 9.99, אז זה 10.

אמנון כהן: אם אתה מסתכל במצטבר, גם זו עליית מחיר, שבלי להרגיש – רצינו לעשות דבר טוב, אבל מכיוון שאנחנו לא מנחים אותם איך לעשות, כל אחד הישר בעיניו יעשה והמחירים עולים.

אמנון כהן: לא מזמן, בעליית המחירים, העלו גם את מחירי הסיגריות.

אמנון כהן: אנחנו אומרים, בוודאי, סיגריות זה פגיעה בבריאות הציבור, אבל יש אנשים שקשה להם בחיים, והם התרגלו לסיגריות, רוצים לעשן, והכי קל, שר האוצר מביא צו, מייד מעלים את מחירי הסיגריות, ואנחנו מתבשרים, עכשיו, מכיוון שהאנרגיה תעלה וזה יעלה, גם מחירי הסיגריות יעלו.

אמנון כהן: אז כמובן אנחנו מבקשים, כל עוד לא סיימנו את העבודה של הוועדה ליוקר המחיה, גם את הנושא הזה לעצור, ולא לתת לנושא הזה להתפתח.

אמנון כהן: כמובן, גם נושא המע"מ.

אמנון כהן: לא מזמן העלינו את המע"מ לציבור, וזה למעשה נגע בכל כיס בבית, בכל השכבות החלשות, בעיקר בשכבות החלשות, וכל הנושא של קצבאות הילדים, שראינו שמנענו וגזלנו את התקציב שלהם, כאשר הכנסנו עוד ועוד ילדים אל מתחת לקו העוני, כאשר לא בהכרח ההורים לא עובדים – בהרבה מאוד מקרים, אחוז גבוה מאוד, 40% מההורים, שהם בעל ואישה עובדים, עדיין נכנסים בהגדרה של מתחת לקו העוני.

אמנון כהן: ואנחנו יודעים ש-850,000 ילדים, מהדוח של 2012 – – –

מיקי לוי: לפחות דע את הנתונים.

אמנון כהן: – – – 2012 מדבר על 850,000.

אמנון כהן: כשנקבל את הדוח של 2013, אני חושב שנברח מכאן, כי נראה שהגידול עוד יותר גבוה, כי הקיצוץ האחרון לא הובא בחשבון בדוח העוני הבא, שאנחנו נשמע אותו.

אמנון כהן: כמובן התבשרנו גם בשבוע שעבר, שהמדינה, הממשלה, מקצצת בהוצאה הממשלתית, שזה למעשה פגיעה באמון הציבור בממשלה ופגיעה בשכבות החלשות.

אמנון כהן: כאשר אתה הולך לפגוע בחינוך, ברווחה, בבריאות, לא מספיק שהציבור משלם יותר מסים, עכשיו גם בהוצאה, אתה נותן לו פחות שירותים, זאת אומרת אתה מעניש אותו פי-שניים.

אמנון כהן: לכן, גם הדבר הזה, בלי שום שכל, בלי לבחון את הדברים, בלי לעשות עבודת מטה.

אמנון כהן: כל פעם דוח מבקר המדינה מסביר: למה עושים את הדברים האלה בשליפה, כל פעם עוד נדבך ועוד נדבך, בלי עבודת מטה מקצועית, בלי דוחות ודיווחים כלכליים, לראות את המכלול של הדברים – וכמובן מטפלים כמו בשיטת הסלאמי, כל פעם מורידים עוד משהו, כדי להעלות את יוקר המחיה לציבור.

אמנון כהן: בוועדה לביקורת המדינה, לפני כשבוע, עשרה ימים, דנו בכך שיש רזרבות בתקציב של המדינה, מעל לרזרבות הקיימות.

אמנון כהן: יש לנו הרי מסורת, שאנחנו שמים 3% תקציב מרזרבות המדינה – שמים את זה ברזרבה, כל משרד ומשרד, יש משרדים עם קצת יותר אחוזים, משרדים עם קצת פחות, כי אנחנו חיים במדינה דינמית, מדינה מוקפת אויבים, לא פעם אנחנו צריכים את הרזרבה לתרחיש כזה או אחר, או אסון של חורף – היו פה שלגים, תמיד צריכים לתקצב פעילות כזאת ופעילות אחרת, וזה מבורך.

אמנון כהן: אבל מה אנחנו מגלים?

אמנון כהן: – ואני רוצה לשבח את עבודתו של חבר הכנסת שאול מופז, שבאמת העיר את תשומת לבי ועשינו על כך דיון בוועדה לביקורת המדינה – מתברר שיש ברזרבה תוספת של 13.2 מיליארד שקל, מעל 24 מיליארד שקל שגם כך שמו ב-2014–2015.

אמנון כהן: זה נוסף, אדוני היושב-ראש – כאשר תקציב המדינה אושר באמצע שנה, ובאמצע שנה אין הסכמים חדשים שאפשר לחתום, כל עוד אין תקציב מדינה.

אמנון כהן: זאת אומרת, מינואר עד אותו מועד שאישרנו בו את התקציב באמצע השנה, לא היו התקשרויות חדשות.

אמנון כהן: זה אומר שאם המדינה תכננה לעשות פעילויות חדשות היא לא הייתה יכולה לעשות אותן, אלא השתמשה ב-1 חלקי 12 לפי שנה קודמת.

אמנון כהן: זה מראה שלקראת סוף השנה אתה מגיע לתת-ביצוע, וזה משאיר לך תקציבים לשנה אחרי זה, עכשיו 2014 – השנה אנחנו נזכה בהרבה מאוד תקציבים.

אמנון כהן: אז יש לנו פה שנה שהיא יותר לביצוע, שנה שיש לנו יותר רזרבות, שנה שיש לנו פה הרבה מאוד תקציב שלא נוצל, אז למה כרגע לחנוק את האזרחים?

אמנון כהן: למה כרגע להעלות את מחירי החשמל, להעלות את מחיר הדלק, להעלות את כל המחירים שאפשר להסתדר בלי להעלות אותם, כי יש לנו ברוך השם רזרבה?

אמנון כהן: – סיימתי את הזמן שלי?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, יש לי עוד הרבה דברים לומר, אבל אם הגיע הזמן – אני חושב שהממשלה הזאת היא באמת ממשלה אכזרית, ממשלה שלא מתחשבת באזרחיה, לא משנה באיזה מעמד הם.

אמנון כהן: מעמד הביניים מזמן איבד את מעמד הביניים שלו, הוא כבר הפך להיות המעמד החלש.

אמנון כהן: אני חושב, את הממשלה הזאת הגיע הזמן ואנחנו צריכים להחליף.

אמנון כהן: לכן אני מבקש לתמוך בהצעת האי-אמון של הסיעה שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אמנון כהן.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב על שלוש הצעות האי-אמון סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני לא יודע להגיד אם הופתעתי או לא הופתעתי לקרוא את הצעות האי-אמון שהוגשו נגד הממשלה השבוע.

מיקי לוי: אני חושב – אתם יודעים מה, אני בטוח – שהן נגועות במידה לא מבוטלת של אי-דיוקים ואמירות פופוליסטיות חסרות שחר.

מיקי לוי: כמו תמיד התעלתה מעל כולן הצעתן של מרצ ויהדות התורה, החברות האידיאולוגיות, האוהבות והנאהבות – –

אילן גילאון: אחוקיות.

מיקי לוי: – – המפלגות שמאז הבחירות חתמו על איזו ברית אידיאולוגית לא ברורה והולכות יחדיו, ראו זה פלא – אולי תתאחדו ותרוצו יחד בפעם הבאה?

אילן גילאון: אחרי שיש עתיד וישראל ביתנו – – –

מיקי לוי: הרי אתם מסכימים, ידידי אילן, אתם מסכימים כמעט על הכול.

מיקי לוי: אין שום הבדל אידיאולוגי ביניכם.

מיקי לוי: שום דבר.

מיקי רוזנטל: לפחות יש להם אידיאולוגיה.

מיקי רוזנטל: מה יש לך?

מיקי לוי: וכך, חבר הכנסת רוזנטל, אין לנו צורך בדאגה שלך לבוחרינו, אנחנו מסתדרים לבד.

מיקי לוי: אולי תדאג לבוחרי מפלגתך, כפי שבאו לידי ביטוי אתמול בסקר של ערוץ 2.

מיקי לוי: כדאי ששם תדאג.

מיקי לוי: לך, חבר הכנסת כהן, לידיעתך, העלייה במחירי התחבורה הייתה צריכה להיות בשנה שעברה.

מיקי לוי: אתה, שהיית חבר בממשלה הקודמת – הייתם צריכים להעלות את המחירים ערב הבחירות, ואתם מנעתם את זה משיקולים זרים, שיקולי בחירות.

מיקי לוי: אז מי כאן הצבוע?

מיקי לוי: אתם לא העליתם את המחיר.

מיקי לוי: אכן, שר התחבורה שלח מכתב לשר האוצר, שבו הוא אומר לו: אולי לא תעלה, ותיתן לנו.

מיקי לוי: אבל נושא העלייה אינו לפתחו של שר האוצר.

מיקי לוי: נושא העלייה קשור לשר התחבורה, ועליות המחירים נמצאות בתוך תקציבו של משרד התחבורה.

מיקי לוי: ולכן, אם לא הייתה צריכה להיות עלייה, לו החליט שר התחבורה – היה צריך לסבסד את ההפרש מתקציבו.

מיקי לוי: אז זה נחמד לגלגל הכול לפתחנו, אבל אולי תלמדו את הנתונים, אתם מספיק ותיקים בבית הזה.

מיקי רוזנטל: אתה חושב שהציבור אכפת לו אם זה שר התחבורה או שר האוצר?

מיקי לוי: אתם צבועים.

מיקי לוי: כאשר מחיר הדלק יורד אני לא שומע מאף אחד מכם:

מיקי לוי: אל תורידו, תנצלו את הפרש הירידה לכל מיני נושאים אחרים.

מיקי לוי: לא שומע את זה מכם.

ישראל חסון: אתה לא יכול.

ישראל חסון: אתה לא יכול.

אילן גילאון: דלק זה מוצר בר-קיימא, אולי אתה לא יודע את זה.

מיקי לוי: שמעתי מישהו שביקש שלא נעלה – עניתי לו.

מיקי לוי: אני יודע בדיוק, אני מכיר את נושא השוק, את העליות והירידות.

ישראל חסון: לא להעלות אתה יכול; להוריד אתה לא יכול.

מיקי לוי: כן, כי אז אני מועל בתפקידי, אתה צודק.

מיקי לוי: אבל יש שני צדדים למטבע.

מיקי לוי: הופתעתי לקרוא שאתם מבקרים את שר האוצר – אה, כן שכחתי משהו, חבר הכנסת כהן; לפני שאתה יוצא, לפחות תדע את הנתונים: רק 4.2% מבין המשפחות שבהן שני בני-הזוג עובדים מוגדרות במעגל העוני.

מיקי לוי: רק, ולא 40%.

אמנון כהן: – – –

מיקי לוי: לפחות תלמד את הנתונים, תבוא לכאן מוכן, עם נתוני אמת.

מיקי לוי: הנה, יגיד לך ידידי, חבר הכנסת כהן: רק 4.2%.

מיקי לוי: 40% מבין שני בני-זוג שעובדים?

מיקי רוזנטל: "רק"?

מיקי רוזנטל: אתה מבין מה אתה אומר?

מיקי רוזנטל: 5% מתושבי מדינת ישראל, שני בני-הזוג עובדים, עניים – ואתה אומר "רק"?

מיקי רוזנטל: תתבייש.

אילן גילאון: – – –

מיקי לוי: הופתעתי לקרוא – תכף אני אתייחס אליך, רוזנטל – הופתעתי לקרוא שאתם מבקרים את שר האוצר על המהלך האחרון שהוביל – –

אילן גילאון: – – – תסתכל על עצמך – – –

מיקי לוי: – – ביחד עם שר החקלאות, להכניס את הגבינה הלבנה והשמנת, כן, לפיקוח.

מיקי לוי: הרי רק בשבוע שעבר עמדה פה ראשת מפלגתך, ידידי אילן – –

אילן גילאון: תגיד לי אתה – – – שמנת מתוקה?

מיקי לוי: – – ושאלה אותי – ושאלה אותי אם אני יושב.

מיקי לוי: לא הבנתי מה קרה.

מיקי לוי: ואז, להפתעתי, היא בירכה אותי על המהלך.

מיקי לוי: אז אולי תהיו מתואמים.

מיקי לוי: אז למי להאמין, למיסיס גלאון של השבוע שעבר, או למר גילאון של השבוע?

מיקי לוי: הרי ברור שכאשר ישנו כשל שוק שפוגע באזרחי ישראל, כזה אשר גורם להם לשלם מחיר מופקע על מוצר בסיס כמו גבינה לבנה, תפקידנו להתערב, וזה מה שעשינו.

מיקי לוי: אז גם את זה אתם מבקרים?

אילן גילאון: מה עם ה"במבה"?

אילן גילאון: מתי תגיעו ל"במבה"?

מיקי לוי: רק בשבוע שעבר, חבר הכנסת גילאון, כולנו התבשרנו על הורדת מחירים של "תנובה" בשורה של מוצרי חלב שאינם תחת פיקוח – כי ההורדה הזו גררה הורדת מחירים.

מיקי לוי: וזה תפקידנו.

מיקי לוי: כן, זה היה כתוצאה מהיוזמה שלנו להכנסת הגבינה הלבנה והשמנת המתוקה לפיקוח.

ג'מאל זחאלקה: יש תרופות שירד המחיר שלהן, למה אתה לא מזכיר אותן?

מיקי לוי: הגעת?

מיקי לוי: איזו הפתעה.

מיקי לוי: ברוך הבא.

מיקי לוי: אתה עוד בעמידה מתחיל לצעוק.

מיקי לוי: המשכנו בהורדת מכסים, לענייננו – אה, כן, חבר הכנסת רוזנטל: כשאתה עומד כאן וטוען שקיצצנו בחינוך וקיצצנו בבריאות, ראוי שתתעדכן – ואתה יכול לבדוק אותי, כי אמרתי את זה מספר רב של פעמים – לפחות תשלוט בנתונים.

מיקי לוי: לידיעתך, הוספנו 8 מיליארד שקל לחינוך ו-1.2 מיליארד שקל לבריאות.

מיקי רוזנטל: 1.2 מיליארד לבריאות?

מיקי רוזנטל: זה אפילו לא הגידול הטבעי.

מיקי לוי: ואני רוצה להזכיר לך, אני רוצה להזכיר לך – – –

מיקי רוזנטל: על מי אתה עובד?

מיקי רוזנטל: זה אפילו לא הגידול הטבעי.

מיקי רוזנטל: קופות-החולים קורסות בגללכם.

מיקי לוי: אני רוצה להזכיר לך, אני רוצה להזכיר לך כי פעמי משיח עדיין לא נשמעים – הלוואי – ועדיין אנו זקוקים – – –

אילן גילאון: החמור של המשיח נמצא.

מיקי לוי: עדיין אנו זקוקים להשקעה בביטחון, אף שאתם טוענים אחרת.

מיקי לוי: לענייננו, המשכנו בהורדת מכסים על מגוון מוצרי מזון, כמו גבינות קשות וטונה.

מיקי לוי: כן, טונה, ששנים אתם, שישבתם בבית הזה, הייתה בפיקוח, שימו לב, מטעמים פוליטיים לא ענייניים, כי היבואן של הטונה תרם פה לאחת ממפלגות הבית.

מיקי לוי: אז אתם מלינים עלינו?

מיקי לוי: תתביישו לכם.

יחיאל חיליק בר: מיקי, אתה מאמין בכל מה שאתה אומר?

מיקי לוי: אני מאמין באמונה שלמה.

מיקי לוי: תבדוק את הטונה, אתה לא היית בבית הזה, אתה לא יודע, אז כדאי שתאמין למה שאני אומר.

יחיאל חיליק בר: גם אתה לא היית בבית.

מיקי רוזנטל: עזוב אותנו, תקשיב למה שאומרת נגידת בנק ישראל – – –

מיקי לוי: אנחנו ממשיכים בהורדת מחירים, וכמעט שאין מכסים, רק שתבינו – –

אילן גילאון: תגיד לי, איזה טונה אתה – – –?

מיקי לוי: – – והיד עוד נטויה – אתה רואה?

מיקי לוי: אתה לא יודע.

מיקי לוי: היד עוד נטויה בהקשר הזה.

מיקי לוי: במקביל, אנחנו מקדמים את ביטול הפטור מהסדר כובל על משווקי תוצרת חקלאית בישראל – אולי לא שמעתם – שימנע תיאום מחירים והתארגנות בין חברות שונות במשק שפועלות כקרטל המעלה את מחירי המוצרים לצרכן הישראלי.

מיקי לוי: רק היום ניהל יושב-ראש ועדת הכלכלה של הכנסת – חבל שהוא לא פה, כי בהחלט מגיעה לו מילה טובה – ישיבה נוספת בעניין, ואני מברך על כך.

מיקי לוי: לא ייתכן שהצרכן הישראלי ישלם מחירים מופקעים, שנקבעים בחדרי-חדרים, ללא תחרות, והכול תחת עיננו הפקוחה, בידיעתה מלאה ובחסותה של כנסת ישראל.

מיקי לוי: זה בהחלט חייב להיפסק.

מיקי לוי: ופטור בלא כלום הרי אי-אפשר: כמובן, במשך השנה האחרונה קידמנו במרץ את חוק הריכוזיות, שעבר פה לפני כמה שבועות ברוב גדול, ויש לו משמעות רוחבית חשובה מאוד לפתיחת המשק לתחרות.

מיקי לוי: ומעבר לפעולות ארוכות הטווח ורפורמות מתבקשות, אנחנו לא נמנעים גם מלפעול בצורה מהירה ונקודתית כשיש צורך.

מיקי לוי: רק אתמול סיכם שר האוצר עם שר החקלאות על ייבוא פטור ממכס של ירקות ופירות, בעקבות ההתייקרויות האחרונות.

מיקי לוי: מזג האוויר הסוער שפקד אותנו בחודש שעבר פגע בגידולים רבים, הביא למחסור בירקות ובפירות וכתוצאה מכך לעליית מחירים, וללא ספק הצריך את התערבותנו, ואכן כך עשינו.

ישראל חסון: מיקי, מיקי.

מיקי לוי: חברי מן האופוזיציה, לא זכור לי רצף פעולות נמרץ שכזה על-ידי ממשלות עבר, שאתם הייתם חברים בהן.

מיקי לוי: ויש השלכות חיוביות והורדת מחירים כבר עכשיו כתוצאה מהמהלכים הללו.

יחיאל חיליק בר: חבל שהאזרחים לא – – –

מיקי לוי: הדברים הללו קורים יום-יום, ואנחנו נמשיך ונילחם ביוקר המחיה בכל זירה, ומול כל גורם, כי לנגד עינינו נמצא הצרכן הישראלי.

מיקי לוי: את יוקר המחיה, חברים, מורידים בעבודה מתמשכת, מוצר אחר מוצר, שקל אחר שקל.

מיקי לוי: ככה מוזילים את העגלה בסופר, ככה מורידים את יוקר המחיה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אבקש מהכנסת לדחות את הצעות האי-אמון בממשלה.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו הצעת אי-אמון נוספת, מטעם סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע, חד"ש ובל"ד: מדיניות התכנון והבנייה במגזר הערבי ואי-הקמת עיר ערבית חדשה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: מי שינמק את ההצעה הוא גם כן חבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: אתה לא סומך על האחרים, או שהם שולחים אותך בתקווה לנצח?

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, הרכב מנצח לא מחליפים וההרכב לא ניצח בשנה האחרונה, אנחנו הולכים על הרכב חדש.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נותנים לך צ'אנס, אבל בכל זאת גם שולחים אותך לנמק את זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, נושא התכנון והבנייה ביישובים הערביים הוא אחד הנושאים החשובים ביותר ביחסה של המדינה, ביחסי הגומלין בין המדינה לבין המיעוט הערבי.

אחמד טיבי: נושא האדמה, הקרקע וכל ההשלכות: שיכון, בנייה, הפקעת קרקעות, דיור, זוגות צעירים, הקמת יישובים או אי-הקמת יישובים, הקמת עיר ערבית או אי-הקמת עיר ערבית – זה נושא שמעסיק אותנו ביום-יום.

אחמד טיבי: לאורך שנים כולכם מכירים את התלונה על היעדר תוכניות מתאר ביישובים הערביים, על היעדר ייצוג הולם בוועדות תכנון ובנייה אזוריות, ארציות בעיקר.

אחמד טיבי: האמירה הברורה, שהוכחה פעם אחר פעם, היא שתכנון ובנייה במדינת ישראל הם אמירה אידיאולוגית, הם עשייה אידיאולוגית.

אחמד טיבי: כאשר אומרים: תכנון ובנייה במטרה לייהד את הנגב, לייהד את הגליל, לייהד את המשולש, זו אמירה אידיאולוגית פוליטית, שמטרתה לפתח לטובת הרוב ולהדיר או להזניח את הצרכים האנושיים הבסיסיים של המיעוט, של מי שאינו יהודי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, עוד לפני שנכנסתי לכנסת המפלגה שלי הייתה הראשונה שבמצע שלה דיברה על הצורך בהקמת יישובים ערביים חדשים.

אחמד טיבי: אני זוכר שכשעשיתי את זה בפעם הראשונה נמתחה עלי ביקורת על-ידי קולגות שהיום תומכים בהצעה שהפכה להיות צורך.

אחמד טיבי: ואני תוהה מה ההסבר לכך שזה יותר מ-60 שנה לא הוקמו יישוב או עיר ערבית חדשה בגליל או במשולש.

אחמד טיבי: עיר היא מקור קרינה תרבותית, היא לא רק פתרון של שיכון ודיור אלא אמירה של התפתחות, של צורך, מענה לזוגות צעירים, לאנשים שמחפשים איכות חיים אחרת – תיאטרון, ספרייה, מערכת כבישים חדשה.

אחמד טיבי: דברים כאלה איפה יש?

אחמד טיבי: יש ביישובים היהודיים, כי שם, מקימים יישובים יהודיים חדשים.

אחמד טיבי: מודיעין – יש, מכבים – יש, כוכב-יאיר – יש, אבל יישוב ערבי חדש במשולש או בגליל – אין.

אחמד טיבי: נשאלת השאלה, אדוני, מה, אנחנו לא מתרבים?

אחמד טיבי: אין לנו צרכים?

אחמד טיבי: ריבוי טבעי יש רק אצל מתנחלים?

אחמד טיבי: בהתחלה גם הממשלה התנגדה.

אחמד טיבי: בשלב מסוים, נדמה לי כאשר חבר הכנסת שטרית היה שר הפנים, הוא תמך בהצעה הזאת, והנושא אפילו עלה בישיבת ממשלה, אבל מאז הנושא נזרק הצדה, הוזנח.

אחמד טיבי: זו דרישה חשובה ביותר.

אחמד טיבי: הנושא השני בתכנון ובנייה הוא יחסי הגומלין בין תוכנית מתאר לבין מה שקרוי "בתים ללא רישיון", או "בתים לא מורשים".

אחמד טיבי: ביישובים הערביים לא בונים בלי רישיון בגלל נטיות גנטיות, כי ערבים אוהבים לבנות ללא רישיון, כי זו נטייה גנטית, אלא כי אין אפשרות.

אחמד טיבי: כאשר אין תוכנית מתאר, אין הקצאות של קרקע, חונקים את היישוב הערבי – זכות יסוד אלמנטרית היא דיור, שיכון – אנשים נאלצים לבנות, אגב, על אדמתם הפרטית, כי הרוב המוחץ של האדמות ביישובים הערביים הן אדמות פרטיות.

אחמד טיבי: יש מחסור ומתפתח מחסור גם באדמות הפרטיות, כי המאגר הוא מצומצם.

אחמד טיבי: ולכן יש צורך ודרישה להקצות יותר מה שקרוי "קרקע מדינה" ליישובים הערביים בכל מקום.

אחמד טיבי: אני בא מיישוב שסובל מהעניין הזה של היעדר תוכנית מתאר שתענה על הצרכים העתידיים של עיר בגודל של טייבה.

אחמד טיבי: יש צרכים עתידיים של התפתחות: מזרחה, מערבה, צפונה, דרומה, והתוכנית המוצעת ממש לא עונה על הצרכים האלה.

אחמד טיבי: נכון, אני מודה שלאחרונה היה צעד חיובי, הישג של החזרת 23 דונם באזור דרום טייבה, באזור התעשייה, לאחר מאבק של שנים רבות, ציבורי ושל בעלי הקרקעות והמפעלים, ואני רוצה להודות לשר גדעון סער על שחתם על ההעברה הזאת והגריעה הזאת.

אחמד טיבי: אבל זה צעד קטן.

אחמד טיבי: אנחנו מדברים על צרכים עתידיים של יישוב שלם.

אחמד טיבי: אגב, בכל פעם שיש משהו ארצי: כביש 6, כביש 444, קו הגז, קו הרכבת – תמיד טייבה, והאפשרות היא שתיפגע על-ידי הפקעה של קרקעות, ממכלול קרקעות שהוא דל.

אחמד טיבי: ולכן לא נרשה, לא נתיר פגיעה נוספת במה שנשאר מהאדמות של טייבה.

אחמד טיבי: אין אדם שלא רוצה בהתפתחות תחבורתית, אבל לא על חשבון ציבור אחד, יישוב אחד, שסבל רבות.

אחמד טיבי: ואני חוזר ואומר: קו רכבת וקו הגז, צריך לבדוק איפה הקו הזה עובר, ושלא יעבור בקרקע פרטית של טייבה.

אחמד טיבי: לפני כמה ימים ענה לי שר הפנים לגבי הבתים באום-אלפחם ואמר שהוחלט שהפרקליטות תפנה אל בתי-המשפט.

אחמד טיבי: ואכן, הפרקליטות פנתה כדי לדחות צווי הריסה שקיימים לבתים האלה, כאשר אני ער, במגעים שאנחנו מקיימים, לרצון, בסופו של דבר, להסדיר את הבתים האלה.

אחמד טיבי: אבל מה עם הבתים שנהרסו?

אחמד טיבי: מה עם הצווים שעדיין קיימים לגבי בתים רבים באזור ואדי-עארה, בתים רבים באזור ואדי-עארה?

אחמד טיבי: הנושא הכאוב ביותר של מה שקרוי תכנון, בנייה, קרקע, הוא תוכנית פראוור.

אחמד טיבי: דיברנו עליה רבות, נמשיך לדבר עליה.

אחמד טיבי: חשבנו שהמלצתו של השר בגין לגנוז את החוק תתקבל; הוא לא נגנז, אפילו ממנים שר חדש, השר יאיר שמיר במקום בני בגין.

אחמד טיבי: אנחנו חוששים שתהיה הרעה, ולכן המחאה תימשך, גם פה, גם ברחוב, גם מול גופים בין-לאומיים.

אחמד טיבי: כולנו מאוחדים בנושא הזה.

אחמד טיבי: כאשר אני אומר "תוכניות מתאר", הרי לגבי יישובים יהודיים השלטון המרכזי מטפל ביישובים האלה בכל מיני מנגנונים.

אחמד טיבי: השלטון המקומי הערבי, היישוב הערבי, אם יש לו תוכנית מתאר, כך הוא פועל – הוא יכול להתפתח פה ושם; כאשר אין לו, הוא חנוק.

אחמד טיבי: זה תהליך של סטרנגולציה בהחלטה מרכזית לא לאפשר התפתחות של יישובים כאלה.

אחמד טיבי: שלא לדבר על המצוקה של מה שקרוי "ערים מעורבות" – שיכון, חינוך וכדומה.

אחמד טיבי: הכול נגזר מעניין התכנון, כך גם ביישוב ראמיה, שהיינו בו לאחרונה.

יריב לוין: יש שמועות שזה עומד להיפתר.

אחמד טיבי: אני אוהב שהשמועות יתממשו בכיוון האינטרס של התושבים.

יריב לוין: בסדר.

אחמד טיבי: אם יש לך דברים חדשים לעדכן אותנו על ראמיה, אני אשמח.

יריב לוין: יש לי רק שאלה: למה שונים האינטרסים של התושבים בוואדי-עארה מהאינטרסים של התושבים בשטחי C?

יריב לוין: הרי הם אותו עם, לא?

אחמד טיבי: איפה?

יריב לוין: בשטחי C.

יריב לוין: למה האינטרסים שלהם שונים?

אחמד טיבי: אתה משווה אזרחים של מדינת ישראל לאזור כיבוש?

יריב לוין: לא השוויתי כלום, שאלתי על האינטרסים של התושבים, האם הם שונים?

אחמד טיבי: אתה שואל על אזור כבוש – – –

יריב לוין: אה, לא אותו עם, לא אותו עם.

אחמד טיבי: בוא נהפוך את כל מדינת ישראל לאזור C, מה דעתך?

יריב לוין: לא יודע, זאת אפשרות, אבל יש עוד אפשרות אחת.

יריב לוין: יש אפשרות אחת להפוך את אזור C למדינת ישראל, מה אתה אומר?

אחמד טיבי: נראה אותך.

אחמד טיבי: הנה, אתם בממשלה, יאללה, תפאדל – –

יריב לוין: אני שואל אותך.

אחמד טיבי: – – אתם הממשלה?

אחמד טיבי: תספחו את עזה והגדה, ואחר כך יהיו בחירות.

אחמד טיבי: תספחו את עזה ואת הגדה, ואחר כך יהיו בחירות מהים עד הנהר, נראה אתכם.

אחמד טיבי: מה אתה חושב, אתה מפחיד אותי בזה?

פנינה תמנו: חבר הכנסת אחמד טיבי, נא להמשיך, כי בינתיים הזמן – – –

אחמד טיבי: אתה מפחיד אותי בזה?

אחמד טיבי: הנה, הצגת אתגר, אני מאתגר אותך בחזרה.

יריב לוין: אבל, חבר הכנסת טיבי, אם אצלך ואדי-עארה, זה כל כך חשוב שיהיה חלק ממדינת ישראל, למה אתה מקפח את אחיך משטחי C?

יריב לוין: למה?

יריב לוין: למה?

יריב לוין: תן גם להם.

אחמד טיבי: בכוונה לא רציתי – ההצעה הזאת, של חילופי אוכלוסין, היא הצעה הזויה, היא לא רצינית, לא הוצעה לא על-ידי הממשלה שלך, לא על-ידי האמריקנים, וגם אם היא תוצג היא תידחה על הסף על-ידי הרשות הפלסטינית.

יריב לוין: לא דיברתי על חילופין, התכוונתי שבשטחי C – – –

אחמד טיבי: ולא בגלל הנחמדות שלכם.

אחמד טיבי: אגב, השפה הערבית היא השפה היחידה שבה – תשאל את אבא שלך – המילה אזרחות, "מוואטנה", השורש שלה זה "ווטן", מולדת.

אחמד טיבי: בכל שאר השפות זה מילים שונות.

אחמד טיבי: יש לזה משמעות – יש לזה משמעות אצלנו.

אחמד טיבי: תלמד גם ערבית, אתה תלמד מה מניע אותנו גם.

יריב לוין: זה – חבר הכנסת טיבי, להבדיל ממך, אני את השיעור הזה כבר למדתי.

יריב לוין: עכשיו, אחרי שעברנו את שלב לימוד השפות – – –

אחמד טיבי: למה – – – המשולש כדי לחזק את העורף היהודי?

אחמד טיבי: יש הגליל, יש נצרת, יש יפו, ואז נגיע להחלטה 181.

אחמד טיבי: אם תקבלו את הצעה 181, תתקשר.

אחמד טיבי: אתה יודע מה מספר הטלפון שלי.

יריב לוין: אבל אני שואל אותך למה לא בשטחי C?

יריב לוין: למה אתה מקפח אותם?

פנינה תמנו: תודה לחבר הכנסת טיבי.

פנינה תמנו: ישיב, חבר הכנסת סגן השר אופיר אקוניס.

פנינה תמנו: בבקשה.

רונן הופמן: אבל לא את התשובה הקבועה.

רונן הופמן: תחדש לנו משהו, סגן השר.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, שר הביטחון, חבר הכנסת טיבי, היה לך פה – אני מוכרח להגיד שהתרחש פה שיח מרתק בינך לבין חבר הכנסת לוין, אבל כיוון שדבר עוד לא סוכם, דבר עוד לא סוכם, ועוד לא הוצג נייר, כפי שהאמריקנים רוצים להציג, אנחנו לא יכולים לפתח את הדיון הזה, האחרון שהתקיים כאן, מעבר להצעות שעולות.

אופיר אקוניס: אני גם לא הייתי, חבר הכנסת טיבי, מכניס לכל דבר ועניין את סוגיית הכיבוש, כי נדמה לי – אני מייד אענה לך.

אופיר אקוניס: אני חושב שההצעה שהגשת היא הצעה חשובה, ואני אענה לך עליה בשם משרד הפנים.

אופיר אקוניס: אתה מכיר את השקפתי; בארץ-ישראל אין כיבוש, אם כי לאחרונה כמה מחברי אזרחי העיר תל-אביב, שמתעוררים להם לפתע פתאום להפגנות של מסתנני עבודה בלתי חוקיים בכיכר-רבין, הם רואים כיבוש, כיבוש אפריקני בכיכר-רבין, כולל, באופן חצוף, על האנדרטה לזכר השואה של תומרקין.

אופיר אקוניס: חצוף, דבר – לא אתה – הדבר הזה הוא כל כך – אין מדינה בעולם שהייתה מסכימה לקבל את הדפוס הזה; גם הסתננו בצורה בלתי חוקית, גם מקיימים הפגנה בכיכר-רבין, וגם בצורה כל כך – – –

פנינה תמנו: בוא נזכיר שחלק מהם הם גם פליטים?

אופיר אקוניס: לא, גברתי.

אופיר אקוניס: את לא תקבעי את זה.

אופיר אקוניס: את לא תקבעי את זה – –

פנינה תמנו: כי מדינת ישראל לא בדקה, כי מדינת ישראל לא בדקה.

אופיר אקוניס: – – הדבר הזה ייקבע, אם ייקבע, אם בכלל יעלה לדיון, על-ידי מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: ברגע זה מעמדם של האנשים שנכנסו למדינת ישראל בצורה בלתי חוקית דרך גבול מצרים – אז לא הייתה גדר, ולכן היו יכולים להיכנס בהמוניהם – הם מסתננים בלתי חוקיים.

אופיר אקוניס: אגב, הפליטות – חבר הכנסת חנין, שמעתי אותך אומר: מבקשי חיים.

אופיר אקוניס: מבקשי החיים.

אופיר אקוניס: תגיד לי, עד לאן מכבסת המילים שלכם תגיע?

אופיר אקוניס: קודם הם היו פליטים, אחר כך הם היו מבקשי מקלט, ועכשיו הוא אומר, חבר הכנסת חנין: מבקשי חיים.

אופיר אקוניס: מישהו גזל את חייהם פה?

אופיר אקוניס: מישהו עשה את זה?

אופיר אקוניס: מישהו מתכוון לעשות את זה?

אחמד טיבי: תכנון ובנייה, זאת הייתה ההצעה שלי.

אופיר אקוניס: אני אענה לך עכשיו.

אופיר אקוניס: כיוון שהיה דיון מרתק בינך לבין חבר הכנסת לוין, אני חושב שלא הייתה אפשרות שלא להתייחס לעניין הזה.

אופיר אקוניס: הכיבוש היחיד בארץ-ישראל הוא הכיבוש האפריקני באילת, בדרום תל-אביב, בערד, ואפילו בירושלים, חבר הכנסת בר, אתה יכול למצוא בסביבת שוק מחנה-יהודה את הכיבוש הזה, הולכים להם שם המסתננים הבלתי-חוקיים.

אופיר אקוניס: כפי שאמרתי לך, חבר הכנסת טיבי, לסוף שיחתך עם חבר הכנסת לוין, במשא-ומתן המדיני טרם הוצג נייר.

אופיר אקוניס: בכלל לא הוצג נייר עדיין.

אופיר אקוניס: אולי בעיתונות הוצגו ניירות, אבל לא הוצג נייר, כלום עוד לא סוכם, ולכן – יעלו דברים במשא-ומתן, וגם ירדו.

אופיר אקוניס: ועכשיו לעניין הצעת האי-אמון שאתה נימקת פה: ממשלת ישראל מקדמת ומפתחת את היישובים במגזר הלא-יהודי בכלל והערבי בפרט.

אופיר אקוניס: נכון להיום, במגזר הלא-יהודי יש 11 ערים קיימות, ועיר ערבית חדשה בדרך.

אופיר אקוניס: העיר הזאת, שנמצאת בשלבי תכנון מתקדמים, כידוע לך, עתידה להיבנות בצפון הארץ, על גבעת טנטור, בשטח של כ-2,700 דונם, מהם 2,000 דונם בבעלות המדינה.

אופיר אקוניס: אתה אמרת קודם שרוב הבנייה הערבית החוקית – הבלתי-חוקית בעיקרה – היא על אדמות פרטיות.

אופיר אקוניס: ובכן, בעיר המתוכננת הזאת, המתוכננת, הבנייה תהיה על 2,000 דונם של שטחי מדינה.

אופיר אקוניס: הערת גם כמה הערות גם על קו הרכבת, גם על כביש 6, גם על כביש 444, וגם על – –

אחמד טיבי: צינור הגז.

אופיר אקוניס: – – קו צינור הגז.

אופיר אקוניס: אני חושב שבסופו של דבר ייהנו מהשירות הזה – נהנים, אני רואה, אני נוסע בכביש 6.

אופיר אקוניס: אנחנו נוסעים גם ברכבת.

אופיר אקוניס: כולם נהנים מההתפתחות הזאת, של ארצנו, וגם מהכבישים, מהרכבות ומצינור הגז.

אופיר אקוניס: בסוף נהנים כולם, וזה חשוב.

אופיר אקוניס: גם אתה, אני מניח – אפילו, חבר הכנסת טיבי, היו לך הצעות ייעול – אני מוכרח להגיד לך בסוד, אחת ההצעות שלך, שנגעה בכביש 6, הייתה אפילו הצעה טובה; בכנסת הקודמת הגשת הצעת חוק טובה, שאומרת שבכביש 6, אם אתה לא מקבל את השירות של נסיעה מהירה, ונתקע בפקק ונבלם, אתה לא צריך לשלם.

אופיר אקוניס: לדאבון הלב – אני אומר את זה בצער – הממשלה התנגדה – – –

אחמד טיבי: היא עברה בממשלה, ואחר כך השר הגיש ערר.

אופיר אקוניס: היה ערר, אוקיי.

אופיר אקוניס: חבל, דווקא הייתה הצעת חוק טובה, והיא לא נגעה ליהודים ולא נגעה לערבים.

אופיר אקוניס: כפי שאמרתי לגבי העיר החדשה, העיר הזאת היא בתהליכי תכנון מתקדמים, והיא גם תוקם – כבר ישבו והתכנסו בנושא ועדות של תמ"א, ואני מקווה – אני מעביר פה את עמדת משרד הפנים, אדוני – ברבעון הקרוב תגיע התוכנית לדיון.

אופיר אקוניס: אומנם לוקח זמן להקים ערים, לוקח זמן לבנות מדינה, גם רומא לא נבנתה ביום – זה ייקח זמן, אבל זוהי תוכניתנו, זאת עמדתו של שר הפנים, וזאת גם תוכניתו של משרד הפנים.

אופיר אקוניס: אגב, רק הערה, גברתי היושבת-ראש – תוכניות המתאר כוללות גם הצעות לתוספי שטח מעבר לתחום השיפוט, כדי להתחשב בצורכי גידול גם של יישובים קיימים – אתה הזכרת את היישובים הקיימים, אפילו נתת פה מחמאה לממשלה, לשר הפנים, על שיפוץ השטח, או הגדלת השטח, של טייבה.

אופיר אקוניס: אני חושב שמעבר לבנייה, גברתי היושבת-ראש, של עיר חדשה לחלוטין, היישובים במגזר הלא-יהודי גדלים ומתפתחים בתמיכה ובליווי של הממשלה.

אופיר אקוניס: הייתי שמח, כמובן, אם רוב הבנייה, חבר הכנסת טיבי – כיוון שיש בעיה – לא בעיה; הייתי אומר שההיבט המסורתי – שבמגזר הערבי אין בנייה רוויה, אין בנייה לגובה, על-פי רוב, אנחנו לא רואים בנייה של ארבע, חמש, שש, שמונה קומות כמו ברוב הערים במדינת ישראל, אז יש בעיה של בנייה בלתי חוקית.

אופיר אקוניס: זה דבר מצער.

אופיר אקוניס: אני הייתי מציע לכם, כמנהיגי המגזר הערבי, לבוא להידברות ולקיים בנייה חוקית, זה היה עוזר לכולם, משום שאנחנו רואים – כולנו נוסעים בכבישי ישראל, אנחנו רואים את היקפי הבנייה הבלתי-חוקית, בעיקר במגזר הערבי בצפון, ביישובים רבים שנמצאים על אם הדרך.

אופיר אקוניס: זאת בעיה שצריך לטפל בה.

אופיר אקוניס: אגב, גם תוכנית החומש של תקצוב היישובים הערביים בתוקפה.

אופיר אקוניס: היא לא התקבלה בשום ממשלה, חבר הכנסת ריבלין, שמזוהה עם המרכז ושמאלה, היא התקבלה בממשלה שלנו, והיא בתוקפה.

אופיר אקוניס: יש אגף שלם במשרד ראש הממשלה – ואתה יודע את זה, חבר הכנסת טיבי – שמקדם אותה, ואין לנו שום עניין לבלום אותה או לקצץ בה, משום שאנחנו רואים באזרחי ישראל הערבים אזרחי ישראל.

אופיר אקוניס: זוהי מדיניותנו – – –

ראובן ריבלין: – – שייבנה מהצד המערבי של כביש 6.

אופיר אקוניס: כן.

אופיר אקוניס: אתה לא היית פה, אבל בעניין הזה עסקנו – בעניין הזה עסקנו; אמרתי שבמשא-ומתן המדיני עוד לא הוגש נייר ועוד לא סוכם שום דבר.

אופיר אקוניס: אתה לא באמת רוצה שאני אפתח עכשיו את הדיון הזה.

אופיר אקוניס: מכיוון שאני גם מסכם את ההצעה, יהיה זמן לדון גם בזה.

אופיר אקוניס: אני מבקש מחברות וחברי הכנסת לדחות את הצעת האי-אמון.

אופיר אקוניס: תודה.

פנינה תמנו: תודה לסגן השר אקוניס.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים לדיון הסיעתי.

פנינה תמנו: ראשון הדוברים, מסיעת העבודה – חבר הכנסת יחיאל בר, בבקשה.

פנינה תמנו: אחריו – חבר הכנסת שמעון סולומון, חבר סיעתי, יש עתיד.

יחיאל חיליק בר: גברתי היושבת-ראש, את יודעת, אני שמעתי פה את חברך לסיעה, מיקי לוי, מפליג בשבחו של האוצר ובשבחה של הממשלה, על כמה נלחמים בעליית המחירים.

יחיאל חיליק בר: וכמו אופוזיציונר לא טוב הלכתי החוצה וניסיתי לבדוק את הדברים, כי אני לא יודע, כמו כל האזרחים במדינת ישראל, על מה הבן-אדם מדבר, ויש לי אליו הרבה כבוד.

יחיאל חיליק בר: אז רשמתי; רובי, אחר כך אני אראה לך שזה אמיתי.

יחיאל חיליק בר: רשמתי "העלאת מחירים בחודשיים האחרונים", ב"גוגל".

יחיאל חיליק בר: קיבלתי סדרת כתבות, האחת אחרי השנייה.

יחיאל חיליק בר: אז זה מתחיל ככה: קודם כול, ייקור במחירי הרכב, אבל בסדר, מה אנחנו מפונקים?

יחיאל חיליק בר: מי שיש לו כסף לרכב, יש לו, מי שאין לו, אז אין לו, ומי שיש לו, יכול להוסיף עוד כמה שקלים.

יחיאל חיליק בר: אז לא נקנה רכב, ניסע באוטובוס.

יחיאל חיליק בר: כתבה אחרי – לא נגעתי, רובי, אני אראה לך שזה אמין.

פנינה תמנו: אם יורשה לי, אני הייתי מצפה ממך לומר שיצאת החוצה ובדקת עם משרד האוצר, ולא דווקא רשימת כתבות.

יחיאל חיליק בר: נכון, יצאתי החוצה – לא, אני סומך על "גלובס" יותר מעל משרד האוצר.

יחיאל חיליק בר: כתבה שנייה בסדרה: "התחבורה הציבורית תתייקר ב-4.7% בתחילת ינואר".

יחיאל חיליק בר: בסדר, אז ניסע באוטובוס, הכול בסדר, מה עושים כשמחכים באוטובוס, גברתי הסגנית מעשנת, מדליקים איזה סיגריה עד שהאוטובוס מגיע.

יחיאל חיליק בר: כתבה שלישית: "גזירה נוספת על המעשנים, הסיגריות יתייקרו שוב".

יחיאל חיליק בר: אז לא נעשן, גברתי, סגנית היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: מה נעשה אם לא מעשנים?

יחיאל חיליק בר: מדברים בפלאפון, עם החברה, עם האישה, עם האימא.

יחיאל חיליק בר: "פלאפון מייקרת את מחירי השיחות", ומפורט פה כמה לאס.

יחיאל חיליק בר: אם.

יחיאל חיליק בר: אסים וכו'.

יחיאל חיליק בר: כתבה רביעית בסדרה, לא נגעתי: מגיע הביתה, אחרי יום עבודה שאליו הוא נסע באוטובוס, שהוא לא עישן בו ולא דיבר בטלפון, לפחות לראות איזה סרט טוב ב-VOD – לא: "yes מייקרת את ה-VOD ב-33%, מ-15 ל-20 שקל בחודש".

יחיאל חיליק בר: אז לא נראה VOD, נראה תחנות רגילות בטלוויזיה, גם ערוץ 1 זה בסדר, על איזה פופקורן וחטיף טוב.

יחיאל חיליק בר: אז גם זה אי-אפשר, כי "בדיקת 'גלובס': אריזת חטיפי 'פרינגלס' הוקטנה, והמחיר לא".

יחיאל חיליק בר: גם החטיפים לטלוויזיה שאת רואה אחרי יום עבודה שנסעת אליו באוטובוס ולא עישנת, ולא דיברת בטלפון, כבר אי-אפשר לאכול, אז נאכל מוצרים בסיסיים.

יחיאל חיליק בר: אבל "דיפלומט" שוב מעלה מחירים, כתבה שביעית בסדרה: "שבעה מוצרי מזון", בסיסיים, "יתייקרו ב-6%".

יחיאל חיליק בר: ואני עובר וממשיך לעוד כתבה – התייקרות הגבינה הלבנה.

יחיאל חיליק בר: זה כבר לא "פרינגלס", זה כבר לא מותרות.

יחיאל חיליק בר: עלתה הגבינה הלבנה.

יחיאל חיליק בר: "מהחודש הבא הדלק צפוי להתייקר ב-10 אגורות לליטר.

יחיאל חיליק בר: "

פנינה תמנו: – – – בפיקוח והמחיר יורד.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: כן, כן, והשמנת.

יחיאל חיליק בר: את רוצה גם שנדבר על השמנת.

פנינה תמנו: חשוב מאוד – – – במקומות מסוימים לשבח.

פנינה תמנו: – – –

מיקי רוזנטל: הכול עלה, אבל הגבינה בסדר.

מיקי רוזנטל: – – – הכול יקר – – –

יחיאל חיליק בר: אבל תסכים אתי, רגע, לפני: "מחיר העוף לקמעונאי זינק ב-5%", אז גם העוף שהוא לא מותרות זינק, וככה ממשיכים.

יחיאל חיליק בר: כשאין עוף, מה עשינו בצבא?

יחיאל חיליק בר: אכלנו פסוליה.

יחיאל חיליק בר: את זוכרת שאכלנו פסוליה?

יחיאל חיליק בר: אז לא, תקשיבי: "מחיר השעועית היבשה לקמעונאים נסק", ב-40%, לא פחות, וככה, אחרי זה, עוד מוצרים בסיסיים.

יחיאל חיליק בר: האלכוהול, אתה יודע, האזרחים אומרים: כבר הכול יקר, נדפוק את הראש באיזה כוסית טובה – גם את זה מעלים להם.

יחיאל חיליק בר: זאת אומרת, לא נותנים לאף אחד לחיות, ואפילו לא להשתכר, כדי קצת לשכוח מהמצב הזה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת חיליק בר.

יחיאל חיליק בר: אז אני רוצה להגיד לסגן השר מיקי לוי – בכל הכבוד לך – שכל שבוע עולה לפה ואומר:

יחיאל חיליק בר: אנחנו רק שלושה חודשים בשלטון; ואז עולה שבוע אחרי זה: אנחנו רק שלושה חודשים ושבוע בשלטון; ואז כבר: אנחנו רק ארבעה חודשים, ורק חמישה חודשים.

יחיאל חיליק בר: ואתם מנהיגים, מובילים אותנו עם הגירעונות, ואז מוצאים כסף, ויש כסף.

יחיאל חיליק בר: ואיפה הכסף?

יחיאל חיליק בר: פשוט הטעיה של הציבור.

יחיאל חיליק בר: דבר אחד אני רוצה להגיד לו על כל הנתונים המאוד-מרשימים האלה שהוא נתן פה לציבור: עם נתונים כמו שהוא נתן לא הולכים למכולת.

יחיאל חיליק בר: הציבור בישראל נמק תחת הנטל, העלייה של המחירים זה דבר שערורייתי.

יחיאל חיליק בר: ולכן אני מצטרף וקורא, יחד עם חברי, להפיל סוף-סוף את הממשלה הגרועה הזאת ולשלוח אותה הביתה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת בר.

פנינה תמנו: אני רק ממליצה שלהבא, אם אתה כל כך רציני ויוצא מחוץ למליאה כדי לבדוק את הדברים, אז כדאי לבדוק עם גורמים רשמיים ולא בעיתונות.

יחיאל חיליק בר: אמרתי לך שאני סומך על – – –

פנינה תמנו: הדובר הבא, חבר הכנסת נסים זאב מש"ס, בבקשה.

פנינה תמנו: חבר הכנסת זאב, אם אינך מוכן אני מוכנה לנסות לקרוא בשמות של הדוברים הבאים – אולי כן מוכן לעלות – – –

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, אני כל כך לא מוכן לנאום אבל אני אשתדל, תתחשבו בי אם אני לא אמלא לכם את הראש.

נסים זאב: קודם כול, אני רוצה לומר, בנושא התחבורה הציבורית – מה הבעיה?

נסים זאב: צריכים למצוא חלופות, גברתי, את יודעת.

נסים זאב: עד היום נסענו באוטובוסים, במוניות.

נסים זאב: היום, ברוך השם, יש חמורים, גמלים, סוסים, רק שלא יעלו את המחירים.

נסים זאב: אני מבקש שאם האנשים יחליטו על חלופה, שלפחות, המחיר של סוס וחמור – לא יעלו את המחיר שלו.

מיקי רוזנטל: המספוא עלה.

נסים זאב: המספוא, לא נורא.

נסים זאב: יש שמנת מתוקה שירדה, אז שיאכלו החמורים גם כן שמנת מתוקה, זה כבר ירד, כל כך בזול.

נסים זאב: אני רק רוצה להבין, מה הבלוף הזה של שמנת מתוקה?

נסים זאב: כמה כבר אנשים אוכלים שמנת מתוקה?

נסים זאב: תסתכלו על עליות המחירים.

נסים זאב: כפי שאמר קודמי חבר הכנסת, יוקר המחיה – – –

ג'מאל זחאלקה: סטייק צרפתי בשמנת מתוקה.

ג'מאל זחאלקה: אתה רוצה את המתכון?

נסים זאב: אני לא יודע, אני לא יודע על מה אתה מדבר.

ג'מאל זחאלקה: – – – אל תעליב את השמנת המתוקה.

נסים זאב: אבל התחבורה הציבורית עלתה ב-4.7%.

נסים זאב: וצריך לזכור שבעולם, באיחוד האירופי, זה ירד ב-6%.

נסים זאב: דווקא התחבורה הציבורית ירדה, כאשר בישראל זה עלה.

נסים זאב: אבל בואו נדבר על כלל המחירים.

נסים זאב: מה שקורה, יוקר המחיה, עליית המחירים – בשנים האחרונות עלו מוצרי המזון בישראל פי-ארבעה מעליית המחירים של מוצרי המזון באיחוד האירופי, למשל.

נסים זאב: בשנתיים האחרונות, לדוגמה, זה עלה ב-2.5%, כאשר באירופה זה עלה בקושי ב-1%.

נסים זאב: אז אם אנחנו עושים את ההשוואה בין עליית המחירים, שבשנים האחרונות זה עלה פי-ארבעה מול האיחוד האירופי, זה ממש קטסטרופה.

נסים זאב: ההוצאה למשק-בית ותצרוכת מזון וכו', קודם כול הממוצע במשק לתצרוכת ביתית, שזה כולל מזון וכל הדברים האחרים, הוא בערך 14,000 שקלים.

נסים זאב: אני רוצה לדעת, מי מרוויח, איזו משפחה ממוצעת מגיעה בכלל לשכר הזה של 14,000 שקל.

נסים זאב: ההוצאה על המזון היא 2,251, שהם היו עד לפני זמן 16% מסך התצרוכת החודשית של משק-בית.

נסים זאב: היום זה עלה לכמעט 25%.

נסים זאב: אז לכן אני רוצה לומר, כשאנחנו מדברים על הדברים שאולי יש בהם כעין-בשורה, זה פשוט זריית חול בעיניים, כי כשאנחנו מסתכלים על הארנונה, על קצב עליית מחירי הנדל"ן בישראל, שהם הגבוהים בעולם – – –

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: אני כבר מסיים.

נסים זאב: כל שנה זה עולה כמעט ב-7%, מה שמציב את מדינת ישראל במקום התשיעי בעולם, מהגבוהים ביותר בעולם.

נסים זאב: כאשר השכירות הממוצעת היא בין 4,000 שקלים ל-5,000 שקלים, אני רוצה לדעת מהיכן משפחה יכולה אולי להגיע לצרכים הבסיסיים שלה, הקיומיים שלה בחיי היום-יום.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת נסים זאב.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, "פרות מעמד הביניים נקראות לחליבה: ועדת הכספים צפויה לאשר מחר תיקון חקיקה שיתיר לעיריות לגבות עוד אלפי שקלים בארנונה על חדרי מדרגות וחניה", כתבה שמתפרסמת עכשיו ב"גלובס".

משה גפני: אני נאלץ להסכים אתה.

משה גפני: הפרות, שהן מעמד הביניים, הן נקראות לחליבה כל פעם מחדש על-ידי הממשלה הזאת.

משה גפני: אישרו לעיריות האיתנות לקחת הלוואה, וכתוצאה מזה הן יוכלו, על-פי הסכמת הממשלה, להעלות את הארנונה ב-0.3%, וכולם הרגישו את זה, את ההעלאה בארנונה.

משה גפני: ועדת השרים לחקיקה, רבותי חברי הכנסת, דנה אתמול בהצעת חוק שלי; אביא אותה בעזרת השם ביום רביעי.

משה גפני: הצעת החוק אומרת שעיוורים ונכים שקיבלו פיצויים, והם חיים מהריבית על הכסף הזה, היות שלא עדכנו את הפטור מהריבית לאותם עיוורים ונכים, פשוט לעדכן את הפטור, שזה – עד סכום מסוים יש להם פטור מתשלומי ריבית, ומסכום מסוים, שזה סכום גבוה, אין פטור.

משה גפני: כמה אטומים צריכים להיות השרים שהצביעו נגד?

משה גפני: כמה?

משה גפני: כמה אטומים צריכים להיות במשרד האוצר כדי לבוא, על חוק כזה, של עיוורים ונכים, של העדכון של הפטור מריבית, שאנחנו קבענו בעבר, כמה אטומים צריכים להיות על הדבר הזה?

משה גפני: כמה לא מתחשבים?

משה גפני: וכל אחד שהוא חבר בקואליציה הזאת צריך לתת לעצמו דין-וחשבון.

משה גפני: אין לי הרבה זמן; אני יכול לתת שורה ארוכה של נושאים הומניים מן המדרגה הראשונה שהממשלה לא מאשרת.

משה גפני: אבל תראו מה שיש בסדר-היום עם פטור מחובת הנחה: מנהלי הבנקים, להוריד להם מס מעסיקים; משרדי עורכי-דין גדולים, להוריד להם מס מעסיקים.

משה גפני: העיוור שחי מהריבית, על הפיצוי שהוא קיבל, או נכה מתאונת דרכים, שחי מהריבית שעליה יש לו פטור – לא מעדכנים את זה.

משה גפני: אין כסף.

משה גפני: צריך להעביר את הכסף מהעשירים.

משה גפני: זה הולך להיות כאן.

משה גפני: מחר ועדת הכספים, בהוראה של הממשלה, תסמיך את שרי האוצר והפנים להעלות את הארנונה, שכולם ישלמו, למה לא?

פנינה תמנו: נא לסכם.

משה גפני: הסיכום הוא ששר האוצר אין לו לב והוא צריך ללכת הביתה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת גפני.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת עיסאווי פריג', סיעת מרצ.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים, חבר הכנסת לוין, זה מאוד נחמד שאתה במליאה בזמן שאני הולך להגיד לך כמה משפטים.

עיסאווי פריג': חברים, מפלס הלחץ אכן עולה, וסרט האימה ששמו תהליך השלום מתקרב לרגעי ההכרעה.

עיסאווי פריג': בכל הסדרות שהיו בסרט הזה, כל פעם הממשלה שלנו, עם כל ההובלה הקיצונית של אנשי הימין, כל פעם שפן חדש נשלף.

עיסאווי פריג': בכל סדרה, ביקור, חרדת קרי.

עיסאווי פריג': כשקרי בא לאזור, שפן נשלף.

עיסאווי פריג': כפיים של מירי רגב, בקעת-הירדן, או חברת הכנסת שקד להתאבדות לאומית, סגן השר זאב אלקין מרחיק לכת, ומבית היוצר משווה את גבול 67' לאושוויץ, ועכשיו – – –

אופיר אקוניס: זה ציטוט – אתה יודע של מי?

אופיר אקוניס: שלכם.

עיסאווי פריג': זה – משוכתב.

אופיר אקוניס: לא נכון.

עיסאווי פריג': משוכתב.

עיסאווי פריג': עכשיו, כל השפנים האלה לא עוזרים.

עיסאווי פריג': נזרקים לסל האשפה, ונזכרים: יש לנו מטען חבלה שהכנסנו לתהליך השלום.

עיסאווי פריג': מטען החבלה הזה, הכשרנו אותו, עכשיו הוא קיים.

עיסאווי פריג': ואכן, בא תורו של הכוכב הישן-חדש – בואו נקבל אותו, שמו: שר האוצר, המציל הלאומי – שר החוץ, סליחה.

עיסאווי פריג': שר החוץ, המציל הלאומי.

עיסאווי פריג': קבלו: אביגדור ליברמן.

עיסאווי פריג': או בכינויו: איווט הבריון.

עיסאווי פריג': עכשיו קם לתחייה.

עיסאווי פריג': נשלף השפן.

עיסאווי פריג': ומה אנחנו יכולים – – –

פנינה תמנו: אני חושבת שזה לא ראוי לכנות פה אנשים על הבמה הזאת בצורה הזאת – –

עיסאווי פריג': תשאלי את שר החוץ מה ראוי – – –

פנינה תמנו: – – כפי שלא היית רוצה, חבר הכנסת פריג', שיכנו אותך בצורה כזאת.

עיסאווי פריג': שר חוץ שאומר: אני אטפל בערבים, אל ידאגו, זמנם יגיע – זה לא מכובד ששר החוץ של המדינה שלי יגיד לי: זמנך עוד יגיע, ואני אטפל בך.

עיסאווי פריג': בעיני הוא בריון פוליטי, ועוד איך בריון פוליטי.

עיסאווי פריג': אבל מה אפשר לצפות מיושב-ראש מפלגה שהמפלגה שלו מדממת?

עיסאווי פריג': המפלגה מדממת.

עיסאווי פריג': מנוף מיוחד צריך כדי להרים אותה מהקרשים.

עיסאווי פריג': מה צריך?

עיסאווי פריג': מפלגה שאין לה זכר.

עיסאווי פריג': אז איך אני מקים מפלגה כזו?

עיסאווי פריג': שנאת ערבים.

עיסאווי פריג': שנאת ערבים, חברים.

עיסאווי פריג': ובא ואומר: אני אראה להם.

עיסאווי פריג': אני אטפל בהם, ערביי ישראל.

עיסאווי פריג': שלא ידאגו.

עיסאווי פריג': אז אני רוצה להזכיר לשר החוץ: אני לא צריך שתזכיר לי שאתה תטפל בי.

עיסאווי פריג': 65 שנה מדינתי דאגה לטפל בי.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, 65 שנה שיעור העוני הגבוה ביותר נמצא במגזר הערבי; שיעור הרצח הגבוה ביותר 65 שנה נמצא במגזר הערבי.

עיסאווי פריג': מתעקשים להשאיר את המגזר הערבי בחצר האחורית.

עיסאווי פריג': אז אני לא צריך תזכורת משר החוץ, שהוא יטפל בי.

עיסאווי פריג': מה שאני בא ואומר כאן, חברים: המתווה המדיני, כולם יודעים אותו, וכל הניסיונות והשיח הפנימי בקרב חברי הכנסת מהימין, אין להם מקום.

עיסאווי פריג': התוצאה ידועה.

עיסאווי פריג': קרי יודע את זה, ביבי יודע את זה, ואבו מאזן יודע את זה.

עיסאווי פריג': זה גבולות 67' עם חילופי שטחים מוסכמים ופשרה בירושלים.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת.

עיסאווי פריג': זה מה שהולך להיות, ואת זה כולם יודעים, וכל השפנים מיותרים.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת פריג'.

פנינה תמנו: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, שאלה חשובה מאוד היא שאלת משבר הדיור והבנייה בחברה הערבית, אבל לפניה אני רק אגיד שהתושבים הערבים אינם אבני שחמט, שכל שחקן שיבוא רוצה להעביר אותם לפה או לשם.

מסעוד גנאים: זו פחדנות.

מסעוד גנאים: ממשלה פחדנית לא רוצה להכריע, לא רוצה להגיד שההתנחלויות הן הבעיה והשקעה בהתנחלויות היא הבעיה, והן חלק מהכיבוש, וכדי לבוא לשלום, וכדי שבסוף יהיה באמת שלום – מדינה פלסטינית שם, מדינת ישראל פה – צריך לפרק את ההתנחלויות.

מסעוד גנאים: אז במקום, בא ליברמן, ואחרים, אומרים: לא, יש פתרון אחר: תפאדלו, כ-300,000 ערבים שילכו לשם.

מסעוד גנאים: וככה אנחנו, כפי שאמרו הערבים, הפתגם "עס'פוריין בחג'ר", שתי ציפורים באבן אחת: שמרנו על יהדותה של המדינה והשארנו את ההתנחלויות.

מסעוד גנאים: זה לא הולך.

מסעוד גנאים: זו משוואה של אנשים שלא רוצים שלום, אלא באמת חושבים – – –

משה זלמן פייגלין: מה הבעיה?

יריב לוין: מה הבעיה?

משה זלמן פייגלין: אתה – – – בישראל – – –

מסעוד גנאים: אין בעיה, אין שום בעיה – – –

עיסאווי פריג': – – –

מסעוד גנאים: כאשר – – – מה זה "שמה"?

מסעוד גנאים: – – – למי הארץ הזאת?

עיסאווי פריג': על-פי התפיסה שלך, אתה לא – – –

מסעוד גנאים: הוא מתכוון ל-67'.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, בקשר למשבר הדיור, שהוא עניין חשוב מאוד, ועדת אור, אחרי האירועים של אוקטובר 2000, קבעה שמשבר הדיור והבנייה במגזר הערבי הוא הבעיה, משום שהאוכלוסייה הערבית מתרבה ומתרחבת והשטח לבנייה מאוד מצומצם.

מסעוד גנאים: אי-אפשר בסוף לבוא לערבים בטענות – אתם בונים בנייה בלתי חוקית; כאשר מפקיעים את רוב האדמה הערבית, מה נשאר לערבים במדינה?

מסעוד גנאים: 2.5% מכלל המדינה?

מסעוד גנאים: כאשר מפקיעים את אדמתם, לא מרחיבים, לא מפתחים.

מסעוד גנאים: וכאשר ערבי מעז לגור באיזה יישוב קהילתי יש לך ועדות קבלה שלא נותנות לו, וכאשר ערבים הולכים לערים המעורבות, כמו כרמיאל, כמו נצרת-עילית, באו לך הזרמים הלאומיים והמפלגות ואומרים להם: אתם פולשים.

מסעוד גנאים: את הצבע – – –

יריב לוין: – – – שהיהודים יגורו – – –

מסעוד גנאים: אתה בעד?

מסעוד גנאים: אתה בעד?

מסעוד גנאים: כן, שיבואו, למה לא? למה לא?

מסעוד גנאים: דווקא יש לי שכן יהודי, הצדיק רבי יהושע דסכנין, מלפני אלפיים שנה, בשכונה שלי, העתיקה.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, אני חושב שאין צדק תכנוני ובנייתי בישראל; אין ייצוג הולם לערבים בכל ועדות התכנון והבנייה, אין אישור הרחבה של גבולות המתאר של היישובים הערביים, ובסוף מתלוננים – בסוף אומרים שהערבים הם הפולשים.

מסעוד גנאים: וכאשר שרים בישראל – הייתה ועידה, ועידת הגליל, בטבריה, נדמה לי, לפני שבועיים או שבוע, ושם היעד: ייהוד הגליל.

מסעוד גנאים: זה מופנה נגדי, כערבי.

פנינה תמנו: תודה רבה.

מסעוד גנאים: זה אומר שאתה לא אזרח, אתה אויב.

מסעוד גנאים: האזרח הלגיטימי זה היהודי.

מסעוד גנאים: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת גנאים.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

פנינה תמנו: שלוש דקות.

פנינה תמנו: בבקשה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, רבים בציבור שואלים לאן הממשלה הזאת בעצם הולכת, ובתחום המדיני אין ספק שממשלת נתניהו מתאפיינת באיזה נשף מסכות בלתי פוסק.

דב חנין: אני מציע לכולנו, עמיתי חברי הכנסת, פחות להתייחס לדיבורים, ויותר להתייחס למעשים.

דב חנין: הדיבורים של ממשלת נתניהו רבים ומגוונים, הספינים מתחלפים מדי יום, אבל המעשים מאוד עקביים, שיטתיים, והולכים בתלם מאוד מוגדר.

דב חנין: המעשים האלה מתבטאים קודם כול במהלכי הבנייה בהתנחלויות, שהם מהלכים מסיביים, גדולים, משמעותיים – זה מאמץ שנועד לשנות את המציאות בשטח, לקבוע עובדות מוקדמות, לחזק את המכשולים בפני כל הסדר בין ישראל והפלסטינים ולהנציח מצב שבו הסדר כזה יהיה רק שאיפת לב ושום דבר יותר מזה.

דב חנין: אבל בעוד שבתחום המדיני יש איזו אי-בהירות, כי לכאורה יש משא-ומתן, ורק במקביל לו נעשים מעשי ההתנחלויות, בתחום הכלכלי-חברתי, עמיתי חברי הכנסת, לא יכול להיות שום ספק; כאן לגמרי ברור שאנחנו מתמודדים עם הממשלה הימנית ביותר, מבחינה כלכלית-חברתית, מזה הרבה מאוד שנים.

דב חנין: בואו נראה ממי הממשלה הזאת לוקחת.

דב חנין: אז הממשלה מקבלת החלטה על שינוי כלל ההוצאה.

דב חנין: המשמעות של ההחלטה הזאת היא הפחתה ריאלית בהוצאות הממשלתיות על שירותים ציבוריים.

דב חנין: זה אומר פחות הוצאות על בריאות, פחות הוצאות על חינוך, פחות הוצאות על רווחה, פחות הוצאות על שירותים שאזרחי ישראל צריכים אותם יום-יום, פחות תמיכה בנכים, במוחלשים, פחות פתרונות של דיור ציבורי ופתרונות דיור בכלל – מהם לוקחים.

דב חנין: אבל במקביל, עמיתי חברי הכנסת, גם נותנים.

דב חנין: נותנים למשל הטבות מס לטייקונים, שהגיעו השנה למספר חסר התקדים של 8 מיליארד שקלים.

דב חנין: 8 מיליארד שקלים רק הטבות המס לטייקונים בשנה הזאת – השנה החולפת, 2013.

דב חנין: ועוד לא דיברנו על משאבי הטבע שהמדינה הפקיעה – הגז, הפוספטים, משאבי ים-המלח, שעדיין בעלי הון ממשיכים לעשות מהם כספים עצומים, והחברה הישראלית מקבלת במקרה הטוב נזיד עדשים דל.

דב חנין: היום אנחנו נשמע, יותר מאוחר, על עוד מהלך של הממשלה לטובת המעסיקים, השינוי בהפרשות המעסיקים לביטוח הלאומי.

דב חנין: אנחנו נדבר על כך בהמשך.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת חנין.

פנינה תמנו: אבקש לסיים.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, כשאנחנו רואים את התמונה המצטברת, היא תמונה ברורה.

דב חנין: הממשלה הזאת לוקחת מהרוב ונותנת באופן שיטתי למיעוט, ולכן הממשלה הזאת צריכה לסיים את דרכה.

דב חנין: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת חנין.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת דוד צור.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, המחירים עולים, והכול במגמת עלייה.

ג'מאל זחאלקה: יש רק מוצר אחד שמחירו ירד משמעותית; לא מדברים על זה הרבה, אבל גם את זה הממשלה הזאת עושה בצורה מאוד מוזרה – מדובר במחיר גלולת ה"ויאגרה", שירד מ-50 שקל ל-23 שקלים ל-50 מיליגרם, מ-70 שקל ל-30 שקל ל-100 מיליגרם.

ג'מאל זחאלקה: בתור רוקח, אני אומר – וכמי שעבד ברוקחות שנים ארוכות – אני לא ממליץ לכולם לרוץ לרכוש, אבל הממשלה, ממשלת ישראל, הייתה האחרונה בעולם להוריד את המחיר.

ג'מאל זחאלקה: המחירים ירדו באירופה לפני שישה חודשים, מאז שפג תוקף הפטנט והגנריקה נכנסה לשוק, וכאן התאמת המחירים נעשתה רק בחודש האחרון.

ג'מאל זחאלקה: המקום האחרון בעולם שאסור עדיין לייצר בו את ה"ויאגרה", כי יש פטנט שמור עד אמצע שנת 2014, זה ישראל.

ג'מאל זחאלקה: אפילו יש חברה אחת, נדמה לי "יוניפארם", שייצרה גלולה ישראלית, שנקראת "תרים", אבל עדיין היא לא יכולה לשווק את זה.

ג'מאל זחאלקה: יש מאבק משפטי אדיר.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר, זה הדבר שנעשה בלי התערבות של ממשלת ישראל, ואם היא התערבה בכלל, זה כדי לא להוריד את המחיר.

ג'מאל זחאלקה: למה הממשלה לא מתערבת באמת כדי להוריד מחירים כשהיא יכולה לעשות זאת?

ג'מאל זחאלקה: כשבאפשרותה לעשות זאת?

ג'מאל זחאלקה: כשהיא יכולה לפנות לחברות ולשאול אותן את השאלה הפשוטה: מדוע המחירים בארץ הם הכי גבוהים?

ג'מאל זחאלקה: היא לא עושה זאת.

ג'מאל זחאלקה: למה היא לא עושה את זה?

ג'מאל זחאלקה: כי הממשלה הזאת, עם האידיאולוגיה שלה, של הקפיטליזם שלוח הרסן, הקפיטליזם שמישהו אמר – החזירי – זו האידיאולוגיה שלה; אידיאולוגיה תאצ'ריסטית קיצונית מאוד, הרבה יותר קיצונית מתאצ'ר, אין בראש שלה אפילו לעשות את הדבר הפשוט ביותר, לשים יעד של הורדת אחוז מתוחלת העוני, הקטנת הפערים החברתיים.

ג'מאל זחאלקה: אין יעדים כאלה.

ג'מאל זחאלקה: וכשאין יעדים כאלה, נותנים לכוחות השוק לעשות את שלהם.

ג'מאל זחאלקה: הנה, כוחות השוק הצליחו להוריד את מחירו של מוצר אחד, חבר הכנסת ריבלין, וזה מחיר ה"ויאגרה", בגלל כניסת הגנריקה.

פנינה תמנו: אבקש לסיים, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר, צריך מה שנעשה ל"ויאגרה" לעשות לשאר המוצרים.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת זחאלקה.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת דוד צור, ואחריו – חבר הכנסת יריב לוין.

דוד צור: גברתי היושבת-ראש, קודם כול אני שמח לראות שהצרות נגמרו ואנחנו דנים בנושא ה"ויאגרה".

דוד צור: אז אין לי הרבה תובנות להוסיף על מה שחבר הכנסת זחאלקה אמר על הנושא.

דוד צור: גם אני בעד הורדת מחיר ה"ויאגרה" – –

ג'מאל זחאלקה: אתה לא צריך להיות בעד.

ג'מאל זחאלקה: זה לא בגלל הממשלה שלך.

ג'מאל זחאלקה: זה למרות הממשלה.

דוד צור: – – אבל לא נראה לי שאנחנו נשקיע בעניין הזה.

דוד צור: אני דווקא רציתי לדבר על נושא כאוב, נושא כאוב.

דוד צור: אנחנו אחרי סוף שבוע סוער מאוד דווקא בנושא האלימות.

דוד צור: בפתח-תקווה נרצח נער בן 16 בדקירות סכין – חבורה של נערים, קטטה, הלומי אלכוהול, על כלום – מה שנקרא בעגה המקצועית "דרכו לו על הצל" – והלך ילד עם חלום, משפחה – גם של הרוצח, וגם, בטח, של הנרצח; תאונת דרכים פגע-וברח, שאף אחד לא לוקח אחריות, נמלט, מן הסתם המשטרה תתפוס אותו ותביא אותו לדין; לפני שבועיים נחשפנו לזוועה של אונס קטינה בת 12, ילדה בת 12, שבעצם הילדים שאנסו הם מבית-הספר שלה, או בית-ספר סמוך.

דוד צור: מה שמשותף, אולי, לכל האירועים האלה, זה אי-כיבוד החוק, למעשה המחשבה שבעצם הכול הולך על הניואנסים המשפטיים.

דוד צור: יש לנו שתי מערכות שלדעתי הן יחסית חלשות, שבהן אנחנו לא מספיק משקיעים: אחת היא אכיפת החוק, שכל מדינה חפצת חיים, דמוקרטית, יודעת שהיא חייבת אפילו לוותר על חלק מהזכויות שבעולם אוטופי אולי היינו מעדיפים שהן לא יישללו מהאזרח, תמורת זה שנחיה בחברה בטוחה.

דוד צור: לצערי, בעניין הזה, גם מעמדו של אוכף החוק, אם שוטר, אם תובע, אם שופט – ולאחרונה אנחנו רואים גם תופעה של איומים על אנשי אכיפת החוק, שזה דבר שבטח צריך לנהוג ביד קשה כדי לקעקע אותו וכדי לעקור אותו מהשורש.

דוד צור: המערכת השנייה שלצערי אנחנו חלשים בה היא מערכת החינוך, כי בסופו של דבר מערכת אכיפת החוק מקבלת תוצר שהוא תוצר של חינוך או לקוי, או חלש, או בחסר.

דוד צור: לכן הסוגיות האלה הן סוגיות שבעיני – ולא שאני מזלזל בסוגיות המאיימות עלינו, והאיום הביטחוני הוא איום ביטחוני אמיתי וחמור, ואין לי ספק שאנחנו נצטרך שנים לחיות על חרבנו, אבל – –

פנינה תמנו: אולי קודם כול צריך באמת מה שנקרא שלום-בית.

דוד צור: – – אני חושב שהאיום מבפנים – במובן הזה שתהיה לנו חברה שגם שומרת ומכבדת חוק, שמכבדים בה האחד את השני, בטח את חייו של האחד והשני – חשוב לא פחות.

דוד צור: לגבי האמירות על התהליך המדיני, אני דווקא חושב שאתם צריכים לברך על ההתקדמות הזאת.

דוד צור: אני חושב שאני שומע מספסלי האופוזיציה ביקורת כל הזמן.

דוד צור: אנחנו נמצאים דווקא במקום ובשלב שאנחנו כולנו צריכים לקוות שנקודת ההכרעה בסופו של דבר תגיע, ותתקבלנה כאן באומץ הכרעות קשות, עם מנהיגות משני הצדדים.

דוד צור: אני בטוח שבצד שלנו נמצא את המנהיגות הזאת, לגבי הצד השני אני קצת מפקפק, לצערי.

דוד צור: אני מקווה שאני טועה.

דוד צור: תודה רבה, גברתי.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת צור.

ג'מאל זחאלקה: אתה נשמע כאילו אתה לא מבין מה אתה אומר.

פנינה תמנו: הדובר הבא הוא חבר הכנסת יריב לוין.

פנינה תמנו: אחריו לא יהיו דוברים סיעתיים נוספים.

פנינה תמנו: האם סגן השר אקוניס יעלה לסכם את הדיון?

פנינה תמנו: אני שומעת כבר את הצלצול.

פנינה תמנו: תודה לך, חבר הכנסת רובי ריבלין.

פנינה תמנו: בבקשה.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השרים, חברות וחברי הכנסת, חבר הכנסת אחמד טיבי, אתה יודע, יש חיה שנקראת טווס.

יריב לוין: אתה מכיר אותה?

יריב לוין: חיה שמתהדרת בנוצותיה, ככה, הן נפתחות ביהירות.

יריב לוין: אני רוצה לומר לך בגילוי לב שאני לא תומך בהצעה של שר החוץ.

יריב לוין: אני מאמין בזכותנו על הארץ, אני חושב שאסור לנו להציע לוותר על אדמתנו, אבל אני מוכרח לומר שבהצעה הזאת יש בכל אופן אלמנט מעניין אחד.

יריב לוין: היא, כמו הפעולה הזאת שעושה הטווס, חשפה במלואה את הצביעות, את נוצות הצביעות, שבהן אתם מתהדרים כל הזמן.

יריב לוין: תראה איזו צביעות מדהימה; כל כך רע פה, במדינת ישראל, אני שומע את הנאומים שלכם על קיפוח, על כך שלא משקיעים במגזר הערבי, ועל אזרחים סוג ב', סוג ג' וסוג ד', וטענות כל כך רבות.

יריב לוין: אני גם שומע על הלאומיות הגדולה והמתפרצת שלכם – לוחמי החירות הגדולים למען העם הפלסטיני המסכן והמדוכא.

יריב לוין: ופתאום, בלילה אחד, מין פליק-פלאק מדהים כזה לאחור; פתאום הכול כחול-לבן.

יריב לוין: הנוצות מתחלפות להן – –

באסל גטאס: שקר.

באסל גטאס: אף אחד לא אמר – – –

יריב לוין: – – צבעים חדשים.

יריב לוין: לא רוצים להיות שם.

יריב לוין: רוצים להיות פה.

באסל גטאס: – – –

יריב לוין: לא רוצים, חבר הכנסת באסל גטאס, להיות חלק מהעם המדוכא המקבל את עצמאותו – –

באסל גטאס: – – –

יריב לוין: – – רוצים להיות חלק מהמדינה המדכאת, ממדינת היהודים הנוראית הזאת.

באסל גטאס: בכלל לא, בכלל לא.

יריב לוין: אבל אני רוצה להגיד לכם משהו – –

באסל גטאס: – – – את כל הקרקעות – – –

אחמד טיבי: אתה לא הבנת – – –

יריב לוין: – – הטווס הזה – הטווס הזה פותח מניפה עוד יותר רחבה של הנוצות שלו – – –

אחמד טיבי: – – – דמוקרטיה – – –

יריב לוין: תראו איזה דבר מדהים; יש שני נרטיבים לעם הפלסטיני עכשיו: יש הפלסטינים הנעלים, אלה שלא נאה להם להיות חלק מהמדינה הפלסטינית, אלה שרוצים להישאר כאן, ויש הפלסטינים סוג ב' – תסתכל מי יוצר אזרחים סוג ב' – אלה תושבי שטחי C המסכנים – –

באסל גטאס: תעביר גם את – – –

יריב לוין: – – שבמקום לתמוך בהצעה שלנו לספח אותם לישראל – –

באסל גטאס: תעביר את הקרקע מהמשולש ונעבור יחד – – –

יריב לוין: – – ולתת להם את אותן הזכויות שלכם יש, אתם מתנגדים, ורוצים להפוך אותם לאזרחים מסכנים במדינה הפלסטינית הנוראה הזאת.

יריב לוין: נכון, חבר הכנסת גטאס?

באסל גטאס: אנחנו והמשולש – – – מה דעתך?

יריב לוין: תאמין לי, חבל – חבל שאין באולימפיאדה – –

אחמד טיבי: החלטה 181.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת.

יריב לוין: – – מקצוע של צביעות – –

אחמד טיבי: יריב, אתה לא הוגן.

אחמד טיבי: 181.

יריב לוין: – – הייתם מרכיבים נבחרת שהייתה זוכה במדליית זהב בפער עצום.

פנינה תמנו: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת לוין.

עיסאווי פריג': – – – לא מאמין למה שאתה אומר, לוין.

עיסאווי פריג': לא מאמין למה שאתה אומר.

פנינה תמנו: יעלה לסכם את הדיון סגן השר אופיר אקוניס.

פנינה תמנו: בבקשה.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי הכנסת, שמענו כאן בשעתיים האחרונות את מיטב ההלקאות של האופוזיציה את הממשלה במסגרת נימוקים של חברי הכנסת בהצעות האי-אמון.

אופיר אקוניס: גם חבר הכנסת זאב וגם חבר הכנסת אמנון כהן התייחסו, גברתי היושבת-ראש, לעניינים כלכליים.

אופיר אקוניס: אני חושב שבבית הזה, בכנסת הזאת, וגם בכנסת הקודמת, אין ויכוח על כך שיוקר המחיה בישראל הוא גבוה.

אופיר אקוניס: הוא גבוה – זה לא עניין פוליטי, חברת הכנסת יחימוביץ.

אופיר אקוניס: זה לא עניין מפלגתי.

שלי יחימוביץ': למה אתה פונה אלי?

אופיר אקוניס: זה לא עניין של קואליציה ואופוזיציה.

אופיר אקוניס: יוקר המחיה בישראל הוא גבוה והוא בלתי נסבל.

אופיר אקוניס: נושא הדיור הוא נורא.

אופיר אקוניס: זוגות צעירים נאנקים תחת מחירי העתק של דירות, של קופסאות, של כלום שמציעים להם.

אופיר אקוניס: בראש ובראשונה זה מתחיל בתל-אביב, הולך ומתפשט דרומה, מרכזה, מזרחה, לכל מקום בישראל.

אופיר אקוניס: יש גישות שונות לטפל בעניין הזה.

אופיר אקוניס: אני מוכרח להגיד ששמעתי גם את חבר הכנסת זחאלקה; שיטתכם – כן, חבר הכנסת זחאלקה – שיטתכם הכלכלית נוסתה, ולא בהצלחה, שנים ארוכות בעולם כולו.

אופיר אקוניס: אתה דיברת על קפיטליזם חזירי.

אופיר אקוניס: יש גם סוציאליזם חזירי.

אופיר אקוניס: יש קומוניזם חזירי – קומוניזם שבו שכבה קטנה חיה בעושר מופלג, אבל 99.

אופיר אקוניס: 9% מן האזרחים חיו בעוני מרוד.

אופיר אקוניס: זאת השיטה.

ג'מאל זחאלקה: אז בוא וניקח את השיטה הסקנדינבית.

אופיר אקוניס: זאת השיטה.

אופיר אקוניס: זאת השיטה.

ג'מאל זחאלקה: בוא ניקח את סקנדינביה.

אופיר אקוניס: אני, בוא, סקנדינביה איננה מתמודדת – – –

ג'מאל זחאלקה: לא.

ג'מאל זחאלקה: למה?

ג'מאל זחאלקה: לא חזיר זה ולא חזיר זה.

ג'מאל זחאלקה: בוא ניקח חיה אחרת.

אופיר אקוניס: אתה הצעת את השיטות האלה.

אופיר אקוניס: אתה הצעת את השיטות הסוציאליסטיות הקיצוניות, הקומוניסטיות החזיריות, ולא הקפיטליזם החזירי.

אופיר אקוניס: אגב, הכלכלה הישראלית, עם כל הטענות שלך, עמדה במבחנים הכי קשים.

אופיר אקוניס: יושבים פה חברת הכנסת שפיר וחבר הכנסת שמולי.

אופיר אקוניס: הם הפגינו.

אופיר אקוניס: הם רצו דירה ברוטשילד פינת שינקין.

אופיר אקוניס: זה מה שהם רצו.

אופיר אקוניס: הם הופעלו – –

איציק שמולי: – – –

סתיו שפיר: – – –

אופיר אקוניס: לא לא לא, כן, שם רצית.

איציק שמולי: בוא ללוד ליום אחד.

איציק שמולי: אתה תטיף לי?

איציק שמולי: אתה גר ברמת-אביב ג' ואני גר – – –

סתיו שפיר: – – –

אופיר אקוניס: אתם תגידו לי מי מימן את כל ההפגנות שלכם.

איציק שמולי: אתה תטיף לי?

אופיר אקוניס: מי מימן את כל ההפגנות שלכם?

אופיר אקוניס: מי – – –

איציק שמולי: תבוא ליום אחד ללוד.

איציק שמולי: אתה תטיף לי?

אופיר אקוניס: – – – הפגנות הממומנות על-ידי מדינות זרות – –

איציק שמולי: אתה חברתי?

אופיר אקוניס: – – זה מה שקורה.

אופיר אקוניס: גם במסתננים, גם בפראוור, גם במחאה שלכם – – –

איציק שמולי: תבוא ליום אחד ללוד.

איציק שמולי: ליום אחד תבוא ללוד.

נחמן שי: – – – האנשים – – –

אופיר אקוניס: כיוון שאני נאנק – – –

איציק שמולי: אתה חברתי?

איציק שמולי: – – –

אופיר אקוניס: – – – כיוון שאני יותר חברתי מכולכם יחד.

אופיר אקוניס: מכולכם יחד אני יותר חברתי – –

נחמן שי: תגיד תודה שיש אנשים שמפגינים בארץ לפני שהם עוזבים אותה.

אופיר אקוניס: – – מכולכם – כל הגוש הזה.

אופיר אקוניס: גם חבר הכנסת רוזנטל, גם ממנו.

אופיר אקוניס: חברתי.

איציק שמולי: – – – יום אחד.

נחמן שי: יותר טוב שהם יפגינו מאשר – – –

אופיר אקוניס: חברתי זה מה עושים, ולא מה צועקים.

איציק שמולי: אתה תגיד לי? אתה?

אופיר אקוניס: לא לדרוש דירה ברוטשילד פינת שינקין, לא שם – –

קריאה: מה אכפת לי מאיפה הכסף הגיע – – –

אופיר אקוניס: – – לא שם לדרוש דירה.

אופיר אקוניס: זה לא צדק חברתי.

איציק שמולי: איפה אתה – – –?

נחמן שי: אנשים צעירים רוצים לחיות פה בארץ – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אני משלם.

אופיר אקוניס: אתה שואל אותי שאלה.

אופיר אקוניס: אני נאנק תחת עול המשכנתה, תחת עול משכנתה, כמו כל זוג צעיר.

נחמן שי: תהיה מבסוט שהם מפגינים – – –

אופיר אקוניס: כמו כל זוג צעיר.

אופיר אקוניס: נאנק, נאנק, נאנק – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – נאנק.

אופיר אקוניס: אה, אתה רוצה שאני אגיד מאיפה אתה?

אופיר אקוניס: – – –

מיקי רוזנטל: לא עשית שום דבר חוץ מלדבר – – –

אופיר אקוניס: אתה?

אופיר אקוניס: אני לא עשיתי שום דבר חוץ מלדבר?

אופיר אקוניס: כי נדמה לי שאתה בנית קריירה שלמה על דיבורים וכתיבה, וגם לא מוצלחת במיוחד, אני מוכרח להגיד לך – –

נחמן שי: תהיה מבסוט שהם מפגינים – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – וגם לא מוצלחת במיוחד, אם אתה כבר רוצה להיכנס לזה.

אופיר אקוניס: אם אתה כבר רוצה להיכנס לזה.

נחמן שי: הם מפגינים במקום דור שלם של אנשים צעירים.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, אני סיימתי את העניין הכלכלי-חברתי, ואנחנו יכולים לבוא ולומר לכם אחד לאחד – – –

מיקי רוזנטל: אתם לא סיימתם, לא תתחמקו – – –

אופיר אקוניס: מאה אחוז, אתה רוצה דיון על הדבר הזה?

אופיר אקוניס: אתה רוצה דיון, בבקשה, תזמין 40 חתימות – – –

מיקי רוזנטל: איך אתם כל הזמן – – –

אופיר אקוניס: תזמין 40 חתימות על העניין הכלכלי-חברתי, ונעשה – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – ואחד לאחד נראה איך הטיעונים שלכם נופלים – –

מיקי רוזנטל: – – – את אותן תשובות – – –

אופיר אקוניס: – – נופלים, נופלים, נופלים – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: לא לא, זה ממש לא.

אופיר אקוניס: אתה רצית תשובה אחרת?

יחיאל חיליק בר: כן.

אופיר אקוניס: קיבלת תשובה אחרת.

יחיאל חיליק בר: – – – פעם אחת – – –

אופיר אקוניס: חכה, עוד לא הגעתי לחבר הכנסת פריג'.

נחמן שי: אתה מזלזל באנשים הצעירים שחיים בארץ הזאת – – –

אופיר אקוניס: לא מזלזל באף אחד.

אופיר אקוניס: בכלל לא, ממש – – –

מיקי רוזנטל: – – –

אופיר אקוניס: ממש, ממש מזלזלים.

אופיר אקוניס: הרי השיטות שלכם נוסו והשיטות שלכם נכשלו.

נחמן שי: איזה שיטות – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: השיטות הכלכליות שלכם נוסו והן נכשלו.

אופיר אקוניס: הן נכשלו.

יחיאל חיליק בר: אתם 20 שנה בשלטון – – –

אופיר אקוניס: מה לעשות, מה לעשות שהשיטות שלכם נכשלו.

אופיר אקוניס: עכשיו, חבר הכנסת פריג', אתה – עכשיו סיימנו את הדיון הכלכלי-חברתי.

אופיר אקוניס: התייחסות אחת, התייחסות אחת לדברים של חבר הכנסת פריג', שגם נוגעים לצביעות של מפלגת העבודה – – –

עיסאווי פריג': זה איום – – –

אופיר אקוניס: עכשיו תקשיב טוב.

עיסאווי פריג': – – –

אופיר אקוניס: לא לא.

אופיר אקוניס: אתה תקשיב טוב.

אופיר אקוניס: אתה ציטטת – זה לא איום, אתה תקשיב.

אופיר אקוניס: תקשיב.

אראל מרגלית: בסוף כל דבר מגיע לצביעות של מפלגת העבודה.

אופיר אקוניס: מה לעשות, הרי הוא השתמש, הוא השתמש – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: תכף, אתה לא היית פה, חבר הכנסת מרגלית, אבל חבר הכנסת פריג' השתמש באמרה הידועה "גבולות 1967 הם גבולות אושוויץ" – ציטוט שלך מלפני חצי שעה פה.

עיסאווי פריג': זאב אלקין אמר את זה – – –

אופיר אקוניס: זה לא זאב אלקין – –

עיסאווי פריג': – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – זה לא אופיר אקוניס, זה לא בנימין נתניהו.

אופיר אקוניס: בוא תקשיב, תלמד – – –

קריאות: – – –

איציק שמולי: – – –

מיקי רוזנטל: – – –

יחיאל חיליק בר: אל תגיד אבא אבן – – –

אופיר אקוניס: אני אגיד – – –

יחיאל חיליק בר: אל תגיד אבא אבן – – –

מיקי רוזנטל: – – –

אופיר אקוניס: לא, חבר הכנסת רוזנטל.

אופיר אקוניס: ידידי – – –

מיקי רוזנטל: – – – אלף פעמים, השקרים שלך לא יעבדו – – –

עיסאווי פריג': אל תכניס לי מילים לפה – – –

אופיר אקוניס: סליחה, אדוני היושב-ראש, נאמר כאן משפט שצריך לבוא על דיוקו.

אופיר אקוניס: צריך להעמיד את חבר הכנסת פריג' וחברי סיעת העבודה – ובכן, אני אספר לך, אני אספר לחבר הכנסת פריג', ואז ניגש להצבעה.

אופיר אקוניס: "גבולות 1967 הם גבולות אושוויץ", כך נאמר על-ידי שר חוץ מוערך בישראל – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – יש המכנים אותו – יכול להיות שבצדק – הדיפלומט מספר אחת.

אופיר אקוניס: קוראים לו אבא אבן, והוא לא היה איש הזרם המרכזי במפלגת העבודה, הוא היה איש הזרם היוני במפלגת העבודה.

אופיר אקוניס: והוא צדק.

אופיר אקוניס: האיש הזה, עליו השלום – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – הוא צדק.

יחיאל חיליק בר: השתנו דברים מאז, תתחברו למציאות, עברו 40 שנה מאז.

אופיר אקוניס: אני אומר לך, זאת אמירה שלכם – –

יחיאל חיליק בר: – – עברו 40 שנה מאז.

אופיר אקוניס: – – הם אכן גבולות, הם באמת גבולות – –

יחיאל חיליק בר: זה שלא שיניתם כלום 40 שנה – – –

אופיר אקוניס: – – שיביאו להשמדת ישראל.

אופיר אקוניס: אתה, אתה בכלל, אתה לאחרונה מתכחש לכל דבר שמפלגת העבודה – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: – – – כל דבר שמפלגת העבודה עד לפני כמה שנים האמינה בו ודבקה בו – – –

מיקי רוזנטל: – – – כל מיני דברים – – –

אופיר אקוניס: אתם לא מתביישים?

אופיר אקוניס: אין לכם כבוד למנהיגים שלכם?

יחיאל חיליק בר: מה הקשר לאבא אבן – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בן-אליעזר, חבר הכנסת בן-אליעזר, אני מציע להגיד – שתלמד בשבוע הבא את הצעירים במפלגת העבודה מה אמר על הדוכן הזה בנאומו האחרון בכנסת יצחק רבין; מה הוא אמר על ירושלים, מה הוא אמר על בקעת-הירדן, מה הוא אמר על הדברים האלה.

אופיר אקוניס: מה הוא אמר – – –

נחמן שי: אל תלמדו אותנו אהבת מולדת.

אופיר אקוניס: תסלח לי, זה לא אהבת מולדת – –

נחמן שי: – – –

אופיר אקוניס: – – זה לא ויכוח על אהבת המולדת – –

נחמן שי: אצלכם תהיה מדינה דו-לאומית – – –

אופיר אקוניס: – – אין לי ספק, אדוני, אין לי ספק – הנה אני הולך להפתיע אותך, תראה איזה סקופ: אין לי ספק שאתם לא אוהבים את המולדת פחות ממני.

נחמן שי: יפה מאוד – – –

אופיר אקוניס: אין לי שום ספק, אני אומר את זה – –

נחמן שי: ולכן אנחנו רוצים לשמור עליה – – –

אופיר אקוניס: – – אף אחד בספסלים האלה של מפלגת העבודה.

אופיר אקוניס: אבל תן כבוד למנהיגים שלך, תן כבוד למורשת.

אופיר אקוניס: עומד פה חבר כנסת, לוקח ציטוט של איש שלכם, חבר הכנסת הרצוג, מעוות אותו – והוא איש שלכם, מה אני יכול לעשות.

אופיר אקוניס: הם צדקו גם בעניין ירושלים, גם בעניין בקעת-הירדן וגם בעניין קווי 67'.

אופיר אקוניס: אני מבקש מחברות וחברי הכנסת לדחות את הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון מטעם סיעת העבודה: עליית המחירים הבלתי-מרוסנת והמקוממת ב-1 בינואר 2014; המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד, מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 39 נגד – 56 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 39, נגד – 56, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון של סיעת העבודה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה מוזילה שמנת לעשירים ומייקרת תחבורה ציבורית לעניים; מרצ – יהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד, מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות מרצ – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה– 39 נגד – 57 נמנעים – אין הצעת סיעות מרצ – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 39, 57 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת מרצ – יהדות התורה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: עליית המחירים המיותרת המהווה הידוק החבל על צוואר הציבור העני הנאנק – ש"ס; המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד, מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 39 נגד – 57 נמנעים – אין הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 39 בעד, 57 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת סיעת ש"ס לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם רע"ם-תע"ל-מד"ע, חד"ש ובל"ד: מדיניות התכנון והבנייה במגזר הערבי ואי-הקמת עיר ערבית חדשה; המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד, מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 40 נגד – 57 נמנעים – אין הצעת סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 40, 57 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת רע"ם-תע"ל-מד"ע, חד"ש ובל"ד לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת דחתה את הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה אישית לחברי הכנסת סתיו שפיר ואיציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: סתיו שפיר, בבקשה, הודעה אישית.

אחמד טיבי: אתה שמת לב איזו הצעה קיבלה הכי הרבה – – –

יולי יואל אדלשטיין: בהחלט.

יולי יואל אדלשטיין: יש התקדמות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

סתיו שפיר: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, כנסת נכבדה, חבר הכנסת אופיר אקוניס, התייחסת אלי באופן ספציפי בנאומך עכשיו.

סתיו שפיר: אתה מתייחס לא בפעם הראשונה.

סתיו שפיר: בכל פעם שאתה עולה פה במסגרת נאומי האי-אמון, אתה מתייחס בדיוק לאותם פרטים.

סתיו שפיר: והאמת שנמאס לי קצת לשמוע את השקרים האלה – – –

אופיר אקוניס: אז תחשפי.

סתיו שפיר: ואני אחשוף.

אופיר אקוניס: אז תחשפי.

סתיו שפיר: אני אחשוף.

סתיו שפיר: חבר הכנסת אקוניס – –

אופיר אקוניס: – – –

סתיו שפיר: – – אני לא גרה ברוטשילד, אני גרה בדירת שותפים ביפו.

סתיו שפיר: עלות כל הדירה היא 7,000 שקל, אף שהעלו לנו השנה את השכירות – – –

אופיר אקוניס: – – –

רוברט אילטוב: תגורי בנתניה, מה הבעיה – – –

סתיו שפיר: – – – עם עוד שלושה שותפים – – –

קריאות: – – –

סתיו שפיר: חבר הכנסת שמולי, שהזכרת גם אותו, מתגורר בלוד.

סתיו שפיר: אולי זה מפתיע אותך, גם לוד לא נמצאת ברוטשילד.

נחמן שי: אתה מוזמן לעבור ללוד.

סתיו שפיר: חבר הכנסת אקוניס, דיברת על מקורות המחאה – – –

קריאות: – – –

נחמן שי: תעשה weekend בלוד.

איציק שמולי: איפה אתה גר – – –

מיקי רוזנטל: – – – איך קנית את הדירה – – –

סתיו שפיר: חברי, מקורות – כבוד היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אבל אני לא יכול להגן עלייך מפני חברי סיעתך, רק מפני הקואליציה.

סתיו שפיר: חברי סיעתי היקרים, אני מבקשת שגם אתם תקשיבו לי.

סתיו שפיר: חבר הכנסת אקוניס, אתה בזת למקורות המימון של המחאה החברתית.

סתיו שפיר: אני מבינה שהמחאה החברתית – שחצי מיליון אזרחים ישראלים יצאו אליה – יש בעיה עם מקורות המימון שלה.

סתיו שפיר: אז בוא, תן לי לספר לך.

סתיו שפיר: את הפגנות המחאה החברתית מימנו, בין היתר, תנועות הנוער והתאחדות הסטודנטים – –

אופיר אקוניס: – – –

סתיו שפיר: – – גופים לא לגיטימיים, אולי גם נגדם תוציא חוק.

סתיו שפיר: יכול להיות שצריך להרחיב את חוק העמותות ולחוקק חוק נגד כולם – –

אופיר אקוניס: – – –

סתיו שפיר: – – כי כל מי שמממן מחאה נגד המדיניות האכזרית של ממשלת ישראל, צריך להוציא חוק נגדו.

סתיו שפיר: באופן כללי אולי צריך גם להוציא חוק נגד מחאות חברתיות.

סתיו שפיר: הרי מחאות חברתיות פוגעות באמון הציבור, כנראה, בממשלה.

סתיו שפיר: אבל תן לי לספר לך, חבר הכנסת אקוניס: אני לא ראיתי, מאז שאנחנו יצאנו לרחובות במאות אלפים, שבוע אחרי שבוע, שינוי אחד חיובי שהממשלה הזו, שעדיין עומד בראשה אותו ראש הממשלה, בנימין נתניהו – שהממשלה הזו עשתה משהו לטובת אותם מוחים.

סתיו שפיר: לא ראיתי עדיין צעד אחד.

סתיו שפיר: ועל זה אני שואלת אותך, חבר הכנסת אקוניס, איך אתה לא מתבייש?

סתיו שפיר: איך אתה לא מתבייש לעמוד פה ולפזר שקרים – שקרים – על המוחים – –

אופיר אקוניס: תחשפי.

סתיו שפיר: – – על חברי כנסת שיושבים כאן שיצאו מהמחאה.

מיקי רוזנטל: השמנת החמיצה מרוב השקרים שלך.

אופיר אקוניס: תחשפו.

סתיו שפיר: איך אתה לא מתבייש, בזמן שכל השקרים האלה נועדו להסתיר מדיניות שלא השתנתה במילימטר, במילימטר.

סתיו שפיר: שום דבר לא השתנה מאז שאנחנו יצאנו לרחובות.

סתיו שפיר: ובגלל זה אנחנו נמצאים כאן, כדי לדרוש מכם לעשות את השינוי הזה ולהחליף אתכם ולעשות את השינוי בעצמנו.

סתיו שפיר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה; מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן השר אופיר אקוניס – לא, לא לפתח דו-שיח עם חברת הכנסת סתיו שפיר – –

מיקי רוזנטל: הוא רק יספר איפה הוא גר ומי מימן את הבית שלו.

יולי יואל אדלשטיין: – – אלא למסור את הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה – –

מיקי רוזנטל: יש שמועות.

מיקי רוזנטל: אתה חייב להזים את השמועות.

יולי יואל אדלשטיין: – – על החלטתה להעביר את שטח הפעולה של המטה ליישום התוכנית להסדרת התיישבות הבדואים בנגב ואת שטח הפעולה של הרשות להסדרת התיישבות הבדואים בנגב ממשרד ראש הממשלה למשרד החקלאות ופיתוח הכפר.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, אין צורך בהצבעה, אין צורך באישור מליאה.

אופיר אקוניס: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: אני מתכבד להודיע לכנסת, בהתאם לסעיף 9(א)(11) ו-(ב) לחוק הממשלה, התשס"א–2001 – – –

ג'מאל זחאלקה: מה זה?

ג'מאל זחאלקה: מה זה?

ג'מאל זחאלקה: מה זה?

ג'מאל זחאלקה: מה זה?

אחמד טיבי: מה זה הסעיף הזה?

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש – –

אחמד טיבי: מה זה הסעיף הזה?

אופיר אקוניס: – – נדמה לי שחברי כנסת – – –

ג'מאל זחאלקה: מה זה הסעיף הזה?

אופיר אקוניס: תסלח לי.

יולי יואל אדלשטיין: מה קרה?

ג'מאל זחאלקה: צריך לבטל, החוק בוטל.

ג'מאל זחאלקה: אתם הודעת שהחוק בוטל.

אופיר אקוניס: אולי אדוני ישתיק את חבר הכנסת זחאלקה?

ג'מאל זחאלקה: מה אתה רוצה לעשות?

אופיר אקוניס: מה זה, פגיעה בדמוקרטיה?

אופיר אקוניס: סתימת פיות?

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, סליחה, סליחה.

אופיר אקוניס: זה פגיעה בדמוקרטיה וסתימת פיות?

ג'מאל זחאלקה: אתם הודעתם.

ג'מאל זחאלקה: מה זה, ממשלה שקרנית?

ג'מאל זחאלקה: אתם שיקרתם לכולם.

אופיר אקוניס: מה זה?

אופיר אקוניס: אתה תשב במקום.

אופיר אקוניס: אתה צריך לשבת עכשיו במקום.

אופיר אקוניס: חצוף.

אופיר אקוניס: חצוף אחד – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת – – –

אופיר אקוניס: – – מקריאים פה הודעה.

אופיר אקוניס: אתה חוצפן.

אופיר אקוניס: ואם לא מוצא חן בעיניך, תצא.

ג'מאל זחאלקה: אתה חצוף.

אופיר אקוניס: אם לא מוצא חן בעיניך, תצא.

ג'מאל זחאלקה: אני חצוף?

ג'מאל זחאלקה: אתה חצוף.

אופיר אקוניס: אם לא מוצא חן בעיניך – – –

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר אקוניס.

אופיר אקוניס: חצוף.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר אקוניס, רק רגע.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול, רק אני יכול לומר למישהו לצאת – –

אופיר אקוניס: זה נכון.

יולי יואל אדלשטיין: – – או לשבת במקום.

אופיר אקוניס: אני מסכים.

יולי יואל אדלשטיין: אז, אדוני, בכל זאת יש – – –

אופיר אקוניס: אני מקבל, אני מקבל.

יולי יואל אדלשטיין: דבר שני, לחבר הכנסת זחאלקה, לסגן היושב-ראש אחמד טיבי ואחרים: היום הגישו שורה של חברי כנסת – –

אופיר אקוניס: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: – – הצעה דחופה לסדר-היום, שאושרה בנשיאות, בדיוק בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני מבקש להוריד כאן את אלמנט ההפתעה.

יולי יואל אדלשטיין: כולנו ידענו שיש העברת סמכויות.

יולי יואל אדלשטיין: אישרנו לכם לדון בנושא ביום רביעי, אז אני לא מבין כרגע את פרץ הרגשות ואת ההפתעה.

יולי יואל אדלשטיין: הנשיאות אישרה לכם דיון בנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה הודיעה – – –

אופיר אקוניס: הממשלה מעולם לא הודיעה את זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, אז ביום רביעי – –

אופיר אקוניס: אדוני – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – ביום רביעי – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

אופיר אקוניס: זה לא נכון.

יולי יואל אדלשטיין: – – – ביום רביעי אתה מקבל זמן לדון על זה.

ג'מאל זחאלקה: אתה יודע למה אני צועק?

ג'מאל זחאלקה: כי אין דיון על זה.

יולי יואל אדלשטיין: באישור הנשיאות.

יולי יואל אדלשטיין: יש דיון שאישרנו לך, בדיוק בהתחשב בזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ג'מאל זחאלקה: אין דיון.

ג'מאל זחאלקה: לא ביום רביעי, לא, עכשיו.

אופיר אקוניס: קודם כול – – –

ג'מאל זחאלקה: אין דיון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו סגן השר מדבר.

אופיר אקוניס: קודם כול, אני רוצה להבהיר, אדוני – סליחה, אדוני היושב-ראש, אני הודעתי, נדמה לי לפני עשרה ימים – נדמה לי, אבל אני לא זוכר את התאריך המדויק, אדוני ראש הממשלה, הודענו באולם הזה שהממשלה מעולם לא הודיעה – הממשלה לא הודיעה לכנסת שהיא חוזרת בה ממתווה פראוור.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא דובר אמת.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת זחאלקה, אתה היית באולם; חבר הכנסת טיבי, אתה שאלת וקיבלת תשובה, וקיבלת תשובה כנה, ישירה, שקופה: הממשלה לא חזרה בה ממתווה פראוור.

אופיר אקוניס: ועכשיו, אדוני, אני מבקש להקריא את ההודעה.

יולי יואל אדלשטיין: קרא את ההודעה, זה יעזור.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני אקריא אותה לאט כדי שחבר הכנסת זחאלקה ישמע: אני מתכבד להודיע לכנסת, בהתאם לסעיף 9(א)(11) ו-(ב) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, כי הממשלה החליטה, בהתאם לסמכותה לפי סעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר את שטח הפעולה של המטה ליישום התוכנית להסדרת התיישבות הבדואים בנגב ואת שטח הפעולה של הרשות להסדרת התיישבות הבדואים בנגב ממשרד ראש הממשלה למשרד החקלאות ופיתוח הכפר.

אופיר אקוניס: זו הייתה הודעת הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר.

אופיר אקוניס: ואני אחזור לטובת חבר הכנסת זחאלקה – – –

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להציע – – –

אופיר אקוניס: אתה יכול להציע.

אופיר אקוניס: אבל עם כל הכבוד – – –

ג'מאל זחאלקה: אני אציע – – –

אופיר אקוניס: תציע.

ג'מאל זחאלקה: או דיון.

ג'מאל זחאלקה: – – – אתה עושה הצעה שפוגעת בי.

ג'מאל זחאלקה: – – – זו הבעיה.

אופיר אקוניס: סליחה, נדמה לי שחבר הכנסת זחאלקה לא הבין שהממשלה לא רק שלא חזרה בה מן ההודעה, בזה הרגע היא העבירה סמכויות לשר החקלאות ופיתוח הכפר, היושב שורה אחת לפניך.

אופיר אקוניס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/807; "דברי הכנסת", חוב' י"א, עמ' 6854; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו עוברים להצעת חוק הקולנוע (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשע"ד–2013, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את החוק יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת עמרם מצנע.

עמרם מצנע: אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת והשרים, הנני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק הקולנוע (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשע"ד–2013, שיזמה הממשלה.

עמרם מצנע: סעיף 11(ב) לחוק הקולנוע קובע כי במסגרת תחום תרבות בסעיף תקציב משרד התרבות והספורט יוקצו לתקציב הקולנוע 50% מסכום התמלוגים המועברים לאוצר המדינה בהתאם לחוק הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, וכן 50% מסכום התמלוגים המועברים לאוצר המדינה בהתאם לחוק התקשורת (בזק ושידורים).

עמרם מצנע: נוכח הירידה המתמדת בהכנסות הגופים המשדרים ובשיעור התמלוגים שהם מחויבים בהם, הושגה בשנת 2004 הסכמה בין משרד האוצר לבין משרד המדע, התרבות והספורט, שלפיה תוקפא תחולתו של סעיף 11(ב) לחוק עד לשנת 2009, ותקציב הקולנוע בתקופה זו יעמוד על סך 58 מיליון שקלים חדשים לשנה.

עמרם מצנע: הסכמה זו באה לידי ביטוי בחוק הקולנוע (הוראת שעה), התשס"ה–2004.

עמרם מצנע: בשנת 2009, בהתאם להסכמת משרד האוצר ומשרד המדע, התרבות והספורט, בהסכמת מועצת הקולנוע ובתמיכת נציגי הארגונים השונים הנתמכים במסגרת תקציב הקולנוע, הוארכה הוראת השעה בחמש שנים נוספות, עד שנת 2013.

עמרם מצנע: בתקופה זו עמד תקציב הקולנוע על סך 67 מיליון שקלים חדשים לשנה.

עמרם מצנע: העברת הסכומים באופן שוטף וקבוע לקולנוע הוכיחה את עצמה, ובתקופה זו התפתח הקולנוע הישראלי כפי שלא היה מעולם והגיע להישגים מרשימים ביותר.

עמרם מצנע: לאחרונה הגיעו משרד האוצר ומשרד התרבות והספורט, בהסכמת מועצת הקולנוע ובתמיכת נציגי הארגונים הנתמכים, להסכמה שלפיה תוארך הקפאת התחולה של סעיף 11(ב) ותחולתה של הוראת השעה בחמש שנים נוספות, עד לשנת 2018, והסכום שיוקצה לתקציב הקולנוע בהצעת התקציב השנתי שתובא לאישור הממשלה והכנסת במהלך תקופה זו לאורך חמש שנים יעמוד בכל שנה על 79.5 מיליון שקלים חדשים לשנה.

עמרם מצנע: ההצעה אושרה בוועדת החינוך, התרבות והספורט ללא הסתייגויות, ואני מבקש את אישור הכנסת לנוסח שהביאה הוועדה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

עמרם מצנע: תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט חבר הכנסת עמרם מצנע.

יצחק וקנין: רבותי, להצעה זו אין הסתייגויות ואין בקשות לדיבור.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה, רבותי, בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: הצעת חוק הקולנוע (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשע"ד–2013, קריאה שנייה, רבותי.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–2 – 42 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יצחק וקנין: 42 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יצחק וקנין: מי בעד, רבותי?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 45 נגד – אין נמנעים – 2 חוק הקולנוע (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשע"ד–2014, נתקבל.

יצחק וקנין: 45 בעד, אין מתנגדים, שני נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת חוק הקולנוע (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשע"ד–2014, עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: רבותי, הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 10), התשע"ד–2013, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: תציג את הצעת החוק יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, חברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: חברת הכנסת עליזה לביא?

יצחק וקנין: רבותי, חברת הכנסת – אני אמשיך בסדר-היום, רבותי.

יצחק וקנין: חברי הקואליציה, חבר הכנסת יריב לוין – אני ממשיך בסדר-היום, רבותי.

יצחק וקנין: [מס' כ/523; "דברי הכנסת", חוב' י"ב, עמ' 7310; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 36), התשע"ד–2013, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ברוורמן, בלי פלאפונים.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 36), התשע"ד–2013, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אבישי ברוורמן: אזרחים רבים במדינת ישראל מחזיקים ברשותם תווי קנייה.

אבישי ברוורמן: במרבית המקרים תווי קנייה אלו ניתנים כשי לעובדים במקומות העבודה.

אבישי ברוורמן: על-פי אגף המחקר במשרד הכלכלה, 80% מכלל המתנות לחג ניתנות כיום באמצעות תווי קנייה.

אבישי ברוורמן: נוסף על כך, תווי קנייה מחולקים לעתים על-ידי עמותות למשפחות נזקקות, ומי כמוך יודע את זה, כבוד היושב-ראש, חבר הכנסת וקנין.

אבישי ברוורמן: תווי הקנייה מונפקים על-פי רוב על-ידי רשתות המזון הגדולות, ומכובדים ברשימה ארוכה של חנויות.

אבישי ברוורמן: התווים נרכשים מהמנפיקים בהנחה, כששווי המימוש שלהם גדול מהסכום ששולם עבורם.

אבישי ברוורמן: בפועל, תווי הקנייה כוללים רשימה של תנאים המגבילים את השימוש בהם, ואף תקופת מימושם מוגבלת, על-פי רוב לשנה.

אבישי ברוורמן: תווי הקנייה מתאפיינים גם בערכי מימוש שונים עבור חנויות שונות או עבור סניפים הנושאים שמות מותג שונים של אותה רשת.

אבישי ברוורמן: כך, לדוגמה, ברשת מזון – ואני כרגע לא נותן דוגמאות ספציפיות, אבל המבין יבין, הנושאת שם מסוים תו הקנייה יכובד במלוא ערכו, אך בחנויות המוזלות של אותה רשת, הנושאות שם שונה, אף שזאת אותה בעלות, לפעמים בדרך של הוספת מילה אחת אחרי השם המשותף, התו יכובד, חבר הכנסת שטבון, רק ב-90%, או אף פחות, מערכו הנקוב.

אבישי ברוורמן: ערכי המימוש השונים, ריבוי התנאים המגבילים והעובדה שתנאים אלו על-פי רוב כתובים באותיות קטנות, יוצרים מציאות לא ראויה שבה הצרכן מגלה רק בקופה, להפתעתו, שהוא לא יכול להשתמש בתווים, או שהתווים לא מכובדים במלוא ערכם ולכן עליו להוסיף כסף מכיסו כדי להשלים את הרכישה, או לוותר על חלק מהמוצרים שהתכוון לרכוש.

אבישי ברוורמן: מצב זה גורם מבוכה, אם לא בושה, לצרכן, וכל זה לאחר שהוא השקיע זמן ומאמץ כדי להגיע דווקא לאותה חנות המכבדת את תו הקנייה ולאתר מוצרים בסכום תווי הקנייה שברשותו.

אבישי ברוורמן: תופעה זו ראויה לגינוי במיוחד כשתו הקנייה ניתן למשפחות מעוטות יכולת, שאינן יכולות להוסיף כסף מכיסן להשלמת הרכישה, ואנחנו יודעים, לצערנו, שמדינת ישראל יש לה כלכלה נהדרת לקבוצה קטנה, יש לה כלכלה שלא נותנת את הסחורה למעמד הבינוני ומכבידה עד מאוד על הקבוצות המוחלשות.

אבישי ברוורמן: הצעת חוק זו, שיזם חבר הכנסת יוני שטבון – ובהזדמנות זו אני רוצה לברך אותו על יוזמתו ורגישותו – נועדה להסדיר נושא זה ולקבוע הוראות שימנעו מעוסקים להטיל הגבלות מסוימות על אפשרות המימוש של התווים.

אבישי ברוורמן: מוצע לקבוע כי מי שמנפיק תווי קנייה ומבקש להגביל את תקופת תוקפם יוכל לעשות כן רק אם יציין בבירור על התו את מועד ההנפקה ומועד הפקיעה שלו.

אבישי ברוורמן: בכל מקרה, תקופת תוקפו של תו שהוגבל בזמן לא תפחת מחמש שנים, אלא אם כן ניתן נגד המנפיק צו פשיטת רגל או צו פירוק.

אבישי ברוורמן: כמו כן מוצע לקבוע כי הסכום הנקוב בתו קנייה יהיה אחיד לכל העוסקים המנויים בו, וכי צרכן המקבל מעוסק שובר זיכוי כעודף, לאחר שמימש תו קנייה, יהיה רשאי להשתמש בו בכל אחד מסניפיו של אותו עוסק, ואולם הוראה זו לא תחול על סניף הנושא שם מסחרי שונה.

אבישי ברוורמן: עם זאת, מוצע כי עוסק שנתן לצרכן שובר זיכוי כנגד החזרת מוצר שנרכש בתו קנייה יהיה רשאי להגביל את האפשרות לממש את שובר הזיכוי באותם תנאים מגבילים המופיעים על תו הקנייה, ובלבד שיופיעו על שובר הזיכוי שהוא נותן לצרכן בעת החזרת המוצר שנרכש בתו הקנייה – התנאים האלה חייבים להופיע גם כאן.

אבישי ברוורמן: עוד מוצע כי שר הכלכלה, באישור ועדת הכלכלה של הכנסת, יהיה ראשי לקבוע הוראות בנושא תווי קנייה, ובכללן לסייג את האפשרות לקבוע הגבלות שלא נאסרו בהצעת החוק על מימוש התווים, כגון מימוש במכירה מיוחדת או בקניית מוצרים מסוימים.

אבישי ברוורמן: כדי לאפשר לעוסקים להיערך כראוי ליישום הצעת החוק מחד גיסא, וכדי לאפשר לציבור הצרכנים ליהנות מפירות הצעת החוק כבר בחגי תשרי הבאים, בשנת תשע"ה הבאה עלינו לטובה, מאידך גיסא, החלטנו שהתיקון המוצע יחול על תווי קנייה שיונפקו מיום 1 ביולי 2014 ואילך.

אבישי ברוורמן: חברי הכנסת, כפי שהזכרתי, את הצעת החוק הזאת יזם חבר הכנסת יוני שטבון.

אבישי ברוורמן: ישבנו בוועדה, בחוכמה של כולנו שיפרנו, בעזרת חברי הכנסת והמשרדים, ואני שוב מבקש, יוני – אתה חבר כנסת צעיר, אני פה כבר שבע וחצי שנים, וזה נראה כבר, אתה יודע, אלפי שנים – לברך אותך, לא רק כי מדובר בהצעה צרכנית שיהיו לה השלכות על ציבור גדול, אלא גם כי זו, כפי שהובא לידיעתי, הצעת החוק הראשונה שיזמת והגיעה לכלל גמר.

אבישי ברוורמן: יישר כוח.

אבישי ברוורמן: להצעת חוק זו לא הוגשו הסתייגויות, ולפיכך אני מבקש שתאשרו אותה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח שהכינה הוועדה.

אבישי ברוורמן: לסיום, אני מבקש להודות לצוות ועדת הכלכלה המקצועי והמסור שעמל רבות על הצעת החוק שמונחת לפניכם, צוות הייעוץ המשפטי בראשות עורכת-הדין אתי בנדלר, המשנה ליועץ המשפטי לכנסת, ועורכת-הדין אביגל כספי, שפעלו בנושא; כמובן מנהלת הוועדה לאה ורון, רכזות הוועדה דקלה, עידית וכוכי, וכמובן הצוות הצמוד אלי, המסור: איתמר, נעמה ומרב.

אבישי ברוורמן: ברוכים תהיו.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, כפי שנאמר, אין הסתייגויות להצעת החוק, וגם לא רשות דיבור.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה, רבותי.

יצחק וקנין: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 36), התשע"ד–2013, קריאה שנייה, רבותי.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 1–2 – 38 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יצחק וקנין: 38 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש הוועדה, אני עובר לקריאה שלישית.

יצחק וקנין: רבותי, הצבעה בקריאה שלישית.

יצחק וקנין: מי בעד? מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 41 נגד – אין נמנעים – אין חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 36), התשע"ד–2013, נתקבל.

יצחק וקנין: 41 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: אני רוצה להזמין את יוזם הצעת החוק, חבר הכנסת יוני שטבון, שיאמר מילות ברכה לכל צוות הוועדה שעבד על הצעת החוק ולחברי הכנסת.

יוני שטבון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתם יודעים, לכל חוק יש איזה מנוע כזה שמניע אותך, למה אתה עושה אותו.

יוני שטבון: גם אם הוא עוזר להרבה אנשים, או אולי יש כאלה שטוענים שהוא פוגע בהרבה אנשים, אבל יש – לכל חבר כנסת יש איזה מנוע שמניע אותו לקדם את אותה הצעת חוק שהוא מקדם.

יוני שטבון: הצעת החוק הנוכחית נבעה אצלי מסיורים בשטח ותובנה שיש המון משפחות מעוטות יכולת, משפחות חלשות, משפחות נזקקות, שנעזרות באותם תלושים, אותם תווי קנייה, מה שקרוי בלשון העממית, וכשלפעמים אותם 100 שקלים, 200 שקלים, משתנים, ושמגיעים לסופר, לרשתות, זה פתאום הופך להיות 60 שקלים – זה ההבדל במקרר אצלם.

יוני שטבון: וזה המנוע שממנו ניגשתי לאותה הצעת חוק.

יוני שטבון: ודאי שגם לקראת החגים יש הרבה שכירים – כולנו מכירים את התופעה הזאת – שיכולים וצריכים ליהנות מאותם תווי קנייה.

יוני שטבון: אני רוצה להודות בהזדמנות זו לשר הכלכלה נפתלי בנט ואנשי הצוות שלו, בראשם עמית פרסיקו, שקידמו ועזרו לקדם את החוק, וודאי ליושב-ראש הוועדה, ועדת הכלכלה, חבר הכנסת פרופסור אבישי ברוורמן, ולצוות הנפלא שלו: מנהלת הוועדה לאה ורון; אתי בנדלר, היועצת המשפטית; גיל ברינגר, יועץ החקיקה של הבית היהודי, ולצוות הנפלא שלי: ורדית דוד, אוהד כהן, נעמה וקנין, והיושב-ראש שיושב כאן, חבר הכנסת יצחק וקנין, שבדיונים בוועדה תמך ועזר מאותה תפיסה – להיות מחוברים ולעזור לאותן שכבות חלשות.

יוני שטבון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוני שטבון.

יצחק וקנין: [מס' כ/516; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' כ"ג, עמ' 4689; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים – אנחנו חוזרים להצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 10), התשע"ד–2013, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: תציג את הצעת החוק יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, חברותי, אדוני היושב-ראש, בשם הוועדה לקידום מעמד האישה אני מתכבדת להביא בפניכם את הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 10), התשע"ד–2013.

עליזה לביא: הצעת החוק היא הצעת חוק פרטית שיזמו חברת הכנסת יפעת קריב וחברי כנסת נוספים.

עליזה לביא: חברת הכנסת קריב, זאת הצעת החוק הראשונה שלך, וברכות – הצעת חוק פורצת דרך שמכניסה את החוק של ההטרדה, החוק נגד הטרדה מינית, לעידן הנוכחי.

עליזה לביא: בסעיף 3 בחוק למניעת הטרדה מינית מפורטת רשימה של התנהגויות המהוות הטרדה מינית, דוגמת מעשים מגונים, סחיטה באיומים למעשה בעל אופי מיני, התייחסויות מבזות ומשפילות בעלות אופי מיני והצעות חוזרות בעלות אופי מיני, כשהמוטרד הראה למטריד כי אינו מעוניין.

עליזה לביא: החוק מכיר בכך שמדובר בהתנהגויות שכיחות ונותן הגנה למוטרדות ולמוטרדים.

עליזה לביא: בעת האחרונה, נוכח ההתפתחות הטכנולוגית והקלות היחסית בהפצת תוכן באינטרנט, דרך הרשתות החברתיות או באמצעות טלפונים חכמים, הולכת ומתפשטת תופעה של פרסום תצלומים, סרטים, הקלטות בעלות אופי מיני, שלא בהסכמת המצולמות והמצולמים.

עליזה לביא: המעשים האלה מהווים, על-פי החוק הקיים, פגיעה בפרטיות בלבד, וגם רשויות אכיפת החוק התייחסו אליהם עד היום ככאלה.

עליזה לביא: מטרת התיקון המוצע היא לכלול התנהגויות אלה בחוק למניעת הטרדה מינית, כך שיהיו חלק ממשפחת עבירות המין, שכן הפגיעה הנגרמת בשלהן היא חמורה ביותר ובעלת מאפיינים של פגיעה מינית.

עליזה לביא: בהתאם לכך קובעת הצעת החוק פורצת הדרך כי פרסום של תצלום, סרט או הקלטה של אדם, לרבות עריכה, שילוב תצלומים, סרטים או הקלטות, המתמקדים במיניות של אדם, ונועדו להשפילו, לבזותו, ללא הסכמתו לכך, מהווים הטרדה מינית לפי החוק למניעת הטרדה מינית.

עליזה לביא: אני מבקשת לציין כי העונש המרבי שנקבע לעבירה זו הוא כעונשו של הפוגע בפרטיות, כלומר חמש שנות מאסר, בשונה מהעונש המרבי הקבוע לעבירה של הטרדה מינית, שהוא שנתיים בלבד.

עליזה לביא: בלי להיכנס לשאלת הלימות העונש הקיים היום בחוק למבצע עבירה של הטרדה מינית, סברה הוועדה כי לאור העובדה שהתנהגות זו מהווה כבר היום עבירה פלילית שעונשה חמש שנות מאסר, לא יעלה על הדעת לתקן את החוק באופן שיפחית את העונש דווקא בנסיבות החמורות האלה של פרסום בעל אופי מיני.

עליזה לביא: לקביעת האיסור בחוק למניעת הטרדה מינית משמעויות פליליות וגם אזרחיות.

עליזה לביא: במסלול הפלילי תיחשב העבירה כעבירת הטרדה מינית, וככזאת יחולו על נפגעי העבירה הוראות מיוחדות, המגינות על נפגעי העבירה, כגון זכות למלווה בחקירה, איסור חקירה על עבר מיני, איסור פרסום שם הנפגעת או הנפגע, אפשרות למסור עדות שלא בנוכחות הנאשם ועוד.

עליזה לביא: בהליך האזרחי תתאפשר פסיקת פיצויים ללא הוכחת נזק עד סך 120,000 שקלים, הן בשל ההטרדה עצמה והן בשל התנכלות למתלונן עליה או למי שסייע לו.

עליזה לביא: נוסף על כך ייכלל האיסור בתקנון למניעת הטרדה מינית, ויחולו גם לפיו החובות שהוחלו לפי החוק למניעת הטרדה מינית על מקומות עבודה ועל מוסדות להשכלה גבוהה – –

יצחק וקנין: סיעת ש"ס, אתם עושים יותר מדי רעש.

יצחק וקנין: אנא מכם.

נסים זאב: יש פה הטרדות מיניות – – –

יצחק וקנין: בסדר.

נסים זאב: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב, קולך נשמע עד לכאן.

עליזה לביא: – – כגון החובה למנות אחראי לטיפול בהטרדות מיניות ולבירורן, החובה לקבוע דרכי בירור וטיפול בתלונות והחובה לאפשר לעובדים להשתתף בהדרכה בנושא.

עליזה לביא: גם אם תופעה זו אינה אופיינית דווקא למקומות עבודה, הרי שהיא יכולה להתרחש שם, ובוודאי במוסדות להשכלה גבוהה.

עליזה לביא: מכל מקום – –

נסים זאב: – – –

עליזה לביא: – – יהיה בכך כדי לתרום להעלאת המודעות לקיומו של האיסור, וליצירת שיח בנושא.

עליזה לביא: חשוב להדגיש כי בדיוני הוועדה לקידום מעמד האישה עלו חששות מפני פגיעה בחופש הביטוי ומפני הרחבת יתר של האיסור.

עליזה לביא: לפיכך נכללו בסעיף המוצע הגנות שיחולו על פרסום שנעשה בתום לב או למטרה כשרה.

עליזה לביא: כן נקבעה הגנה לפרסום שיש בו עניין ציבורי המצדיק אותו, ובלבד שהוא אינו כוזב או שאין בו ביקורת על בעל תפקיד ציבורי בקשר לתפקידו, כל עוד לא חרג מתחום הסביר.

עליזה לביא: הגנות אלה יחולו הן במשפט האזרחי והן במשפט הפלילי, והן דומות להגנות הקבועות בחוק הגנת הפרטיות ובחוק איסור לשון הרע ומשקפות איזונים ראויים שיבטיחו יישום מדויק של החוק.

עליזה לביא: אני מבקשת לציין כי החוק למניעת הטרדה מינית התקבל בכנסת לפני 15 שנים, ומאז חלה התקדמות משמעותית במאבק בתופעת ההטרדות המיניות.

עליזה לביא: אף-על-פי-כן, ההתקדמות הטכנולוגית המהירה מציבה אתגרים רבים ומדגישה כי לא די בתגובה של המחוקק כדי למנוע פרסומים כאלה.

עליזה לביא: דרוש וראוי לטפל בתופעה הפסולה הזאת בכלים מגוונים, כגון הסברה לציבור, ובכלל זה להורים, למשפחות, בפרט, והתאמת מערכת החינוך ומערכי החינוך המועברים לבני-הנוער ולצעירים בנושאים הללו.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, להצעת החוק אין הסתייגויות, ואני קוראת לכם, חברי וחברותי, לתמוך בנוסח שאושר על-ידי הוועדה.

עליזה לביא: אני מבקשת להודות לצוות המוכשר והחרוץ של הוועדה לקידום מעמד האישה: בראש ובראשונה לעורכת-הדין תמי סלע, היועצת המשפטית של הוועדה, שעמלה קשות על הצעת החוק הזאת; למנהלת הוועדה דלית אזולאי; לרכזים שלנו, אריאלה אהרון ואמל ביבאר, ולצוות שמלווה אותי, עורכת-הדין עמליה שרייר, בני דורון ומיטל ממו.

עליזה לביא: ולחזור ולברך אותך, חברת הכנסת יפעת קריב, על החוק החדש, החוק פורץ הדרך.

עליזה לביא: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה ליושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה חברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: כפי שנאמר, אין הסתייגויות להצעת חוק זו.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה – הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 10), התשע"ד–2013, קריאה שנייה.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד, מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 1–2 – 32 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יצחק וקנין: 32 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים, רבותי, לקריאה שלישית.

יצחק וקנין: מי בעד, מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 31 נגד – אין נמנעים – אין חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 10), התשע"ד–2014, נתקבל.

יצחק וקנין: 31 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק נתקבלה בקריאה שלישית, גם היא תיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: אני רוצה להזמין את חברת הכנסת יפעת קריב, יוזמת החוק, לומר מילות ברכה.

מרב מיכאלי: זו ההצעה הראשונה שלך שעוברת?

מרב מיכאלי: מזל טוב.

יפעת קריב: תודה.

יפעת קריב: אני רוצה להודות לכל חברי הבית.

יפעת קריב: האמת שלא ידעתי איזו תחושה מיוחדת זו להעביר הצעת חוק ראשונה שהיא משמעותית ונוגעת לכל בית ובית בישראל, ובעצם גם הצעת חוק שאין לה הסתייגויות ואין לה מתנגדים, כך שהתחושה היא הרבה יותר משמעותית.

יפעת קריב: אדוני היושב-ראש, אני חושבת שזה כבוד גדול לכולנו היום, כי זאת הצעת חוק שמתאימה את עצמה למציאות המתקדמת, האינטרנטית והפייסבוקית.

יפעת קריב: אני רק רוצה לומר שההצעה הזאת נולדה תודות לבחורה בשם י', באמת פניית ציבור שהגיעה אלי, מקרה של נערה שנהרסו לה החיים בעקבות פרסום של תצלום שלה באינטרנט, ואולי הצעת החוק צריכה להיות קרויה על שמה.

יפעת קריב: אני חושבת שהצעת החוק הזאת תגיע להרבה מאוד בתים בישראל ותשפיע על הרבה נשים, נערות, ותמנע צילומים ותמונות והפצת סרטונים.

יפעת קריב: מבחינתי, זה סוג של מהפכה, כי כל בן-אדם שישתמש פה בסמארטפון שלו ידע שהוא עלול להיות עבריין מין והוא עלול להיכנס לכלא לעשר שנים אם יפיץ תמונות שאסור להפיצן.

יפעת קריב: ומעבר לזה, מי שתופצנה תמונות שלה תדע שהיא תקבל את הטיפול – או הוא ידע שהוא יקבל את הטיפול שהוא צריך.

יפעת קריב: אני רוצה להודות לחברת הכנסת עליזה לביא, תודה רבה לך, יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, על העברת הצעת החוק הזאת.

יפעת קריב: זאת הייתה הצעת חוק לא פשוטה, ולו בגלל הצורך לשמור על ההגנות על מי שצריך להגן עליו.

יפעת קריב: בנוסף, לעורכת-הדין תמי סלע, היועצת המשפטית של הוועדה לקידום מעמד האישה, שזו הייתה הצעת החוק האחרונה שלה ולא נתנו לה ללכת עד שהיא לא העבירה אותה.

יפעת קריב: אז בכל מקרה, תודה לה; לכל צוות הוועדה לקידום מעמד האישה ולדלית אזולאי.

יפעת קריב: אני מודה לכל חברי הכנסת היוזמים והמצטרפים, וגם למשרד המשפטים ולמשרד לביטחון פנים, שבהתחלה לא ידעו איך לעכל את ההצעה ולא ידעו איך נצליח לאכוף אותה אחר כך, אבל בסופו של דבר הצלחנו.

יפעת קריב: ואחרונים חביבים, לכל ארגוני הנשים באשר הם, שהיו שותפים, שמבינים עד כמה ההצעה הזאת חשובה.

יפעת קריב: תודה רבה, אמן ונצליח.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יפעת קריב.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/830).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעת חוק לצמצום הגירעון ולשינוי נטל המס (תיקוני חקיקה) (תיקון), התשע"ד–2014, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: הצעה זו קיבלה פטור מחובת הנחה בכפוף להנחה על שולחן הכנסת.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: רבותי, רשימת הדוברים – – –

דב חנין: רגע, רגע.

יצחק וקנין: אתה רשום, אני חושב, לא? רוצה שאני ארשום?

יצחק וקנין: רבותי, מי עוד רוצה להירשם לדבר בהצעת חוק זו?

יצחק וקנין: ניצן וחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: רבותי, הרשימה סגורה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק זו עוסקת בצמצום העלאת שיעור הפרשות המעסיק לביטוח לאומי שהייתה מיועדת לחול החל מ-1 בינואר.

מיקי לוי: לשם הקלת נטל המס על אזרחי מדינת ישראל מוצע למתן את מדרגות תוספת מס המעסיקים בביטוח לאומי, כך ששיעור דמי הביטוח הלאומי של חלק המעסיק יעמוד על 6.5% במקום 7% בשנת המס 2014; על 7.25% במקום 7.5% בשנת המס 2015 ויגיע ל-7.5% החל משנת המס 2016.

מיקי לוי: המהלך נועד להקל על המגזר העסקי, ובייחוד על העסקים הקטנים והבינוניים, באמצעות הוזלת עלויות השכר של עסקים, ובכך לעודד את התעסוקה והמשך הצמיחה במשק.

מיקי לוי: המהלך יאוזן תקציבית על מנת להמשיך ולשמור על אחריות פיסקלית, ובהתאם תתבצע הפחתה בסעיפי הרזרבה בתקציב המדינה.

מיקי לוי: במסגרת הערכות מצב שבוצעו במשרד האוצר לקראת שנת הכספים 2014, עלתה הוודאות בדבר היקף המחויבויות התקציביות, כך שמתאפשרת הפחתה בשיעור העלאת המס, ובמקביל הפחתה ברזרבה לעמידה במגבלות ההוצאה בהיקף כולל של כ-450 מיליון שקל בכל אחת מהשנים 2014 ו-2015.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אבקש לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מיקי לוי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: רבותי, הדובר הראשון – חבר הכנסת באסל גטאס, ולאחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת באסל גטאס, לרשותך שלוש דקות.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, אני מודה לך על הביטוי הנכון של השם שלי, כך שאני לא נאלץ לתקן אותך כמו את האחרים.

אריאל אטיאס: רק בש"ס יודעים – – –

באסל גטאס: כן.

באסל גטאס: חברי חברי הכנסת, כבוד השר, אין לי בעיה עם הכוונה להקל על העסקים או על המגזר העסקי.

באסל גטאס: יש לי בעיה עם חוסר המדיניות שבמהלך.

באסל גטאס: תן לי להסביר.

באסל גטאס: דיברנו בשבוע שעבר או לפני שבועיים על עניין הרזרבות והתיקון לחוק ההסדרים, התיקון לחוק התקציב.

באסל גטאס: שוב עמדתי על אותה תופעה, בעצם, של חוסר תכנון, והשוויתי את העודפים הפתאומיים כביכול, שהופיעו, מבחינת חומרת הדבר, לאותם 40 מיליארד שקל שגם כן הופיעו בשנת 2012 כ"חור תקציבי".

באסל גטאס: ככה לא מנהלים, סליחה, משק.

באסל גטאס: ככה לא מנהלים משק.

יצחק וקנין: ככה לא בונים חומה.

באסל גטאס: ככה לא בונים חומה וככה לא פורצים חומה.

באסל גטאס: נוסף על חוסר התכנון – העמימות; כמה זה יעלה?

באסל גטאס: אתה עמדת כאן – תגיד לכנסת כמה יעלה הדבר הזה.

באסל גטאס: אמרת בסעיף: החוסר בתקציב יכוסה מתקציב רזרבות שאושר בתקציב המדינה, בגובה 30 ומשהו מיליארד שקל.

יצחק וקנין: אני במקום זה הייתי לוקח 300–400 מיליון, שם אותם בסל התרופות – שנה אחת, מה יש?

יצחק וקנין: נציל חיים.

באסל גטאס: לא, הייתי מעודד.

באסל גטאס: היה מוצא דרך לעודד את העסקים הקטנים שבאמת זקוקים לסיוע, אבל לא בהפחתה רוחבית כזאת בביטוח לאומי למעסיקים.

באסל גטאס: מה עם העסקים שהם רווחיים מעל ומעבר ויכולים לשלם את אותו מס – שזה מס לכל דבר ועניין, שזה הביטוח הלאומי?

באסל גטאס: למה, שוב, כשיש עודף תקציבי מיטיבים עם אלה שיש להם על חשבון אלה שאין להם?

באסל גטאס: לכן אנחנו מתנגדים להצעה.

באסל גטאס: אני מקווה שבוועדת הכספים לקראת קריאה שנייה ושלישית זה יעבור שינוי מהותי.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: יעלה אחריו חבר הכנסת איציק שמולי, ואחריו – חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת שמולי.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני חושב שההצעה כשלעצמה היא הצעה מבורכת, אנחנו כן רואים את הלחץ ואת הקושי האמיתי שנמצאים בהם העסקים הקטנים והבינוניים.

איציק שמולי: לכן ההצעה כשלעצמה היא מבורכת, ונצביע בעדה כמובן.

איציק שמולי: אבל אחרי שאמרנו את זה, אי-אפשר להתעלם מהמסגרת כולה.

איציק שמולי: וכשמסתכלים על האופן שבו מנוהלת ומתנהלת המדיניות הכלכלית במדינת ישראל מחודש פברואר האחרון, אי-אפשר שלא להעלות תהיות על רמת הביטחון, הידע, של מי שאמור לנווט את המערכת הזאת – האם הוא יודע לאן כל הסיפור הזה הולך.

איציק שמולי: אדוני סגן השר, אתה יודע, אני שומע אותך שבוע אחר שבוע, עולה לפודיום הזה ומעיר לאנשים שהם לא בקיאים בנתונים, והם לא יודעים על מה הם מדברים – אז אני אביא לך כמה דוגמאות לכך שאתם לא יודעים על מה אתם מדברים.

איציק שמולי: קודם כול, הרי על מה אנחנו מדברים?

איציק שמולי: מה סיבת ההתכנסות?

איציק שמולי: אתם באתם לכנסת הזאת בחודש יולי ואמרתם: תשמעו, יש פה גירעון עצום, של – – כן, אדוני.

יצחק כהן: 5%.

איציק שמולי: תיקנת אותי בבוקר, עכשיו אני מקבל את התיקון.

איציק שמולי: – – של 5% תוצר כמעט, כמעט 50 מיליארד שקל, וזאת הסיבה שכנסת ישראל – – –

מיקי לוי: זה מספר – תהיה פייר, אף פעם זה לא נאמר.

מיקי לוי: תהיה ישר עם עצמך.

איציק שמולי: בוא תגיד לי אתה מה המספר שנאמר.

איציק שמולי: 4.65?

איציק שמולי: זה לא מקל את העניין, תאמין לי.

מיקי לוי: – – –

יצחק וקנין: בכל מקרה נאמר: כ-45 מיליארד.

מיקי לוי: לא נכון, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: בור, בור.

יצחק וקנין: בור גדול.

מיקי לוי: לא נכון, אדוני היושב-ראש.

אמנון כהן: 4.9.

מיקי לוי: לא נכון, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: המספר הזה לא נאמר אף פעם.

מיקי לוי: כדאי לבדוק את זה.

יצחק כהן: בור.

יצחק וקנין: אני אתן לך להתמודד עם הנואמים האחרים.

יצחק וקנין: אני מרים ידיים.

יובל שטייניץ: למיטב זיכרוני, ואני חושב שהייתי יכול להגיד כשר האוצר לשעבר, נאמר שנמצא גירעון של כמעט 5% – 4.9%.

יצחק וקנין: כמה במיליארדים אמרו לנו, אדוני?

יובל שטייניץ: זה לא נאמר במיליארדים, אבל 4.9% זה 49 מיליארד.

יצחק וקנין: 49 מיליארד שקל גירעון.

מיקי לוי: זה לא נכון.

מיקי לוי: זה פשוט לא נכון.

יצחק וקנין: 40 מיליארד אמרו?

יצחק וקנין: אמרו.

איציק שמולי: אז 40 מיליארד.

איציק שמולי: זה לא הופך את הסיפור ליותר פשוט.

מיקי לוי: נכון להיום, נא לבדוק באוצר, המספר הוא 30 מיליארד.

מיקי לוי: לא השתנה.

יובל שטייניץ: גירעון תמיד הוא באחוזים.

יובל שטייניץ: 4.9% זה 49 מיליארד.

איציק שמולי: אדוני שר האוצר לשעבר – אתה יודע, אני כבר צריך לבחור מהמקום הזה, אדוני היושב-ראש, לאיזה שר אוצר להאמין.

איציק שמולי: אני קצת מבולבל, אני לא יודע.

מיקי לוי: תאמין לעובדות.

איציק שמולי: העובדות.

איציק שמולי: אדוני – אתה מוסיף לי, נגמר לי הזמן.

יצחק וקנין: יש לך עוד דקה.

יצחק וקנין: הנה, עוד דקה בשבילך, איציק.

איציק שמולי: אדוני סגן השר, אני באמת לא יודע מה יותר – – –

משה מזרחי: שמולי, זה יותר גרוע שלא יודעים מאשר שיודעים.

איציק שמולי: נכון, ואני לא יודע מה יותר גרוע, חברי חבר הכנסת מזרחי – –

משה מזרחי: מה זה לא יודע?

איציק שמולי: – – מה יותר נמוך היום, רמת המקצועיות או האמינות במשרד האוצר.

איציק שמולי: עוד סיפור.

איציק שמולי: בא שר האוצר ואומר לנו – אתה גם כן עשית את זה היום, אתה עושה את זה שבוע אחר שבוע – הוספנו לחינוך, הוספנו לדיור, הוספנו לבריאות.

איציק שמולי: בוא נגיד את האמת, שר האוצר אמר – חוזר ואומר בשבועות האחרונים – –

מיקי לוי: אני אמרתי "הוספנו לחינוך"?

מיקי לוי: אולי – – –

איציק שמולי: – – חוזר ואומר: ההוצאה הציבורית במדינת ישראל – תקשיבו טוב, חברים – היא גדולה מדי, והיא עולה בקצב מטורף.

איציק שמולי: עכשיו, אני עוד לא פרופסור, כולה סטודנט במקרו-כלכלה שנה ראשונה, אפילו אוניברסיטה עוד לא סיימתי.

איציק שמולי: הלכתי לבדוק.

איציק שמולי: אז תודיע לשר האוצר שלא רק שההוצאה האזרחית לא גדלה, היא הלכה ופחתה בקצב הכי מהיר בעולם המערבי בשנים האחרונות, ומבחינת הוצאה ציבורית – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

איציק שמולי: – – אנחנו על 31% תוצר, מול 44% ב-OECD, ובמציאות הזאת אתם באים ומשנים את הכללים הפיסקליים כדי שהמדינה תוציא פחות.

איציק שמולי: ואני אסכם ואומר, אדוני היושב-ראש – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

איציק שמולי: – – קצת מוזר – אומנם הצעד עצמו הוא מבורך ואנחנו נתמוך בו, אבל קצת מוזר שבמציאות שבה משרד האוצר בא פעם אחת עם צעד כזה ופעם שנייה בצעד הפוך, בא ומבקש פעם אחר פעם מהכנסת אמון לצעדים שלו, ויותר מזה, עומד על הדוכן הזה ומטיף גם לאמנון כהן – אדוני יושב-ראש הוועדה לביקורת המדינה, עוד לא דיברנו על הרזרבות – – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

יצחק וקנין: אדוני, אתה כבר חורג מעל הגבולות.

יצחק וקנין: אני לא רוצה – – –

איציק שמולי: חצי מהזמן אני נהניתי מההצגה.

יצחק וקנין: נא לסיים.

איציק שמולי: אז באמת, טלו קורה מבין עיניכם.

איציק שמולי: לפני שאתם מעירים לחברי הכנסת על האמינות ועל המקצועיות, כדאי שאתם תעשו את העבודה בעצמכם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת אמנון כהן, אחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: אשריכם.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת כהן.

מיקי לוי: אדוני, לא סגרת את הרשימה?

יצחק כהן: לשם שינוי, אדוני סגן שר האוצר – – –

יצחק וקנין: יש גם אחריהם, שתדע, שלא הוספתי אותם, הם היו ראשונים.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, לשם שינוי אני רוצה לברך את שר האוצר יאיר לפיד.

יצחק כהן: באמת, הוא עשה צעד דרמטי, צעד מדהים.

יצחק כהן: כולנו היינו בהשתוממות – צעדים שעושים אותם רק אבירי כוח עם שאר רוח: הוא הוזיל את השמנת המתוקה.

יצחק כהן: וואו, איזה צעד.

יצחק כהן: צמצום פערים.

יצחק כהן: השמנת המתוקה – רבותי, תהיו רגועים – יש הוזלה – לא הוזלה, יש פיקוח – על השמנת המתוקה.

יצחק כהן: תלכו בבקשה לשדרות, תלכו לדימונה, תשאלו את עקרות הבית – –

עפו אגבאריה: לא מכירים את זה בשדרות.

עפו אגבאריה: זה אוכל של אשכנזים.

יצחק כהן: – – אם הם יודעים מה זה שמנת מתוקה.

יצחק כהן: אין להם מושג מה זה שמנת מתוקה.

יצחק כהן: אוקיי, אז ברכות, אבל בנוהג שבעולם, חבר הכנסת הרב אריאל אטיאס, בנוהג שבעולם, אדם שטועה ומטעה את הציבור צריך לבוא ולהתנצל.

יצחק כהן: יושב פה שר האוצר לשעבר ד"ר יובל שטייניץ – כבוד השר, יאיר לפיד צריך לבוא אליו ולהתנצל: אני מתנצל על ההשתלחות, אני מתנצל על אותן מסיבות עיתונאים בומבסטיות שאמרתי בהן שהשארתם לנו בור, בור תקציבי, גירעון.

מיקי לוי: הוא עומד על 30 מיליארד.

יצחק כהן: סליחה, סליחה, סליחה, זה לא מה שאמרתם.

יצחק כהן: בור.

מיקי לוי: סליחה, אחרי הצמצום הוא 30 מיליארד.

יצחק כהן: עכשיו בוא אני אגיד לך משהו, מיקי, אני אסבר לך את האוזן.

יצחק כהן: תרשה לי, אתה על הבמה הזאת חופשי – אתה יודע שאתה חבר שלי ואני אוהב אותך.

מיקי לוי: גם אני חבר שלך.

מיקי לוי: הוא עומד על 30 מיליארד.

יצחק כהן: אז תן לי, אני אסביר לציבור שאנחנו אומרים פה את האמת, ועם העובדות אי-אפשר להתווכח.

יצחק כהן: אי-אפשר.

יצחק כהן: ב-2012 הגיעו לכאן חברות דירוג האשראי הבין-לאומיות וישבו עם שר האוצר ושאלו אותו כיצד הוא מתכונן להתמודד עם הגירעון.

יצחק כהן: שר האוצר הראה להם תוכנית, ואתה יודע מה הפלא?

יצחק כהן: זה אותו מספר.

יצחק כהן: זה אותו מספר שהתוצאה הסופית הביאה, מה שיובל הסביר להם.

יצחק כהן: ולא רק שהם לא באו בביקורת, כמו שר האוצר יאיר לפיד, אלא הפוך, הם העלו את דירוג האשראי של מדינת ישראל בגלל הצעדים ששר האוצר יובל שטייניץ עשה.

יצחק כהן: אז לבוא ולהשמיץ ולהכפיש – זה מפלט החלשים.

יצחק כהן: כשאתה לא יודע מה אתה רוצה לעשות, אתה רוצה לפגוע בציבור גדול שהוא ציבור חלש, במיוחד כשזה מתאים לאג'נדה שלכם – הציבור החרדי.

יצחק כהן: אתם מייצרים איזה כסת"ח, אתם מייצרים איזה אליבי שהשאירו לכם בור.

יצחק כהן: היום בוועדת הכספים – איציק שמולי, לא הזכרת את זה – הייתה נגידת בנק ישראל קרנית פלוג, והיא הסבירה ונתנה קומפלימנטים על הירושה שקיבלתם.

יצחק כהן: הלוואי שכל ממשלה תקבל את הירושה שאתם קיבלתם מד"ר שטייניץ.

יצחק כהן: מה שצריך לעשות זה דבר פשוט: להיות הגונים, לבוא ולהתנצל; להתייצב פה בדוכן הזה ולבקש סליחה.

איציק שמולי: היא גם אמרה, בניגוד למה ששר האוצר אומר, שב-2015 וב-2016 יידרשו העלאות מסים נוספות – – –

יצחק כהן: נכון, גם את זה היא אמרה – נגידת בנק ישראל, לא אני; לא איציק כהן מהאופוזיציה.

קריאה: – – – יהיה טוב.

יצחק כהן: דקה, אני חייב לסיים.

יצחק וקנין: שלא יפריעו.

יצחק כהן: על כל פנים, בנוהג שבעולם תבואו וקודם כול תתנצלו בפני ד"ר יובל שטייניץ: סליחה, נתת לנו ירושה מדהימה, נתת לנו 15% צמיחה, נתת לנו יחס חוב–תוצר שלא היה בהיסטוריה ולא יהיה.

יצחק כהן: אתה בעצמך הודית שתשלומי הריבית היו נמוכים; זה לא בזכותכם, זה בזכותו.

יצחק כהן: אתה בעצמך הודית שנתוני האבטלה לא היו כאלה מעולם; זה לא בזכותכם, זה בזכותו.

מיקי לוי: – – –

יצחק וקנין: – – –

יצחק כהן: מיקי, לא נעים להגיד, אתם שיקרתם לציבור.

יצחק כהן: שיקרתם לציבור – –

מיקי לוי: – – –

יצחק כהן: – – – שקר.

מיקי לוי: – – –

יצחק כהן: – – – להתנצל – – –

מיקי לוי: 30 מיליארד שקל – – – אתה ושר האוצר הקודם.

מיקי לוי: 30 מיליארד שקל.

מיקי לוי: תרשום את זה – – –

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת – – –

יצחק כהן: זה כלום.

מיקי לוי: זה כלום?

קריאות: – – – זה לא 5.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אמנון כהן.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: רבותי, חברי הכנסת מש"ס, מה קורה לכם היום?

יצחק כהן: רוצים שיתנצלו, זה הכול.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת כהן.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד סגן השר, חברי חברי הכנסת, אני מברך על ההחלטה הזאת, זה בסך הכול הטבה.

אמנון כהן: אבל אמרתי בהצעת האי-אמון שמבחינת ראייה מערכתית כוללת לא צריך כל פעם להוציא משהו.

אמנון כהן: אתם בגזירות הקשות הבאתם חורבן על השכבות החלשות בקיצוצי תקציב, ועכשיו אתם נותנים איפה שלא צריך.

אמנון כהן: אתם הורדתם קצבאות ילדים, אתם הורדתם בכל מה שקשור למע"מ – העליתם את המע"מ – ועכשיו אתם נותנים במקום אחר.

אמנון כהן: לכן אמרתי: תעשו תוכנית; תעשו את כל הנושא הזה בוועדה לענייני יוקר המחיה, לראות את כל התמונה, ואז לבוא ולהגיד.

אמנון כהן: אנחנו גילינו ברזרבות במשרד הבריאות המון כסף.

אמנון כהן: באתי למנכ"ל, אמרתי לו: יש עכשיו ועדת גרמן שהולכת לטפל בכל נושא הבריאות, יש לך שם 200 מיליון שקל.

אמנון כהן: הוא אומר: אמנון, זה לא כסף שלי, זה כסף של האוצר.

אמנון כהן: סתם שמו את זה אצלי.

אמנון כהן: כשנוח להם – ייקחו.

אמנון כהן: ראיתי גם בתקציב משרד הרווחה סכום מכובד מאוד.

אמנון כהן: חשבתי לתומי שהכסף הזה מיועד לשר הרווחה – לצמצום פערים חברתיים.

אמנון כהן: הוא הקים עכשיו ועדה לנושא דוח העוני וכל הסיפור הזה.

קריאה: – – –

אמנון כהן: אז אני אומר: כבוד השר, תשמע, יש לך ברזרבה שם הרבה כסף.

אמנון כהן: הוא אומר: אמנון, זה לא הכסף שלי, זה שייך לאוצר.

אמנון כהן: אז על מה הצביעו פה בבית?

אמנון כהן: הצבענו על תקציב שהוא כאילו-תקציב, ויש לכם קופה של האוצר, ואתם מנווטים את הכסף הזה לאן שאתם רוצים.

אמנון כהן: אנחנו אומרים: במקום שקיצצתם – שם תיתן.

אמנון כהן: הורדת קצבאות ילדים?

אמנון כהן: גילית עכשיו רזרבה?

אמנון כהן: כמו שאתה נותן – אני מעריך אותך על המהלך שעשיתם, אבל זה לא לאותו מקום שלקחת.

אמנון כהן: אתה צריך לתת את זה למקום שגזלת ממנו; לקחת במע"מ 3, 3.5 מיליארד שקל, ויש לך הכנסה – תיתן את זה שם.

אמנון כהן: גיליתם רזרבה?

אמנון כהן: תשייך את זה לשם, שכל אזרחי מדינת ישראל ייהנו מזה, לא קבוצה קטנה כזאת או אחרת שאתה רוצה לרצות, ואתה חושב שאלה הבוחרים שלכם.

אמנון כהן: והכול פוליטי פה ולא מערכתי.

אמנון כהן: זאת הנקודה, שאתם צריכים לראות את הדברים האלה בפרספקטיבה כוללת, לאחר דיון ומחשבה.

אמנון כהן: הרבה דוחות נכתבו על הדברים האלה.

אמנון כהן: ממשלות מתחלפות, ומשרד האוצר ממשיך לעבוד, ושוב – שלוף על שלוף על שלוף.

אמנון כהן: חשבתי שהבאתם פוליטיקה חדשה, כבוד סגן השר; פוליטיקה חדשה, נקייה, עם עבודת מטה, מסודרת, שהכול יעבוד כמו שצריך – – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

מיקי לוי: ידיים נקיות.

אמנון כהן: נקיות?

אמנון כהן: לא ראיתי נקי.

אמנון כהן: אם אתה גוזר על ילדים שאין להם מה לאכול, שאין להם סנדוויץ' לקחת לבית-הספר – הידיים האלה לא נקיות.

אמנון כהן: הידיים צריכות להיות נקיות ברגע שגילית רזרבה – –

מיקי לוי: אתה רוצה להגיד לי – – –

אמנון כהן: – – ואותם ילדים שגזרת מהם – תחזיר להם קודם כול.

מיקי לוי: – – –

אמנון כהן: זה ידיים נקיות.

אמנון כהן: אתה אומר: כשאין כסף, לקחתי ממך, ועכשיו אני צריך להחזיר לך כי גיליתי רזרבה.

אמנון כהן: זה ידיים נקיות.

אמנון כהן: תודה רבה.

מיקי לוי: אני שמח שחתמתם – – –

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אמנון כהן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יעקב מרגי, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, הצעת החוק לצמצום הגירעון ולשינוי נטל המס (תיקוני חקיקה) (תיקון).

יעקב מרגי: ידידי סגן השר, האמת צריכה להיאמר: יש כאן מצד אחד צמצום בהוצאה הממשלתית שייצור – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אמנון כהן, נא לא להפריע לחברך שמדבר מהדוכן.

יעקב מרגי: יש כאן מצד אחד צמצום בהוצאה הממשלתית, שיביא כפועל יוצא קיצוצים קשים במשרדי הממשלה, יפגע ישירות באזרח על-ידי מניעת פעולות ויוזמות חקיקה חברתיות כאלה ואחרות ויביא את הממשלה לצמצם את יעד הגירעון, אבל מצד שני הצעת החוק מבקשת להקטין את תשלומי המס של המעסיקים לביטוח לאומי.

יעקב מרגי: היא שאמרנו: שר האוצר עמד כאן – לא נעים לשמוע, מיקי, אבל אתה כאן, מה נעשה – עמד כאן, הטיף לנו על הגירעון הגדול, המאיים, הבור התקציבי הזה, התהום הפעורה לפנינו.

יעקב מרגי: הממשלה הקודמת – כמה פעמים אמרת לנו: אתם הייתם שם?

מיקי לוי: אני עומד על זה.

יעקב מרגי: הממשלה הקודמת.

יעקב מרגי: יצרתם דעת קהל מטעה, הילכתם עליהם אימים: יוון, ספרד, כלכלות מדינות עולם שלישי – –

מיקי לוי: 30 מיליארד.

יעקב מרגי: – – קיצצתם, גזרתם בסכין חדה בשכבות החלשות, במעמד הביניים שעל הגב שלו נבחרתם.

יעקב מרגי: באותה נשימה דחפתם את ידיכם לכיסו של כל אזרח.

יעקב מרגי: הוספתם 1% מע"מ על כל כושר הקנייה של מעמד הביניים והשכבות החלשות במצח נחושה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם – לא נעים לשמוע: שדדתם את האזרח.

מיקי לוי: אנחנו?

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: שדדתם את החלשים לטובת החזקים.

מיקי לוי: אתם שנים – – –

יעקב מרגי: רגע, רגע.

יעקב מרגי: לפני חודש עומד שר האוצר, שלאחרונה חביבה עליו התקשורת; יש לו ג'וב חדש: מסיבות עיתונאים.

יעקב מרגי: פעם הוא היה כותב בפייסבוק, עכשיו כל שני צעדים – מסיבת עיתונאים; כל איזה שינוי קטן – מסיבת עיתונאים.

יעקב מרגי: במקום להמשיך את תוכנית מדרגות המס ב-2014 ביטלתם את העדכון, שזה פועל יוצא של הטבה לשכבות מסוימות שמשלמות מס הכנסה, ולא בחרתם להחזיר את אותו 1% מע"מ שנלקח מהשכבות החלשות וממעמד הביניים.

יעקב מרגי: בעקביות, גם היום, באותה נשימה, אתם מביאים את זה יחד.

יעקב מרגי: מצד אחד צמצום יעד הגירעון – זה נשמע טוב.

יעקב מרגי: איך אתם קוראים לזה?

יעקב מרגי: שינוי נטל המס.

יעקב מרגי: אחיזת עיניים.

יעקב מרגי: זאת הדרך שבחרתם בה לאורך כל הדרך.

יעקב מרגי: אחיזות עיניים במסיבות עיתונאים הזויות.

יעקב מרגי: הציבור לא מטומטם.

יעקב מרגי: הציבור לא ישכח לכם – –

יצחק וקנין: תודה.

יעקב מרגי: מייד, אני מסיים.

יעקב מרגי: – – כי הציבור משלם זאת יום-יום, שבוע-שבוע, בכיסו בכושר הקנייה, ואתם לא תצליחו להטעות את הציבור.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני סגן השר, אני חייב לומר לך שפרשת השבוע היא פרשת המן.

נסים זאב: בני ישראל אכלו את המן 40 שנה במדבר.

נסים זאב: שם לא היה צריך להתמודד לא עם התזונה, לא עם המאכלים, יוקר המחיה – כולם אכלו את אותם המאכלים 40 שנה, בכיף.

נסים זאב: אולי הגיע הזמן שאנחנו נאכל את המן, אבל לא את הלוקשים של הממשלה הזאת.

נסים זאב: אני אומר לך, סגן השר, אתה אדם מאוד ישר, אתה מאוד חביב, אני אוהב מאוד את החיוך שלך.

נסים זאב: תאמין לי, אני אומר לך, קשה לי לתקוף אותך.

נסים זאב: כשאני רואה אותך מולי אני אומר: רגע, מה, חבר כזה, אי-אפשר אף פעם לבוא אליו בתלונה.

נסים זאב: גם אם הוא אומר משהו, אולי מתוך אמונה תמימה, אני כך קורא לזה.

נסים זאב: וזה טוב שזה כך, אגב.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך שהנושא של צמצום הגירעון, שפתאום הממשלה מגלה שמתחת לאדמה, איך אומרים, החביאו בקעקוע, איך אומרים, מתחת לאדמה, כמה מיליארדים.

נסים זאב: זה ברכה.

נסים זאב: כתוב שאין הברכה מצויה אלא בדבר הסמוי מן העין, והממשלה באמת רצתה שתהיה ברכה, אז אמרה: מה, אני אלך לפרסם כמה מיליארדים יש לנו בקופה?

נסים זאב: לא.

נסים זאב: אני אחביא כמה מיליארדים, בינתיים אני אגזור את כל הגזירות, כי אין ברירה, חייבים להדק חגורה, אבל לא עד כדי כך שהבטן גם תתפוצץ – כשאתה מהדק את החגורה יותר מדי אתה יכול גם להזיק לעצמך, וזה מה שעשה שר האוצר.

נסים זאב: גם שמעתי את השר כהן, שאמר לא מזמן שהוא לא מתחרט על תמיכתו בהחלטה על קיצוץ הקצבאות.

נסים זאב: אז שר הרווחה מאמין ש-200 מיליון השקלים שהקצו לטובת פרויקטים – זה נקרא "ביטחון תזונתי" – שמעתם את הבלוף הזה?

נסים זאב: ביטחון תזונתי.

נסים זאב: לוקחים את הלחם ואומרים לך: תיקח ממרח שוקולד, זה הביטחון שלך.

נסים זאב: אבל על מה אני אמרח את השוקולד?

נסים זאב: אם אין לי פת לחם, מה אתה נותן לי שוקולד?

נסים זאב: זה מה שעושים בעצם.

נסים זאב: אז האם זה באמת יוציא את גל העוני?

נסים זאב: והוא קורא לזה "צעדים משלימים".

נסים זאב: אם אין לי את הצעדים הבסיסיים, אם אין לי את הבסיס, אז על מה אתה רוצה להחיל את ההשלמה שלך?

נסים זאב: ואני רוצה לומר דבר נוסף, והוא חשוב מאוד; אם פעם חשבנו שהעוני קיים רק בקרב המשפחות שלא עובדות, צריך לזכור שדווקא משפחות שצד אחד של בני המשפחה עובד, או הבעל או האישה, כמובן, אנחנו רואים שהם לא מסוגלים לפרנס את המשפחה.

נסים זאב: זוג, אם שכרו לא עולה על 4,000 – זוג, שאין לו ילדים בכלל – 4,512 שקלים לחודש, הם נחשבים עניים.

נסים זאב: ומי שיודע את המצב במשק, להגיע ל-4,500 זה חלום של כל אחד.

נסים זאב: ודאי אם בני-זוג יכולים להרוויח במקביל את אותו סכום, זה דבר עצום.

גילה גמליאל: משפט סיום.

נסים זאב: אני רק אומר, המספר של המשפחות העניות בישראל גדל – מיליון 750,000 – מיליון אנשים נמצאים מתחת לקו העוני, 817,000 ילדים, ולכן אני אומר, עם כל הכבוד לממשלה, שרוצה לצמצם את הגירעון, אל תיקחו את פת לחמן של אותן משפחות נזקקות, רעבות ללחם.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה, גברתי השרה, עמיתי חברי הכנסת, הקודמים לי בדיון הזה ניצלו את ההזדמנות כדי להתחיל לעשות חשבון עם מדיניותה הכלכלית-חברתית של הממשלה.

דב חנין: אני רוצה בהקשר הזה להעיר שתי הערות.

דב חנין: הערה ראשונה היא שהמדיניות הכלכלית-חברתית היא לא מדיניות כלכלית חברתית של שר האוצר.

דב חנין: במקרה של ממשלת נתניהו הנוכחית אין שום ספק שמי שמוביל את המדיניות הכלכלית-חברתית זה ראש הממשלה נתניהו.

דב חנין: יש לו קבלן ביצוע נמרץ, פרזנטור מוכשר מאוד, כך אני שומע, שיודע להציג ולמכור מדיניות, אבל מי שמנהל את הקו ומי שמבטא את האידיאולוגיה האמיתית שביסודה של הממשלה הזאת בתחום הכלכלי-חברתי הוא ראש הממשלה נתניהו.

דב חנין: אנחנו רואים את זה שוב באותה החלטה על שינוי כלל ההוצאה, שהיא החלום המתוק של נתניהו, שהוא באמת לא הסתיר אותו גם בשנים קודמות, אבל פשוט היה קצת קשה יותר להעביר אותו פוליטית.

דב חנין: היום, למרבה הצער, יש עתיד הפכו להיות לאנשים שמוכנים בצורה מאוד צייתנית ומאוד, איך להגיד, מסורה, להעביר את קו הפעולה הכלכלי-חברתי של נתניהו.

דב חנין: אז זו ההערה הראשונה שלי.

דב חנין: ההערה השנייה שלי – אני לא מתכוון בדיון הזה לעשות חשבון עם מדיניותה הכלכלית-חברתית של הממשלה, לא מכיוון שאין לי מה להגיד, אלא מכיוון שיש לי יותר מדי להגיד, ומסגרת זמן של שלוש דקות לא תספיק לי לעשות את החשבון הזה.

דב חנין: במקום זה אני רוצה להתווכח עניינית עם הקו הרעיוני שהצעת החוק הזאת מציעה.

דב חנין: הצעת החוק הזאת מציעה בעצם הקטנה של הפרשות המעסיקים לביטוח הלאומי.

דב חנין: זו הקלה למעסיקים, אבל הכבדה על קופתו המדולדלת של הביטוח הלאומי.

דב חנין: אנחנו כולנו, עמיתי חברי הכנסת, יודעים – כל אחד מאתנו נתקל באותן פניות של נכים, של מובטלים, של קשישים, של נזקקי השואה, של כל מיני ציבורים שצריכים את הביטוח הלאומי, ואנחנו נפגשים עם פקידים ועם אנשי הביטוח הלאומי, וכולם בסופו של דבר מסכימים אתנו, אבל אומרים לנו: תשמעו, חברים, קופת הביטוח הלאומי לא תוכל להכיל את כל הדרישות החברתיות האלה.

דב חנין: אי-אפשר, אין כסף.

דב חנין: אז הנה אתם רואים שהממשלה, ומשרד האוצר כמבטא שלה, מובילים מהלך שלוקח כסף מקופתו המדולדלת של הביטוח הלאומי, משאיר אותו אצל המעסיקים, על חשבון אותם מסכנים, על חשבון אותם נכים, על חשבון אותם עניים, על חשבון אותם אנשים חסרי כול; על חשבון אותם נכים, על חשבון אותם אנשים שצריכים את הסיוע וצריכים את ההתגייסות של המוסד לביטוח לאומי.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, אני חושב שהצעת החוק הזאת, בקליפת אגוז, מבטאת – ואני חוזר לדברים שבהם התחלתי – את השקפת העולם הכלכלית-חברתית של נתניהו, השקפת עולם של קפיטליזם לא רק חזירי, אלא אכזרי.

דב חנין: לעשירים יישאר יותר כסף, ומי צריך את העניים?

דב חנין: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

ניצן הורוביץ: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת היא הזדמנות לדבר על מגזר – על קבוצה שאנחנו בדרך כלל לא מזכירים אותה הרבה כאן, ואלה בעלי העסקים הקטנים.

ניצן הורוביץ: אנחנו מדברים הרבה פה בכנסת על הטייקונים, אנחנו מדברים על שכירים, אנחנו מדברים על מרוויחי שכר מינימום, ועל אותו מגזר, של בעלי עסקים קטנים, אנחנו כמעט לא מדברים.

ניצן הורוביץ: תמונת המצב הכלכלית בישראל היא שלמרות כל החברות הגדולות, שמעסיקות את הכותרות, השלד – עמוד השדרה של המשק – רוב האנשים שמועסקים מועסקים בעסקים קטנים, בינוניים, בכל מיני משרדים, בשירותים שונים, ובעלי אותם עסקים פשוט נחנקים תחת העול.

ניצן הורוביץ: אני אפילו יכול – אני הייתי איזה תקופה קצרה, לפני שנבחרתי לכנסת, עוסק מורשה לאיזה תקופה של שנה, ופשוט – כמות המכתבים וההתעסקות עם המע"מ ועם מס הכנסה ועם הביטוח הלאומי הייתה פשוט בלתי נסבלת.

ניצן הורוביץ: ואני לא העסקתי אף אחד, רק העסקתי את עצמי.

ניצן הורוביץ: ואני רק חושב על אותו בעל חנות קטנה, עם מה הוא מתמודד.

ניצן הורוביץ: יש דבר ספציפי שהייתי רוצה להעלות כאן, שמאוד מעיק על עסקים קטנים, וזה סיפור הארנונה.

ניצן הורוביץ: הארנונה במדינת ישראל, בטח באזור המרכז ובתל-אביב, היא פשוט נטל בלתי נסבל על עסק קטן.

ניצן הורוביץ: לפעמים הארנונה יותר יקרה משכר הדירה שבעל העסק צריך לשלם.

ניצן הורוביץ: יש עיוותים קשים בארנונה, הן עבור בעל העסק והן עבור בעל הנכס, והדברים הם לחלוטין לא הגיוניים.

ניצן הורוביץ: כשמשווים את החלק היחסי של תשלומי הארנונה שצריכים לשלם בעלי עסקים קטנים לחלק היחסי של תשלומי ארנונה של בעלי עסקים גדולים – מתחמים, קניונים, בנקים, באמת מקומות שתופסים גם שטח גדול – רואים שזה בלי שום פרופורציה.

ניצן הורוביץ: מדוע הגבייה הזאת מעסקים קטנים, הנטל הזה, העול?

ניצן הורוביץ: משום שזה קל; משום שהם משלמים, משום שזה קל לגבות.

ניצן הורוביץ: האם זה צודק?

ניצן הורוביץ: ממש לא.

ניצן הורוביץ: אני חושב שכשבאים במדיניות כלכלית ובאמת רוצים לעודד את המשק, צריך קודם כול לחשוב על אותם בעלי עסקים קטנים, שהם רחוקים מאוד מטייקונים ומכל מיני בעלי הון.

ניצן הורוביץ: הם אנשים שגם עובדים קשה מאוד בעצמם – הם עובדים בעסק של עצמם, הם משקיעים בזה את כל חייהם, ואין להם שום רשת ביטחון.

ניצן הורוביץ: אם העסק שלהם קורס, הם מפטרים את שלושת העובדים, אבל הם בעצמם מגיעים למצב קשה ביותר, ואף אחד, אף אחד לא בא לעזרתם.

ניצן הורוביץ: אין להם דמי אבטלה ואין להם ימי מחלה ואין להם חופשה.

ניצן הורוביץ: אין להם שום דבר.

ניצן הורוביץ: באלה צריך להתחשב.

ניצן הורוביץ: לכן אני אומר, אדוני סגן השר וחברי חברי הכנסת, שצריך ללכת לקראת העסקים הקטנים במדינת ישראל – אני מסיים – ובראש ובראשונה לטפל בחלק הזה שנקרא ארנונה על עסקים קטנים במדינה.

ניצן הורוביץ: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

גילה גמליאל: אחרון הדוברים מחברי הכנסת – חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

גילה גמליאל: אחריו יסכם סגן שר האוצר מיקי לוי.

גילה גמליאל: גם אנחנו ניהנה לשמוע אותו.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: בבקשה.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי הכנסת, אדוני סגן השר – אני רוצה לדבר אתך בארבע עיניים: אם היה עכשיו כסף מיותר, מה היית עושה אתו בסדר עדיפויות אמיתי?

משה גפני: מה היית עושה אתו?

משה גפני: היית נותנת אותו לשכבות החלשות?

משה גפני: לקשישים?

משה גפני: לנכים?

משה גפני: לילדים עם מוגבלויות?

משה גפני: מה היית עושה עם הכסף הזה?

אלעזר שטרן: תן לה לענות.

משה גפני: אני מדבר אתה בארבע עיניים, מה אתה מתערב?

משה גפני: היית מורידה מס הכנסה?

משה גפני: מורידה, לא משאירה; מורידה מס הכנסה לאלה שמשתכרים מ-5,200 עד 14,400, מעמד ביניים חלש, בכלל מעמד הביניים?

משה גפני: היית דואגת למעמד הביניים?

משה גפני: היה לך כסף, פתאום התברר שקיבלת כסף.

משה גפני: היית נותנת את זה לעשירים?

משה גפני: היית נותנת את זה למנהלי בנקים?

משה גפני: לא.

משה גפני: אני מכיר אותך.

משה גפני: אבל שר האוצר כן.

משה גפני: הגיע אליו כסף – כסף שאגב לא הגיע אליו.

משה גפני: אני ידעתי שהוא היה קיים קודם, הוא לא ידע.

משה גפני: בסדר, מה לעשות, בן-אדם לא יודע.

מאיר פרוש: איך לא ידע?

משה גפני: הוא לא ידע.

משה גפני: הוא לא מבין בכלכלה בכלל.

משה גפני: הוא נכנס לתפקיד הזה בגלל שביבי הכניס אותו לשם.

קריאה: הוא לא למד ליבה?

משה גפני: לא רלוונטי.

משה גפני: אם הוא לא למד, היה אומר שהוא כן למד.

משה גפני: לא חשוב.

משה גפני: זה פשוט בושה וחרפה – ההתנהלות הזאת.

משה גפני: למה זו בושה וחרפה?

משה גפני: מכיוון שבאו ושכנעו אותנו שאין כסף, יש חור תקציבי, בור תקציבי של 40 מיליארד שקל.

משה גפני: הגיעו – אני מכיר את הפקידים ממשרד האוצר.

משה גפני: הם אנשים חכמים.

משה גפני: ראו שמגיע מישהו שלא מבין בכלכלה, הוציאו מהמגירות את כל מה שהיה להם – מה שהביאו לי, אגב, לפני חמש שנים; הביאו את זה, את כל המגירות, ואמרתי: תסגרו את המגירות חזרה.

משה גפני: הביאו קצבאות ילדים וקצבאות זיקנה – ומידע, ומשרד התמ"ת.

משה גפני: אין לי זמן, אבל אני יכול לספר לכם סיפורים איך הם מעבירים החלטות בממשלה.

משה גפני: אמרתי להם: לא בא בחשבון.

משה גפני: יתרה מזאת, אמרתי שמעמד הביניים – נפחית להם 2% ממס הכנסה.

משה גפני: הפחתנו.

משה גפני: אני לא מספר לכם סיפורים בתיאוריה, מה היה אם.

משה גפני: זה מה שהיה.

משה גפני: היו גזירות, אני מודה שהיו גזירות, אבל כל היטל שהם הטילו על דירות, אני בתמורה העברתי בוועדה סעיף נוסף בחוק שעזר לזוגות צעירים במעמד הביניים.

משה גפני: נכנס השר שטייניץ, היה שר האוצר.

משה גפני: כמה פעמים דיברתי אתו על כך שאני מבקש להפחית 2% ממס הכנסה למעמד הביניים.

משה גפני: הוא אמר: נכון, והעביר החלטות.

משה גפני: עכשיו, אחרי שהוא משמיץ את השר שטייניץ והוא אומר שהוא השאיר לו גירעון, פתאום מתברר שהכסף נמצא.

משה גפני: הנה, הכלכלה מצוינת.

מיקי רוזנטל: לשטייניץ אף פעם לא הייתה תקופה טובה כמו התקופה הזאת.

מיקי רוזנטל: הוא בכלל לא ידע שהוא כזה.

משה גפני: האמת היא, האמת שהיית שר אוצר טוב.

משה גפני: זו האמת.

מאיר פרוש: אז איפה הכסף?

משה גפני: גם היריבים שלך אומרים: היום אנחנו חושבים ששטייניץ היה באמת טוב.

משה גפני: גם היריבים שלך.

מיקי לוי: – – – תשנה את דעתך.

משה גפני: אני?

גילה גמליאל: אתה אומר: חלומו של כל שר שיהיה שר כזה אחריו.

משה גפני: לא במקרה הזה.

משה גפני: על כל פנים, מה עושה עכשיו שר האוצר?

משה גפני: הוא מביא לנו חוק, והחוק הזה אומר – –

גילה גמליאל: חבר הכנסת גפני, רק משפט לסיום.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: – – את העניים אנחנו משאירים עניים, במעמד הביניים אנחנו לא נוגעים – פגענו בו ונמשיך לפגוע בו.

משה גפני: עכשיו ניתן כסף למנהלי הבנקים, למנהלי משרדים גדולים של עורכי-דין; פה ושם יהיו גם בעלי עסקים, אבל עיקר הכסף הולך לזה.

משה גפני: איזו אטימות של שר אוצר, בלי לב, שצריך להתפטר.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת משה גפני.

גילה גמליאל: יעלה סגן שר האוצר מיקי לוי, שהוא רק צריך לספוג את הדברים, למרות שהמדיניות שלו בדיוק כמו שלך, גפני.

מאיר פרוש: היידה ביבי.

משה גפני: מה היידה ביבי?

משה גפני: אנחנו הולכים לחטוף.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, מכובדי, כל חברי הכנסת מכלל הסיעות, מכלל סיעות הבית, ביניהם חבר הכנסת גפני, אני אומר לך שלא קיצצנו – – –

מאיר פרוש: – – –

מיקי לוי: הוא ידידי משכבר הימים.

מיקי לוי: הוא עזר לי כמה וכמה פעמים.

מאיר פרוש: היה נשמע שלא, אבל אתה רחוק מדי.

משה גפני: איפה היית, אדוני שר האוצר, כשצריך אותך?

יאיר לפיד: אני תמיד פה.

מיקי לוי: אז אני באמת לא מבין אתכם כבר.

מיקי לוי: גם כשעוזרים לעסקים הקטנים זה לא טוב?

מיקי לוי: פעם אחת שמעתי מכם מילה טובה על הכיוון, חבר הכנסת גפני ויתר חברי הכנסת?

משה גפני: מה עם המע"מ?

משה גפני: מה עם המע"מ?

מיקי לוי: הוספנו 8 מיליארד ש"ח לחינוך, 1.2 מיליארד ש"ח לבריאות ועוד כהנה וכהנה.

מיקי לוי: שמעתי כאן כמה מחברי הכנסת מדברים על נושא המע"מ.

מיקי לוי: אני עוד הפעם מודיע לכם, אני מודיע לך עוד הפעם שזה מחוֹסר הבנה.

מיקי לוי: אבל אני אסביר: ביטול הצד של הורדת מס, ביטולו של מס ההכנסה שווה בערך ל-0.5% מכלל ההכנסות של המע"מ.

מיקי לוי: אשר על כן, אם אתה תיקח ותוריד 0.5% על כל מוצר, הוא לא היה מגיע למדף והוא לא היה מגיע לכיסו של הצרכן.

מיקי לוי: זו הסיבה היחידה, ידידי.

מיקי לוי: זו הסיבה היחידה.

מיקי לוי: אשר על כן, אני אומר עוד הפעם: מהלך כזה פשוט לא היה אפשרי.

מיקי לוי: אני אומר עוד הפעם, מעל במה זו, למרות שכולכם מבינים וכולכם הייתם באוצר עכשיו, בכל הישיבות, ואני אומר לכם עוד הפעם חד-משמעית: הגירעון המצטבר היה מעל 30 מיליארד שקל, שיירשם בפרוטוקול.

איציק שמולי: אמרת 40 לפני חצי שנה.

איציק שמולי: אל תעשה לי ככה עם היד.

איציק שמולי: אמרת 40.

מיקי לוי: אני אומר לך וגם אמרתי נכון.

איציק שמולי: ככה, 10 מיליארד.

מיקי לוי: חברים נכבדים, קפריזות, ססמאות אשר אינן מתאימות למציאות הכלכלית – זה מה שאני שומע פה.

מיקי לוי: ה-OECD, רק לפני חודש ימים – אני שולח אתכם לקרוא את זה – שיבח את שר האוצר על הצעדים הכלכליים.

מיקי לוי: כדאי שתלכו ותעיינו, כי אתם מפריחים מעל בימה זו ססמאות שווא, אז כדאי שתתעדכנו.

יעקב מרגי: דיבר על מערכת הבריאות.

מיקי לוי: חברת דירוג האשראי "פיץ'" דירגה את ישראל ל-A חיובי.

מיקי לוי: גם את זה תלכו ותלמדו, מה לעשות.

מיקי לוי: העלינו את המס בפריפריה ל-9%, ובמרכז – ל-16%.

מיקי לוי: אין יותר פטורים.

מיקי לוי: נושא משאבי הטבע, שבמשך 65 שנה לא העזתם לטפל בו, והם שילמו כמעט 0% למדינת ישראל – אותם משאבי טבע, למן מים מינרליים, ששייכים לכולנו, אף אחד לא נגע בהם.

מיקי לוי: שר האוצר הנוכחי מינה ועדה בראשות מנכ"ל משרד האוצר על מנת לבחון את זה – כמה הם אמורים לשלם למדינת ישראל.

משה גפני: אתה מדבר ברצינות?

מיקי לוי: תכף, גפני.

מיקי לוי: אני מדבר אתך, עוד שנייה אני אדבר אתך.

משה גפני: – – – שאתה מדבר.

מיקי לוי: עוד שנייה אני מדבר אתך.

מיקי לוי: אני אומר לכם כי הבור התקציבי שריר וקיים, וגם לאחר שסגרנו פערים, נכון להיום הוא עומד, הבור התקציבי, על 30 מיליארד שקל.

מיקי לוי: חברי הכנסת מהאופוזיציה, אני שומע אתכם פעם אחר פעם, כבר כמה חודשים, מדברים על גל פיטורים.

מיקי לוי: נו, מה יהיה?

מיקי לוי: הרי לא קרה דבר עד עתה, לא פיטורים ולא כלום.

מיקי לוי: מצב התעסוקה בישראל טוב, האבטלה עומדת על 5.6% – הנמוכה מזה 30 שנה.

מיקי לוי: תרשמו לעצמכם את הנתון הזה, כדי שלא תחזרו על זה פעם נוספת.

איציק שמולי: אבל כמה השכר?

איציק שמולי: כמה השכר?

מיקי לוי: המדיניות הכלכלית סדורה ומתוכננת, אבל – – –

משה גפני: מה עם – – –?

מיקי לוי: רגע, אני אענה.

מיקי לוי: אני לא ארד, אני אענה.

משה גפני: מה עם הממשלה?

משה גפני: אולי – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת דב חנין, כשאני דיברתי לא היית פה, ואני מצטער על כך, אבל אמרתי שזה לא יהיה על חשבון הביטוח הלאומי.

מיקי לוי: זה יהיה על מי?

מיקי לוי: האוצר ישלים את הפער הזה מתקציב הרזרבות.

מיקי לוי: חבר הכנסת ניצן, מינינו ועדה להצעת רגולציה – אתה צודק – הקטנת העול הפרוצדורלי על העסקים הקטנים.

מיקי לוי: ראוי שהארנונה ומס השילוט וכל ההוצאות האלה ייבדקו.

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני – –

משה גפני: כן, אני פה.

מיקי לוי: – – אני מבקש לדבר אתך בחדר סגור, חשוך, אתה ואני.

קריאות: לא, לא, לא.

מיקי לוי: אתה ואני בחדר חשוך, סגור.

מיקי לוי: אתה באמת מאמין במה שאתה אומר?

משה גפני: התשובה היא כן.

יריב לוין: מיקי, אל תיתן – לא רוצה עוד חוקים של עדי קול.

יריב לוין: עזוב את זה עכשיו.

מיקי לוי: ברוך השם יש גם עסקים קטנים חרדיים שייהנו מהמהלך הזה.

מיקי לוי: כאשר אתה היית בוועדת הכספים לא העברת שקל אחד למשרד הרווחה – –

משה גפני: למה לא העברתי?

מיקי לוי: – – אנחנו העברנו מיליארד שקל.

מיקי לוי: תודה רבה.

משה גפני: – – –

גילה גמליאל: תודה רבה לסגן שר האוצר מיקי לוי.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק לצמצום הגירעון ולשינוי נטל המס (תיקוני חקיקה) (תיקון), התשע"ד–2014.

גילה גמליאל: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה, וכרגע זה עובר להצבעה בקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה, בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 45 נגד – 15 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לצמצום הגירעון ולשינוי נטל המס (תיקוני חקיקה) (תיקון), התשע"ד–2014, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

גילה גמליאל: 45 בעד, 15 נגד.

גילה גמליאל: הצעת החוק תעבור להידון בוועדת הכספים – –

משה גפני: מה פתאום?

משה גפני: בוועדת הכלכלה.

גילה גמליאל: – – להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק כהן: לוועדת האתיקה.

גילה גמליאל: יש בקשה לוועדת האתיקה.

גילה גמליאל: זה יעבור לוועדת הכנסת להכרעה.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/802).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 148), התשע"ד–2013, לקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: יציג את הצעת החוק שר הרווחה והשירותים החברתיים מאיר כהן, בבקשה.

גילה גמליאל: ההצעה הבאה היא הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 149).

גילה גמליאל: השאלה היא האם השר מעוניין לאחד את שתיהן.

גילה גמליאל: אחת-אחת?

גילה גמליאל: אוקיי, בסדר.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, חוק הביטוח הלאומי קובע כי גמלת שירותים מיוחדים, שר"מ, תינתן לנכה לטיפול אישי, לעזרת בית, לשירותו האישי ולמשק ביתו.

מאיר כהן: לשם מתן הגמלה נבחנת מידת תפקודו של הנכה ותלותו בעזר הזולת בביצוע פעולות היום-יום.

מאיר כהן: כל פעולה מפעולות אלו שהנכה אינו מסוגל לבצע באופן עצמאי מזכה אותו בניקוד, ובהתאם לכך נקבעת זכאותו.

מאיר כהן: התיקון המוצע מתייחס לאוכלוסיית הנכים בעלי סעיפי ליקוי שכלי או נפשי – חברי הכנסת מש"ס.

גילה גמליאל: חברי הכנסת, בבקשה להיות קצת יותר בשקט.

מאיר כהן: התיקון המוצע מתייחס לאוכלוסיית הנכים בעלי סעיפי ליקוי שכלי או נפשי, אשר אינה זכאית בדרך כלל לתוספות קצבה נוספות בשל שירותים רפואיים מיוחדים, שכן נכותם אינה בעלת אופי פיזי, ולכן אינה מצריכה את עזרת הזולת בביצוע רוב פעולות היום-יום.

מאיר כהן: על-פי החוק, שיעור הנכות הרפואית המינימלי לצורך זכאות לקצבה חודשית נוספת הוא בין 50% ל-69%.

מאיר כהן: בעבור שיעור זה משולמת קצבה חודשית נוספת בשיעור של 11.5% מקצבת יחיד מלאה.

מאיר כהן: יוצא מכך כי אף שנכותם הנפשית או השכלית של נכים אלה היא בעלת השפעה תפקודית ניכרת, הם זכאים לקצבת נכות בשיעור בסיסי בלבד.

מאיר כהן: כחלק מהחובה שלי כשר הרווחה, אני שוקד על החוק הזה ועל חוקים אחרים המיטיבים עם אוכלוסיית המוגבלים, הן פיזית והן נפשית.

מאיר כהן: מטרת החוק היא לעגן בחקיקה את זכויותיהם של נכים הסובלים מליקוי שכלי או נפשי ואת חובת המדינה להבטיח את טובתם ואת מימוש זכויותיהם.

מאיר כהן: תיקון חוק זה מיטיב עם בעלי סעיפי ליקוי שכלי או נפשי וקובע כי נכים אלה יזדקקו אך ורק לשיעור של 40% על מנת לקבל את הקצבה החודשית.

מאיר כהן: אשר על כן, אני מבקש את תמיכתכם בהצעת החוק הזאת.

מאיר כהן: עכשיו אני מבקש להגיד משהו, היות שיש לי עוד כמה דקות.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, לצערי בזמן האחרון – השר לעניינים אסטרטגיים, למרות שזה לא שייך, השר יובל שטייניץ.

גילה גמליאל: השר יובל שטייניץ.

מאיר כהן: ושר הרווחה לשעבר.

גילה גמליאל: חברי וחברות הכנסת, יש יותר מדי רעש במליאה.

מאיר כהן: אני מנצל את הבמה להגיד כמה דברים, ואני מאוד מבקש מחברי הכנסת להקשיב.

מאיר כהן: בימים האחרונים אנו עדים להשתלחות חסרת רסן של גופים רבים נגד פקידות הסעד והעובדים הסוציאליים.

מאיר כהן: לצערי, חבר הכנסת נסים זאב – תקשיב בבקשה – כינה את פקידי הסעד "חוטפי ילדים".

מאיר כהן: בנוסף לכך, יש כלפי פקידות הסעד כינויי גנאי שחצו את מחסום הלגיטימציה של הביקורת.

מאיר כהן: אני, כשר הרווחה, דוחה בשאט נפש את ההתבטאויות האלה וקורא מעל במה זו: אני תובע את עלבונם של אותם עובדים סוציאליים ופקידות סעד.

מאיר כהן: מדובר בהשתלחות חסרת רסן.

מאיר כהן: מדובר באוכלוסייה של אנשים שעושים מלאכת קודש ופועלים, חבר הכנסת זאב, במרחבים הקשים ביותר בחברה הישראלית.

מאיר כהן: הם מתמודדים עם המציאות המרה באופן חזיתי ונאלצים להכריע בשאלות קשות, שספק אם לכל אחד, כולל מהיושבים כאן, יש את האומץ והיכולת לקבל החלטות כאלה.

אורי מקלב: הם לא חסיני ביקורת.

מאיר כהן: הם עושים את זה בצורה נחושה.

מאיר כהן: הם עושים את זה בצורה נחושה – אל תפריעו לי בבקשה – וחרף האיומים היומיומיים על העובדים הסוציאליים ופקידות הסעד, הם שהולכים ומטפלים בחצרות האחוריות של החברה הישראלית; ואני לא רואה אתכם שם.

מאיר כהן: הם נכנסים לבתים של אנשים אלימים ומגינים בחירוף נפש על הילדים.

מאיר כהן: ולקרוא לפקידות סעד ולעובדים סוציאליים "חוטפי ילדים"?

מאיר כהן: אני מבקש ממך – ואני מכבד אותך – לחזור בך מהאמירה הזאת.

יצחק הרצוג: חד-משמעית.

מאיר כהן: אסור.

מאיר כהן: להפסיק את ההסתה הזאת כנגדם.

מאיר כהן: חייבים לעצור את השיח הבוטה כנגד פקידות הסעד.

מאיר כהן: חובה לבקר, חובה להיות שקופים, חובה לתקן ולשנות את הדרוש תיקון, אבל מעל הכול חלה חובת ההגנה על העובדים האלה.

מאיר כהן: הם נשלחים על-ידינו, הממשלה וחברי הכנסת, לחזית, אותם עובדים סוציאליים.

מאיר כהן: תיזהרו שההסתה הזאת לא תהפוך לפגיעה פיזית.

מאיר כהן: רק בשבוע שעבר, חברי הכנסת, שרפו משרד של עובדת סוציאלית.

מאיר כהן: מה אנחנו רוצים, פקידי סעד שהולכים מאוימים?

מאיר כהן: אז מותר לבקר, מותר לדרוש שקיפות, אבל אני מבקש מכם, כשר הרווחה: היו זהירים בכבודם, היו זהירים בנפשם.

מאיר כהן: אנחנו צריכים לתת להם מרחבי פעולה טובים, בטוחים, ולהעריך את העובדים הסוציאליים ואת פקידות הסעד על העבודה הקשה שהם עושים.

מאיר כהן: תודה רבה לכם.

גילה גמליאל: תודה רבה לשר הרווחה והשירותים החברתיים מאיר כהן.

מיקי רוזנטל: כל הכבוד, מאיר.

מיקי רוזנטל: כל הכבוד.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור לרשימת הדוברים.

גילה גמליאל: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת זהבה גלאון; חברת הכנסת זהבה גלאון אינה נוכחת.

גילה גמליאל: חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת.

גילה גמליאל: חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, גברתי הקצרנית, עליתי לכאן רק כדי להתייחס לכל המהומה סביב העובדות הסוציאליות.

נחמן שי: עובדים ועובדות סוציאליות.

איתן כבל: זה קודם כול עובדות סוציאליות.

איתן כבל: זה לא שאין עובדים, אבל אנחנו גם מקפידים להשתמש בשפה הזאת.

איתן כבל: תראו, העובדות הסוציאליות עושות, אדוני השר, עבודת קודש, במצבים כמעט בלתי אפשריים, אדוני השר.

איתן כבל: מצבים בלתי אפשריים, ואני גם התבטאתי בעניין הזה, אני לא מתבייש להגיד, ב"ישראל היום", ואמרתי שהנושא הזה זקוק לבדיקה.

איתן כבל: וכשאמרתי שהנושא זקוק לבדיקה לא התכוונתי שאני בעד מי מהצדדים, אלא הנושא, כיוון שנמצא על סדר-היום הציבורי יותר מדי פעמים, אני סברתי שראוי אולי לתת חיזוק לעובדות הסוציאליות, אולי לשנות את הכללים, כי בסופו של עניין נמצא המצב שרוב הנטל נופל עליהן, וככל שגם נכנסתי בעובי הקורה – הן מוצאות את עצמן יותר מפעם אחת במצב בלתי אפשרי כמעט לחלוטין.

איתן כבל: זה לא שאלה אם אני בעד או נגד, יש כאן שאלות מאוד קשות לשני הצדדים.

איתן כבל: אני יודע שאדוני השר מינה את מנכ"ל משרדו, חברי יוסי סילמן, לעמוד בראש ועדה שנדמה לי או מסיימת או עומדת להגיש – –

מאיר כהן: סיימה.

איתן כבל: – – עומדת להגיש לך את ההתייחסויות שלה.

איתן כבל: אני מניח שהוועדה, כפי שגם הבנתי משיחה שהייתה לי, כדי לברר איפה הדברים עומדים, אכן השתדלה להתעמק במה ששנים לא עסקו בו.

איתן כבל: שנים לא עסקו בעניין הזה, והמציאות כפתה עלינו גם לבצע את הבדיקה שאתה הורית עליה.

איתן כבל: אני מאוד מקווה, וגם רוצה להאמין, אדוני השר, שבעקבות הדוח הזה, שיילמד, יוסקו המסקנות ויינתנו הכלים כדי לעשות את מה שנכון שייעשה, כי אינני יודע להסביר במילים מה זו ההחלטה לנתק ילדים מהוריהם, בלי לקבוע מי צודק יותר; אין כאן צודק יותר או צודק פחות.

איתן כבל: ההחלטה היא קשה.

איתן כבל: אבל לפחות שמקבלי ההחלטות ידעו שהם עושים את עבודתם בידיים נקיות, בלב פתוח – – –

פנינה תמנו: יש גם מקרים שלא.

איתן כבל: לכן אינני – – –

גילה גמליאל: תודה.

איתן כבל: אני מסיים.

איתן כבל: חברת הכנסת, אני לא שופט, אינני יכול לקבוע מסמרות באופן גורף על כל המקרים.

איתן כבל: אם יש או קרו מקרים, אני מקווה שמה שהוועדה החליטה יוריד בצורה עוד יותר גדולה את האפשרות לשגיאות, לטעויות ולמעשים שלא ייעשו.

איתן כבל: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

גילה גמליאל: מי שעוד רוצה ומעוניין לדבר – אני סוגרת ברגעים אלו את הרשימה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת ניצן הורוביץ – אינו נוכח; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: אני תומך בחוק.

גילה גמליאל: אוקיי.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת אילן גילאון – אינו נוכח; חברת הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת חנין זועבי – – –

נחמן שי: אני פה.

גילה גמליאל: אני מצטערת, כבר עברתי הלאה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת באסל גטאס – מוותר.

גילה גמליאל: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

גילה גמליאל: אחריו – חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, אחרונת הדוברים.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, מה שאמרתי עוד לא אמרתי, ועוד אתה תשמע הרבה דברים.

נסים זאב: אם אתה חושב – טוב, זו חובתך, לדחות בשאט נפש.

נסים זאב: הכול מאוד טוב ויפה.

נסים זאב: זה פופולרי.

נסים זאב: עושה אותך פופולרי כלפי העובדים הסוציאליים.

נסים זאב: אני 30 שנה במערכת, אני לא ניזון מכתבה, ואין לי שום השפעה מכתבות.

נסים זאב: אני חי את אותם הורים שזועקים חמס, "זעקת סדֹם ועמֹרה כי רבה וחטאתם כי כבדה מאֹד".

נסים זאב: אתה לא מבין באיזה סדר גודל של כאב, של צער, חיים אותם הורים, שכן היה אפשר ללכת לקראתם.

נסים זאב: אתה רוצה לקחת את הילד?

נסים זאב: קח אותו לאומנה, למה לאימוץ סגור?

נסים זאב: למה לא לאימוץ פתוח?

נסים זאב: למה לגזור גזירה כל כך אכזרית על אותם הורים?

נסים זאב: אני אומר לך, צריכים לשנות את תפיסת העולם, ואני רוצה להתחיל בכמה נקודות.

נסים זאב: אני חושב שמגיעות לי יותר משלוש דקות – יש לי שלוש דקות פלוס חמש, כי הוא הזכיר את השם שלי.

גילה גמליאל: נותרו לך דקה ו-35.

נסים זאב: לא, לא נכון, אני מצטער לומר לך.

גילה גמליאל: אתה צריך לבקש בקשה.

גילה גמליאל: אי-אפשר עכשיו – – –

נסים זאב: אני מבקש בקשה מיוחדת.

נסים זאב: הוא הזכיר את השם שלי.

גילה גמליאל: לאחר ההצבעה.

נסים זאב: טוב, אז אני אומר – את מרשה לי אחרי ההצבעה?

גילה גמליאל: לאחר ההצבעה.

נסים זאב: אז אחרי ההצבעה.

נסים זאב: אני אדבר לעצם החוק הזה.

נסים זאב: אני אומר שתי מילים על החוק.

נסים זאב: אדוני השר, היה מקרה – ואני תומך בחוק במאה אחוז, אני מכיר את הבעיה הזאת – מקרה שפנו אלי, אישה שאחרי מאבק קיבלה אישור נכות, הכירו בנכות שלה, והיא קיבלה קצבת נכות של 2,500 שקלים, פלוס שלושה ילדים או חמישה ילדים, היא הגיעה ל-2,800.

נסים זאב: בעלה הוא אברך שלומד בישיבה, והוא קיבל קצבה של 1,040 שקלים.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אדוני השר, אחרי שהביטוח הלאומי מצד עצמו בא ואמר לאותה גברת: אני מכיר בבעיה, אני יודע שהתעלמנו ממך במשך שנתיים, אני מאשר לך רטרואקטיבית שנתיים קצבאות נכות שמגיעות לך על-פי חוק.

נסים זאב: עכשיו, היא קיבלה את הכסף, הייתה לה חתונה, שתי חתונות, באותם חודשים, בזבזה את הכסף, ופתאום מקבלת הודעה ממשרד הדתות: נא להחזיר רטרואקטיבית 1,040 שקלים כל חודש.

מאיר כהן: מהמשרד?

נסים זאב: מהמשרד.

נסים זאב: משרד הדתות.

נסים זאב: למה?

נסים זאב: כאילו זה כפל – –

מאיר כהן: קצבאות.

נסים זאב: – – כפל קצבאות.

נסים זאב: אני רוצה לומר, אדוני השר, ואני רוצה שתיקח את זה לתשומת לבך, 1,040 השקלים זה מענק, זה לא קצבה של הביטוח הלאומי.

נסים זאב: זה קצבה שמשרד הדתות נותן, מענק למשפחות שתורתן אומנותן.

נסים זאב: לכן, אני חושב שאסור שזה יעמוד באותה קטגוריה.

נסים זאב: אני אומר לך, יש פה זעקה של אישה עם חמישה, שישה ילדים, שאומרת: קיבלתי קצבת נכות, השתמשתי בזה גם לתרופות במשך השנים האלה, בשנתיים האלה שלא הכירו בי, קניתי כל מיני מכשירים, ועכשיו אומרים לי להחזיר 25,000 שקלים.

נסים זאב: לכן אני אומר, לתשומת לבך, אדוני, אני תומך בחוק כי זה בעצם כמעט עונה על אותם קריטריונים שאדוני אומר, שצריכים לאפשר עוד קצבה נוספת להשלמה.

פנינה תמנו: נא לסיים.

נסים זאב: אני כבר מסיים.

נסים זאב: אם קצבת נכות נועדה אך ורק, כמו שאדוני אמר, לתרופות, למכשירים, לעזרה רפואית לנכה, לא יכול להיות שקצבה של 1,040 שקלים, שזה נועד לאוכל של הילדים, למשפחה – לבוא ולומר: נא להחזיר.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

גילה גמליאל: תעלה חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, הדוברת האחרונה.

גילה גמליאל: אדוני השר, אתה רוצה להגיב או שנעלה להצבעה?

נסים זאב: אני מבקש לעלות אחר כך לחמש דקות.

נסים זאב: מותר לי.

גילה גמליאל: אז בחוק הבא, בסדר.

גילה גמליאל: אם אפשר, להפעיל את הצלצול.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: בבקשה.

פנינה תמנו: אדוני שר הרווחה, חברי כנסת נכבדים, אני חושבת שעולה פה סוגיה מאוד מאוד חשובה.

פנינה תמנו: כמובן שאני תומכת בחוק, אבל חשוב לי להתייחס לדברים שנאמרו פה בכל הנושא של מתיחת הביקורת על עובדות סוציאליות ופקידי סעד.

פנינה תמנו: זה נושא שאני עוסקת בו ביתר שאת לאחרונה, ואני בטוחה שמי מכם שמע אותי גם בתקשורת בנושא הזה.

פנינה תמנו: ברור מאליו שאף אחד לא מנסה לשפוך את התינוק עם המים, אבל צריך להבין: במדינה דמוקרטית אין מי שעומד מעל החוק; אין מי שלא נתון לביקורת.

פנינה תמנו: לכן אני חושבת שככל שניתן וככל שראוי, כאשר מדובר בדיני נפשות ובהוצאת ילדים מהבית, כן צריך לבדוק את עצמנו, בייחוד כשמדובר באלפי ילדים שמוצאים מהבית.

פנינה תמנו: אדוני שר הרווחה, ראשית, אני כן מעודדת ורואה אור בקצה המנהרה, גם בעצם העובדה שמינית את ועדת סילמן.

פנינה תמנו: זה אומר שהנושא הזה ראוי לבדיקה.

פנינה תמנו: אני מאוד שמחה שבימים הקרובים ועדת סילמן תגיש את הדוח לשר הרווחה – כדי שנבדוק את עצמנו: האם אנחנו מוציאים ילדים בשנת 2014 בישראל מתוך הסתמכות על חוקים מנדטוריים ישנים, או שבאמת מתוך מקסום כל האלטרנטיבות שקיימות בקהילה?

פנינה תמנו: הרי כולנו מבינים שאין מספיק אופציות בקהילה, אין מספיק אופציות בתהליכי הביניים.

פנינה תמנו: אנחנו צריכים להבין שכל ילד כזה חשוב לכל משפחה באשר היא.

פנינה תמנו: אני לא יודעת אם אתם קראתם את הכתבה שפורסמה היום; זאת עוד זווית שאני מנסה להעלות בימים האחרונים.

פנינה תמנו: היום התפרסמה כתבה – ושוב, אני מסייגת את הדברים שלי ובזהירות יתרה אומרת – ברור לי שלא מדובר במאסה העיקרית של העובדים הסוציאליים ופקידי הסעד.

פנינה תמנו: אבל לא ייתכן – רק הבוקר התפרסמה כתבה על פקידת סעד שהוציאה תינוקת ממשפחה אתיופית, ומה שהיא טענה בבית-משפט בישראל – במעמד צד אחד, בלי שהמשפחה נמצאת – זה שהסבתא האתיופית פרימיטיבית שבאה מכפר באתיופיה, שמדובר בחמולה, שהמנהג שלהם הוא לשטוף את התינוק במים קרים.

פנינה תמנו: כאילו שהיא יכולה לבוא ולנתח מנהגים של הקהילה.

פנינה תמנו: בכלל לא קיים דבר כזה.

פנינה תמנו: אני אומרת, אבוי לי, פקידת סעד שמטפלת בכל כך הרבה משפחות יוצאות אתיופיה, והיא נמצאת באזור כזה – אני אומרת לכם, על כל אחד כזה, על כל ילד כזה צריך להילחם.

פנינה תמנו: אני יודעת שפקידות סעד ועובדות סוציאליות עושות את עבודתן נאמנה, אבל זה לא משנה את העובדה שיש לפעמים מקומות שטועים בהם, ואנחנו צריכים לבדוק את עצמנו.

פנינה תמנו: האם אנחנו מצליחים להביא לכך שיש כלים לאותן עובדות סוציאליות ולאותן פקידות סעד והן מצליחות להבין או לגשר על הפערים התרבותיים?

פנינה תמנו: האם משפחות מוחלשות מקבלות את יומן במסגרת הרווחה?

פנינה תמנו: בסופו של דבר כולנו מבינים שאותה חוות דעת של פקידת הסעד ושל העובדת הסוציאלית היא שמכריעה חיים; היא שתכריע אם הילד יישאר בבית או שהוא יצא מביתו.

פנינה תמנו: האם, למשל, נשים שלוקות בנפשן או לוקות בדיכאון אחרי לידה והילד הוצא מרשותן – מה קורה ברגע שהן מחלימות?

פנינה תמנו: את כל הדברים האלה חשוב לבקר וחשוב להעיר עליהם.

פנינה תמנו: אדוני השר, אתה לקחת את הנושא הזה כבר כשנכנסת לתפקיד ואתה רואה בזה חשיבות מרבית.

פנינה תמנו: אני רואה את זה גם בכך שהקמת את ועדת סילמן.

פנינה תמנו: עם זאת, נכון שצריך שהביקורת תיעשה בצורה מקובלת, אבל אי-אפשר שכל פעם שיבקרו את פקידות הסעד ואת רשויות הרווחה אנשים יצקצקו וירימו גבה.

פנינה תמנו: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצבעה על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 148), התשע"ד–2013, בקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה, בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 34 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 148), התשע"ד–2013, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

איתן כבל: תוסיפי אותי להצבעה, בבקשה.

גילה גמליאל: 34 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ולהכנה לקריאה שנייה ושלישית.

גילה גמליאל: חבר הכנסת איתן כבל גם הוא תמך ולא הספיק להצביע.

גילה גמליאל: נוסיף זאת לפרוטוקול.

גילה גמליאל: חבר הכנסת נסים זאב, עומדות לרשותך חמש דקות על מנת להגיב על פנייה אישית שהייתה כלפיך מצד שר הרווחה.

נסים זאב: אדוני השר, אני באמת מלא הערכה אליך, שלא יהיה לך ספק.

נסים זאב: גם ברמה האישית אני מרגיש ידיד וחבר שלך, ואני לא תוקף אותך אישית.

נסים זאב: אני 30 שנה במערכת.

נסים זאב: כשמדברים על שפיכת דמם של העובדים הסוציאליים כביכול, במירכאות – אתה מבין מה המשמעות שאתה לוקח תינוק מזרועות אמו כאשר האישה עדיין בהיריון.

נסים זאב: אני אומר לך עובדות, ולא סיפורים בעלמא.

נסים זאב: היא בחודש השישי, החמישי.

נסים זאב: משכנעים אותה לעשות הפלה.

נסים זאב: האישה לא רוצה לעשות הפלה.

נסים זאב: אומרים לה: דיר באלכ, תיזהרי, אם לא תעשי הפלה אנחנו לוקחים לך את התינוק – בזמן צירי הלידה שלה.

נסים זאב: אני אספר לך רק סיפור אחד מעשרות רבות.

נסים זאב: בזמן צירי הלידה שלה אומרים לה: אל תדאגי, זה קצת כאב, אבל אנחנו עוד ניקח לך את הילד, את תרגישי הקלה.

נסים זאב: אתה יכול לתאר לך, רק המילים האלה שנאמרות, איזו מידה של אכזריות, אטימות ורשעות יש בזה?

נסים זאב: אם אתה לא מאמין לי, אני יכול להביא לך את השם של האימא, את שם המשפחה; דווקא מרוקאים.

נסים זאב: ומה לעשות, מאבק – – –

אורי אורבך: יש לך שר – יכול להיות שזה מדבר אל הלב שלו.

אורי אורבך: מאיפה זה?

נסים זאב: אדוני השר, אני פניתי אליו רק לפני שבועיים בבקשה, נכון או לא?

נסים זאב: באתי אליו עם מקרה מאוד חמור, כאשר העובדים הסוציאליים עושים את כל מה שאפשר כדי להשאיר את הילד בחזקת האם, במשמורת האם, כשהאימא היא סוחרת סמים number 1, סוחרת בגופה number 1.

נסים זאב: יש את כל ההוכחות שבעולם.

נסים זאב: העובדים הסוציאליים מתהפכים על הראש שלהם, גם אחרי צו של בית-משפט.

נסים זאב: נכון להיום הם עושים את הכול ומגינים על האם.

נסים זאב: אני לא תמיד אומר שאני בעד האב או בעד האם; כל מקרה לגופו.

נסים זאב: לפעמים אתה רואה שהמלחמה של העובדות הסוציאליות היא מלחמת אגו:

נסים זאב: אנחנו חייבים לנצח פה במערכה; אנחנו החלטנו וכך זה צריך להיות.

נסים זאב: ולכן, אדוני השר, סמכויות עצמאיות בלתי מוגבלות אסור לתת לשום עובדת או פקידת סעד, ואסור לפעול ללא בית-משפט.

נסים זאב: אם בתביעות קטנות על מאות שקלים צריך החלטת שופט, אז לקחת ילד, לקחת אותו לאומנה או לאימוץ, לקחת אותו רק בעקבות צו חירום, ואחר כך צו ביניים, ועוד צו ביניים, עוד 30, ועוד 30, ועוד שבעה, על-ידי פקידת הסעד, ואחר כך יש ועדת החלטה, שהכול תפור שם, חורצים גורלות של משפחות.

נסים זאב: כל מה שקשור להמלצות, אדוני השר, יש רשימה של מומחים, שבית-המשפט, הוא יקבע מי מהם ייתן את חוות הדעת.

נסים זאב: כמעט אין דיון, כאשר למשל לגבי שמאות, בית-המשפט קובע מי יהיה השמאי; כשיש ויכוח בין הצדדים, וכל אחד הביא שמאות שונה, בית-המשפט מחליט, אני רוצה את השמאי מתוך רשימה שאני כרגע מציג בפניכם, ובית-המשפט קובע.

נסים זאב: אז למה במקרים כאלה, של חוות דעת של פסיכולוגים, של פסיכיאטרים, אי-אפשר שבית-המשפט יקבע מי ייתן את חוות הדעת?

נסים זאב: המדינה, שבמקרה הזה זה פקידות הסעד, הן לא צריכות לחוות דעתן כאילו הן בעלות דין.

נסים זאב: הן לא בעלות דין, הן רק צריכות להציג את העובדה.

נסים זאב: התסקיר שלהן, אסור שיחייב.

נסים זאב: דבר נוסף, שיהיה אפשר להעמיד לדין עובדות סוציאליות כאשר הן חורגות מסמכויותיהן.

נסים זאב: בדיוק כמו שיש נציב תלונות הציבור, יש מח"ש, המשטרה לא חסינה, אפילו שופטים לא חסינים, רק עובדות סוציאליות חסינות?

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שצריכים לשנות את כל תפיסת העולם שלהן, השגויה והלקויה.

נסים זאב: צריכים לצאת מהנחה שכמעט כל ילד יכול לחיות בקהילה, ולא צריך להיות באימוץ סגור.

נסים זאב: ואם זאת תהיה ההנחיה, אני חושב שאנחנו נחסוך הרבה הרבה צער וכאב של הרבה הורים שצריכים לשלם מדמם, ואת דמם, כדי לראות את הילדים שלהם באמצעות קשר כזה או אחר, ומרגישים שהם בעצם לא שווים, והם גם לא בני-אדם, וחבל.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב על ההודעה האישית.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/803).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו חוזרים לסדר-היום.

גילה גמליאל: הצעת חוק הביטוח הלאומי – עכשיו מדובר על תיקון מס' 149, התשע"ד–2013, קריאה ראשונה.

גילה גמליאל: יציג את הצעת החוק שר הרווחה והשירותים החברתיים מאיר כהן.

גילה גמליאל: בבקשה.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, על זה נאמר, חבר הכנסת זאב, אתה קצת טובל ושרץ בידך.

נסים זאב: אני אבקש שוב הודעה אישית.

מאיר כהן: אתה תקבל כמה שאתה רוצה הודעות אישיות, אבל אתה עולה לכאן, אתה מנסה להישמע כאיש הכי צודק, ואתה ממשיך בדברי ההסתה חסרי התקדים נגד עובדים סוציאליים ופקידות סעד.

מאיר כהן: הרי בכל גוף, בכל מקום, עושים טעויות, וכאן לא עושים טעויות?

מאיר כהן: ובבתי-ספר לא עושים טעויות?

מאיר כהן: מה בין זה לבין הסתה שלוחת רסן?

מאיר כהן: מה אתה עושה?

מאיר כהן: אתה חבר הכנסת, מחר מישהו יירצח.

מאיר כהן: אתה לא מבין מה המשמעות שאתה קורא להם חוטפי ילדים?

מאיר כהן: אתה לא מבין מה המשמעות ש-99.

מאיר כהן: 9% עושים את עבודתם נאמנה, וכל ה-100% עושים את עבודתם בידיים נקיות – טועים בדרך.

מאיר כהן: יש ועדת סילמן, אנחנו מאפשרים לבדוק ולבדוק.

מאיר כהן: חברת הכנסת תמנו-שטה, מישהו אמר לך לא לבקר את המערכת?

מאיר כהן: שמעתם ממישהו, מהעובדים הסוציאליים שמעתם אמירה שהם לא רוצים שיבקרו אותם?

מאיר כהן: אבל, ריבונו של עולם, אתם יודעים מה קורה כשהורה שומע את הדברים שלך והוא לא מסכים עם ההחלטה?

מאיר כהן: והכול יצרי, והכול מכעיס, והוא מחר ניגש לאותה עובדת אומללה, שנמצאת בחזית של העבודה החברתית של מדינת ישראל, ותוקף אותה, ויש לו אליבי, כי אנחנו מכשירים את הדבר הזה.

מאיר כהן: מותר לנו לבקש כל ביקורת, אסור לנו להסית.

מאיר כהן: מעל הבמה הזאת נשמעים יותר מדי דברי הסתה.

מאיר כהן: היום בבוקר פגשתי עובדת סוציאלית שאומרת לי: אני הולכת לעבודה ואני מאוימת.

מאיר כהן: יש עובדת סוציאלית בבאר-שבע שכל פשעה היה שהוציאה ילדים ממשפחה של אבא אלים.

מאיר כהן: היא הולכת עם אבטחה צמודה 24 שעות.

מאיר כהן: זה מה שאנחנו רוצים?

מאיר כהן: באמת, אתה מצייר עובדות סוציאליות שעומדות ליד אישה בהיריון ומשכנעות אותה לעשות הפלה?

מאיר כהן: איזה מין דבר זה?

נסים זאב: – – – אתה לא חי במציאות, אני אתן לך את העובדות, חבל.

מאיר כהן: תקשיב, אני דבר אחד רוצה להגיד לך – –

גילה גמליאל: חבר הכנסת נסים זאב.

מאיר כהן: – – שני דברים אני אבקש ממך לא להגיד עלי, השאר תגיד מה שאתה רוצה: זה שאני מנותק מהמציאות – כי אני לא; וזה שאני מחפש פופוליזם – כי אני לא.

מאיר כהן: אני לא עומד כאן כי אני מחפש פופוליזם.

מאיר כהן: אני עומד כאן כדי להגן על אנשים שעושים עבודת קודש, ואני שומע את זה, ואני שותק.

מאיר כהן: ועוד פעם, ואמר עכשיו חבר הכנסת ניצן הורוביץ, בסוף זה ייגמר ברצח של מישהו.

מאיר כהן: היו זהירים בדבריכם.

מאיר כהן: כל דבר צריך להגיע לעיתון?

מאיר כהן: ממה נפשנו, מה היה צריך היום את הכתבה הזאת, על אותה עובדת סוציאלית שטעתה, למרוח אותה בעיתון?

מאיר כהן: עוד שמן למדורה?

מאיר כהן: מה זה עוזר?

מאיר כהן: יום לפני קיבלנו את המקרה הזה.

מאיר כהן: יש ועדה קטנה שעובדת עשר שעות, מביאה את המסקנות, קוראים למי שצריך, מטפלים בו.

מאיר כהן: אבל כשרוצים לחפש כותרות אז זה מגיע לעיתון, ובשביל כותרת אחת ייפגעו עובדים סוציאליים, וזה יהיה על נפשנו.

מאיר כהן: אחרי זה תגיד כמה שאתה רוצה, אבל אני אומר את דברי, ואני מבקש מכם.

גילה גמליאל: אני רק מזכירה לכבוד השר להציג גם את החוק.

מאיר כהן: כן, סליחה.

מאיר כהן: ועכשיו, חבר הכנסת נסים זאב, אני בטוח שתתמוך בחוק הזה – הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 149).

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, חוק הביטוח הלאומי קובע כי בנסיבות שבהן נפטר מבוטח בלי שקיימת מכוחו זכאות לגמלת שאירים או תלויים, המוסד לביטוח לאומי לא יהיה זכאי לגבות חוב של דמי ביטוח שהנפטר היה חייב.

מאיר כהן: עד היום המוסד לביטוח לאומי גבה חובות מנפטרים מבוטחים בשל זכאותם לגמלת שאירים או תלויים.

מאיר כהן: מבחינתי, זה אינו ראוי כלל, ולכן אנחנו פועלים לחקיקת החוק הזה.

מאיר כהן: משמעו, לא לגבות חוב של דמי ביטוח גם בנסיבות שבהן הנפטר היה מבוטח והייתה לו זכאות לגמלת שאירים או תלויים.

מאיר כהן: לפיכך מוצע לתקן את סעיף 363 לחוק ולהחליט כי המוסד לביטוח לאומי לא יגבה חוב של דמי ביטוח גם כאשר קיימת מכוח הנפטר זכות לגמלת שאירים או תלויים.

מאיר כהן: אני מבקש לקבל את ההצעה ולאשר אותה בהצבעה.

מאיר כהן: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לשר הרווחה והשירותים החברתיים מאיר כהן.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור לדוברים.

גילה גמליאל: מי שמעוניין / מעוניינת להירשם, זה הזמן, כי אני נועלת את רשימת הדוברים.

גילה גמליאל: חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן כבל – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

גילה גמליאל: בבקשה, חבר הכנסת ניצן הורוביץ, עומדות לרשותך שלוש דקות.

ניצן הורוביץ: תודה.

ניצן הורוביץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לחזק את הדברים שאמר שר הרווחה מאיר כהן בעניין העובדים והעובדות הסוציאליות.

ניצן הורוביץ: קודם כול בואו נזכור – נראה את המציאות, אלה אנשים שמקבלים שכר לא גבוה, עובדים עבודה מאוד קשה, אולי הכי לחוצה, אולי הכי כפוית טובה שיש, מנסים לעזור לאנשים מול רשויות שלפעמים הן אטומות, במציאות מאוד מאוד לא נעימה לפעמים, קרועים לפעמים בין בני-זוג שרבים אחד על השני, בין ילדים, במצבים של עוני ומצוקה, ועושים – והשר אמר את זה נכון – עבודת קודש.

ניצן הורוביץ: ודאי שיש טעויות, ודאי שלפעמים יש שיקול דעת לא נכון.

ניצן הורוביץ: אבל מכאן ועד להכפיש ציבור שלם, וממש להתבטא בביטויים שהם התרת דם – אין מילה אחרת, זאת התרת דם.

ניצן הורוביץ: גם ככה הם חשופים לאיומים על גבול האלימות, ולפעמים לאלימות, כמעט כל יום.

ניצן הורוביץ: הם גם מטפלים לפעמים באוכלוסיות ובאנשים במצבים מאוד גבוליים.

ניצן הורוביץ: אנחנו מכאן צריכים לחזק אותם, צריכים להוקיר את עבודתם וצריכים להודות להם.

ניצן הורוביץ: וזה שבאים ומפה אומרים: עובדות סוציאליות חוטפות ילדים – מה זה חוטפות ילדים?

ניצן הורוביץ: איזה מין ביטוי בכלל?

ניצן הורוביץ: הרי עובדים דרך בית-משפט, הכול זה באישורים שיפוטיים.

ניצן הורוביץ: הדברים שהם עושים – אני גם מכיר את זה מקרוב; כמה מחברי הם עובדים סוציאליים.

ניצן הורוביץ: כשעבדתי בבית-משפט ראיתי את התסקירים מקרוב.

ניצן הורוביץ: אני מכיר את ההוויה הזאת.

ניצן הורוביץ: אז אני מכאן קורא לנו, לכולנו, חברי הכנסת, להפסיק עם השיח הזה, להפסיק לתקוף עובדים ועובדות סוציאליות.

ניצן הורוביץ: הם אנשים טובים, הם פועלים מתוך שליחות.

ניצן הורוביץ: לא מזמן נפגשתי עם סטודנטים לעבודה סוציאלית – אני חייב לספר לכם את זה – ושאלתי אותם: אני חייב לשאול אתכם, למה אתם הולכים ללמוד?

ניצן הורוביץ: אתם באמת רוצים לעסוק בזה?

ניצן הורוביץ: הייתה הרי שביתה גדולה.

ניצן הורוביץ: והם אמרו לי שהם רואים בזה שליחות.

ניצן הורוביץ: הם יודעים שאין בזה כסף, הם יודעים שיש בזה הרבה תסכול.

ניצן הורוביץ: הם רוצים לעזור לאנשים.

ניצן הורוביץ: אז אנחנו צריכים לעזור להם, ותודה לשר על דבריו.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

גילה גמליאל: חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות מעכשיו.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להצטרף בפה מלא לדבריו של שר הרווחה.

נחמן שי: אני רוצה לומר לך, נסים זאב, שאני עוקב אחריך בכנסת, ולפעמים אתה מגזים, לפעמים אתה מאוד מגזים, ועכשיו אתה יצאת משליטה לגמרי, גם בדברים שאמרת באותו דיון וגם עכשיו במליאה.

נחמן שי: אני אפילו מתקשה להבין איך הגעת לרמה הגבוהה כל כך הזאת של התקפות על עשרות-אלפי אנשים במדינת ישראל שמשקיעים את כל מה שיש להם, את כל זמנם, את כל שימת לבם, לפעמים את חייהם, כדי לשמור על החלשים, על הנצרכים ועל הנזקקים בחברה הישראלית.

נחמן שי: אני לא יודע מאיפה אתה לוקח את הדברים האלה, כי צריך להביא אותם ממקום אחר, שלא קיים פה.

נחמן שי: הלוא לא יכול להיות שאדם שחי בארץ הזאת כמוך לא רואה את לוחמי הקו הראשון של העבודה הסוציאלית במדינת ישראל.

נחמן שי: לוחמי הקו הראשון.

נחמן שי: אני לא יכול לתאר לעצמי את החברה הישראלית בלעדיהם.

נחמן שי: ואני לא רוצה להגיד לך שבסביבה הקרובה שלך ובסביבה הרחוקה שלך זקוקים להם, מדברים אתם, מקבלים את העזרה שלהם ותלויים בהם.

נחמן שי: מה שאתה עושה פה ובמקומות אחרים – ואתה גם מעודד, כי אתה חבר כנסת, אתה חבר כנסת, ואנשים נותנים משקל לדברים שאתה אומר.

נחמן שי: זה שאתה מעודד גם אחרים לומר את הדברים האלה, כי יש להם אילן גבוה – אולי לא כל כך גבוה אבל בכל זאת אילן להיתלות בו, ואז הם אומרים: אם חבר כנסת אמר כך, ומאשים אותם בסחר בילדים, בהוצאת ילדים בכוח, לחלק אותם למשפחות עשירות או בעלות אמצעים – מאיפה אתה לוקח את זה?

נחמן שי: מאיפה אתה לוקח את זה?

נחמן שי: אני שמח על הדברים שאמר היום השר פעמיים.

נחמן שי: ואני עוקב גם אחריו.

נחמן שי: לא ראיתי אותו, באמת – מדבר בלהט כזה לטובת העניין הזה; מפני שהוא פוגש אותם, והוא יודע במה מדובר, כל יום.

נחמן שי: אלה האנשים שלו, זה הצבא שלו, אבל צבא לא מפונק, עובד בתנאים קשים, מקבל את אחת המשכורות הנמוכות ביותר במדינת ישראל – שזה עניין חמור בפני עצמו.

נחמן שי: הם עמדו פה לפני שנתיים, שלוש וצעקו והפגינו, עשרות-אלפי אנשים.

נחמן שי: בסוף זרקו להם עצם, שלחו אותם הביתה, ובגלל שהם מרגישים אחריות למקצוע שלהם הם חזרו לעבוד.

מאיר כהן: עובדים סוציאליים מקבלים השלמת הכנסה.

נחמן שי: נכון.

נחמן שי: יש משהו נחמד בזה שאתה מקרב את העובדות והעובדים הסוציאליים לאוכלוסייה שהם מטפלים בה; אין להם קושי להבין אותם.

נחמן שי: אבל, למען השם, לפחות אנחנו צריכים לתת להם את כל הכבוד וההערכה והגיבוי, כדי שידעו לעשות את העבודה שלהם.

נחמן שי: אני לא יכול לתאר את החברה הישראלית בלי העובדים והעובדות הסוציאליות.

נחמן שי: אני מבין את כאבה של חברתי תמנו-שטה, אני מבין את זה, אבל זה מקרה אחד, וגם הוא עד שהוכרע הראה כל מיני היבטים כאלה ואחרים.

נחמן שי: אבל אסור להקיש מן הפרט אל הכלל, והכנסת הזאת כולה צריכה להתייצב פה-אחד למענם ולטובתם, כי אנחנו מגינים על עצמנו קודם כול, לא עליהם; אנחנו מגינים על עצמנו.

נחמן שי: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

גילה גמליאל: חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: ותלמדו מחבר הכנסת נחמן שי לעמוד בדיוק בזמנים.

גילה גמליאל: שלוש דקות מעכשיו, בבקשה.

דב חנין: תודה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אני אפילו אהיה יותר קצר, אבל מצאתי לנכון לעלות גם אני לדוכן ולהתייצב גם אני לימינם של העובדות והעובדים הסוציאליים.

דב חנין: אמרו את זה לפני, וחשוב לומר את הדברים האלה: האנשים האלה נמצאים בשליחות ציבורית ועובדים בתנאים קשים.

דב חנין: אנחנו שולחים אותם להתמודד עם המצבים המסובכים ביותר, עם המצבים הקשים ביותר.

דב חנין: הם עושים את זה באמונה, הם עושים את זה לתועלת הציבור.

דב חנין: חבר הכנסת זאב, יכול להיות שהם טועים.

דב חנין: כולנו טועים; מי מאתנו לא טועה?

דב חנין: אבל אפשר לבקר ואפשר להתייחס, ואפשר להתייחס גם בביקורת על החלטה כזאת או אחרת שמתקבלת.

דב חנין: אבל אני באמת פונה גם אליך מתוך הערכה, ואני גם יודע שאתה תדבר בעקבותי בדיון הזה.

דב חנין: אני חושב שהמסר הזה, חשוב שיעבור.

דב חנין: גם כשיש ויכוח, אנחנו צריכים כולנו לכבד את אלה שאנחנו מתווכחים אתם.

דב חנין: אנחנו צריכים להבין שהאנשים האלה לא עושים את המעשים – גם אם הם טועים במשהו, הם לא עושים את זה מתוך רצון להרע למישהו, הם לא עושים את זה מתוך רצון לפגוע במישהו.

דב חנין: וכיוון שאני מכיר גם את המתחים שקיימים וגם את הכעסים שקיימים, נורא נורא חשוב במצבים האלה להעביר את המסר של לנהל דיון – גם אם יש בו ביקורת – בצורה ראויה, בצורה אמיתית, בצורה בונה, בצורה קונסטרוקטיבית.

דב חנין: ולגופה של הצעת החוק הזאת – אדוני שר הרווחה, אני רוצה לברך אותך על הצעת החוק הזאת.

דב חנין: אני חושב שבהצעת החוק הזאת אתם בונים מידה של התחשבות, מידה של אנושיות, שתאפשר גמישות שהמערכת רוצה וצריכה אותה.

דב חנין: לא תמיד צריך ללכת אחרי כל חוב קטן, אחרי כל מי שנפטר, ולא תמיד צריך לדרוש את מה שלפעמים לא ראוי לדרוש, וטוב שמקנים למערכת את הסמכות לגמישות הזאת.

דב חנין: אני מברך על הצעת החוק הזאת, היא בכיוון הנכון.

דב חנין: אני מקווה שתהיינה עוד רבות כאלה.

דב חנין: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת אילן גילאון – אינו נוכח; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת חנין זועבי – מוותרת; חבר הכנסת באסל גטאס – מוותר.

גילה גמליאל: חבר הכנסת נסים זאב, במגבלות שלוש הדקות שלך אתה גם רשאי להשיב להם על הדברים.

גילה גמליאל: אחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת אורי מקלב.

נסים זאב: אדוני השר, חברי חברי הכנסת, כשניצן הורוביץ אומר: התרת דמן של פקידות סעד, איזה מין אמירה זאת?

נסים זאב: מאיפה הוא לקח את זה?

נסים זאב: מאיזה דמיון הזוי הוא אומר את המשפט הזה?

נסים זאב: אסור לבקר עובדות סוציאליות?

נסים זאב: אני רוצה להבין.

נסים זאב: כאשר משטרת ישראל עומדת פה לביקורת – לא פעם בשנה ולא פעמיים; עשרות פעמים.

נסים זאב: לפעמים מגיעים כל הבכירים של משטרת ישראל לוועדת הפנים, ואתה שומע שם ביקורת קשה.

נסים זאב: אז מישהו אומר שאנחנו מתירים את דמם?

נסים זאב: לא הבנתי.

נסים זאב: מה, הם חסינים?

נסים זאב: הם מעל החוק?

נסים זאב: הם מעל הקדוש-ברוך-הוא?

נסים זאב: אז לא.

נסים זאב: אז בבקשה, לא לקחת את דברי כאילו אני בא, מכפיש את כל העובדות הסוציאליות.

נסים זאב: הן עושות עבודת קודש.

נסים זאב: מישהו אמר שהן לא עושות עבודת קודש?

נסים זאב: אני לא מדבר על רובן הגדול של העובדות הסוציאליות, שהן 90 וכמה אחוזים, שעוסקות באמת בענייני משפחה, במעונות, בדברים אחרים, בקשישים.

נסים זאב: אני מדבר בסוגיה הכאובה ביותר – הוצאת ילדים מהבית, ששם צריך להגביל את הכוח הבלתי-נלאה שיש להן.

נסים זאב: ואני אחזור על זה עד שהדברים יחלחלו בתוך תוכם של מי שצריך לקבל פה את ההחלטות.

נסים זאב: דבר נוסף – – –

נחמן שי: לעולם לא תדע מי ניצל מכך.

נחמן שי: לעולם לא תדע כי דבר שלא קרה, אנחנו אף פעם לא יודעים.

נסים זאב: אדוני חבר הכנסת הנכבד שי, תמיד יש כאלה שאתה לא יודע מי ניצל ומי לא ניצל.

נסים זאב: אני עכשיו מדבר על עשרות רבות של מקרים, ואני מלווה את זה 30 שנה.

נסים זאב: אין מצב כזה שבית-משפט יקבל החלטה ללא דיוני הוכחות.

נסים זאב: זה דבר שקורה.

נסים זאב: איך זה יכול להיות?

נסים זאב: מדוע בבתי-המשפט לנוער אין?

נסים זאב: עמותות האומנה, אגב, שמקבלות בונוס על כל הוצאת ילד לאומנה כל חודש וחודש.

נסים זאב: אני רוצה לדעת, האם דמי העמלה האלה הם דבר שהוא תקין?

נסים זאב: אני אומר לך שלא.

נסים זאב: זה הופך את הדבר למין ביזנס כזה, ואסור שזה יקרה.

נסים זאב: אני אומר לך, צריכים להסתכל על כל נקודה ונקודה.

נסים זאב: לקבל את הביקורת שלנו, לא מתוך שאנחנו מסתערים על העובדות הסוציאליות ואנחנו רוצים לפגוע בשמן הטוב.

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני השר, אתה מופקד היום על המערכת הכי רגישה במדינת ישראל, ומחובתך לתקן את העוול – ויש עוול, ויש הרבה עוולות שצריך לתקן במסגרת החוק, ואתה לא יכול להתחמק מהן.

נסים זאב: ואל תביא את הביקורת שלי ושל חברת הכנסת שטה כאילו אנחנו באים להתנפל ולהתגולל בעלילות שווא.

נסים זאב: אנחנו חברי כנסת, זה מחובתנו, זה מתפקידנו, אנחנו נאמר את זה בצורה כי פשוטה והכי לבבית ואמיתית, מקרב לבנו.

נסים זאב: מנהמת לבנו.

נסים זאב: אני לא בא פה, עומד על הבמה כדי להכפיש איזושהי אוכלוסייה.

נסים זאב: אני אומר את הזעקה והכאב של אותם הורים.

נסים זאב: אני אומר לך בהחלטיות.

נסים זאב: אתה חושב שסתם השופטת בן-עמי, שיש לה ניסיון כל כך רב, והיא אומרת דברים – היא אומרת, נעלמה ממנה חוות דעת של עובדים סוציאליים במקרים שילדים הוצאו מחזקת אם שלא הואשמה בהתעללות.

נסים זאב: היא אמרה דברים הרבה יותר חריפים.

נסים זאב: היא אמרה אפילו שעובדות סוציאליות מאוימות כאשר הן לא נותנות חוות דעת לפי מה שהבוסית רוצה לראות בחוות הדעת שלהן.

גילה גמליאל: תודה רבה.

נסים זאב: אתה רוצה להגיד לי שהכול בלוף?

נסים זאב: שהכול שקר?

נסים זאב: אין דברי אמת?

נסים זאב: אז אנא, נחפשה דרכינו ונשובה.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: וזה התפקיד שלנו.

נסים זאב: אם לא אל השם, לפחות עם מעשינו.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

גילה גמליאל: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה; אחרון הדוברים.

גילה גמליאל: השר רוצה להשיב או שאנחנו נוותר על זה?

גילה גמליאל: מצוין, תודה.

גילה גמליאל: אחרון הדוברים, ואחריו הצבעה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: גברתי היושבת בראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אנחנו חוזרים ואומרים שאנחנו מעריכים את העבודה החשובה, את העבודה הקשה, את השליחות, את עבודת הקודש של העובדים הסוציאליים, אבל יחד עם זה הם לא חסיני ביקורת.

אורי מקלב: ולא רק זה שהם לא חסיני ביקורת – אני קצת מודאג מהתהליך של לקיחת משפט אחד מתוך 100 משפטים שנאמרו בוועדה ובזה להיתלות, במקום קצת להפנים, ובלי להיפגע מהדברים שנאמרו.

אורי מקלב: וזה לא דברים שנאמרו בעקבות איזה תחקיר שהיה בטלוויזיה; זה דבר שמצטבר במשך זמן רב אצל ציבור גדול מאוד.

אורי מקלב: מצד אחד, נציגי ציבור שמקבלים את אותה חצר אחורית שאתה מדבר עליה, ואנחנו כן נפגשים אתם; הם ממלאים את הלשכות שלנו.

אורי מקלב: אנחנו נפגשים אתם במקומות שבהם אנחנו מקבלים קהל, ואנחנו יודעים אם זו אוכלוסייה קשה, ואיך מתמודדים אתה, אבל אנחנו גם שומעים אותם, ושומעים אותם מדוע הם מרגישים וחשים – ואנחנו לפעמים גם מזדהים אתם, שלא שומעים אותם.

אורי מקלב: הם מתחילים תהליך מסוים, ואז, כשהתחיל תהליך, אין דרך חזרה.

אורי מקלב: שום דבר לא יכול לעצור תהליך של רווחה, גם אם מוכיחים שגם אם ההורה טעה, הזכות להורות היא הזכות הכי חזקה שיש.

אורי מקלב: כדי להוציא ילד מהורים, להוציא ילדים מאימא שלהם – ואנחנו נפגשנו בהרבה מקרים כאלה – צריך להיות משהו מאוד מאוד דרמטי.

אורי מקלב: להורה מותר לטעות פעם אחת, ומותר לטעות פעם שנייה, ומותר לו אולי אפילו לטעות פעם שלישית.

אורי מקלב: ובמשוואה הזאת לעובד הסוציאלי יהיה אסור לטעות, או כמה שפחות – מכיוון שהם דנים דיני נפשות ממש.

אורי מקלב: זה לשבט ולחסד, זה לקרוע ילדים מהורים.

אורי מקלב: זה לנתק הורים מילדים.

אורי מקלב: ואני רוצה להגיד לך, אדוני השר, אנחנו גם מגינים עליהם.

אורי מקלב: אנחנו חושבים, אבל, שיש פה לא רק 99% שהם בסדר, ה-100% הם בסדר.

אורי מקלב: אבל יש משהו שאנחנו חושבים – שיש, עם השנים, איזה קהות בגישה, או בתפיסה; שיש לפעמים יעד להוציא את הילד מהבית.

אורי מקלב: זה איזה שליחות קודש להוציא אותו, מכיוון שנקבע להם, ונראה להם, כי בתחילת הדרך הייתה איזה התרשמות לא טובה, או גם תהליך לא טוב מול העובדים, מול הסביבה, ובטעות גם – בטעויות שנעשו, ואז אין דרך חזרה.

אורי מקלב: ומי שאומר את זה – זה משום שאין שום גוף שמבקר.

אורי מקלב: וזה לא יכול להיות.

אורי מקלב: גם אותנו מבקרים.

אורי מקלב: הציבור מבקר.

אורי מקלב: לא יכול להיות גוף שמשתמש בסמכות שלו ובכוח שיש לו שימוש יתר.

אורי מקלב: ואני רוצה להגיד לך שבאמת דיברו על משרד הרווחה, דיברו על המנכ"ל שלך, ודיברו על הגישה, ודיברו באופן כללי על כולם.

אורי מקלב: וזה לא אחד.

אורי מקלב: ותדע לך שהדימוי שלהם נפגע, וזה הכי גרוע; היום הדימוי של העובדים הסוציאליים הוא דימוי גרוע, ובזה צריך להיאבק, לא באמירה כזאת או אחרת.

אורי מקלב: והדימוי הזה נוצר כי אנשים נמנעים היום מלהגיע ללשכות הרווחה, אנשים לא רוצים את המפגש הראשון, וכשלא מקבלים את הטיפול בתחילת הדרך, אחרי זה אנחנו רואים את אותם המקרים הקשים.

אורי מקלב: ולמה הם לא רוצים לקבל את הטיפול?

אורי מקלב: מכיוון שמפחדים מהמגע הראשוני; מפני שמפחדים שבגלל הבעיה שהם רוצים להעלות, או העזרה שהם רוצים לקבל, זה יביא אותם לתהליך של התנתקות מהילדים.

אורי מקלב: יש פחד נורא.

אורי מקלב: לא אצלי, אצל קהל היעד שלהם, אצל הצרכנים, אצל האוכלוסיות הקשות; יש דימוי מאוד לא טוב בעניין הזה.

אורי מקלב: ואם לא נדבר עכשיו – אנחנו רוצים לגנות משהו, לא להתיר את דמם.

אורי מקלב: וצריך להגן עליהם.

אורי מקלב: הם עושים – אני בטוח שהם מאוימים.

מאיר כהן: תגידו את זה בקול ברור.

אורי מקלב: אנחנו אומרים את זה, אנחנו אומרים, אבל לא יכול להיות שאנחנו נתעלם.

אורי מקלב: אני רוצה שגם אתה תגיד את זה, שאנחנו יחד, שאנחנו רוצים להפנים את הדברים, שאנחנו רוצים ללמוד מהדברים.

מאיר כהן: הקמתי ועדה שבודקת את זה.

מאיר כהן: 50 שנה לא הקימו.

מאיר כהן: אנחנו מקבלים את הביקורת ואנחנו עובדים בשביל הביקורת.

מאיר כהן: אתם תגידו שאתם שומרים על כבודם ואתם לא – – – זה חשוב.

אורי מקלב: שומרים על כבודם, שומרים על זכותם, ואנחנו חושבים שיש כאלה שגם מאוימים באמת – –

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: משפט סיום.

אורי מקלב: – – אבל יחד עם זה אני חושב שהתהליך הזה – שבסופו של דבר ההצלחה שלהם תהיה – ההצלחה שלהם צריכה להימדד: כמה שפחות ילדים יתנתקו מההורים.

אורי מקלב: זאת ההצלחה האמיתית, ולא שהיעד הוא הפוך.

אורי מקלב: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים ועוברות להצבעה.

גילה גמליאל: הצבעה על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 149), התשע"ד–2013, בקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 30 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 149), התשע"ד–2013, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

גילה גמליאל: 30 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

גילה גמליאל: חבר הכנסת נחמן שי – נוסיף את הצבעתו לפרוטוקול.

גילה גמליאל: תודה רבה.

איתן כבל: תוסיפי את חבר הכנסת נחמן שי.

איתן כבל: הוא חשב שזה אמור להידלק לבד.

איתן כבל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/829).

איתן כבל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק הסנגוריה הציבורית (תיקון מס' 19) (ייצוג אסירים בהליכי הפרדה), התשע"ד–2013, קריאה ראשונה.

גילה גמליאל: תציג את הצעת החוק בשם שרת המשפטים השרה סופה לנדבר.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: להצעת החוק הזאת יש גם הצעה נצמדת, של חבר הכנסת דב חנין, שלאחר השרה יציג גם כן את החוק.

גילה גמליאל: בבקשה.

סופה לנדבר: תודה.

סופה לנדבר: גברתי היושבת-ראש, שרים, חברי כנסת, הצעת חוק הסנגוריה הציבורית (ייצוג אסירים בהליכי הפרדה), של שנת 2013, מבקשת לתקן את חוק הסנגוריה הציבורית של שנת 1995, את פקודת בתי-הסוהר [נוסח חדש], של שנת 1971, ולקבוע חובת ייצוג של אסיר המובא לפני בית-משפט להארכת החזקתו בהפרדה.

סופה לנדבר: הצעת החוק קובעת כי בית-המשפט לא יורה על הארכת החזקתו של אסיר בהפרדה אלא אם כן האסיר מיוצג על-ידי סנגור, או שהאסיר הודיע לבית-המשפט כי אין ברצונו להיות מיוצג.

סופה לנדבר: עוד קובעת הצעת החוק כי אם לא היה לאסיר סנגור אף שהוא מעוניין להיות מיוצג, ימונה לו סנגור ציבורי.

סופה לנדבר: הצעת החוק נועדה לקדם את זכויותיהם של האסירים המצויים בהפרדה, והיא חלק מעבודת מטה הנערכת במשרד המשפטים בנושא זה.

סופה לנדבר: יצוין כי מדוח הסנגוריה הציבורית בנושא החזקת אסירים בהפרדה, שפורסם בספטמבר 2012, עולה כי כמחצית מהאסירים אינם מיוצגים בהליך זה, ומכאן החשיבות הרבה של החוק והצעת החוק.

סופה לנדבר: הממשלה תומכת בהצעת החוק הזאת.

גילה גמליאל: תודה רבה לשרה סופה לנדבר.

גילה גמליאל: [הצעת חוק פ/94/19; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: הצעת החוק הסנגוריה הציבורית היא הצעה מוצמדת.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: ההצעה שלך היא לתיקון פקודת בתי-הסוהר (ייצוג אסירים בהליכי הפרדה), התשע"ג–2013, פ/94/19.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, רבותי השרים ועמיתי חברי הכנסת, אני נרגש לעמוד כאן היום, כי מבחינתי העברת הצעת החוק הזאת – הצעת החוק הממשלתית והצעת החוק הטרומית, הפרטית, שצמודה לה – היא השלמת מעגל.

דב חנין: אנחנו מנהלים על הנושא הזה מאבק זמן רב, ואני מברך את הממשלה ואת משרד המשפטים על הצעת החוק הממשלתית.

דב חנין: אני שמח שאנחנו השלמנו פה ומשלימים פה מהלך שיש לו חשיבות גדולה מאוד.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה להסביר במה אנחנו מדברים.

דב חנין: אסירים שנמצאים בבידוד – אנחנו קוראים לזה בידוד או הפרדה – הם אסירים שתנאי החיים שלהם, המעמד שלהם, הזכויות שלהם, מצטמצמים ונפגעים במידה מאוד מאוד רבה.

דב חנין: החזקה בהפרדה היא חוויה קשה וטראומטית במיוחד עבור האסיר.

דב חנין: המשמעות של הדברים היא בידוד של 23 שעות ביממה, לבד בתא ללא תעסוקה, ללא השתלבות במסגרת חינוכית וטיפולית, ללא מגע אנושי מעבר לאותה החלפת דברים מינימלית עם הסוהרים.

דב חנין: הכליאה בהפרדה יוצרת אצל אסירים תגובות מאוד קשות.

דב חנין: יש לנו מחקרים שמראים שלעתים זה מגיע ממש לתגובות פסיכוטיות.

דב חנין: ככל שעובר הזמן, גדֵל החשש שלאותם אסירים תיגרם פגיעה נפשית ארוכת טווח.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, חייבת להיות בנושאים האלה ביקורת משפטית אפקטיבית.

דב חנין: אנחנו יודעים את הנתונים; אנחנו יודעים שבכל רגע נתון יש עשרות אסירים בהליכי הפרדה.

דב חנין: חלקם נמצאים בהפרדה תקופות ארוכות ביותר, עד כדי שש, שבע, שמונה ואפילו 13 שנים ברציפות.

דב חנין: והנתונים המדאיגים האלה מעוררים חשש שהמסננת הזאת של הדיון בבית-המשפט איננה ממלאת את המטרה שלה ואיננה מגינה כראוי על זכויות האסירים, איננה מפקחת בצורה מספיק הדוקה על שימוש רשויות הכליאה בסמכויות ההפרדה.

דב חנין: כאן מגיעה הצעת החוק שלנו.

דב חנין: אנחנו מציעים שהליכי הפרדה יידונו בבית-משפט כאשר האסיר מיוצג על-ידי סנגור.

דב חנין: הנתונים שלפנינו אומרים שחלק גדול מהאסירים שנמצאים בהליכי הפרדה לא מיוצגים על-ידי סנגור.

דב חנין: במצב כזה הם לא יכולים להציג את טיעוניהם כראוי בפני בית-המשפט.

דב חנין: לכן, הצעת החוק הזאת, יש לה משמעות גדולה מאוד לא רק לסוגיה של הייצוג אלא לסוגיה של ההפרדה, הבידוד והפגיעה הקשה בזכויות האדם, בזכויות האסירים, שיש בסיטואציה הזאת.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני חייב להודות לשורה של גורמים שעבדו יחד אתנו, נאבקו יחד אתנו, שוחחו יחד אתנו, ודיברו ושכנעו יחד אתנו גם את גורמי המקצוע במשרדי הממשלה.

דב חנין: ראשית, לסנגוריה הציבורית: יישר כוח; לארגוני זכויות האדם, וקודם כול ל"רופאים לזכויות אדם"; לקליניקה למשפט פלילי באוניברסיטת תל-אביב; לקליניקה לאסירים ועצורים במרכז האקדמי למשפט; לרחלה הראל שהיא ראש הקליניקה הזאת וגם יושבת-ראש ועדת שירות בתי-הסוהר בלשכת עורכי-הדין, ומלווה את נושא זכויות האסירים באופן עקבי ושיטתי בכנסת לאורך שנים.

גילה גמליאל: בבקשה לסיים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני קורא לכולנו להצביע בעד הצעת החוק הזאת.

דב חנין: זו הצעת חוק חשובה.

דב חנין: זו בשורה באחת הפינות האפלות של החברה שלנו, כי זכויות אדם לא יכולות להיעצר בשערי הכלא.

דב חנין: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: אני עוברת לרשימת הדוברים.

גילה גמליאל: ראשונת הדוברים היא תמר זנדברג.

גילה גמליאל: מי שעוד רוצה להירשם זה הזמן, כי אני נועלת את הרשימה.

גילה גמליאל: תמר זנדברג אינה נוכחת.

גילה גמליאל: חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת באסל גטאס – מוותר.

גילה גמליאל: חבר הכנסת נסים זאב, מוותר?

נסים זאב: לא, לא, לא.

איתן כבל: למה?

איתן כבל: מה קרה?

גילה גמליאל: זו הייתה שאלה רטורית.

גילה גמליאל: זה כדי להעיר אתכם ואתכן קצת.

קריאה: זה בניגוד לתקנון.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: אפילו חמור של המשיח עוד לא ראינו.

גילה גמליאל: אחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי, אחרון הדוברים.

איתן כבל: גברתי, אני חושב שזה מנוגד לתקנון.

איתן כבל: דוד אזולאי לא יכול להיות אחריו.

גילה גמליאל: הוא צריך לנעול את רשימת הדוברים.

דוד אזולאי: איתן, קיבלתי היתר.

גילה גמליאל: בבקשה, חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, החוק הגיוני, מתחייב, אבל תראו איזה דבר מוזר קיים בדמוקרטיה שלנו.

נסים זאב: אפשר להשאיר אדם שישה חודשים בבידוד ולקרוא לזה: הביטחון האישי שלו.

נסים זאב: אנחנו מכירים מקרים כאלה של מעצרים מינהליים, גם של יהודים, ששמו אותם בהפרדה מוחלטת ומשום שלומו של האיש.

נסים זאב: הוא אומר: רבותי, אני לא צריך את ההגנה הזאת.

נסים זאב: אני רוצה את החברה סביבי.

נסים זאב: אני רוצה לראות את האנשים.

נסים זאב: אני רוצה להתפלל עם כולם.

נסים זאב: אני רוצה להיות עם כולם.

נסים זאב: אני חושב שעצם החוק הזה, שמאפשר להשאיר אדם שישה חודשים בבדידות מוחלטת נוגד זכויות אדם, שלא יהיה פה ספק.

נסים זאב: זה גם בסיס לפרשיות האפלות של האסיר x ו-y, שבסופו של דבר בדיעבד שמענו שהוא לא בין החיים, ואז מתחילים את החקירות – איך צצה הפרשה הזאת ומה קרה בעצם.

נסים זאב: אני אומר לכם דבר נוסף.

נסים זאב: אנחנו אומרים שאם הוא לא מבקש, חבר הכנסת דב חנין, או אפילו אתה יודע מה?

נסים זאב: כשהוא אומר: אני לא רוצה ייצוג, אני חושב שצריכים לחייב אותו בייצוג, ולא צריכים לשאול אותו על הייצוג הזה.

נסים זאב: אני חושב שמי שלא רוצה ייצוג כבר נמצא במצב נפשי של דיכאון, במצב שכבר לא אכפת לו מהחיים שלו – תעשו מה שאתם רוצים – כי לוקחים לו את החירות בצורה מושלמת.

נסים זאב: אפשר לקחת את החירות של בן-אדם בעצם הדבר שהוא במאסר ומרצה את עונשו.

נסים זאב: אבל להכניס אותו למצב בלתי נסבל שהוא צריך להיות בארבע אמותיו ומסביב ארבעה קירות, כשאין חברה ואין סדר והוא נמצא רק בינו לבין קונו – ולא כולם מאמינים בבורא עולם.

נסים זאב: לפחות מי שמאמין עוד אומר: הקדוש-ברוך-הוא אתי.

נסים זאב: אבל מי שלא מאמין רואה רק את הקירות סביבו.

נסים זאב: איך אדם כזה יכול להחזיק מעמד?

נסים זאב: לכן אני חושב ואני אומר לתקן את זה, שאפילו מהיום הראשון, אם רוצים להחזיק אותו בבידוד, ולא אכפת לי מה, שתהיה החלטה של בית-משפט על החודש הראשון, על השבוע הראשון.

נסים זאב: אי-אפשר לבוא ולהטיל עונש כבד שהוא כפול ומכופל ולומר:

נסים זאב: אנחנו מתייחסים לזה רק לאחר שישה חודשים.

נסים זאב: צריך להתייחס לזה כבר בימים הראשונים שאדם נכנס לכלא ויש כוונה להכניס אותו לבידוד מוחלט.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

גילה גמליאל: חבר הכנסת דוד אזולאי, בבקשה.

קריאה: נסים, יישר כוח.

נסים זאב: אני נהייתי יותר גרוע מהשמאלנים.

קריאה: יישר כוח.

דוד אזולאי: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה בראש ובראשונה לברך את חברי חבר הכנסת דב חנין.

דוד אזולאי: אני חושב שזאת הצעה ראויה; איך אומרים אצלנו – יגעת ומצאת תאמין.

דוד אזולאי: רק מי שביקר אי-פעם, וראה מה זה תא הפרדה, יכול להבין מה המשמעות של החוק הזה.

דוד אזולאי: רבותי, באחד הביקורים, בהיותי יושב-ראש ועדת הפנים, ביקרתי בתא הפרדה.

דוד אזולאי: זה פשוט מזעזע, אני מודה שבאותו יום שראיתי את זה לא ישנתי.

דוד אזולאי: אני חושב שאדם – גם בהמה שנמצאת בכלוב, או באיזשהו מקום, חיה בתנאים יותר טובים מהתנאים של אותו אסיר שנמצא בהפרדה, ולא פעם אותו אסיר נמצא בהפרדה אך ורק בשם המשפט "מידע מודיעיני", על סמך זה הוא יושב בהפרדה עוד שבוע ועוד שבוע.

דוד אזולאי: אני חושב שהצעת החוק הזאת באה לעזור אחת ולתמיד לאותו אסיר.

דוד אזולאי: נכון, הוא אסיר, הוא מרצה עונש, משלם מחיר לחברה, אבל צריך לזכור, בסוף בסוף הוא בן-אדם, וצריך לתת לו את האפשרות – ואני חושב, טוב עושה הממשלה שבחוק הזה היא נותנת לו את האפשרות – לקבל ייצוג הולם על-ידי הסנגוריה הציבורית, ואני חושב שטוב שהחוק מדבר על שבעה ימים, ובכל שבעה ימים יצטרכו לבוא לפני בית-המשפט ולהגיד למה האסיר הזה צריך להיות בהפרדה.

דוד אזולאי: אני חושב שבכך – זוהי תרומה קטנה לאותם אסירים, שלצערי הרב, לא פעם הם יוצאים אנשים בלתי שפויים מאותו מקום שנמצאים שם.

דוד אזולאי: לכן, אני רוצה גם לברך את היוזמים בחוק הזה, את חבר הכנסת דב חנין וחבריו, וכמובן את הממשלה, שעושה מעשה ראוי בכך שהיא מאפשרת לאותו אסיר, המנותק מכל העולם, לקבל ייצוג הולם, כדי שהוא יוכל להגן על עצמו ולצאת מאותו תא הפרדה.

דוד אזולאי: תודה רבה, גברתי.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת דוד אזולאי.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור לשתי הצבעות נפרדות.

גילה גמליאל: נתחיל בהצעת החוק הממשלתית, ואחריה – הצעת החוק הפרטית של חבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצעת חוק הסנגוריה הציבורית (תיקון מס' 19) (ייצוג אסירים בהליכי הפרדה), התשע"ד–2013, בקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 24 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הסנגוריה הציבורית (תיקון מס' 19) (ייצוג אסירים בהליכי הפרדה), התשע"ד–2013, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

גילה גמליאל: 24 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקראת קריאה שנייה ושלישית.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצעת החוק המוצמדת, הפרטית, של חבר הכנסת דב חנין: הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (ייצוג אסירים בהליכי הפרדה), התשע"ג–2013, של חבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: בבקשה, ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 24 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (ייצוג אסירים בהליכי הפרדה), התשע"ג–2013, לדיון מוקדם בוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

גילה גמליאל: 24 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקראת קריאה שנייה ושלישית.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/822).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו נעבור לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 70) (הטלת התחייבות להימנע מעבירה לאחר ביטול הרשעה), התשע"ד–2013, קריאה ראשונה.

גילה גמליאל: תציג את הצעת החוק, בשם שרת המשפטים, השרה סופה לנדבר.

יעקב פרי: אם לא, אני אציג – – –

גילה גמליאל: היא מגיעה?

גילה גמליאל: כן, היא מגיעה.

גילה גמליאל: אם לא, השר פרי התנדב להציג במקומה.

סופה לנדבר: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – הטלת התחייבות להימנע מעבירה לאחר ביטול הרשעה), שנת 2011, מבקשת להסמיך את בית-המשפט להטיל על נאשם התחייבות להימנע מעבירה כאמצעי ענישה נוסף במקרים שבהם בית-המשפט חוזר בו מהרשעת הנאשם.

סופה לנדבר: לאחרונה תוקן חוק העונשין באופן שמסמיך את בית-המשפט להטיל על הנאשם התחייבות להימנע מעבירה במקרה של אי-הרשעה.

סופה לנדבר: לפיכך ראוי לקבוע כי גם במקרה של ביטול הרשעה בית-המשפט יהיה רשאי להטיל על נאשם התחייבות להימנע מעבירה, נוסף על האפשרויות הקיימות כיום בסעיף, להטיל עליו צו מבחן או צו שירות לתועלת הציבור.

סופה לנדבר: לפיכך, ממשלת ישראל רואה בחוק הזה חוק ראוי, והממשלה מבקשת לתמוך בהצעת החוק.

גילה גמליאל: תודה רבה לשרה סופה לנדבר.

גילה גמליאל: רק הבהרה – ההצעה הקודמת, של חבר הכנסת דב חנין, עברה בקריאה טרומית ותועבר להכנה, לאחר הצמדה, לקריאה שנייה ושלישית.

גילה גמליאל: אני עוברת לרשימת הדוברים.

גילה גמליאל: ראשון הדוברים, חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח; חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת; חבר הכנסת מוחמד ברכה – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חבר הכנסת יעקב ליצמן – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת איתן כבל, עולה או מוותר?

איתן כבל: – – –

קריאה: – – –

גילה גמליאל: חבר הכנסת ניצן הורוביץ – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת אילן גילאון – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים.

איתן כבל: נסים, אתה ראית, הוא כמו בהזנקה באולימפיאדה.

גילה גמליאל: אחרון הדוברים.

גילה גמליאל: אבקש – את הצלצול להצבעה.

איתן כבל: אפשר לסדר לו תא פה?

גילה גמליאל: בהחלט.

איתן כבל: לסדר לידכם עוד תא.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

נסים זאב: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אתם לא יודעים כמה אנחנו עכשיו חוסכים, שישבו פחות אנשים בכלא, גם לאחר הרשעה, אבל פה לא מוגדר איזה סוג של הרשעה – האם הרשעה זה מסוג הדברים שבית-המשפט היה יכול לחייב בשנת מאסר, ובסופו של דבר בית-המשפט מחליט, במקום שנת מאסר אני נותן צו מבחן – בדרך כלל זה בנוער, שירדו לסמים, מכרו סמים – אנחנו מכירים את המקרים האלה, שיש קצין מבחן שעוקב, ובסופו של התהליך הוא נכנס למעגל של שיקום, ואנחנו מרוויחים אותו, שישתלב בחברה, ואני בעד זה.

נסים זאב: אבל פה, בחוק הזה, אני לא הבנתי בדיוק, האם הכוונה היא גם למי שהורשע ועבר עבירה, וזו אולי עבירה חמורה, ובית-המשפט מצא לנכון אחרי ההרשעה – זאת אומרת לפני גזר-דין יש פסק-דין; בפסק-הדין הוא הורשע.

נסים זאב: כשבאים לגזר-דין, אומר: לא, בית-המשפט חוזר בו.

נסים זאב: האם הוא גם ימחק את ההרשעה?

נסים זאב: זאת אומרת שבמקום ההרשעה הוא בעצם עושה שירות לציבור, אנחנו מכירים את זה, עד שישה חודשים רשאי בית-המשפט לתת שירות לציבור לכל עבריין.

נסים זאב: האם גם ההרשעה עצמה תימחק או לא?

נסים זאב: דבר נוסף, אם כבר אנחנו הולכים כברת דרך, בוא נשחרר גם אסירים מהכלא.

נסים זאב: אולי נשקם אותם.

משה מזרחי: העבירה לא נמחקת.

נסים זאב: מה?

משה מזרחי: ממירים את ההרשעה וזה הופך להיות מבחן ללא הרשעה – התחייבות להימנע מעבירות ללא הרשעה.

נסים זאב: נכון.

מיקי רוזנטל: אבל זה לא – – –

משה מזרחי: סנקציה ללא הרשעה, במקום לתייג את הבן-אדם עם הרשעה.

גילה גמליאל: כן.

נסים זאב: הבנתי.

נסים זאב: אני אומר שבדרך כלל זה קורה עם בני-הנוער.

משה מזרחי: זה דווקא טוב, מתאים לפוליטיקאים.

נסים זאב: לא, אני אומר:

נסים זאב: בדרך כלל זה קורה עם בני-נוער, וזה מאוד מצליח.

נסים זאב: אני מסכים אתך, אני בעד זה.

משה מזרחי: שאלת שאלה אז עניתי לך.

נסים זאב: כן, אני שאלתי.

נסים זאב: אני שאלתי כי אני רציתי להבין אם זה מעבר.

משה מזרחי: כי מומחים למשפט הפלילי בקרב השרים לא יושבים פה, אז עניתי במקומם.

נסים זאב: נכון.

גילה גמליאל: זה על חשבון הזמן היקר שלך.

נסים זאב: בסדר, הזמן של כולנו יקר.

נסים זאב: זה בסדר, אני לא – לא, זו סוגיה שבאמת צריך להבהיר אותה – –

גילה גמליאל: בהחלט.

נסים זאב: – – כי בסופו של דבר יהיו דיונים, אני מאמין, בוועדת החוקה, חוק ומשפט, והחוק הזה לא כל כך נהיר ובהיר כפי שאני קראתי אותו.

נסים זאב: אגב, אני אומר שאולי צריכים להרחיב את זה יותר.

נסים זאב: גם האסירים שכבר ישבו בכלא – אולי להמיר להם את זה בשירות לציבור ושיתחייבו התחייבויות, אם זה עד שנת מאסר.

נסים זאב: למה להכניס אנשים לכלא?

נסים זאב: אנחנו חייבים לחסוך אולי בהוצאות, בפרט במצב הזה שהממשלה חוסכת אפילו בקצבאות ילדים, בקצבאות לקשישים.

נסים זאב: אני חושב שיש מקום לחסוך בקצבאות לעבריינים האלה ולתת להם יותר אפשרות להתמודד ולתקן את מעשיהם.

מיקי לוי: לא נגענו בקצבאות קשישים.

נסים זאב: לא, אני אומר – – –

מיקי לוי: מאיפה אתה מביא את זה?

נסים זאב: לא, אבל גם הקשישים נמצאים במצוקה.

נסים זאב: אתה אולי לא קראת את דוח העוני על הקשישים.

נסים זאב: יש מצוקה קשה גם בקרב אוכלוסיית הקשישים.

גילה גמליאל: כן.

גילה גמליאל: משפט סיום, חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: אז אני אומר – –

גילה גמליאל: משפט סיום בבקשה.

נסים זאב: – – בואו אנחנו ננסה לעזור עד כמה שניתן, ואני בוודאי תומך בחוק.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים ועוברות להצבעה על הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 70) (הטלת התחייבות להימנע מעבירה לאחר ביטול ההרשעה), התשע"ד–2013, בקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה, בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 26 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 70) (הטלת התחייבות להימנע מעבירה לאחר ביטול ההרשעה), התשע"ד–2013, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

גילה גמליאל: 26 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, והיא תועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

גילה גמליאל: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות על דיון מהיר בנושאים הבאים: אי-הכנסת תוכנית הסאטירה של "לאטמה" ללוח השידורים של הערוץ הראשון, של חברת הכנסת איילת שקד; שכר המורים בישראל נמוך ב-25% בהשוואה לשאר עובדי המדינה, של חברי הכנסת שמעון אוחיון, יעקב אשר ויוני שטבון; משמעות חינוך מיני בבתי-הספר – חינוך מיני והיבטים אחרים הקשורים למיניות ולהתנה

נאזם בדר: גותם המינית של בני-האדם, כגון מניעת היריון, מחלות מין והימנעות מאונס, של חברת הכנסת יפעת קריב.

נאזם בדר: כמו כן אודיעכם כי חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, מיכל רוזין ועיסאווי פריג' ביקשו להסיר את שמם מהצעת חוק אחריות המדינה לחינוך ציבורי, התשע"ד–2013; פ/1667/19.

נאזם בדר: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לנאזם.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/824).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 47), התשע"ד–2013, לקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: יציג את הצעת החוק, בשם השר לביטחון הפנים, השר לאזרחים ותיקים, השר אורי אורבך.

גילה גמליאל: בבקשה.

אורי אורבך: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, היו פעם שני חברי כנסת – אחד על כל נושא היה יכול לדבר שעה, השני אפילו נושא לא היה צריך.

אורי אורבך: אני אקרא לקונית ככל הניתן – כדי שלא לפתות את כולם להגיב – את הדברים של השר לביטחון הפנים.

אורי אורבך: הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 47), התשע"ד–2013.

אורי אורבך: הצעת חוק זו באה להבהיר את מעמדו של עצור בנוגע לאותם עניינים שלגביהם הוא רשאי להגיש עתירה לפי סעיף 62א לפקודת בתי-הסוהר [נוסח חדש], התשל"ב–1971, להלן: פקודת בתי-הסוהר, ובנוגע ליציאתו ממקום המשמורת לפי בקשתו למטרות שונות, לרבות לצורך השתתפותו באירוע.

אורי אורבך: בסעיף 1 לפקודת בתי-הסוהר מוגדר "אסיר" כמי ש"נתון כדין במשמורת בית-סוהר".

אורי אורבך: בהתאם להגדרה זו גם עצורים המוחזקים במתקני הכליאה של שב"ס, בין שהם עצורים לצורכי חקירה ובין שהם עצורים עד תום ההליכים, הם בגדר "אסיר" לעניין הוראות הפקודה.

אורי אורבך: חשיבותה של הגדרה זו התחדדה בשנים האחרונות לאחר שהושלמה העברתם של כלל העצורים למשמורת שב"ס, לאחר שבעבר הוחזקו במתקני משטרת ישראל.

אורי אורבך: לנוכח ההגדרה של "אסיר" בפקודת בתי-הסוהר, קיימת בשנים האחרונות אי-בהירות לגבי ההליך המתאים לבירור בקשות של עצורים ליציאה מבית-הסוהר, והוגשו לעניין זה הן עתירות אסיר לפי סעיף 62א לפקודת בתי-הסוהר והן בקשות לעיון חוזר בתנאי המעצר.

אורי אורבך: החוק המוצע בא לתקן הן את פקודת בתי-הסוהר והן את חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים), התשנ"ו–1996, להלן: חוק המעצרים.

אורי אורבך: מטרת התיקון המוצע היא להבהיר כי דיונים בבקשות שעניינן שינויים עקרוניים בהחלטת המעצר עצמה, אין מקומם בפני בית-משפט מחוזי הדן בעתירות אסירים, ואילו החלטת המאסר על כל משמעויותיה היא החלטה שיפוטית, אשר הדרך לתקוף אותה היא בפני בית-המשפט שדן במעצרו של המבקש לפי חוק המעצרים.

אורי אורבך: בנוסף מוצע לקבוע כי במהלך תקופת המעצר, וכל עוד החלטת בית-המשפט בעניין מעצרו של החשוד עומדת בעינה, כל יציאה ממקום המשמורת תהיה רק בהתאם להוראות הקבועות בפקודות נציבות בתי-הסוהר לעניין יציאה באבטחה, ולא במסגרת בקשה ל"חופשה מיוחדת" לפי פקודת בתי-הסוהר.

אורי אורבך: לפיכך אבקשכם לתמוך בהצעת החוק בקריאה הראשונה ולהעבירה לוועדת הפנים להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

אורי אורבך: תודה.

משה מזרחי: לא נתקל אותך בשאלות.

גילה גמליאל: תודה רבה לשר אורי אורבך.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור לרשימת הדוברים.

גילה גמליאל: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה – מוותר; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת; חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת ניצן הורוביץ – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת דב חנין – –

דב חנין: מוותר.

גילה גמליאל: – – מוותר.

גילה גמליאל: חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח.

גילה גמליאל: אחרון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב – מוותר.

גילה גמליאל: יש פה רגע היסטורי.

קריאה: – – –

גילה גמליאל: רגע היסטורי.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה – –

נסים זאב: השר אורבך – – –

גילה גמליאל: – – על הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 47), התשע"ד–2013, בקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה, בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 23 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 47), התשע"ד–2013, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

גילה גמליאל: 23 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת החוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 47) עברה בקריאה ראשונה, ותועבר להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

גילה גמליאל: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012; [מס' מ/621; מ/704; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"א, עמ' 1188.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הגז (בטיחות ורישוי) (תיקון מס' 4), התשע"ב–2012;

גילה גמליאל: [מס' מ/670; מ/697; מ/536; "דברי הכנסת", חוב' ד', עמ' 5325.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות החוק הבאות – ההודעה נמסרה ב-8 במאי 2013:

גילה גמליאל: הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 41) (תעסוקת אסירים), התשע"ב–2011, מ/621; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, מ/704; הצעת חוק הצבת מכשירי החייאה במקומות ציבוריים (תיקון), התשע"ב–2012, מ/670; הצעת חוק הגז (בטיחות ורישוי) (תיקון מס' 4), התשע"ב–2012, מ/697; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 65) (הסדר טיעון), התש"ע–2010, מ/536.

גילה גמליאל: ראשון הדוברים יעלה – המנמקים, לא הדוברים – חבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך עד 25 דקות.

גילה גמליאל: בבקשה.

קריאה: 25 דקות.

גילה גמליאל: עד 25 דקות.

גילה גמליאל: אחריו – חברת הכנסת מיכל בירן.

דב חנין: תודה לגברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אני לא מתכוון – – –

רוברט אילטוב: אל תישבר.

דב חנין: לא לא, אני, להפך, אני רוצה ללכת לקראת עמיתי חברי הכנסת ולהגיד שאני לא אנצל את כל הזמן העומד לרשותי.

דב חנין: אני אנסה להיות תמציתי ולהתייחס לכמה עניינים שאנחנו מתבקשים היום לאשר את הסכמתנו לדין רציפות בהם.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק הראשונה שעומדת לאישור בפנינו היא הצעת החוק שעוסקת בתעסוקת אסירים בבתי-הסוהר, ואומר כבר בתחילת הדברים, ברמה העקרונית – תעסוקת אסירים בבתי-הסוהר היא דבר חיובי, היא דבר ראוי, היא דבר רצוי.

דב חנין: אני בעד שאסירים יעבדו בבתי-סוהר.

דב חנין: זה נכון, זה גם חלק מהתהליך השיקומי, ראוי שאסירים יעבדו, נכון יותר שאסירים יעבדו, וכדומה.

דב חנין: הבעיה שלי, הבעיה שלנו, עמיתי חברי הכנסת, היא עם פרטי הצעת החוק הזאת.

דב חנין: הכללים, ההגנות, המעמד, שניתנים לאסירים, אינם מספקים ואינם ראויים.

דב חנין: אם אנחנו רוצים שאסירים יעבדו בבתי-סוהר אנחנו צריכים לספק להם תנאים ראויים, הגנה מתאימה, אנחנו צריכים לספק להם שכר ראוי, ואנחנו צריכים לספק להם סדר סביר של זכויות סוציאליות סובבות.

דב חנין: אחרת, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו נגיע למצב שבו האסירים בבתי-הסוהר שלנו יעבדו עבודת כפייה.

דב חנין: זה מצב שאיננו מעוניינים בו; איננו מעוניינים ליצור בבתי-הסוהר בישראל מצב של עבודת כפייה, של מסלולים שבהם יאלצו אנשים לעבוד בלי שיינתנו להם התנאים הראויים, השכר הראוי והזכויות הסוציאליות הנלוות.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, לגבי הצעת החוק הראשונה, אנחנו דבקים בהתנגדות שלנו לדין הרציפות.

דב חנין: אנחנו נציע לכנסת להצביע נגד החלת דין רציפות על הצעת החוק הזאת.

דב חנין: הצעת החוק השנייה שעומדת בפנינו עוסקת בפיקוח על שירותים פיננסיים, ובמיוחד על שירותים פיננסיים בתחום הביטוח ובקופות הגמל, כדי לאפשר לגופים מוסדיים מרחב פעולה לפיתוח תוכניות ביטוח ולשינוי של תקנוני קופת הגמל ולהעברת הניהול של קופות הגמל, בהתאם להוראות שיורה המפקח על שוק ההון, הביטוח והחיסכון.

דב חנין: שוב, המטרה היא כאן לעודד את ההתפתחות המהירה של שוק הביטוח ושוק הגמל.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, מה שקרה בתחום הזה מחייב אותנו לפעולה בדיוק בכיוון ההפוך.

דב חנין: אנחנו לא צריכים היום יותר גמישות ויותר מרחב אפשרויות בשוק הביטוח ובשוק קופות הגמל.

דב חנין: אנחנו צריכים להפך – יותר בקרה, יותר פיקוח, יותר שליטה ציבורית על כספים שהם הכספים שלנו שמושקעים במסלולים לטווח ארוך.

דב חנין: מה שקרה בתחום הביטוח, מה שקרה בתחום קופות הגמל בשנים האחרונות, צריך להדאיג את כולנו.

דב חנין: אנחנו מדברים על מהלכים שבהם קופות הגמל, קרנות הפנסיה, הפכו לחלק מהמשחק הבורסאי, אנשים לא יכולים להיות בטוחים בהשקעות שלהם לטווח הארוך, לא יכולים להיות בטוחים שהכספים שהם הפקידו בקופת גמל, שנועדו לאפשר להם פרישה בכבוד וחיים ראויים גם לאחר סיום שנות העבודה שלהם, אכן יישמרו, אכן יאובטחו ואכן יבטיחו להם חיים ראויים בשלב המתקדם של החיים שלהם.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו חושבים שראוי לקדם רפורמה אחרת לחלוטין בתחום הביטוח, ובמיוחד בתחום הביטוח הפנסיוני, בתחום קופות הגמל.

דב חנין: אנחנו צריכים מערכת חזקה יותר של בקרה ציבורית, אנחנו צריכים מערכת ציבורית פנסיונית שתיכנס לתחום הזה, אנחנו צריכים להוציא ככל האפשר את אזרחי ישראל משלטון הרולטה של הבורסה כשאנחנו מדברים על השקעות כספיות ביטוחיות לטווח הארוך.

דב חנין: קופות הגמל הן מכשיר חיסכון שהמדינה צריכה להיות מעורבת בו, צריכה לפקח עליו, ובמובנים מסוימים צריכה לקבוע לו תחומי גזרה מאוד מוגדרים כדי להבטיח שהכספים האלה לא ישמשו למטרות אחרות, כדי להבטיח שהשקעות שאנשים עושים לטווח הארוך אכן יישמרו להם, לפחות הקרנות ורווחים סבירים על הקרנות האלה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, בהקשר הזה צריך לומר גם שהעובדה שבישראל אנשים לא יכולים לחסוך כסף לטווח ארוך, לא כדאי לחסוך כסף לטווח ארוך, היא עובדה שיש לה השלכות על תחומים נוספים; בין היתר, כשדיברנו על משבר הביקושים בתחום הדיור דיברנו גם על כך שכשלאנשים אין אופציות להשקיע לטווח בינוני וארוך, ויש להם איזשהו סכום כסף, הדרך היחידה שהם יכולים לנקוט כדי – פסיכולוגית לפחות – להבטיח את הישמרות הנכסים שלהם, הרכוש שלהם, הכסף שלהם, היא לקנות דירות.

דב חנין: וכל עוד המדינה לא תייצר ולא תעודד מסלולים בטוחים אבל רווחיים במידה סבירה של חיסכון לטווח בינוני וארוך, המגמה הזאת של העברת הכספים שיש בידי הציבור ליצירת ביקושים נוספים בתחום הדיור ולרכישת דירות נוספות תימשך, ויחד אתה משבר הדיור שאנחנו מכירים אותו.

דב חנין: לכן גם הצעת החוק הזאת, עמיתי חברי הכנסת, היא בעייתית, חלקית וחסרה.

דב חנין: לעניין הצעת חוק מכשירי החייאה במקומות ציבוריים (תיקון) – זו הצעת חוק ראויה, אנחנו נתמוך בה, ואני מודיע מעל במה זו שאנחנו לא נתנגד להצעה זו, ואנחנו מציעים לחברי הכנסת לתמוך בה יחד אתנו.

דב חנין: הצעת חוק הגז (בטיחות ורישוי) (תיקון מס' 4) מעלה בפנינו שאלות רחבות ועקרוניות של בטיחות משק הגז הישראלי.

דב חנין: אלה הן שאלות שאנחנו צריכים לעסוק בהן לא רק באספקלריה של משק הגז כפי שהכרנו אותו עד השנים האחרונות, אלא גם לבחון אותן נוכח התגליות החדשות של גז ליד חופי ישראל.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, מעל לבמה הזו צריך לומר את הדברים בצורה ברורה וחד-משמעית: ישראל איננה ערוכה לתקלות בקידוחי גז, איננה ערוכה לתקלות בקידוחי נפט, אנחנו מתנהלים בקידוחי הגז והנפט שלנו על בסיס חקיקה ישנה.

דב חנין: חוק הנפט הוא משנת 1952; הוא חוק לא טוב, הוא חוק לא מספק, הוא חוק שנחקק בישראל כאשר לא היה בישראל נפט, וכאשר לא ידעו, לפחות, שבישראל יש גם סביבה, ולכן החוק איננו כולל הגנות סביבתיות.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, זה החוק שעל-פיו נעשים היום קידוחי הגז והנפט בחופי הים התיכון.

דב חנין: זה מצב לא ראוי, לא נכון, מסוכן, וזו ההזדמנות לקרוא לממשלה לעשות בתחום הזה תיקון מהיר, כולל, מקיף, ולאמץ חוק נפט וגז מודרני, שיכלול הגנות סביבתיות אמיתיות שיחולו בכל הקשור לקידוחי הנפט והגז שנעשים בחופי הים שלנו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כשמדברים על תקלות בקידוחי נפט וגז, כולנו כמובן נזכרים מייד בתאונה הקשה שאירעה במפרץ מקסיקו בארצות-הברית, שם הייתה תקלה בקידוח נפט, תקלה קטסטרופלית.

דב חנין: עד היום הנזקים הסביבתיים בחופי דרום ארצות-הברית, מפלורידה דרך לואיזיאנה ועד טקסס, לא תוקנו.

דב חנין: הנזקים עדיין קיימים שם, וכשאנחנו חושבים על קידוחי נפט ראוי שנחשוב גם על תקלות כאלה.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, חשוב להבין שאי-אפשר באמת להשוות את הקידוחים שמתבצעים בים התיכון לאלה שהתבצעו במפרץ מקסיקו, וכוונתי ל"אי-אפשר להשוות" במובן הזה שהקידוחים בים התיכון רגישים יותר, מורכבים יותר ומסוכנים יותר מאלה שנעשו במפרץ מקסיקו.

דב חנין: אני רוצה להציב בפניכם, עמיתי חברי הכנסת, שלושה הבדלים עיקריים שצריכים לעמוד לנגד עינינו כשאנחנו חושבים על תקלת קידוחי נפט בים התיכון.

דב חנין: שלושה הבדלים עיקריים בינינו, בים התיכון – ישראל שוכנת על חופי הים התיכון – לבין מה שקרה במפרץ מקסיקו.

דב חנין: ההבדל הראשון נעוץ בכך שמפרץ מקסיקו הוא חלק מהאוקיינוס האטלנטי; מפרץ מקסיקו הוא נקודת המוצא של אותו זרם מים עצום, המסוע האטלנטי – בשפת העם זה נקרא זרם הגולף, זרם שיוצא מאזור מפרץ מקסיקו ומזרים מים החוצה מן המפרץ, במגמה צפונית-מזרחית, עד חופי צפון אירופה.

דב חנין: הזרם הזה הוא בעצם מערכת ניקוי של מפרץ מקסיקו.

דב חנין: לעומת זאת, הים התיכון הוא בעצם אמבטיה סגורה; הים התיכון סגור מכל הכיוונים; יש לו נקודת מוצא אחת במצרי גיברלטר, נקודת מוצא שנייה בתעלת סואץ, אבל בעיקרו, הים התיכון הוא ים סגור.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, תקלת נפט, אם וככל שתקרה בים התיכון, תהיה מסוכנת וחמורה יותר מהתקלה שאירעה במפרץ מקסיקו.

דב חנין: זה ההבדל הראשון.

דב חנין: ההבדל השני נעוץ בכך שהקידוחים, קידוחי הנפט שמתוכננים בים התיכון, עמוקים הרבה יותר מאלה שהיו במפרץ מקסיקו.

דב חנין: אנחנו מדברים במפרץ מקסיקו על תקלה שאירעה בקידוחי נפט שהיו בעומק של פחות מ-2,000 מטר.

דב חנין: אצלנו מדובר בקידוחי נפט שהם מתחת לשכבת הגז – ultra deep water – 5,000 מטר עומק.

דב חנין: אלה הם קידוחים שמאוד מאוד מורכב לטפל בתקלה שמתרחשת בהם, אין באמת בעולם מספיק ידע בשאלה של טיפול בתקלות בקידוחים בעומקים כאלה גדולים, ולכן גם מהבחינה הזאת קידוחי הנפט שמתוכננים סמוך לחופים שלנו הם קידוחים מורכבים יותר ומסובכים יותר מהקידוחים שהתנהלו ומתנהלים במפרץ מקסיקו.

דב חנין: וזה ההבדל השני, שגם הוא לרעתנו.

דב חנין: ההבדל השלישי, עמיתי חברי הכנסת, הוא, שעם כל הצער שבדבר אנחנו צריכים לומר לעצמנו שישראל היא אומנם מדינה שיש בה יכולות רבות, אבל היא בוודאי איננה האימפריה האמריקאית, ואין למדינת ישראל את היכולות הכלכליות, התקציביות, הלוגיסטיות, להעמיד לרשות הטיפול בתקלה שמתרחשת או בתאונה שמתרחשת בקידוח נפט בים התיכון את אותם אמצעים עצומים שממשל אובמה ידע להעמיד כדי להתמודד עם תאונת הנפט שאירעה במפרץ מקסיקו.

דב חנין: אז אם כן, עמיתי חברי הכנסת, שלושה הבדלים, שלושתם מצביעים לפנינו שקידוחי הנפט אצלנו מורכבים, מסובכים יותר, קשים יותר לטיפול: גם הים התיכון הוא ים סגור, גם הקידוחים עמוקים בהרבה מהקידוחים שנעשו בארצות-הברית, וגם אין לנו היכולת.

דב חנין: נמצא אתנו סגן שר האוצר, והוא ידע להגיד על אילוצי התקציב של מדינת ישראל.

דב חנין: אין בתקציבה של מדינת ישראל אותם מיליארדי דולרים פנויים שבעזרתם אפשר להתמודד עם תקלת נפט אם היא מתרחשת או תאונת נפט אם היא מתרחשת.

דב חנין: כל הדברים האלה היו מחייבים אותנו, צריכים לחייב אותנו, עמיתי חברי הכנסת, להתנהל בסוגיית קידוחי הנפט במידת זהירות גדולה יותר.

דב חנין: כל הנתונים האלה היו צריכים להוביל אותנו להתנהל עם נורמות יותר הדוקות, עם סטנדרטים יותר גבוהים, ככל שהדברים נוגעים בקידוחי נפט בחופי ישראל.

דב חנין: אבל למרבה הצער, במקום שהנורמות שלנו תהיינה יותר מחמירות, יותר גבוהות, יותר דורשניות, אנחנו מתנהלים עם אותו חוק נפט מ-1952, אותו חוק נפט ישן, אנכרוניסטי, בלתי מספק.

דב חנין: אני אומר את הדברים כאן כי אני חושב שהכנסת חייבת לדרוש מהממשלה שינוי דרמטי בהתנהלות בתחום הזה.

דב חנין: אסור לנו גם בסוגיה הזאת להמתין לאסון הבא ואז לקונן שלא הייתה היערכות מתאימה.

דב חנין: הכדור הזה לא יטופל על-ידי הממשלה – אני אומר את זה בצער, אחרי שלוש-ארבע שנים של ויכוחים עם משרד התשתיות בעבר, היום זה משרד האנרגיה והמים ומשרדי ממשלה אחרים.

דב חנין: התוכנית הממשלתית לטיפול בתאונות ובזיהומים ימיים היא תוכנית מאוד מינימליסטית, אבל גם היא, עמיתי חברי הכנסת, איננה מתוקצבת בצורה ראויה.

דב חנין: אני אומר את הדברים כאן, במליאת הכנסת, כי אנחנו חייבים, ככנסת, לדרוש מהממשלה שינוי יסודי בתחום הזה, והזמן לעשות את זה הוא עכשיו, לפני שיהיה מאוחר ולפני שתקלה כזאת תתרחש.

דב חנין: הסוגיה האחרונה שעומדת בפנינו, עמיתי חברי הכנסת, לדין רציפות היא הצעת חוק סדר הדין הפלילי שעוסקת בהסדרי טיעון.

דב חנין: אנחנו מצטרפים למגמה שמציעה תיקון בנורמות ובכללי ההתנהגות של הסדרי טיעון היום.

דב חנין: יש נושאים רבים שצריכים להיות מוסדרים בצורה ראויה יותר כשאנחנו מדברים על הסדרי טיעון; אחד הנושאים המרכזיים, שאני שמח שבא לידי ביטוי גם בהצעת הממשלה, הוא המקום להשמעת דעתו של נפגע העבירה.

דב חנין: זה חשוב.

דב חנין: זה ראוי.

דב חנין: אנחנו כולנו יודעים שבהיעדר מנגנון שמבטיח שמיעה של נפגע העבירה, התוצאה נפגעת.

דב חנין: היא נפגעת ברמה המשפטית, אבל חשוב מזה, היא נפגעת גם ברמה המוסרית והערכית.

דב חנין: בכך אני אסיים.

דב חנין: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: אנחנו נתנגד לאותן הצעות שדיברתי עליהן במפורט, וההצעות האחרות, אנחנו לא נצביע נגדן.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: תעלה חברת הכנסת מיכל בירן.

גילה גמליאל: גם היא תנמק – את הרצון של הממשלה להחיל דין רציפות.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך חמש דקות תמימות.

מיכל בירן: אני אפילו אקצר.

גילה גמליאל: כן.

גילה גמליאל: נברך אותך.

מיכל בירן: אני מתכוונת להתנגד להחלת דין הרציפות על ההצעה המדוברת, שמטרתה דה-רגולציה בשוק הפיננסי, של קרנות הפנסיה.

מיכל בירן: אין ספק שההצעה הזאת שהממשלה מעלה עולה מתוך צורך אמיתי; באגף שוק ההון יש איזשהו צוואר בקבוק, שמקשה מאוד על קרנות הפנסיה כשהן באות לשנות את התקנונים שלהן.

מיכל בירן: מכאן ועד להצעה המדוברת יש פער מאוד גדול.

מיכל בירן: צריך להביא בחשבון שכשקרנות הפנסיה משנות את התקנונים שלהן יש השפעה – השפעה עצומה על כולנו.

מיכל בירן: כולנו, הכסף של כולנו נמצא שם.

מיכל בירן: רובנו לא מתעסקים יומיומית במה קורה עם הכסף שלנו שבחיסכון הפנסיוני.

מיכל בירן: כמעט 70% מהציבור לא יודע בכלל כמה דמי ניהול הוא משלם.

מיכל בירן: במצב כזה, שהציבור לא בקי בפרטים הקטנים, מי שצריך להיות כלב השמירה על הזכויות שלנו הוא אגף שוק ההון.

מיכל בירן: זה אומר שאם יש בעיה טכנית, ויש צוואר בקבוק, בהחלט צריך לחשוב איך משחררים אותו, איך נותנים לקרנות הפנסיה והמשקיעים המוסדיים תשובות יותר מהירות, יותר זריזות, כדי לאפשר להם לשנות תקנונים.

מיכל בירן: אפשר גם לדבר על שינוי של דברים טכניים מסוימים.

מיכל בירן: אפשר גם את זה לשחרר.

מיכל בירן: אבל דברים מהותיים, שיכולים להשפיע באופן קריטי על היכולת שלנו להזדקן בכבוד, גם אם זה לא נוח, גם אם יש צוואר בקבוק, בשביל זה יש רגולטור.

מיכל בירן: והצעה כל כך גורפת של דה-רגולציה, שיהיה אפשר לשנות את התקנונים בכלל בלי אישורו של אגף שוק ההון, אלא רק להודיע לו בדיעבד, נראית לי הצעה חסרת אחריות, ולכן אנחנו נתנגד לה.

מיכל בירן: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל בירן.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצבעות.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצבעה ראשונה על החלת דין הרציפות.

גילה גמליאל: יש חמש הצבעות.

גילה גמליאל: נתחיל בהצבעה הראשונה על החלת דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 41) (תעסוקת אסירים), התשע"ב–2011, מ/621.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה, בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 18 בעד הודעת הממשלה – 17 נגד – 1 נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 41) (תעסוקה אסירים), התשע"ב–2011, נתקבלה.

גילה גמליאל: בעד – 17, מתנגד אחד.

גילה גמליאל: ההצעה עברה ותחזור לדיון לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

גילה גמליאל: אני עוברת להצבעה הבאה, החלת דין רציפות על הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, מ/704.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 19 בעד הודעת הממשלה – 19 נגד – 4 נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, נתקבלה.

גילה גמליאל: 19 בעד, ארבעה מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת החוק תחזור לדיון בוועדת הכספים.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה הבאה, החלת דין רציפות על הצעת חוק להצבת מכשירי החייאה במקומות ציבוריים (תיקון), התשע"ב–2012, מ/670 – – –

מיכל בירן: גברתי, זה לא מעודכן במסכים שלנו.

גילה גמליאל: עכשיו זה מעודכן – הנמקת ערעור על הצעת חוק הצבת מכשירי החייאה במקומות ציבוריים (תיקון).

גילה גמליאל: יש לכם עדיין בעיה?

מיכל בירן: עכשיו זה מופיע, אבל בכל ההצבעות הקודמות הופיע תיקון פקודת בתי-הסוהר.

גילה גמליאל: היא טוענת שההצבעות הקודמות לא הופיעו להם בלוח.

גילה גמליאל: אין בעיה.

גילה גמליאל: אם כך, על מנת שלא יהיו בעיות לעתיד לבוא, אנחנו נחזור על כל ההצבעות הקודמות, מכיוון שהייתה בעיה טכנית במסכים.

גילה גמליאל: אנחנו נתחיל.

גילה גמליאל: נתחיל מהחלת דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 41) (תעסוקת אסירים), התשע"ב–2011, מ/621.

גילה גמליאל: מי בעד?

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 20 בעד הודעת הממשלה – 22 נגד – 1 נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 41) (תעסוקת אסירים), התשע"ב–2011, נתקבלה.

גילה גמליאל: 22 בעד, אחד נגד.

גילה גמליאל: ההצעה עברה, ותחזור לדיון לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצעה הבאה.

גילה גמליאל: מופיע?

גילה גמליאל: הכול בסדר?

מיכל בירן: לא, מופיע שוב בתי-הסוהר.

מיכל בירן: עכשיו בסדר.

גילה גמליאל: אמורה להופיע הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (תיקוני חקיקה).

גילה גמליאל: מופיעה?

גילה גמליאל: החלת דין רציפות על הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, מ/704 – ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 21 בעד הודעת הממשלה – 18 נגד – 5 נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, נתקבלה.

גילה גמליאל: 18 בעד, חמישה מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה והיא תחזור לדיון לוועדת הכספים.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצבעה הבאה, החלת דין רציפות על הצעת חוק הצבת מכשירי החייאה – אתם רואים את זה?

גילה גמליאל: הכול בסדר?

גילה גמליאל: הצעת חוק הצבת מכשירי החייאה במקומות ציבוריים (תיקון), התשע"ב–2012, מ/670.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 22 בעד הודעת הממשלה – 23 נגד – אין נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הצבת מכשירי החייאה במקומות ציבוריים (תיקון), התשע"ב–2012, נתקבלה.

גילה גמליאל: 23 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה, והיא תעבור לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצבעה הבאה, החלת דין רציפות על הצעת חוק הגז (בטיחות ורישוי) (תיקון מס' 4), התשע"ב–2012, מ/697.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 23 בעד הודעת הממשלה – 23 נגד – אין נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הגז (בטיחות ורישוי) (תיקון מס' 4), התשע"ב–2012, נתקבלה.

גילה גמליאל: בעד – 23, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה, והיא תחזור לדיון לוועדת הכלכלה.

גילה גמליאל: ההצבעה האחרונה – החלת דין רציפות על הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 65) (הסדר טיעון), התש"ע–2010, מ/536.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 24 בעד הודעת הממשלה – 22 נגד – אין נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 65) (הסדר טיעון), התש"ע–2012, נתקבלה.

גילה גמליאל: 22 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה והיא תחזור לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור לנושא האחרון על סדר-היום: שאילתה לשר לשירותי הדת.

גילה גמליאל: אני מזמינה את סגן השר לשירותי דת להשיב על השאילתה.

גילה גמליאל: השואל, חבר הכנסת אלעזר שטרן, שאילתה מס' 134: יושב-ראש ועדת הבחינות של הרבנות הראשית.

גילה גמליאל: בבקשה, המיקרופון לרשותך.

אלעזר שטרן: תשמע, זה קשור אליך קצת, לפחות בתפקיד הקודם.

גילה גמליאל: זה הנושא האחרון וזה קצר, אז אתם יכולים להישאר.

מיקי רוזנטל: תהיה תשובה משהו-משהו?

מיקי רוזנטל: שלא נפריע לכם.

מיקי רוזנטל: בוא נראה.

גילה גמליאל: בבקשה, חבר הכנסת אלעזר שטרן.

אלעזר שטרן: מיקי, אני מאמין שאותך כן.

אלעזר שטרן: אני חושב שגם את חבר הכנסת איתן כבל.

אלעזר שטרן: אדוני סגן השר, הרב הראשי לחיפה, הרב שלמה שלוש, כיהן בתפקיד יושב-ראש ועדת הבחינות של הרבנות הראשית לישראל.

אלעזר שטרן: כעת הוא מועמד שנית לתפקיד חשוב זה.

אלעזר שטרן: נגד הרב שלוש הומלץ להגיש כתב אישום, ובעניינו, לצערי, מתנהלות חקירות פליליות.

אלעזר שטרן: במסגרת אחת הוא נחקר באזהרה ובאחת הגיש תשובה שקרית לכאורה.

אלעזר שטרן: רצוני לשאול: 1.

אלעזר שטרן: כיצד ייתכן שרב שעומד ותלוי נגדו כתב אישום ואשר עניינו נדון אצל היועץ המשפטי לממשלה יכול להיות מועמד לתפקיד חשוב כל כך ברבנות הראשית?

אלעזר שטרן: 2.

אלעזר שטרן: מה מתכוון השר לשירותי דת לעשות בנדון?

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

גילה גמליאל: ישיב סגן השר אלי בן-דהן, בבקשה.

מיקי לוי: יש תשובה אחת: לפטר אותו.

מיקי רוזנטל: מאה אחוז.

מיקי רוזנטל: הוא רק חשוד, יש חזקת חפות במדינת ישראל.

גילה גמליאל: סגן שר הדתות עכשיו ישיב לנו.

אלי בן-דהן: שמעת?

אלי בן-דהן: 1.

אלי בן-דהן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, בהתאם לעקרונות שנקבעו בפסיקת בתי-המשפט, החלטה על הגשת כתב אישום עשויה להצביע על קיומן של ראיות מינהליות מספיקות לצורך השעיית נושא משרה ציבורית מתפקידו או לצורך אי-מינויו של אדם לכהונה ציבורית.

אלי בן-דהן: ואולם, בהיעדר החלטה כאמור, קביעה שלפיה נושא משרה אינו ראוי להתמנות לתפקיד מחייבת שלב מקדים של גיבוש עמדה ביחס לחומר הראיות ומשקלן.

אלי בן-דהן: בנסיבות הנתונות, הואיל וטרם התקבלה החלטה בעניינו של הרב שלוש, ולו לכאורית, והואיל ולא ניתן בשלב זה, מטבע הדברים, לעיין בחומר הראיות המצטבר לצורך גיבוש עמדה בנדון, אין מניעה משפטית למנות את הרב שלוש נכון לעת הזאת לכהונת יושב-ראש ועדת הבחינות.

אלי בן-דהן: 2.

אלי בן-דהן: ככל שמינוי זה יעמוד על הפרק – והוא עדיין לא עומד על הפרק – מועצת הרבנות הראשית תתבקש לשקול את ההיבטים הציבוריים של הסוגיה.

גילה גמליאל: תודה רבה לסגן שר הדתות אלי בן-דהן.

גילה גמליאל: הרשות לשאול שאלה נוספת מוקנית רק לחבר הכנסת אלעזר שטרן, אז אם יש לך עוד שאלה, בבקשה.

אלעזר שטרן: אדוני השר, באמת ציפיתי לתשובה אחרת.

אלעזר שטרן: באמת לא ציפיתי.

אלעזר שטרן: תראה, אנחנו דנים פה על ראשי ערים.

אלעזר שטרן: לא מזמן היה פה דיון – אני יודע שמעמד הרבנות חשוב לשנינו באותה מידה, אולי לרב אפילו יותר ממני.

אלעזר שטרן: אולי.

אלעזר שטרן: ודווקא בגלל זה אני קצת מתפלא על התשובה הזאת.

אלעזר שטרן: כיוון שהרי אנחנו מדברים ברב בישראל, ואנחנו יודעים שהתלונות האלה גם הן באות מרבנים בישראל, ואנחנו חפצים באמת בשמירת המעמד, שלצערי הרב בשנים האחרונות, גם בגלל דברים כאלה, קורה לו מה שקורה.

גילה גמליאל: רק לזכור את סימן השאלה.

אלעזר שטרן: כן.

אלעזר שטרן: פרקליט המדינה היוצא, עורך-הדין משה לדור, החליט כי יש להגיש כתב אישום נגד אותו הרב.

אלעזר שטרן: למרות זאת, בעת התכנסות מועצת הרבנות הראשית, נכון לעכשיו עדיין לא הוחלט על מינוי של יושב-ראש חדש לוועדת הבחינות, כך שבפועל הרב שלוש עדיין מכהן בתפקידו הרגיש.

אלעזר שטרן: הוא גם קובע – אתה יודע מה המשמעות של ועדת הבחינות, הרב בן-דהן, ברבנות הראשית.

אלעזר שטרן: האם השר מתכוון לאפשר למועצת הרבנות הראשית להמשיך בביזוי מוסד הבחינות או בביזוי כל מי שמאשרים ולא מאשרים כמי שעמד או לא עומד בבחינות?

אלעזר שטרן: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

גילה גמליאל: ישיב, בבקשה, סגן שר הדתות אלי בן-דהן.

אלי בן-דהן: דווקא הדוגמה שלך מראה עד כמה תשובתי נכונה.

אלי בן-דהן: גם לגבי ראשי ערים, זה חוק שעכשיו הכנסת הזאת חוקקה, נקבע במפורש שפתיחת חקירה משטרתית איננה מהווה עילה להשעיית ראש העיר.

אלעזר שטרן: – – –

אלי בן-דהן: שאלתם, תנו לי את המינימום – לענות.

אלי בן-דהן: רק בהגשת כתב אישום.

אלעזר שטרן: זה מה שהחליט לדור.

אלי בן-דהן: לא נכון, סליחה.

אלי בן-דהן: כתב אישום לא הוגש.

אלי בן-דהן: לו היה מוגש – תן לי, אני אשלים לך – –

גילה גמליאל: חבר הכנסת אלעזר שטרן, יש נוהל לסוג השאילתה שהצגת.

גילה גמליאל: נשאלו השאלות, לכבד את סגן השר שישיב.

גילה גמליאל: תודה.

אלי בן-דהן: – – בעניינו של הרב שלוש לא הוגש כתב אישום, ועניינו אכן דומה.

אלי בן-דהן: לא הוגש כתב אישום, ולכן עניינו דומה לראשי ערים.

אלי בן-דהן: גם לגבי ראשי ערים, שניהם נבחרים, הוחלט שרק כאשר יוגש כתב אישום הם יושעו מתפקידם.

אלי בן-דהן: חקירה משטרתית איננה מחייבת.

אלי בן-דהן: ואני רוצה לומר לך דבר נוסף, שמתאים לראש המפלגה שלך; הרב שלוש הוא גם ראש אבות בתי-הדין, הוא דיין, ואף-על-פי-כן ראש המפלגה שלך, שרת המשפטים, הבינה שכדיין – אי-אפשר להשעות אותו מתפקידו כדיין אלא רק לאחר שיוחלט להגיש נגדו כתב אישום.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה לסגן שר הדתות אלי בן-דהן.

גילה גמליאל: תם סדר-היום.

גילה גמליאל: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ו' בשבט התשע"ד, 7 בינואר 2014, בשעה 16:00.

גילה גמליאל: ישיבה זו נעולה.

גילה גמליאל: תודה רבה.