ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 97, 2013-12-30 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ז בטבת תשע"ד, 30 בדצמבר 2013.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת – גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (הוראת שעה), התשע"ד–2013, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק 2006/19 וכלה בהצעת חוק פ/2022/19 – הצעת חוק סדרי השלטון והמשפט (ביטול החלת המשפט, השיפוט והמינהל) (תיקון – יום משאל עם – יום שבתון), התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – איסור פרסום שם בהליך החושף מידע רפואי), התשע"ד–2013, מאת חברת הכנסת עדי קול; הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – דרישת הסכמה בכתב), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, עמרם מצנע, מיכל בירן, ניצן הורוביץ, זהבה גלאון, נחמן שי, תמר זנדברג, אילן גילאון, מיכל רוזין ומיקי רוזנטל; הצעת חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים (תיקון – מחיקת עבירה שעבר קטין), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, נסים זאב, אברהם מיכאלי ודוד אזולאי; הצעת חוק איסור הונאה בכשרות (תיקון – קביעת סימני כשרות מוסכמים על מוצרי מזון), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אברהם מיכאלי ומשה גפני; הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון – הרחבת המונח מעשה שחיתות), התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – ביטול המועצות הדתיות), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב ודוד רותם; הצעת חוק ירושלים בירת ישראל (היבטים כלכליים) (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – מטרות החינוך), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת שמעון אוחיון, פנינה תמנו-שטה, דוד רותם, רוברט אילטוב ומרדכי יוגב; הצעת חוק הכשרות לאנשי מקצוע בנושא זיהוי ודיווח על התעללות בילדים, התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, דב חנין, מרב מיכאלי, יפעת קריב, מרדכי יוגב ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק קביעת יום לציון הפליטות היהודית ממדינות ערב, התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת שמעון אוחיון, דוד רותם, פנינה תמנו-שטה ורוברט אילטוב; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – הכללת אחות בהרכב ועדת האתיקה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, מיכל רוזין, איתן כבל, דב חנין, מרב מיכאלי, מנחם אליעזר מוזס, דב ליפמן, מירי רגב, פנינה תמנו-שטה, קארין אלהרר, רות קלדרון,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאיר פרוש ואילן גילאון; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – העדפה מתקנת לנכי צה"ל), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת יריב לוין, איתן כבל, עמרם מצנע, יוני שטבון, מרדכי יוגב, גילה גמליאל, שולי מועלם-רפאלי, בועז טופורובסקי, שמעון אוחיון, ישראל חסון ומאיר שטרית; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – סמכות עניינית בתביעות כרוכות), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת עדי קול, יריב לוין, קארין אלהרר ואלעזר שטרן; הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון – תקופת שהות במקלט לנשים מוכות), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת דוד צור, מיכל רוזין, תמר זנדברג, פנינה תמנו-שטה, יפעת קריב, איתן כבל, סתיו שפיר, מאיר שטרית, משה מזרחי, אלעזר שטרן, דב חנין, רינה פרנקל, ניצן הורוביץ, עפר שלח, אורלי לוי אבקסיס, יעקב מרגי, עדי קול, גילה גמליאל, רונן הופמן ומירי רגב; הצעת חוק חניה לנכים (תיקון – הזכות לחניה באזור השמור לפריקה ולטעינה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, מיקי רוזנטל, עפר שלח, דוד רותם, אברהם מיכאלי, יפעת קריב, דב חנין ואיציק שמולי; הצעת חוק גמול לחיילים בשירות סדיר, התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן, עמרם מצנע, מאיר שטרית, דוד צור, אורלי לוי אבקסיס, זבולון קלפה ורוברט אילטוב.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד הונח על שולחן הכנסת מכתבו של שר האוצר, חבר הכנסת יאיר לפיד, בהמשך למסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעה של חברת הכנסת מיכל רוזין בנושא: ביטול תוכנית ציל"ה לצהרונים בירושלים.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן הונח היום על שולחן הכנסת הסכם חופשי בין ממשלת מדינת ישראל לבין הרפובליקה של קולומביה.

יולי יואל אדלשטיין: הסכם סחר חופשי, בטח.

ירדנה מלר-הורוביץ: הסכם סחר חופשי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: כישלונה בתחום המדיני;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: הזיגזג של שר האוצר – יש גירעון או יש רזרבה;

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים, חברי הכנסת, להצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה היא מטעם סיעת העבודה: כישלון הממשלה בתחום המדיני.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יצחק בוז'י הרצוג, ומי שינמק את ההצעה הוא חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, לאחר מכן תבוא הצעת אי-אמון של סיעת ש"ס, ותשיב לשני המנמקים שרת המשפטים חברת הכנסת ציפי לבני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות.

בנימין בן-אליעזר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי שר הבינוי והשיכון, אני רוצה תחילה להביע הזדהות עמוקה עם כאבן של המשפחות השכולות ביום שבו רוצחי יקיריהן משתחררים מבתי-הכלא.

בנימין בן-אליעזר: זהו יום קשה עבורן, ובכלל, פתיחתו המחודשת של הפצע הזה היא קשה מנשוא.

בנימין בן-אליעזר: אדוני ראש הממשלה, אני פונה אליך מבמה מכובדת זו ומבקש להדגיש את הסכנות הרבות המאיימות על מדינת ישראל כתוצאה מכישלון אפשרי של סבב המשא-ומתן בינינו ובין הפלסטינים המתקרב לרגעי הכרעה.

בנימין בן-אליעזר: אני רוצה, כמובן, להביע את תקוותי הכנה, שכפי ששב ומצהיר מזכיר המדינה האמריקני ג'ון קרי, אכן הושגה התקדמות-מה במשא-ומתן, ובימים הקרובים אף יוצג מתווה מוסכם להמשך השיחות.

בנימין בן-אליעזר: לצערי, אין הדבר נראה כך.

בנימין בן-אליעזר: אני אומר זאת כי בשבועות האחרונים מביעים חברים בכירים בממשלה תחת כל עץ רענן את התנגדותם הנחרצת לתהליך.

בנימין בן-אליעזר: הם מציינים שהוא חסר סיכוי ואף מגדירים אותו כבזבוז זמן.

בנימין בן-אליעזר: אני אומר זאת כי רק לאחרונה התריע שר האוצר מפני כישלון אפשרי של השיחות והדגיש את הצורך בשינוי הקואליציה על מנת לאפשר את ההתקדמות המיוחלת.

בנימין בן-אליעזר: אני אומר זאת גם לאור הפסימיות הרבה השוררת בהנהגה הפלסטינית מהצלחת התהליך נוכח חוסר היכולת של ממשלת ישראל להכריע.

בנימין בן-אליעזר: נכון, הגיעה העת לפשרה היסטורית.

בנימין בן-אליעזר: חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, שתי מדינות לשני עמים זה הפתרון היחיד, והוא תלוי בנו.

בנימין בן-אליעזר: אני סבור כך משום שנכון להיום יש בציבור הישראלי, כמו גם בבית הזה, רוב התומך בהסדר, וכך גם בצד הפלסטיני.

בנימין בן-אליעזר: אני סבור כך גם כמי שבא במגע עם ההנהגה הפלסטינית במשך למעלה משלושה עשורים וכמי שהוביל מגעים אזוריים רבים.

בנימין בן-אליעזר: נכון להיום אפשר וניתן להגיע להסדר עם ההנהגה הפלסטינית.

בנימין בן-אליעזר: כמובן, זאת גם הזדמנות היום להגיע להסכמה עם ההנהגה הפלסטינית בגיבוי המנהיגות הערבית המתונה, שבניגוד אלינו קוראת היטב את המפה האזורית המשתנה.

בנימין בן-אליעזר: אני סבור כך גם ואף בעיקר משום שבצד האמריקני מוביל את המגעים אדם רציני ונחוש המנסה להציג פתרון הוגן ומוסכם לכל סוגיה וסוגיה.

בנימין בן-אליעזר: הוא עושה זאת בגיבוי מלא ובשליחותו של הנשיא אובמה.

בנימין בן-אליעזר: הצירוף הנדיר הזה של תנאי הפתיחה מהווה הזדמנות אמיתית העומדת לפתחנו היום, והיא עשויה שלא לחזור בעתיד.

בנימין בן-אליעזר: אני חושש שאם לא נגיע להסדר המבוסס על העיקרון של שתי מדינות החיות זו לצד זו בביטחון ובשלום, אנו, מדינת ישראל הריבונית, נמצא את עצמנו עם מציאות של רוב לא יהודי בין הים לירדן.

בנימין בן-אליעזר: מה נעשה אז?

בנימין בן-אליעזר: איך נסביר את עצמנו לעולם?

בנימין בן-אליעזר: כיצד נגיב אז על הדרישות הלאומיות של הפלסטינים?

בנימין בן-אליעזר: הבחירה הניצבת לפנינו היא בין מדינה יהודית ודמוקרטית לבין מדינה דו-לאומית שתהיה לא יהודית ולא דמוקרטית.

בנימין בן-אליעזר: תהיה זו תעודת הפטירה של החזון הציוני.

בנימין בן-אליעזר: שמעתי לאחרונה שחברים בימין מספרים לנו שנוכל לחיות בשלווה עם הפתרון הזה.

בנימין בן-אליעזר: אני אעשה כל שביכולתי, אתריע מעל כל במה אפשרית על הסכנה הזאת, ואני קורא מכאן לכל מי שהעלה על דעתו את ההצעה הזאת להסירה מסדר-היום.

בנימין בן-אליעזר: אני חושב שכולנו יודעים מה הפתרון הנכון, גם אם הוא קשה.

בנימין בן-אליעזר: אני יודע שזאת ארץ אבותינו, ותחושת הצדק היא לצדנו, ועדיין המציאות בשטח מחייבת שתי מדינות לשני עמים.

בנימין בן-אליעזר: חברים, הסדר בינינו לבין הפלסטינים הוא אינטרס ישראלי עליון.

בנימין בן-אליעזר: אם לא נתקדם ואם לא תושג פריצת דרך שתביא להסדר, אפילו להסדר מסגרת, תהפוך ישראל למדינה מוחרמת, מסוכסכת ולא לגיטימית.

בנימין בן-אליעזר: מי שעיניו פקוחות רואה כיצד תהליך הדה-לגיטימציה נגד ישראל בעולם צובר תאוצה מטורפת.

בנימין בן-אליעזר: ההצהרות האחרונות על בניית 1,450 יחידות דיור ועל כוונה לספח את בקעת-הירדן רק מוסיפות שמן למדורה הזאת.

בנימין בן-אליעזר: בימים האחרונים מתחזקת התחושה שהקואליציה, אדוני היושב-ראש, משחקת פינג-פונג נגד עצמה.

בנימין בן-אליעזר: בצדו האחד של השולחן ראש הממשלה וכמה שרים שאני מאמין להם לגבי רצונם בהסדר.

בנימין בן-אליעזר: הבעיה היא שבצדו השני של השולחן ניצבים חברים רבים הפועלים לטרפד, לסכל ולסנדל את ההסדר בכל דרך אפשרית.

בנימין בן-אליעזר: הסכנות של משחק הפינג-פונג הן רבות.

בנימין בן-אליעזר: לפני כמה שבועות קישר ראש הממשלה באחד מנאומיו בקשר ישיר את הנושא האיראני והנושא הפלסטיני.

בנימין בן-אליעזר: אני רוצה בהזדמנות זו לחזק את ראש הממשלה ולגבות אותו במאמציו למנוע מאיראן פצצה גרעינית.

בנימין בן-אליעזר: אדוני ראש הממשלה, הקשר בין הנושא האיראני לנושא הפלסטיני אכן קיים: פריצת דרך בינינו ובין הפלסטינים, ורק היא, תקל את מאמציך מול איראן.

בנימין בן-אליעזר: היא תסייע למיצובה של ישראל כמדינה שוחרת שלום ולבידוד איראן כמדינת טרור המערערת על השלום והיציבות באזור.

בנימין בן-אליעזר: חברי הכנסת, במזרח התיכון של ימינו מתנהל מאבק אכזרי ומדמם בין הסונה לשיעה ובין גורמים מתונים לגורמים רדיקליים.

בנימין בן-אליעזר: בחוד החנית של המאבק הזה ניצבת איראן, המאיימת להשיג נשק גרעיני ולהטיל אימה לא רק על ישראל, אלא גם על המדינות הסוניות המתונות.

בנימין בן-אליעזר: באופן אבסורדי, למדינת ישראל ולמדינות אלו יש היום זהות אינטרסים, וקיימות הבנות בינינו ובינן.

בנימין בן-אליעזר: כפי שאמרתי קודם, מדינות אלה קוראות את המפה האזורית המשתנה ומשוועות ליחסים עם ישראל ולשיתופי פעולה צבאיים וכלכליים.

בנימין בן-אליעזר: אני אומר זאת מתוך היכרות אישית ומתוך ידיעה.

בנימין בן-אליעזר: הסכסוך בינינו ובין הפלסטינים הוא קיר הברזל המפריד בין חזית אחת משותפת וברורה מול האיום האיראני ובין עידן כלכלי ואזורי חדש.

בנימין בן-אליעזר: בתקופה האחרונה היינו עדים לחלק קטן מאותן הסכנות.

בנימין בן-אליעזר: אנו נאלצים להתמודד מדי יום כמעט עם איומי חרמות, עם סימוני מוצרים ועם ביקורת הולכת וגוברת מצד הקהילה הבין-לאומית.

בנימין בן-אליעזר: עלינו להתקדם, ומהר.

בנימין בן-אליעזר: המשא-ומתן כבר נמצא עמוק בתוך זמן פציעות, ואני שב ואומר: יכול להיות שזוהי ההזדמנות האחרונה.

בנימין בן-אליעזר: אדוני ראש הממשלה, אני קורא לך, עשה כל שניתן כדי להגיע לפריצת דרך ולהתקדם לעבר הסדר היסטורי.

בנימין בן-אליעזר: יש לך רוב בבית הזה, ויש לך רוב בציבור.

בנימין בן-אליעזר: הכדור בידיים שלך, ואתה מסוגל לכך.

בנימין בן-אליעזר: בעבר הזמנת את עמיתך הפלסטיני לבוא ולנאום מעל במת הכנסת.

בנימין בן-אליעזר: זוהי העת למעשים, העת לפסגת שלום משותפת בגיבוי אמריקני, שבה תשבו שניכם בחדר עד שיצא עשן לבן.

בנימין בן-אליעזר: בשם מפלגת העבודה אני מתחייב להעניק לך את מלוא התמיכה אם תלך בדרך זו.

בנימין בן-אליעזר: ניתן לך רשת ביטחון אמיתית וחזקה.

בנימין בן-אליעזר: אדוני ראש הממשלה, יש לך הזדמנות להיכתב בדפי ההיסטוריה כמי שהביא את השלום ושינה את פני האזור.

בנימין בן-אליעזר: חברי חברי הכנסת, אם אנו רוצים לחיות כאן בביטחון, בתקווה, בפריחה ובשגשוג, עלינו להביא לסיום הסכסוך.

בנימין בן-אליעזר: חוסר הבהירות לגבי הכיוון שאליו השיחות הולכות והניסיונות מתוך הקואליציה לטרפד את המשא-ומתן יביאו עלינו סכנות רבות.

בנימין בן-אליעזר: על כך ברצוני להביע היום אי-אמון בממשלה.

בנימין בן-אליעזר: תודה לך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בנימין בן-אליעזר, פואד, שנימק הצעת אי-אמון מטעם סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו נעבור לסיעת ש"ס: שחרור מרצחים היוצאים כגיבורים ופניהם להמשך הטרור.

יולי יואל אדלשטיין: מי שינמק את ההצעה הוא חבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, האמת, הכנתי נאום תקיף וחריף, אבל אתה יודע מה?

יצחק כהן: אני אשנה אותו.

יצחק כהן: אני הייתי חבר הממשלה, והצבעתי בהזדמנויות שונות על תהליכים כאלו ואחרים שתכליתם הייתה קידום השלום באזורנו.

יצחק כהן: למה?

יצחק כהן: כי אנחנו בעד השלום.

יצחק כהן: אך מצעד האיוולת הנוכחי – אין ולא היה מעולם תהליך הזוי ודומה למה שמתרחש כאן.

יצחק כהן: הענקת חירות למרצחים והתרת דם ישראל – אני מדבר אליך, השר אורי אריאל – שעליהן החלטתם בהחלטה לשחרר רוצחי ילדים – תמורת מה?

יצחק כהן: תמורת זכויות בנייה – היא דוגמה מהותית להתנערות שלכם מערכים יהודיים, המציבה אותה בשורה אחת עם סוחרי דמנו לאורך כל ההיסטוריה.

יצחק כהן: איך מגיעים יהודים שלכאורה מאמינים בתורה לכפור בה ולהפוך כל מה שקדוש בה ללעג ולקלס?

יצחק כהן: השר אריאל, האם לזלזול בערך החיים יש קשר לפגיעה בעולם התורה?

יצחק כהן: האם לאכזריות הממשלה ולעושק העניים יש אותה לגיטימציה שהממשלה נותנת לכל מה שיעקור את היהדות במדינה?

יצחק כהן: איך קוראים למצעד האיוולת הזה?

יצחק כהן: מילה אחת: לאומנות.

יצחק כהן: זו אותה לאומנות מטורפת שהחזיקה אותנו 18 שנה מעבר לקווים בלבנון, עם מספר הרוגים ופצועים גדול מאוד, וכשאמרו אז שזו איוולת, גם אז אטמתם את אוזניכם.

יצחק כהן: בסופו של דבר התקפלתם משם.

יצחק כהן: זו אותה לאומנות שסיממה אתכם בכניסה לממשלת לפיד הראשונה, עם אריאל שרון, ולאחר תהליך שלא היה תהליך, וויתור על נכסים אסטרטגיים ללא תהליך מדיני, עקרתם את היישוב בגוש-קטיף ללא תוחלת, ללא תכלית.

קריאה: רק הימין יכול.

יצחק כהן: זו אותה ממשלה שהיום – ממשלת לפיד השנייה – אתם, שוב, במצעד האיוולת, נמצאים כמרכיבים עיקריים שלה, כפלטפורמה עיקרית שלה – משחררים רוצחים ששום ממשלה בעבר לא חשבה ולא תכננה לשחרר, תמורת מה?

יצחק כהן: תמורת בתים בגבעת החרולים ואיזה קרוון שאתם יודעים שהוא לא יחזיק שם מעמד.

קריאה: – – –

יצחק כהן: חסר שמות?

יצחק כהן: אני, בכלל, יש לי הצעה, בסוף הנאום, שאני אציע, אולי יקבלו אותה.

ניצן הורוביץ: זה הפחות חריף, הנאום שלך עכשיו?

יולי יואל אדלשטיין: זה המתון.

יצחק כהן: כן, אני ממתן.

קריאה: אתה מתון.

יצחק כהן: חברי, תורת ישראל וחכמיה הם אנטיתזה ללאומנים אז והיום, התוו בעבר ומתווים כל יום דרך של שפיות יהודית.

יצחק כהן: השר אורי אריאל, עולם הישיבות עומד איתן ויעמוד איתן ויילחם – בהיכלי הישיבות ימשיכו ללמוד על המצוות התלויות בארץ, ולא בארץ התלויה במצוות ודם.

יצחק כהן: תלמידי הישיבות ימשיכו לדון באין דוחים נפש מפני נפש, וכל שכן שאין דוחים נפש מפני אדמה, עיין ערך "יביע אומר" בפסיקת הענק של מרן פאר הדור הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה.

יצחק כהן: תלמידי חכמים ימשיכו להתעמק במעשה העגל, בשבירת הלוחות, ויבוזו להוללים מול העגל ורואים בו כלי להשראת שכינה; ממשיכי דרכם של אדמו"רי אירופה, שבחרו בהמשכיות התורה וחיי הרוח, ולא בהגשמה של אידיאולוגיות מזויפות.

יצחק כהן: אין דבר שמחזק תלמיד חכם יותר משנאת עם הארץ כלפיו; אין דבר שמבסס את האמונה בצדקת דרך התורה יותר מהבגידה שלכם ביהדות, שהרי דעת בעלי-בתים הפך דעת תורה.

יצחק כהן: האבסורד המדהים הוא, רבותי, שזייפני הלאומנות רחוקים מהיהדות הנאמנה יותר מאשר החילונים רחוקים ממנה; היות שהלאומנים מאסו בתורה כמערכת של קיום מצוות, הם מעדיפים לראות בה אוסף של סמלים לאומניים ולוחמניים, והשאלה – איפה הגבול?

יצחק כהן: והנוער, הנוער, רבותי, זה המשבר הגדול.

יצחק כהן: זה השבר האדיר.

יצחק כהן: מספיק לראות את מוסתי "תג מחיר", ילדים שהוקדשו על-ידי הוריהם לטרור לאומני, ילדי "כך" שמנופפים באגרופיהם בחתונות.

יצחק כהן: התשובה היא שאין גבול, וכדאי להיזכר שקבעו שמומר לדבר אחד מומר לכל התורה, וכשמומר זה מתחיל לזייף, סופו שיזלזל בדבר המקודש ביותר, שמפניו היהדות דוחה את הכול – חיי אדם.

יצחק כהן: הנביא הושע מזהיר מן המצב המפחיד שבו אנחנו חיים בקריאתו המצמררת "זֹבחי אדם, עגלים יִשָקוּן".

יצחק כהן: אותם רחמנים כביכול על בעלי-חיים, וחמור מכך, על אדמות, אותם המסוגלים למרר בבכי על חממות ובתי רעפים, יאטמו אוזנם מזעקת הנטבחים ונאקת העשוקים ויסחרו בדמם.

יצחק כהן: ידע כל זוג צעיר, הרב גפני, כל זוג צעיר מתנחל שירכוש דירה מאורי אריאל ומבנט, מה המחיר האמיתי עבור ביתו.

יצחק כהן: תוך כדי נגיסה בהמבורגר והתפילה החגיגית, הלאומית, מה מחיר הדמים ששילמה משפחת השכול כדי שיתאפשר לו לגלגל עיניים – – –

משה גפני: איזה המבורגר?

יולי יואל אדלשטיין: לא הבנו.

יצחק כהן: אני פשוט, ביקשו ממני למתן, אז אני ממתן.

משה גפני: אתה לא צריך למתן, אני מסכים.

יצחק כהן: אני אחזור על הדברים.

יצחק כהן: ידע כל זוג צעיר מתנחל שירכוש דירה מאורי אריאל ומבנט, מה המחיר האמיתי עבור ביתו.

יצחק כהן: תוך כדי נגיסה בהמבורגר של יום העצמאות והתפילה החגיגית, הלאומית, מהו מחיר הדמים ששילמה משפחת השכול כדי שיתאפשר לו לגלגל עיניים לעגל הלאומניות בצהלות, עוד היום לנופף.

יצחק כהן: לסיום, כדאי שנזכיר לעצמנו, בזכות מי בנתה ממשלת הברית החדשה את בתי המתנחלים.

יצחק כהן: אין דבר מתבקש יותר מלקרוא לגבעות הנבנות בשמות המחבלים, שבחירותם, בשחרורם מן הכלא, ציוו לנו את המאחזים.

יצחק כהן: מה דעתכם, למשל, על סביוני כמיל אחמד?

יצחק כהן: או על משכנות שחאדה פריד?

יצחק כהן: אולי איזה מאחז על שם חלף ג'ומעה מוסטפא?

יצחק כהן: כי בשחרורם אפשרו להם לבנות את המאחזים האלה.

יצחק כהן: בטח גם תחפשו שם לכיכר על שם מוסטפא מחמוד פייסל, וכמובן שניתן לציין על קיר ההנצחות וההשתדלות של בנט ושל בן-דהן.

יצחק כהן: וכן, על זה הדרך לרחובות, לריאות ירוקות, מחלפי דרכים, יש לכם עשרות רבות של רעיונות, כולם מופיעים ברשימת המשוחררים.

יצחק כהן: לסיום דברי, יש לעצור בכל מחיר את מצעד האיוולת, לפזר את הממשלה הזו על כל מרכיביה ההזויים, ויפה שעה אחת קודם, והאמת והשלום אהבו.

יצחק כהן: אני מצטער שצנזרו לי את הנאום, כי הוא היה הרבה יותר חריף.

משה גפני: תן לי את הנאום, אני אקרא את זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, אם לא הבנת, בגרסה הלא-מצונזרת היה כתוב: נגיסה בהמבורגר לא כשר.

יולי יואל אדלשטיין: אבל הוא התבקש לצנזר את הנאום.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הממשלה תשיב שרת המשפטים, חברת הכנסת ציפי לבני.

יולי יואל אדלשטיין: להזכיר לכולנו, השרה לבני משיבה גם לחבר הכנסת בן-אליעזר, שנימק את הצעת האי-אמון מטעם סיעת העבודה, וגם לחבר הכנסת יצחק כהן, שנימק הצעה מטעם סיעת ש"ס.

משה גפני: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תפרסם ברשומות, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי השרה.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבדת לענות בשם הממשלה על שתי הצעות אי-אמון, ששתיהן עוסקות, בדרך כזאת או אחרת, בנושא המדיני, ושתיהן הוגשו, או לפחות הוצגו מעל הדוכן, על-ידי שני חברי כנסת, שהם מאמינים גדולים, כך אני יודעת, בצורך של מדינת ישראל לקדם את התהליך המדיני ובצורך לעתים לשלם מחירים מאוד קשים, כמו, בין היתר, המחיר שאנחנו משלמים היום גם בשחרור רוצחים שפלים כדי לקדם משא-ומתן, לא כמחווה, לא כטובה ולא כשאקדח נמצא מול ראשנו, כמו במקרים שבהם ארגוני טרור כפו עלינו שחרור אסירים, אלא זה נעשה כדי לקיים את המשא-ומתן.

ציפי לבני: עכשיו, אני יודעת שחבר הכנסת כהן תומך – ואני מאוד מעריכה אותו על כך – בקיומו של משא-ומתן בינינו לבין הפלסטינים.

ציפי לבני: אני יודעת שחבר הכנסת פואד בן-אליעזר, בכל תפקידיו, גם המיניסטריאליים – – –

יצחק כהן: – – –

ציפי לבני: שני הדברים קשורים.

ציפי לבני: בואו, אתם יודעים, אפשר לדבר על הצורך בהסדר מדיני, על הצורך בשלום, על חשיבות המשא-ומתן, ולחשוב שגם לא צריך לשלם כלום, לא בדרך, לא תוך כדי וגם לא אחרי.

ציפי לבני: רק נמצא אם יש פרטנר והפרטנר יהיה כזה, שיהיה מוכן שנישאר בכל המקומות ורק נגיד לו בוקר טוב יפה.

ציפי לבני: זה לא המצב.

ציפי לבני: זה לא המצב, ובמהלך הדרך לעתים צריך לקבל החלטות שהן החלטות מאוד לא פשוטות, מאוד כואבות, החלטות קשות.

ציפי לבני: החלטתה של מנהיגות היא החלטה בשאלה מה נכון לעשות באותה נקודת זמן, לא מה תגיד המליאה היום, לא מה תגיד האופוזיציה למצער, וגם לא מה יכתבו בעיתון.

ציפי לבני: אנחנו לא יכולים לקבל את ההחלטות שלנו לפי משב רוח רגעי, ואנחנו בעיקר לא יכולים ולא מתכוונים לקבל את ההחלטות שלנו גם לפי איזה גורמים קיצוניים, גם אם אותם גורמים קיצוניים קיימים בחלק מהמפלגות שמרכיבות את הקואליציה הנוכחית ומנסות לכפות עלינו את רוחם.

ציפי לבני: לא יהיה כדבר הזה.

ציפי לבני: לכן אני מבקשת אמון בממשלה.

ציפי לבני: אמון בממשלה שמקדמת תהליך מדיני.

ציפי לבני: אמון בממשלה ששומרת ותשמור בהסכם על ביטחון מדינת ישראל; לא רק מעצם החתימה על הסכם – זו שכונה קשה, זה מסובך, זה מורכב, האזור משתנה, האיומים משתנים, אבל בצדם יש גם הזדמנויות, וכל הסכם יהיה כזה ששומר על הביטחון.

ציפי לבני: היישום יהיה הדרגתי, אנחנו לא מתכוונים לזרוק את המפתח לצד השני של הגבול ולקוות לטוב.

ציפי לבני: אבל בעיקר תהיה זאת גם ממשלה שתקבע סוף-סוף את גבולותיה של מדינת ישראל, כי עד היום אנחנו מדינה ללא גבולות מוכרים.

ציפי לבני: אמון בממשלה, שכן, נכון, עושה מעשה מאוד לא פופולרי, בלשון המעטה, מעשה שכואב להרבה מאוד אנשים, משחררת רוצחים שפלים, אבל כאלה שביצעו את המעשים לפני שהיה הסכם שלום, כאלה שיושבים בכלא בין 20 ל-30 שנה.

ציפי לבני: משחררת אותם לידי אלה שמנהלים אתנו משא-ומתן, לא לידי אלה שפועלים נגדנו בטרור, חוטפים חיילים, ומאיימים עלינו שאם לא נשחרר את הרוצחים שלהם, הם ימשיכו בטרור נגד מדינת ישראל; אלה, שבזכות השחרור הזה, גם התחייבו לקחת על עצמם מגבלות במהלך המשא-ומתן, כאלה שמונעות מהם לפגוע בנו באמצעים בין-לאומיים ואחרים במהלך המשא-ומתן.

ציפי לבני: אני מבקשת אמון בממשלה שפועלת כדי לגייס את העולם לטובת האינטרסים שלנו.

ציפי לבני: אני מבקשת אמון בממשלה שעובדת מאוד מאוד צמוד עם ארצות-הברית, מתוך הבנה שמדובר בקשר שהוא חלק מנדבכי הביטחון של מדינת ישראל, קשר אסטרטגי לעתידה של מדינת ישראל וידידות עמוקה.

ציפי לבני: במסגרת הזאת נקבל גם בברכה את מזכיר הממשלה ג'ון קרי, שמגיע הנה כולו מחויב להגיע להסדר.

ציפי לבני: כן, בתהליך הזה אנחנו עובדים אתו מאוד צמוד על מנת שהאינטרסים היסודיים, האסטרטגיים והביטחוניים של מדינת ישראל ייוצגו בכל הליך ובכל מהלך, וכך נמשיך לעשות.

ציפי לבני: אני מבקשת אמון בממשלה שמגיעה להסכמות עם האיחוד האירופי כדי לשמור על המחקר ועל האקדמיה.

ציפי לבני: ממשלה שפועלת להסכם קבע שיסיים את הסכסוך באופן שבו יהיו שתי מדינות לאום וכל מדינה נותנת פתרון לאומי לעם אחר: ישראל, המדינה היהודית והדמוקרטית מתוך בחירתנו, והמדינה הפלסטינית, כפתרון לאומי שלם ומלא לעם הפלסטיני כולו באשר הוא.

ציפי לבני: למען הסר ספק, זו הממשלה שאני חברה בה.

ציפי לבני: אני לא מבקשת אמון בממשלה שתוך כדי משא-ומתן מעבירה הצעות חוק שפוגעות במשא-ומתן ומסיטות את הדיון למקום אחר, שפוגע בישראל, או מסיתות את העולם נגד מדינת ישראל, כמו למשל הדרישה שהוצעה מהאופוזיציה למינימום של 80 חברי כנסת לפני דיון על ירושלים, או לספח את הבקעה, ככה על הדרך, תוך כדי קיום משא-ומתן, בעת שאנחנו פועלים כדי לגייס את ארצות-הברית על מנת לתמוך בצורכי הביטחון של מדינת ישראל, גם בגבולה או גם בצד המזרחי.

ניצן הורוביץ: – – – שתי ממשלות?

ציפי לבני: זה נכון שיש כאלה.

ציפי לבני: יש כאלה, הנה, אתה רואה.

ציפי לבני: אתה שואל את עצמך, אם ככה, מה הממשלה מייצגת?

ציפי לבני: את מה שממשלה מחליטה.

ציפי לבני: זה המצב.

ציפי לבני: זה נכון, יש בתוך חלק ממפלגות הקואליציה גורמים קיצוניים שמנסים לגרור את הממשלה לאותם מקומות קיצוניים שלא יאפשרו לנו להמשיך במשא-ומתן, שיפגעו בביטחון, שיבודדו אותנו מהעולם, שיהפכו אותנו לבלתי מובנים, בלתי מוסברים, כדי שאותם דברים שהם היום חלק מהלגיטימיות שלנו הבין-לאומית, יישחקו עד דק.

ציפי לבני: אז הם מנסים, אבל הנה, הם לא מצליחים.

ציפי לבני: הם לא מצליחים, בין היתר, כי הממשלה הזו מורכבת מעוד גופים, כולל התנועה בראשותי, ויש לנו האפשרות גם למנוע מאותם גורמים קיצוניים להכפיף את המדיניות של ממשלת ישראל ומדינת ישראל להשקפת עולמם הקיצונית, שבעיני לא מייצגת את הערכים של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

ציפי לבני: לכן אני מבקשת את אמון הכנסת בממשלה הזאת.

ציפי לבני: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לשרת המשפטים, חברת הכנסת ציפי לבני, שהשיבה על הצעות אי-אמון מטעם סיעות העבודה וש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת אי-אמון מטעם סיעות יהדות התורה ומרצ: הזיגזג של שר האוצר – יש גירעון או יש רזרבה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת ישראל אייכלר והמנמק הוא חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, אני מתכבד להגיש הצעת אי-אמון בממשלה מטעם סיעות יהדות התורה ומרצ, שעניינה הזיגזג של שר האוצר – גירעון או רזרבה; ואני חושב שהממשלה ראויה באמת לאי-אמון על הנושא הזה.

משה גפני: רק על הנושא הזה?

משה גפני: יש עוד נושאים רבים אחרים, אבל הנושא הזה באמת מעמיד בסימן שאלה גדול את שר האוצר, וממילא גם את הממשלה כולה.

משה גפני: רק לפני חודשים מספר עמדנו כאן נפעמים מול הלהט של שר האוצר שדיבר על הגירעון שהשאיר לו שר האוצר הקודם, יובל שטייניץ, עם רמיזות מאוד גסות כלפי, כיושב-ראש ועדת הכספים בקדנציה הקודמת: אתה הבאת את הגירעון.

משה גפני: דרך אגב, הוא שדרג את מעמדו של יושב-ראש ועדת הכספים: שיושב-ראש ועדת הכספים בכוחו להביא גירעון או להביא רזרבה.

משה גפני: את הקומפלימנט קיבלתי, אבל את הנושא מאוד מאוד לא קיבלתי.

משה גפני: משל למה הדבר דומה?

משה גפני: בר בי רב דחד יומא, או ינוקא שנכנס לתלמוד-תורה, מתחיל ללמד תורה את האדמו"ר שלו, את הרב שלו.

משה גפני: נכנס שר אוצר שלא מכיר את המערכת – יתכבד וילמד, שנה, שנה וחצי, עד שהוא מכיר את הנושא הזה – עומד פה ומסביר על הגירעון, על המצב של מדינת ישראל, מה שהולך לקרות מבחינה כלכלית: אנחנו עלולים להידרדר לפגיעה בדירוג האשראי של מדינת ישראל, הכסף יעלה לנו הרבה יותר כי נצטרך לשלם הרבה יותר ריבית – מה שדקלמו לו פקידי האוצר, ועוד כהנה וכהנה: המצב הכלכלי של השכבות החלשות יהיה יותר גרוע, ומעמד הביניים ייפגע, ומפעלי התעשייה ייפגעו.

משה גפני: נאומים – פשוט, מי שלא מכיר את המערכת היה בטוח שהוא אומר דברי אלוקים חיים.

משה גפני: ואנחנו עומדים תמהים ואומרים: זה לא נכון.

משה גפני: אדוני השר, אני צועק לו – תראו בפרוטוקול – זה לא נכון, עובדים עליך.

משה גפני: המשק הישראלי חזק, יציב; דירוג האשראי של מדינת ישראל, אם אתה לא מדבר שטויות, עולה; האבטלה יורדת; הצמיחה גדלה; במהלך השנים האלה ישראל נכנסה כחברה מן המניין ל-OECD, ועוד כהנה וכהנה הישגים כלכליים; שלא לדבר על כך שמעצמה כלכלית כמו ארצות-הברית בנקים קרסו בה כבנייני קלפים, ובמדינת ישראל המאזן של הבנקים הלך וגדל עד כדי שמנהלי בנקים יש להם משכורות – אפשר להחזיק שכונת עוני באיזה מקום מצוקה במדינת ישראל עם משכורת של מנהל בנק.

משה גפני: הכול בסדר.

משה גפני: צריך לשנות מדיניות, צריך לסייע יותר למעמד הביניים, צריך לא לפגוע בשכבות החלשות, לקחת יותר מהעשירים – כדי לייצב את המצב עוד יותר.

משה גפני: את זה טענו.

משה גפני: והוא אמר לא, במין יוהרה כזאת, באיזו אמירה כזאת – עם תסרוקת – הוא יודע הכול.

משה גפני: מה יכולנו לעשות?

משה גפני: אנחנו כולה חברים זוטרים באופוזיציה, והוא שר האוצר, ירום הודו.

משה גפני: מה אנחנו יכולים לעשות?

משה גפני: לצעוק.

משה גפני: לא עובר מספר חודשים מצומצם, נעמד כאן באותו מקום, שבו ביוהרה הזאת הוא דיבר על הגירעון שהשארנו לו, והוא אומר: רבותי חברי הכנסת – גם כן במין יוהרה כזאת – המצב מצוין.

משה גפני: מישהו מכיר, מהכלכלנים או מחברי הכנסת שיש להם ניסיון, שבשלושה חודשים אנחנו עוברים מגירעון של 40 מיליארד שקל לרווח של עשרות מיליארדים?

משה גפני: אני אומר לכם שכל מה שאנחנו רואים עכשיו זה לא הכול, יש יותר כסף.

יולי יואל אדלשטיין: שר האוצר מוכשר.

משה גפני: שר האוצר מצוין – מצוין בשביל לדבר שטויות.

אורי אריאל: זה בזכות התפילות.

משה גפני: בזכות התפילות.

משה גפני: וזה – – –

בועז טופורובסקי: – – –

משה גפני: רבותי, אם יש מישהו שמבין בכלכלה שיכול להסביר לי איך עוברים בשלושה חודשים – מדינה קטנה שהוצאות הביטחון שלה גדולות, שעומדת מול עולם בעייתי מבחינת המשק הכלכלי שקיים בכל המדינות בעולם – והכול התהפך מהקצה אל הקצה?

משה גפני: אלא אם כן מדובר בנס משמים – ושר האוצר לא מאמין בזה, אז בואו נדבר על מה שקורה בידי אדם.

משה גפני: התברר שמה שאמרנו היה נכון.

משה גפני: ואם מה שאמרנו היה נכון, יש כסף, והם הולכים להביא עכשיו את החוק שלא יעלו את מס הכנסה למי שמשתכר מעל 40,000-30,000 שקל.

משה גפני: וגם לאלה שפחות, אבל אלה כמעט לא משלמים – הרבה – מס הכנסה.

משה גפני: גם מי שמשתכר 100,000 שקל, עכשיו לא יעלו לו מס הכנסה.

מיקי לוי: לא צריך, הוא בתקרת המס המקסימלית.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: חבר הכנסת מיקי לוי, אדוני סגן שר האוצר, אתה יכול לדבר הרבה, אתה סגן שר, אתה יושב עם הפקידים שלכם ומדבר.

משה גפני: אני יכול לדבר רק במליאה.

משה גפני: תן לי, תן לי לדבר.

משה גפני: תאמין לי, אם הייתה לך קצת דרך ארץ הייתם גם מקשיבים לי, כי עד היום התברר שצדקתי.

משה גפני: ואז, לא הסתפקו בעניין הזה – לא יכול להיות שיהיה רק הישג של שר האוצר, גם ראש הממשלה רוצה הישג.

משה גפני: אז הוא רצה להביא אתמול בוועדת הכספים, תוך כדי ישיבת ממשלה, הפחתה של מס מעסיקים ב-0.25%, זאת אומרת, לא יגדילו את זה ב-0.25%, כשהעלות של זה חצי מיליארד שקל – להעביר את החוק באותו יום, אחרי ישיבת הממשלה, בוועדת הכספים; לשנות את התקציב, נותנים הפחתה של חצי מיליארד שקל במס המעסיקים.

משה גפני: לא משנה, אני לא נתתי, וגם חברים אחרים לא נתנו.

משה גפני: טענתי לנושא חדש.

משה גפני: הביאו את זה היום לוועדת הכנסת כדי להביא את הרוב הקואליציוני לכך שזה לא נושא חדש, והרוב הקואליציוני בסופו של דבר התעשת והבין שאנחנו צודקים ולא הביא את זה להצבעה.

משה גפני: זה יבוא בנפרד.

משה גפני: מה הולך לבוא בנפרד?

משה גפני: וכאן האי-אמון שלי בממשלה הזאת, בשר האוצר הזה.

משה גפני: הרי אם יש כסף – אם אין כסף אז אין כסף, מה אפשר לעשות?

משה גפני: בדליכא, אומרת הגמרא, כולי עלמא לא פליגי.

משה גפני: אין, אז מה אפשר לעשות, עניים.

משה גפני: אבל אם אנחנו לא עניים, פגעתם במעמד הביניים לפני כמה חודשים, באוגוסט, ספטמבר, אני לא זוכר, כשאושר התקציב; פגעתם בשכבות החלשות פגיעות אנושות שאני לא זוכר בתקציב של מדינת ישראל – גם ב-2003, כשהיה תקציב קשה, לא היו גזירות כאלה; גזירות קשות, שאמר עליהן שר האוצר – אתם זוכרים מה שהוא אמר: שהמצב קשה, יש גירעון.

משה גפני: אבל אם אין גירעון, מה אנחנו מבינים ממנו?

משה גפני: שמורידים את הפגיעות במעמד הביניים, לא? אין גירעון, הוא אומר.

משה גפני: יש עודף הכנסות, יש רווחים, רווחים כלואים.

משה גפני: אגב, אנחנו עשינו את זה.

משה גפני: בכול הוא מתהדר, אבל עשה את זה יובל שטייניץ, ואני בוועדת הכספים.

משה גפני: לא חשוב, בסדר, מתהדר בקרדיט לא לו.

משה גפני: הבנתי, לא חשוב, הקרדיט לא חשוב, חשוב – אבל תגיע לתוצאה.

משה גפני: מה התוצאה?

משה גפני: התוצאה צריכה להיות שאם יש כסף נותנים את זה לחלשים.

משה גפני: לקחת מהם?

משה גפני: תחזיר.

משה גפני: פגעת במעמד הביניים?

משה גפני: תחזיר להם.

משה גפני: העלית מסים עקיפים, העלית את המע"מ, פגעת בתושב מובטל שגר בשכונת-הארגזים בתל-אביב שכשהוא קונה לחם הוא ישלם יותר כסף?

משה גפני: תחזיר לו את זה.

משה גפני: לא.

משה גפני: משקר, מוליך שולל את הכנסת, זיגזג באופן הכי חמור שיכול להיות.

משה גפני: אגב, שתדעו – אני לא מחדש בזה כלום – זה מעמיד את מדינת ישראל במצב רע מאוד בשווקים הכלכליים בעולם, כלפי מדינות רבות, מכיוון שאומרים ששר האוצר לא מבין מהחיים שלו בכלכלה, מי יודע מה הוא יעשה מחר.

משה גפני: הוא מזגזג בכלכלה, ואחד הכללים הבסיסיים של כלכלה חזקה זה יציבות.

משה גפני: זה זיגזג במובן הכי שלילי של המילה, ולכן – המשמעות של העניין הייתה שאמרנו: מה לעשות, שר אוצר חדש, טעה, הטעו אותו, בסדר.

משה גפני: איפה חברת הכנסת יפעת קריב, שכשאני אמרתי שיש כסף היא אמרה לי שאני משקר?

משה גפני: טוב, לא, בקשת סליחה, זה יהיה בחוק הבא; כשאני אבקש בהסתייגות ששר האוצר יבקש סליחה, אני אסביר את זה.

משה גפני: יש בהסתייגות – אני עמדתי על זה בתוקף, כי זה באמת חלק מהחוק, בקשת הסליחה של שר האוצר.

משה גפני: אבל זה מעמיד אותנו במצב הכי נורא, ולכן מרצ ויהדות התורה, ואני מניח שעוד סיעות רבות יצטרפו לעניין הזה, אנחנו סבורים שמהסיבה הזאת, של הפגיעה הכל-כך קשה בחלשים – באידיאולוגיה – הפגיעה במעמד הביניים, שזאת השכבה המרכזית של אזרחי מדינת ישראל, ששני בני-הזוג עובדים, אגב; זה לא רק אם אחד מבני-הזוג עובד, או ששניהם לא עובדים – הרוב זה ששני בני-הזוג עובדים, ופגעו בהם הממשלה הזאת ושר האוצר הזה בתקציב האחרון, פגיעה שלא הייתה כדוגמתה מאז קום המדינה; אולי בתקופת הצנע של דב יוסף.

משה גפני: אפשר להחזיר – נותנים לעשירים.

משה גפני: את האידיאולוגיה הזאת הכנסת צריכה לדחות על הסף באמצעות הבעת אי-אמון בממשלה, בגלל שר האוצר.

משה גפני: זה לא דבר שאנחנו, הכנסת וחברי הכנסת, שאנחנו יודעים את המצוקות שיש בציבור הישראלי, יכולים לעבור עליו לסדר-היום.

משה גפני: לא יכולים.

משה גפני: אם אנחנו עוברים על זה כך, אנחנו עוד מעט הולכים לאשר חוק של מס הכנסה, שלא יעלו מס הכנסה למי שמשתכר עשרות אלפי ואפילו מאות אלפי שקלים בחודש, כשאנחנו לא מחזירים כלום למעמד הביניים, לא נוגעים בכלל במסים העקיפים שהממשלה הזאת העלתה רק לפני שלושה חודשים – היטלים, ומס שבח, ומסים עקיפים וישירים על דירות, ואפילו החוק שאני העברתי בקדנציה הקודמת, שהמשכנתאות יהיו במחיר שיהיה שווה לזוג צעיר לקחת אותן, שזה לא יהיה כמו הבנקים למשכנתאות, גם זה בוטל.

משה גפני: כלום, אפס מוחלט, עם נזק למעמד הביניים.

משה גפני: ואני יודע ששר האוצר מתעצבן כשאני מדבר על מעמד הביניים – אני לא נראה מעמד ביניים.

משה גפני: לא יודע למה.

משה גפני: הסתכלתי בראי עשר פעמים, לא מבין למה.

משה גפני: הוא אמר לי: אתה לא נראה מעמד ביניים.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

משה גפני: אני מעמד ביניים, אני דאגתי להם, יש לי קבלות.

משה גפני: שר האוצר הזה הזיק להם, ולא חוזר בתשובה, ולכן אל תקרא לו שר האוצר יאיר לפיד, אלא שר האוצר זיגזג.

משה גפני: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי, להשיב על הצעת האי-אמון מטעם הסיעות מרצ ויהדות התורה.

יעקב מרגי: הגירעון – – –

יולי יואל אדלשטיין: אם אני מסכם בשביל סגן שר האוצר, השאלה של משה גפני – איפה הכסף?

יעקב מרגי: הוא הביא, הוא הביא שמונה חודשים.

קריאה: גפני יודע הכול.

יעקב מרגי: הוא עשה את הבלתי-ייאמן, הוא הביא.

יולי יואל אדלשטיין: לא שאלתי מאיפה הכסף, השאלה הרצינית של חבר הכנסת גפני הייתה איפה הכסף.

יעקב מרגי: אני שואל לאן הוא הולך עכשיו.

קריאה: איפה היה הכסף.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני שמח שוב לענות על הצעות האי-אמון של מרצ וחברתה האידיאולוגית יהדות התורה.

קריאות: – – –

מיקי לוי: שתי הסיעות נחושות – – –

קריאה: – – –

מיקי לוי: שתי הסיעות נחושות – – –

משה גפני: הלוואי שהייתם מרצ מבחינה כלכלית.

משה גפני: הלוואי.

מיקי לוי: שתי הסיעות נחושות להעמיד את ישראל אייכלר כמועמד לראש הממשלה.

מיקי לוי: האומנם?

משה גפני: הבנו.

משה גפני: תשובה טובה.

מיקי לוי: קראתי את הצעת האי-אמון, שבה נכתב כי שר האוצר – – –

ניצן הורוביץ: מיקי, זו התשובה?

ניצן הורוביץ: מה זה?

אני מבין בכל אלה יותר משר האוצר.

מיקי לוי: קראתי – –

אפילו הוא מבין – – –

מיקי לוי: – – את הצעת האי-אמון, שבה נכתב כי שר האוצר מזגזג, כביכול, שזה כמובן המצאה וגיבוב של שקרים ואי-דיוקים, ואין לי אפשרות אחרת אלא לכנות את זה בצורה הזאת.

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני, אני בספק אם אתה מאמין בדברים שנשאת לפני כמה דקות מעל דוכן זה.

מיקי לוי: אני משוכנע שגם אתה לא מאמין בדברים אלה.

מיקי לוי: ועכשיו, אדוני היושב-ראש, לעניין הרזרבות.

מיקי לוי: בתקציב המדינה אכן קיימות רזרבות, ואנחנו לא מסתירים את זה, אך כל טענה שלפיה הרזרבות האמורות, סמויות או לא משקפות, או לא שקופות, אינה נכונה.

מיקי לוי: הממשלה והכנסת – אני מדגיש: והכנסת – אישרו את התקציב כאשר כל הרזרבות – כל הסעיפים היו גלויים לפניכם, חברי חברי הכנסת, ומופיעים בספר התקציב.

מיקי לוי: בכל תקציב של חברה או של פרויקט בשוק הפרטי מקובל להפריש סכום מסוים עבור הוצאות בלתי צפויות מראש.

מיקי לוי: גובה ההפרשה נקבע על-פי רמת הסיכון המאפיינת כל חברה וכל פרויקט.

מיקי רוזנטל: איזה מין אנלוגיה זו?

מיקי רוזנטל: מה, אנחנו חברה עסקית?

מיקי רוזנטל: זה תקציב המדינה.

מיקי לוי: בעת אישור תקציב 2013 – – –

מיקי רוזנטל: אין מדינה שיש בה 10% מהתקציב ברזרבה.

מיקי לוי: בעת אישור תקציב 2013–2014 שררה אי-ודאות תקציבית גדולה, הן לגבי היקף ההוצאה שהממשלה תידרש לה והן לגבי יכולת גביית המסים לשנים אלו.

מיקי לוי: נוסף על כך, תקרת הגירעון שנקבעה לשנת 2013, 4.65% גירעון, היא גבוהה באופן יחסי, ועל כן לחריגה ממנה היו עלולות להיות השלכות משמעותיות על אמינותה הפיסקלית של הממשלה.

מיקי לוי: אשר על כן הוחלט להעלות את סכום ההפרשה לרזרבה לשנת 2013 – שנקבעה ל-2013 – ל-5%, לעומת 3% לשנה רגילה.

מיקי לוי: וכל הרזרבה הזאת מתקציבי המשרדים, לא מכלל תקציב המדינה; מתקציבי המשרדים.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, השימוש ברזרבה שקוף, ומובא לאישור בוועדת הכספים.

מיקי לוי: הרי אין שום אפשרות להוציא אפילו אגורה אחת כששר האוצר מחליט מחר בבוקר להוציא.

מיקי לוי: הכול שקוף, הכול מובא לוועדת הכספים, שחלק מחברי הבית כאן כרגע חברים בה, ולכן הכול שקוף, אז אני בכלל לא מבין על מה ההתלהמות.

מיקי לוי: הרי אתה יודע את כל הסעיפים האלה, אבל, כדרכך, אתה עומד פה, מדבר, גיבוב של שקרים, אי-דיוקים, תחת הכותרת "זיגזג".

מיקי לוי: הרזרבות לא משמשות לצורך החלטות אישיות של שר האוצר, אלא לצורך מימון החלטות ממשלה או חוקים.

מיקי לוי: לדוגמה, השנה, בעקבות החלטת הקבינט, הופנה חלק ניכר מהרזרבה לתקציב משרד הביטחון, אף-על-פי שאנחנו התנגדנו; 2.75 מיליארד שקל לא הגיעו מהשמים, לא הגיעו יש מאין, אלא הגיעו בהחלט מהרזרבה.

מיקי לוי: אשר לשנת התקציב 2014, במסגרת הערכות מצב מחודשות שנעשו בשבועות האחרונים במשרד האוצר לקראת תחילת שנת הכספים 2014 עלה כי גברה הוודאות בדבר היקף המחויבויות התקציביות לשנה זו, ולכן מתאפשרת הפחתה ברזרבה לעמידה במגבלות ההוצאה הנמצאת בבסיס תקציב המשרדים בהיקף כולל של 1.75 מיליארד שקל – זה היקף הקיצוץ מהרזרבה הכללית.

מיקי לוי: לאור האמור לעיל, בימים אלה נמצאת בהליך חקיקה בכנסת הצעה להפחתת הרזרבה לעמידה במגבלת ההוצאה לשנת 2014 בסכום האמור, קרי 1.75 מיליארד שקל.

מיקי לוי: הפחתה זו, בתוספת ההפחתה המוצעת בתקציב הריבית לשנת 2014, אשר התאפשרה בעיקר בזכות הגירעון הנמוך מהמתוכנן בשנת 2013, שלהערכתנו בשנת 2014 הוא יסתכם בסדר גודל של 3.2%-3%, מאפשרת את ביטול העלאת מס ההכנסה שתוכננה לשנת 2014 ואת מיתון העלאת שיעור השתתפות המעסיק בביטוח הלאומי.

מיקי לוי: לפיכך אני מבקש מהכנסת לדחות את הצעת האי-אמון.

מיקי לוי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי, שהשיב על הצעת האי-אמון של סיעות מרצ – יהדות התורה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, הוא אמר שאני דיברתי שקרים.

משה גפני: אני לא הסכמתי – – – על הרזרבות, לא הזכרתי בכלל את נושא הרזרבות.

משה גפני: בזה שיקרתי.

מיקי לוי: איזו היתממות.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת אי-אמון מטעם סיעות בל"ד, חד"ש ורע"ם-תע"ל-מד"ע:

יולי יואל אדלשטיין: המשך חקיקת חוק הסדרת התיישבות הבדואים בנגב – תוכנית פראוור – למרות התנגדות האוכלוסייה הערבית בנגב.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ומי שינמק את ההצעה הוא חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: המשיב הוא שר החקלאות ופיתוח הכפר חבר הכנסת יאיר שמיר.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, המשך חקיקת חוק הסדרת ההתיישבות הבדואית בנגב, המכונה תוכנית פראוור, למרות התנגדותה של האוכלוסייה הערבית בנגב, זו דוגמה הרסנית ליחס המדינה כלפי האוכלוסייה הערבית-בדואית בנגב.

טלב אבו עראר: זה גם מלמד על מהלך כוחני.

טלב אבו עראר: הרי חוק פראוור מעלה שוב ושוב את הטיעון שהיישובים הערבים-בדואים בנגב, היושבים רק על 3% מקרקעות הנגב, פולשים לאדמות המדינה, או שהשר ליברמן זועק ש"הבדואים שודדים את קרקעותינו".

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, יש עדויות רבות להכרה במקרקעין נרחבים של בדואים בתקופה העות'מאנית ובתקופה הבריטית, שכללה את הדין המסורתי כמו גם רישום רשמי.

טלב אבו עראר: רוב הכפרים הבדואיים יושבים כיום על קרקעות שהערבים הבדואים ירשו מאבותיהם, אשר בתורם רכשו או ירשו אותן באופן לגיטימי בימי הטורקים, או הבריטים; אז הם לא פולשים ולא שודדים.

טלב אבו עראר: האמת היא ששודד מי שמחוקק חוק כדי לשדוד ולנשל במקום להכיר, וזו מממשלת ישראל, שכל מה שהיא חושבת עליו זה לא להיטיב עם הבדואים, ולא לפתח את יישוביהם, אלא רק לנשל אותם מקרקעותיהם.

טלב אבו עראר: לכן, שוב ושוב אני מזכיר – כדי לחשוף את הכוונות המסתתרות מאחורי חוק פראוור.

טלב אבו עראר: המדינה מתעלמת מהיסטוריית ההתיישבות וטוענת שלבדואים הייתה ההזדמנות לרשום את קרקעותיהם עד אפריל 1921, כמתבקש לפי פקודת הקרקעות המתות – יעני המוואת – הבריטית.

טלב אבו עראר: אך הם לא עשו דבר, וכך נהפכו למסיגי גבול.

טלב אבו עראר: הטענה הזו לא אמינה, והיא גם טענה שקרית, כי במאי 1921 העיד דוח אברמסון שהוגש לממשלה הבריטית שרק 4.5% משטחי ישראל רשומים בספרי הטאבו, כאשר יותר ממחציתם על שם ארגונים יהודיים.

טלב אבו עראר: אם כך, כמעט אף כפר בארץ לא רשם את קרקעותיו בתאריך הקובע, אך רק הבדואים נענשים על כך כעבור יותר מ-90 שנה.

טלב אבו עראר: כיום נותרו תביעות בסך 5% לערך משטחי הנגב, אך גם נתון נמוך זה לא מרתיע את המדינה מניסיון להלאים מה שנותר.

טלב אבו עראר: כפי שציינתי קודם, המשטרים הקודמים הכירו בבעלותם של הבדואים על קרקעותיהם.

טלב אבו עראר: לכן, אם נחזור אחורה לתקופה העות'מאנית, נראה שבדואים בתקופה ההיא רשמו על שמם את אדמותיהם, וישנם עד היום נסחי טאבו המעידים על הדבר.

טלב אבו עראר: כיצד יכלו הבדואים לרשום את הקרקע אם הייתה שייכת למדינה?

טלב אבו עראר: ולכן אנחנו באים ואומרים, נודע לנו שבתקופה האחרונה, בוא נגיד בשבועיים האחרונים, נודע לנו שהחוק הזה נגנז.

טלב אבו עראר: אני אישית שאלתי כמה שרים בממשלת ישראל, ואמרו לי שהחוק נגנז.

טלב אבו עראר: אמרנו באמת, זו הזדמנות פז לממשלת ישראל לפתוח בערוץ הידברות עם האוכלוסייה הערבית-בדואית בנגב, הרי הם אזרחי מדינת ישראל, הם לא עלו, אלא הם כאן.

טלב אבו עראר: הם לא היגרו מאיזשהו מקום, אבל הם אזרחי מדינת ישראל.

טלב אבו עראר: למה לא תיתנו הזדמנות לנהל אתם הידברות, דיאלוג על בסיס הכרה?

טלב אבו עראר: נודע לנו שגם אחרי שידענו על גניזת החוק – שהחוק ממשיך כרגיל, ועדת הפנים מנהלת דיונים מרתוניים כל שבוע, בראשותה של חברת הכנסת מירי רגב, יושבת-ראש הוועדה, וכאילו כלום לא קרה, לא השתנה, החוק לא נגנז, אלא ממשיך כרגיל.

טלב אבו עראר: נודע לנו שהשר יאיר שמיר התמנה לשר שילווה את הפרויקט הזה, את התוכנית הזו, ואני פונה אליך, מכובדי השר, באופן ישיר: התמנית למשימה לא ישימה.

טלב אבו עראר: לכן הייתי מציע לך אחד משני דברים – או להחזיר את המינוי למי שמינה את כבודך, או לבטל את החוק, חוק פראוור, ולפתוח בהידברות עם האוכלוסייה הערבית-בדואית בנגב על בסיס ההכרה, ועל בסיס הבעלות, או הכרה בבעלות, כי תוכנית זו מקדמת אסון, ולא מקדמת פתרון.

טלב אבו עראר: אני קורא שוב ושוב לממשלה לפתור את הבעיה על-ידי הידברות ולא על-ידי כוחנות, ועל בסיס הכרה, ולא עקירה.

טלב אבו עראר: ואפשר לשמור על היחס שנשמר עד היום בין הבדואים למדינה, ואנחנו רוצים לראות כוונה או כוונות חדשות, לראות, להרגיש שינוי במדיניות הממשלה הזו, או במדיניות המדינה בכלל מאז שקמה ועד היום, אותה מדיניות, מדיניות חונקת, מדיניות פוגעת, דורסנית ממש כלפי האוכלוסייה הערבית-בדואית.

טלב אבו עראר: לא לשכוח שערבים-בדואים בנגב היו וככה היום.

טלב אבו עראר: אין להם כוונות לפגוע במדינה, לא בממשלה, לא ביהודים כעם, אלא הם רוצים לחיות בכבוד, רוצים לחיות עם שוויון זכויות, עם שאר או עם יתר האוכלוסייה.

טלב אבו עראר: ולכן, תעזרו לבדואים להמשיך לחיות באותו יחס כדי שבאמת במקום שתצויר המדינה הזו, או הממשלה הזו כמדינה גזענית נגד אוכלוסייתה, או נגד אזרחיה הערבים, הגיע הזמן באמת שהיא תצויר כמדינה דמוקרטית, כולל לגבי האזרחים הערבים-בדואים בנגב.

טלב אבו עראר: רואים הפקעת קרקעות, רק על זה שומעים, על נישול מקרקעות בנגב, בירושלים גם מרחיבים את הבנייה, בהתנחלויות בונים.

טלב אבו עראר: גם אתמול אישרה הממשלה חוק ממש מוזר, לא בעיני, בעיני כל העולם, שהולכים לספח גם את בקעת-הירדן.

טלב אבו עראר: אתם בערבית "טמעים".

טלב אבו עראר: אני חושב שאתם בדרך לכבוש את כל העולם, לא רק בקעת-הירדן, אולי ירדן, גם מצרים, גם סוריה, אולי גם תכבשו את ארצות-הברית, אולי גם רוצים להיות המושל של כל העולם.

טלב אבו עראר: אני חושב, מי שעולה, עולה, סופו, נדמה לי, אם ימשיך באותה מדיניות, הרי הוא יקרוס באחד הימים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, מי שמשיב בשם הממשלה על הצעת האי-אמון הוא שר החקלאות ופיתוח הכפר חבר הכנסת יאיר שמיר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יאיר שמיר: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, ראשית אני רוצה לציין כי תמוהה בעיני הצעת האי-אמון שהוגשה על-ידי חברי הכנסת זאחְלקה, טיבי וסוייד – –

אחמד טיבי: זחאלקה.

יאיר שמיר: מצטער אם פגעתי.

יאיר שמיר: אני אלמד בסוף, חברים.

אחמד טיבי: זה ייכנס אצל אייכלר, זה בטוח.

יאיר שמיר: – – משום שאני שותף לדעתם שעל המדינה לדאוג ולטפל באוכלוסייה הבדואית שהוזנחה במשך שנים.

יאיר שמיר: גם אם אנחנו חלוקים על הדרך לפתרון הסוגיה – נוכל להתווכח, ולעתים אף להסכים, אך רק יחד נגיע למטרה המשותפת.

יאיר שמיר: חבר הכנסת טלב אבו עראר דיבר אתי, ו – אמרתי לך שנעשה את זה בהידברות.

יאיר שמיר: אמרתי לך את זה?

יאיר שמיר: אמרתי.

יאיר שמיר: לכן, תן לי צ'אנס, למה אתה ישר מגיש ערעור?

טלב אבו עראר: אתה ממשיך, גם אני.

יאיר שמיר: חכה.

יאיר שמיר: אתן תשובות.

יאיר שמיר: אני לא באתי הנה לשחק, אלא לעבוד ולהשיג הישגים.

יאיר שמיר: זה שבועות מספר שאנשי משרדי ואני לומדים את הנושא המורכב הזה כדי להציג בפני הממשלה והכנסת תוכנית ראויה וישימה.

יאיר שמיר: איני רואה במשימה זו רק דרך לפתרון הסדרתה של התיישבות הפזורה הבדואית בנגב, אלא חלון הזדמנות כמותו מעטים נפתחים בתולדותיו של עם או של מדינה.

יאיר שמיר: עלינו לזכור כי בסופו של דבר מטרתנו היא לדון בגורלה של האוכלוסייה הבדואית כחלק בלתי נפרד ממדינת ישראל וכשותפי גורל לכולנו.

יאיר שמיר: כך אני מסתכל על זה.

יאיר שמיר: תן לי את האמון, לפחות את ההתחלה.

יאיר שמיר: עלינו לחזק את יחסי האמון עם האוכלוסייה הבדואית, שנוצרו לאורך ההיסטוריה של שותפות אמת, להבטיח את זכויותיהם הבסיסיות ביותר, לחינוך, בריאות ורווחה, ולהביא לפתרון כולל של הסוגיה בסופו של דבר.

יאיר שמיר: גם אם התהליך יהיה ארוך וממושך, נעשה את זה בסבלנות ובהידברות.

יאיר שמיר: אמרתי לך את זה, ואני אומר לך את זה שוב מעל הבמה הזאת.

יאיר שמיר: יש להמשיך ולקדם בשיתוף פעולה פתרון כולל ומקיף להסדרת ההתיישבות הבדואית בנגב בהווה ולעתיד, במטרה להבטיח את הצלחת התוכנית לאחר אישורה במליאת הכנסת.

יאיר שמיר: בכוונת הממשלה, כחלק מתוכנית של סיוע, להעמיד תקציבים לחיזוק תשתיות ולפיתוח מסגרות חינוך וליצירת מקומות תעסוקה והכנסה.

יאיר שמיר: אני רואה את זה משולב.

יאיר שמיר: לא נבנה מדרכות אם לא יהיו שם מקורות פרנסה.

טלב אבו עראר: איך אפשר לנהל הידברות תחת החוק?

טלב אבו עראר: החוק הזה קיים.

יאיר שמיר: תן לי את ההזדמנות.

יאיר שמיר: עוד לא התמניתי, אז תן את ההזדמנות למנות אותי.

יאיר שמיר: טלב, אני משיב לך כיאיר שמיר, חבר הממשלה, שבא הנה לעשות שליחות.

יאיר שמיר: אני אמרתי את זה – אני לא בא לעשות קריירה פה, וזה חלק מהשליחות.

יאיר שמיר: תשפטו אותי לאורך הדרך.

אחמד טיבי: אדוני השר, האם השבת לראש הממשלה על ההצעה שאתה תהיה – – –

יאיר שמיר: עזוב.

יאיר שמיר: אני מניח שבישיבת הממשלה הקרובה או יקום או ייפול.

יאיר שמיר: תנו צ'אנס.

אחמד טיבי: לא, כי זה קשור אלינו, לכן אני שואל.

יאיר שמיר: שאלת אותי ביום רביעי שעבר.

יאיר שמיר: נתתי לך תשובה אמיתית.

יאיר שמיר: השיח נמשך – ביום ראשון זה ייסגר.

יאיר שמיר: בואו נמשיך, חברים, אנחנו הרי לא רוצים על גבה של האוכלוסייה לבנות קריירות פוליטיות; אני ודאי שלא, ואני מקווה שגם אתם לא.

יאיר שמיר: אז בואו לפחות נדון בדברים לגופם.

יאיר שמיר: הלאה.

יאיר שמיר: טלב, ניפגש, נשב, אין שום בעיה.

יאיר שמיר: אני, סבלנות לי רבה.

יאיר שמיר: השר בני בגין אמר על הבמה הזאת: "הממשלה, כמובן, איננה יכולה לעצום את עיניה, לאטום את אוזניה, לעמוד מנגד, להתעלם ולאפשר המשך המצב הקיים לגבי רבבות בדואים בצפון הנגב, החיים בתנאי עוני, אולי העוני העמוק ביותר בארץ, ולעוני הזה, כפי שאנחנו יודעים על כל עוני, מתלוות גם תופעות חברתיות קשות, שליליות בעיקרן, ויש לנסות להביא לכך שלא יהיו, ודאי לא בתחולה הרבה הזאת, שמטרידה את כולנו".

יאיר שמיר: הממשלה שבה אני חבר הולכת להשקיע בשנים הקרובות בטיפול במגזר הבדואי בדרום סכומים נכבדים, לפתח להם תשתיות נאותות וראויות כדי להשוות את תנאי הפתיחה של ילד שנולד באוכלוסייה הבדואית לאלה של שכנו היהודי בנגב.

יאיר שמיר: כשם שסוגיות החינוך, הרווחה, הבריאות והתעסוקה צריכות להיות שוויוניות בכל המגזרים, כך גם שמירת החוק ואכיפתו תהיה שווה – באותה מידה.

יאיר שמיר: פיתוח הנגב היה מאז ומתמיד משימה לאומית חשובה שממשלות ישראל הציבו כמטרה.

יאיר שמיר: במסגרת התוכנית שלפנינו מחובתנו להבטיח כי הבדואים ישולבו בקדמה ובפיתוח העתיד לבוא בנגב – כל זה לאור המשאבים הרבים שממשלת ישראל מתכוונת להשקיע.

יאיר שמיר: פיתוח זה לא יתאפשר בלא פתרון לסוגיית ההתיישבות הבדואית, אשר חייב להיות – ואני מצטט מדוח השופט גולדברג: "מתחייב פתרון מערכתי כולל ומשולב בנושא הקרקע ובנושא תכנון ההתיישבות, התעסוקה והחינוך, כשאלה משולבים בנושא תנאי החיים ביישובים (המוכרים ואלה שיוכרו)".

יאיר שמיר: זה סעיף 72 בדוח, מי שמכיר אותו.

יאיר שמיר: ארצה לציין כי אחת מסוגיות המחלוקת העיקריות היא תביעת הבעלות על הקרקע וחלוקת הפיצוי הכספי.

יאיר שמיר: סוגיה זו נוגעת במספר מצומצם יחסית של תושבים מקרב האוכלוסייה הבדואית.

יאיר שמיר: הממשלה מבקשת להסדיר את התיישבות הבדואים תוך הקטנת הצורך בהעתקת האוכלוסייה ממקומה ככל האפשר.

יאיר שמיר: שוב – לפי דוח גולדברג.

יאיר שמיר: הסדרת התיישבות הבדואים בנגב הכרחית לקידום האוכלוסייה הבדואית ולשילובה בתנופת הפיתוח שעומדת לעבור על הנגב.

יאיר שמיר: הסדרת ההתיישבות לא תהיה שלמה ללא מאמץ מרוכז לקידום הפיתוח הכלכלי החברתי של אוכלוסיית הבדואים בנגב.

יאיר שמיר: התעסוקה והחינוך עומדים בלב הדאגה של כל אזרח, והם מנועי צמיחה הכרחיים.

יאיר שמיר: בשנים הקרובות הנגב עומד לעבור שינוי אדיר, שכן עשרות מיליארדי שקלים עתידים להיות מושקעים בו.

יאיר שמיר: מבחינת הממשלה, הבדואים חייבים להיות חלק מהשגשוג והפיתוח האלה.

יאיר שמיר: לכן החליטה הממשלה להשקיע היום בתחומים – –

טלב אבו עראר: שגשוג הנגב יהיה על חשבונם.

יאיר שמיר: זה ממש לא נכון.

טלב אבו עראר: זה בדיוק כך.

יאיר שמיר: כשאני אומר שהם יהיו חלק מהפיתוח, ואנחנו דורשים ורוצים, אתה אומר: יהיה על חשבונם?

יאיר שמיר: אל תגיד ההפך ממה שאני אומר; שמעתי אותך – תשמע גם אותי בהמשך.

יאיר שמיר: אתה אומר הפוך ממה שאני אומר.

יאיר שמיר: אני מתכוון לכל מילה שאמרתי.

יאיר שמיר: כתבתי את זה ואני מתכוון לעשות את זה.

טלב אבו עראר: ציינתי כאן עובדות.

יאיר שמיר: לא, אתה ציינת הערכה – שנעשה ההפך ממה שכתבתי.

טלב אבו עראר: ציינתי עובדות.

טלב אבו עראר: אתה יכול להוכיח אחרת?

יאיר שמיר: תצעק כמה שאתה רוצה.

יאיר שמיר: אני אעשה.

טלב אבו עראר: – – –

יאיר שמיר: – – של חיזוק הכשרת המבוגרים וקידום היכולת שלהם להשתלב בתנופת העשייה והתעסוקה, יצירת מקומות תעסוקה חדשים וחיזוק הרשויות המקומיות, שיפור מצבן הכלכלי ושיפור תנאי החיים בהן.

יאיר שמיר: למטרה זו אישרה הממשלה במסגרת התוכנית הכוללת גם את התוכנית לקידום הצמיחה והפיתוח הכלכליים של האוכלוסייה הבדואית בהיקף של 1.2 מיליארד שקלים לחמש שנים.

יאיר שמיר: ההשקעה הנרחבת מיועדת להביא לצמצום הפערים בין האוכלוסייה הבדואית לבין יתר האוכלוסייה בנגב ובמדינה בכלל.

יאיר שמיר: סוגיית הסדרת ההתיישבות של הבדואים בנגב מלווה את הבדואים ואת מדינת ישראל זה שנים רבות.

יאיר שמיר: על אף ועדות רבות ומשאבים רבים שהושקעו, לא הושגה עד היום התקדמות משמעותית בנושא.

יאיר שמיר: תנו הזדמנות לעשות את זה.

יאיר שמיר: אני מציע ליושב-ראש הכנסת ולחברי חברי הכנסת לדחות על הסף את הצעת האי-אמון, שהיא טרם זמנה, טרם בשלה, ונראה שיש פה ריח פוליטי ולא יותר מזה.

יאיר שמיר: תודה רבה.

טלב אבו עראר: הממשלה לא – – –

גילה גמליאל: תודה רבה לשר החקלאות ופיתוח הכפר יאיר שמיר.

גילה גמליאל: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014) (תיקון), התשע"ד–2013, שהחזירה ועדת הכספים; הצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2013 ו-2014 (תיקון), התשע"ד–2013, שהחזירה ועדת הכספים; הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 10), התשע"ד–2013, שהחזירה הוועדה לקידום מעמד האישה.

נאזם בדר: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לסגן מזכירת הכנסת.

גילה גמליאל: 1.

גילה גמליאל: כישלונה בתחום המדיני;

גילה גמליאל: 3.

גילה גמליאל: הזיגזג של שר האוצר – יש גירעון או יש רזרבה;

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להודעות הסיעות.

גילה גמליאל: ועדת הכנסת קבעה הודעות סיעות בשיעור של שלוש דקות.

גילה גמליאל: ראשון הדוברים, חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת איתן כבל, מפלגת העבודה – – –

בנימין בן-אליעזר: – – – הצבעות – – –

גילה גמליאל: לא.

גילה גמליאל: קודם כול יש ההודעות של הסיעות.

גילה גמליאל: טוב, חבר הכנסת איתן כבל לא נמצא.

גילה גמליאל: חבר הכנסת בועז טופורובסקי מיש עתיד, עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: בבקשה.

בועז טופורובסקי: כל פעם שאני עולה לדבר, גברתי היושבת-ראש, את נמצאת כאן.

גילה גמליאל: אתה רואה מה זה?

בועז טופורובסקי: אולי זה – – –

גילה גמליאל: אחוות היו"רים.

בועז טופורובסקי: כן, זה אומר משהו.

בועז טופורובסקי: אני עולה לדבר כדי לשכנע את חברי הכנסת לא לתמוך בהצעות האי-אמון.

בועז טופורובסקי: אני יודע שאתם מופתעים.

בועז טופורובסקי: בואו נעבור הצעה-הצעה, ואני אנסה להסביר למה לא לתמוך.

בועז טופורובסקי: ההצעה הראשונה היא של מפלגת העבודה: כישלון הממשלה בתחום המדיני.

בועז טופורובסקי: אני חייב להגיד שכשמפלגת העבודה הייתה בקואליציה הייתה הצלחה אדירה בתחום המדיני.

בועז טופורובסקי: פשוט מדהים איך הם יכולים לבקש – – –

יחיאל חיליק בר: איך היית חבר המפלגה כל כך הרבה זמן?

בועז טופורובסקי: אני כבר לא חבר במפלגה.

יחיאל חיליק בר: איך היית חבר מפלגה כל כך הרבה זמן?

בועז טופורובסקי: אני כבר לא חבר במפלגה.

יחיאל חיליק בר: כל זמן שהיינו בקואליציה היית חבר במפלגה.

בועז טופורובסקי: קודם כול, יש לי רגשות מאוד מאוד חיוביים כלפי מפלגת העבודה, אבל האי-אמון על הכישלון בתחום המדיני, אני חושב שיש בזה בעייתיות רבה מאוד, מה גם שכרגע אנחנו מתקדמים בתחום המדיני.

בועז טופורובסקי: עוד לא הסתיימו השיחות, עוד אין כישלון.

בועז טופורובסקי: להגיד שיש כישלון – אתם אמורים לפרגן.

יחיאל חיליק בר: התקדמות אדירה, אני חייב להגיד.

בועז טופורובסקי: להגיש אי-אמון על זה שלא מספיק מהר מתקדם התחום המדיני ולא על זה שכבר נכשלנו – למרות שעוד לא הסתיים המשא-ומתן.

יחיאל חיליק בר: היונים בפתח.

יחיאל חיליק בר: היונים בפתח.

בועז טופורובסקי: אנחנו מגדלים אותן, מגדלים אותן.

בועז טופורובסקי: הצעת האי-אמון השנייה: שחרור מרצחים היוצאים כגיבורים ופניהם להמשך הטרור, של ש"ס.

בועז טופורובסקי: גם כאן אני חייב להגיד שש"ס לא הייתה אף פעם בקואליציה ששחררה מחבלים.

בועז טופורובסקי: זו פעם ראשונה שהם שומעים את זה, והם באופוזיציה.

בועז טופורובסקי: אם הם היו בקואליציה – –

יעקב מרגי: שחרור על מה?

יעקב מרגי: שחרור על מה?

בועז טופורובסקי: – – אף פעם לא היה שחרור מחבלים.

יעקב מרגי: שחרור על מה, שחרור על לדבר?

יעקב מרגי: אפילו פוטין אומר שזה – – –

בועז טופורובסקי: יש החלטות, יש הסכמות בין-לאומיות, יש דברים שעושים.

בועז טופורובסקי: גם אני לא אוהב את זה.

בועז טופורובסקי: אני לא חושב שיש מישהו בבית הזה שאוהב שמשחררים רוצחים.

בועז טופורובסקי: אבל צריך להבין, להגיש הצעת אי-אמון על משהו שאתם עשיתם בעצמכם, אני חושב שזה לא ראוי.

בועז טופורובסקי: אני הייתי מציע לש"ס להגיש הצעת אי-אמון על משהו בונה שמתאים לאידיאולוגיה שלכם, למשל זה שעדיין אנשים מעזים לנסוע בשבת.

בועז טופורובסקי: ההצעה השלישית: הזיגזג של שר האוצר – יש גירעון או יש רזרבה, של יהדות התורה ומרצ.

בועז טופורובסקי: אני קודם כול חייב להגיד שהחיבור כאן הוא חיבור מדהים.

בועז טופורובסקי: יהדות התורה ומרצ זה חיבור מדהים ויפה מאוד.

יחיאל חיליק בר: זה לא העניין.

בועז טופורובסקי: לא ראיתי אופוזיציה – – –

מיכל בירן: בוקר טוב – – –

בועז טופורובסקי: לא ראיתי כזה דבר שאנשים מגישים הצעת אי-אמון על זה שמבטלים העלאת מסים.

מיכל בירן: – – – היית מבין שאין דרך אחרת להגיש – – –

בועז טופורובסקי: אני חבר בוועדת כספים, ועדת כספים – –

מיכל בירן: – – –

בועז טופורובסקי: – – וכל האופוזיציה באה ורוצה להפיל החלטה שאומרת העלאת מסים.

בועז טופורובסקי: אנחנו אומרים, בואו נבטל העלאת מסים ואתם רוצים להפיל את זה.

יחיאל חיליק בר: תענו לעניין – – –

בועז טופורובסקי: גם החיבור בין מרצ ליהדות התורה הוא יפה מאוד – –

קריאה: כן, יש לנו חיבור.

בועז טופורובסקי: – – הוא גם היה מדהים בהצבעה על שוויון לזוגות החד-מיניים.

קריאה: – – –

בועז טופורובסקי: גם כאן הייתם באחידות דעים שצריך למנוע מזוגות חד-מיניים שוויון – –

יחיאל חיליק בר: כי החיבור שלך עם נפתלי בנט הוא חיבור.

יחיאל חיליק בר: האחים.

בועז טופורובסקי: – – ובגלל זה יהדות התורה הצביעה נגד.

בועז טופורובסקי: אתם יצאתם מהמליאה ואנחנו איכשהו הצלחנו להעביר יותר שוויון לזוגות חד-מיניים.

בועז טופורובסקי: אני חושב שזה יפה מאוד.

יחיאל חיליק בר: מה עם החיבור – – – איך אתה מקבל את זה?

בועז טופורובסקי: אם אני הייתי יהדות התורה, הייתי מגיש הצעת אי-אמון על זה שהממשלה הזאת מצליחה להעביר יותר זכויות לזוגות חד-מיניים – –

מיכל בירן: – – –

גילה גמליאל: משפט סיום, חבר הכנסת טופורובסקי.

בועז טופורובסקי: – – ואם אני הייתי מרצ, הייתי אומר דווקא ההפך, שלא מספיק מהר אנחנו מעבירים שוויון לזוגות חד-מיניים.

גילה גמליאל: תודה רבה.

בועז טופורובסקי: ההצעה האחרונה אומרת:

בועז טופורובסקי: המשך חקיקת החוק להסדרת ההתיישבות – –

גילה גמליאל: במשפט אחד.

בועז טופורובסקי: – – תוכנית פראוור – של חד"ש ורע"ם-תע"ל.

בועז טופורובסקי: אני הייתי בא ואומר שאנחנו לא מספיק מהר מקדמים שוויון זכויות, כמו שצריך, למיעוט הערבי במדינת ישראל, ועל זה הייתי חושב שאתם צריכים להגיש אי-אמון, ולא על זה שאתם אומרים שבמדינת ישראל מי שפורע חוק, מי שיושב במקומות שאסור לו לשבת, אותו המדינה לא מפנה, ומי שעושה ופועל לפי החוק – –

גילה גמליאל: תודה רבה.

בועז טופורובסקי: – – מחירי הדיור שלו יעלו ויאמירו לגבהים בלתי הגיוניים.

בועז טופורובסקי: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת בועז טופורובסקי.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

יחיאל חיליק בר: בועז, חזור הביתה.

יחיאל חיליק בר: התקלקלת.

יחיאל חיליק בר: מאז ברית האחים עם בנט, התקלקלת.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש – חברי השרים, גברתי הקצרנית – תודה לך קודם כול שאפשרת לי לנאום את שלוש הדקות.

איתן כבל: ברשותכם, חברי חברי הכנסת, הנושא שלנו באי-אמון הוא נושא מדיני.

איתן כבל: כמיטב המסורת, מדי יום שני אנחנו אמורים לומר את דברנו.

איתן כבל: ההתייחסות שלי, יש הרבה – אני פותח עיתונים, חברי בקואליציה, ובכל יום אני רואה משאים-ומתנים מתנהלים, ואני שואל את עצמי: איפה?

איתן כבל: איפה מתנהל אותו משא-ומתן?

איתן כבל: אני מסתכל על נתניהו – והיום אמרתי בישיבת הסיעה שזה שילוב של פיצול אישיות או סכיזופרניה.

איתן כבל: זאת אומרת, יש ד"ר ביבי ומיסטר נתניהו, או הפוך.

איתן כבל: אני לא מבין מה קורה כאן, למען השם.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, את חברת סיעת הליכוד, חברה בכירה – ואני לא ציני – ואני שואל איך זה שביד אחת אתה כבר מקבל החלטה כל כך דרמטית לשחרר את הרוצחים, זאת החלטה לא פשוטה, ובאותו זמן, ביד אחרת, לקבל החלטה לבנות אלפי יחידות דיור בהתנחלויות.

איתן כבל: מה הרווחת?

איתן כבל: זה גם לאכול דגים מסריחים וגם להיזרק מהעיר.

איתן כבל: אלוהים ישמור, כאילו מה העניין?

איתן כבל: לפעמים אני מנסה להבין איך הדברים מתנהלים, מה מנחה, מה מוליך, מה מוביל את ראש הממשלה בתהליך קבלת ההחלטות, מה הרווח שלנו שם; שלא נדבר על שכנתי וחברתי, חברת הכנסת מירי רגב, שמה לנו – פתאום נסעה עד בקעת-הירדן עם החוק שלה.

אחמד טיבי: של נעליך.

איתן כבל: אני מתנצל, היא שכנה שלי, אני מבקש ממך.

איתן כבל: ולכן, באמת אינני מבין.

איתן כבל: בימים כתיקונם ראש הממשלה היה מאפשר להעלות עניין שכזה?

איתן כבל: הרי מה הבושה?

איתן כבל: הרי ברור שהוא לא יאפשר להביא את זה ביום רביעי להצבעה כאן.

איתן כבל: האם יש מישהו שחושב שביום רביעי תתקיים פה – חבר הכנסת אחמד טיבי, אתה חושב שאנחנו נצביע על הצעת החוק של חברתי מירי רגב?

אחמד טיבי: לא חושב.

איתן כבל: אז היא עשתה סיבוב, ראש הממשלה – –

יחיאל חיליק בר: על מרכז הליכוד.

איתן כבל: – – מערער או שהשרה ציפי לבני תערער, וזה ייכנס להקפאה.

איתן כבל: אבל מה עם הפאדיחה?

איתן כבל: איפה הוא?

איתן כבל: זאת אומרת, הוא הגיע למצב ששום דבר כבר לא סורט אותו.

איתן כבל: אומרים שלפיל יש עור של נתניהו.

איתן כבל: הבן-אדם כבר באמת, באמת, כל דבר לא – אני לא מבין כאן.

איתן כבל: פיל היה נסרט.

איתן כבל: אצלו לא מזמן – חבר הכנסת מרגי, קראנו את פרשת מקץ לפני כמה שבועות.

איתן כבל: אתה זוכר את הציטוט "ולא נודע כי באו אל קרבנה", שום דבר, תן לו לשבת על הכיסא ולא משנה מה יהיה.

גילה גמליאל: תודה רבה, חבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: אני מודה לך מאוד.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת יעקב מרגי מש"ס, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר מיהדות התורה.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, הלילה, כששרי הממשלה יעלו על יצועם, מאות בני משפחה, הורים, אחים וילדים, דודים ובני דודים, תנדוד שינה מעיניהם, יזילו דמעה שוב, כאילו ננעצה הסכין והחרב והכדור בלבם של הנרצחים.

יעקב מרגי: בלילה הזה, שרי ישראל, שרי הבית היהודי, איך לא רעדה ידכם כשהצבעתם על שחרור רוצחים שפלים?

יעקב מרגי: רוצחים שפלים שרצחו חפים מפשע, רוצחים שיתקבלו הלילה כגיבורים בכיכרות, אלה שיניפו בפניהם של בני משפחת פוגל ומשפחת סחיווסחורדר את אותה אות "וי" המעצבנת.

יעקב מרגי: רבותי – חבר הכנסת טופורובסקי, אני עונה לך.

יעקב מרגי: רבותי, גם ממשלות העבר שחררו מחבלים, אבל שחררו בתמורה למשהו.

יעקב מרגי: הזעקה כאן על האיוולת, שחרור מחבלים תמורת כלום, ויותר גרוע מכך, שהייתה לממשלה הזאת – היו לממשלה הזאת עוד שתי אלטרנטיבות לשחרור מחבלים, ואמרתי זאת פעם אחר פעם.

יעקב מרגי: העדיפו תמורה שפוגעת במורל של החברה הישראלית, בכושר ההרתעה, במשפחות, על פני הצהרות דקלרטיביות, סמנטיות, שמעידות מה סולם הערכים של אותם שרים שהעדיפו את שחרור המחבלים על הקפאה זמנית של הבנייה או על דיון, על שיחות על קווי 67'.

יעקב מרגי: כן, הממשלה הזאת, הממשלה שיושבים בה שרי הבית היהודי.

יעקב מרגי: רבותי, אני שואל את אותה שאלה שחבר הכנסת איתן כבל שאל: היכן ראש הממשלה?

יעקב מרגי: לדעת כל מביני העניין, אין לנו בשמונה החודשים האחרונים ראש ממשלה.

יעקב מרגי: זה כשמונה חודשים אנחנו לא שומעים אותו בסוגיות הכי קרדינליות בדיון הציבורי.

יעקב מרגי: תשמע את חוות הדעת, או את התחושה הזאת – אפשר לשמוע אותה משרי הליכוד, חבר הכנסת טיבי.

יעקב מרגי: חבר הכנסת טיבי, אפילו משרי הליכוד, מחברי הכנסת של הליכוד אתה יכול לשמוע – אין ראש ממשלה בישראל.

אחמד טיבי: יש שרים שאומרים את זה?

יעקב מרגי: יש שני ראשי ממשלה זוטרים – כן, יש גם שרים שאומרים את זה, מהליכוד – יש שניים שמנהלים אותו, והוא שבוי בידיהם: בנט, יאיר, שעכשיו גם על המכסה של הגבינה, אם ישנו את הצבע, הוא יכנס מסיבת עיתונאים.

יעקב מרגי: העיתונאים התעייפו, כל יום מסיבת עיתונאים, הוא עסוק במסיבות עיתונאים.

יעקב מרגי: רבותי, זה יוצא מגרונם של חברי הכנסת, כי ראש הממשלה שבוי זה כשמונה חודשים בידי הנהגת הבית היהודי, ראשי ההתיישבות.

יעקב מרגי: מי שלא מאמין לי, שישב בוועדת הכספים, יראה איזה אוטוסטרדה – אוטוסטרדה של הסטת משאבים ותקציב לטובת המתיישבים.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם, בשם המשפחות השכולות, אני אומר בשמן, ואני מתיימר ואומר – תתביישו לכם, פניכם תכסה בושה.

יעקב מרגי: זו גם צביעות, גם גנבת דעת.

יעקב מרגי: העדפתם את הפגיעה במשפחות כדי לרפד אתכם בכספים ועוד כספים.

יעקב מרגי: ואני שואל, איפה אותה זעקה, איפה אותן דמעות תנין ששמענו מכם בכניסה למחנה עופר בפעימה הקודמת?

יעקב מרגי: הפעם כלום, שלחתם את המשפחות להפגין לבד מול ביתו של ראש הממשלה.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם, לארגון "אלמגור" ולמשפחות, לא הייתם צריכים להפגין מול ביתו של ראש הממשלה, כי הוא מזמן הפסיק לשמוע, מזמן הפסיק להקשיב, לא מעניין אותו.

יעקב מרגי: הייתם צריכים להפגין מול ביתם של מי שהיה בידם למנוע את השחרור הזה, פשוט להסכים לדבר אחד – או לדון על קווי 67' או הקפאה זמנית של ההתיישבות.

יעקב מרגי: העדפתם דמים, תרתי משמע; ידיכם דמים מלאו.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת ישראל אייכלר מיהדות התורה, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג ממרצ.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: בבקשה.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, השרה, חברי הכנסת, לפני שאני אדבר על השחרור של המחבלים היום, וההקשר שלו לשלטון החוק ומערכת המשפט, אני רוצה לומר על מה שדיבר פה סגן שר האוצר, שמרצ ויהדות התורה מסכימים שישראל אייכלר יהיה מועמד לראשות הממשלה – אתה יכול להיות רגוע; אחרי הפסיקה של בית-המשפט, שפוסל את משה אבוטבול – לא בגלל 34 זיופים אלא כי הוא חרדי, ואך ורק כי הוא חרדי – –

דב ליפמן: – – –

ישראל אייכלר: – – והא ראיה, שמאז קום המדינה עוד לא בוטלו בחירות בעיר, גם אם היו זיופים; שלא לדבר על זיופים בתוך מפלגת העבודה, או בתוך הליכוד, שאף פעם לא הובאו לידי פסילה.

ישראל אייכלר: אפילו במקומות שהייתה פסילה, הייתה פסילה של קלפיות, והייתי מבין אם בית-המשפט היה אומר שבאותם מקומות שיש חשד לזיופים צריך לעשות בחירות חוזרות, כפי שנעשה; ואני באמת מתנגד לכל דבר שהוא בלתי חוקי, ולכן אני מתנגד לזיופים.

ישראל אייכלר: את הזיוף הגדול ביותר ביצע בית-המשפט; הוא זייף את הבחירות בבית-שמש.

ישראל אייכלר: השופטים האלה, אם לא היה מדובר במוישה אבוטבול, אלא היה מדובר בראש עיריית מעלות-תרשיחא, שגם שם הייתה תלונה, והיו תלונות והיו זיופים, וגם במקומות אחרים שהיו זיופים, הם לא היו מבטלים את הבחירות, הם היו אומרים: המשטרה תחקור ותסיים, ואחר כך.

ישראל אייכלר: ולכן יכול להיות רגוע סגן שר האוצר – אני כבר אמרתי גם לרב גפני – אם יהודי חרדי יהיה ראש הממשלה, כמו שבית-המשפט או מערכת המשפט המצרית העמידה שופט עליון בראשות ממשלת המהפכה של א-סיסי, כך יכניסו לבית-סוהר כל ראש ממשלה שייבחר כחוק על-ידי הציבור היהודי גם אם יהיו פה 90% יהודים חרדים, במדינת ישראל.

ישראל אייכלר: ושלא יגיד לי אף אחד, אם יש לו טיפה של הגינות, שזה לא נכון שהסיבה היא הזיופים, כי אותם אנשים נלחמו בציבור החרדי גם לפני הבחירות.

ישראל אייכלר: אין לי טענות לאלי כהן; אלי כהן רוצה להיות ראש עיר, בכל עירייה יש כאלה שטוענים שהצד השני זייף, וכנראה הם צודקים.

ישראל אייכלר: אבל יש לי טענות לכל אלה שנלחמו נגד מוישה אבוטבול כי הם רוצים שחרדים לא יוכלו לגור בבית-שמש – –

דב ליפמן: – – –

ישראל אייכלר: – – והם ראו שהסיכוי האחרון של המקום האחרון שיהודי חרדי עוד יכול לבוא לגור, כמו בית-שמש, יחסמו גם בפניו את הדרך.

ישראל אייכלר: ולכן, כאשר שמעתי היום דיון על האנטישמיות בצרפת, שאיזה שחקן כדורגל עשה איזה תנועה, אמרתי: ריבונו של עולם, בכל כלי התקשורת הייתה קריאה של מישהו בבית-שמש שאומר "פולנים, לכו לאושוויץ", "זבאלה, לכו לבני-ברק"; לא בצרפת ולא ברוסיה, פה, בבית-שמש, במדינת ישראל.

ישראל אייכלר: איזה צביעות.

ישראל אייכלר: איך אפשר לבוא ולדבר על אנטישמיות בעולם כאשר מדינת ישראל מייצרת את דברי השנאה והשטנה נגד יהודים שמתנהגים על-פי התורה יותר מאשר בכל מקום אחר בעולם.

דב ליפמן: – – –

פנינה תמנו: – – –

ישראל אייכלר: אני לא רציתי להיכנס – להפריע לדברי יושב-ראש הכנסת בדיון שהיה – – –

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: – – – כי לא רציתי להפריע – –

דב ליפמן: – – – זיוף – – –

ישראל אייכלר: – – לטענה כלפי אומות העולם, אבל כשאנחנו מדברים פה, בתוך מדינת ישראל, לא צריך לעשות חשבון נפש מאיפה יוצאת השנאה הגדולה ביותר נגד יהודים?

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר לכם שגם בהיסטוריה, רוב הדברים שהגויים אמרו על היהודים, הם לקחו – –

גילה גמליאל: נא לסיים.

ישראל אייכלר: – – מהמשכילים שכתבו נגד יהודי העיירה, בתוך – –

דב ליפמן: – – –

ישראל אייכלר: – – המגזר היהודי עצמו.

ישראל אייכלר: ולכן, גברתי היושבת-ראש, משפט אחד אני חייב לומר על מה שכן עליתי – זה שמשחררים מרצחים.

ישראל אייכלר: מעבר לכאב המשפחות, זו ההוכחה הגדולה ביותר שאין שלטון חוק במדינה הזאת, שאין כבוד לפסיקות של בית-משפט, כי עובדה שאם לרוצח קוראים כך וכך משחררים אותו – לצרכים מדיניים.

ישראל אייכלר: לא בשביל לשחרר את גלעד שליט אלא בשביל צרכים מדיניים מבטלים פסיקה של בית-משפט.

ישראל אייכלר: אבל כשאזרח עומד מול בית-המשפט אומרים: שלטון החוק.

גילה גמליאל: תודה.

ישראל אייכלר: שלטון החוק לא עומד מול הכאב והבכי של המשפחות השכולות?

ישראל אייכלר: תחשבו על זה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר מיהדות התורה.

גילה גמליאל: תעלה חברת הכנסת תמר זנדברג ממרצ.

גילה גמליאל: בבקשה.

תמר זנדברג: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברות וחברים, אני רוצה להצטרף לדבריו של חברי חבר הכנסת איתן כבל ולקרוא לראש הממשלה להביע את עמדתו בנושא שעל הפרק, ולדעת אחת ולתמיד אם עמדת הממשלה היא בעד או נגד סיפוח בקעת-הירדן.

תמר זנדברג: כי הרי ביומיים האחרונים אנחנו שומעים קולות – מתוך הקואליציה, מתוך הממשלה – יד אחת אומרת בעד, יד אחת אומרת נגד, ולנו קשה לדעת – אנחנו, אזרחיות ואזרחי ישראל – האם ראש הממשלה הוא מיסטר ביבי, או האם הוא ד"ר נתניהו?

תמר זנדברג: האם הוא תומך בסיפוח בקעת-הירדן תוך כדי חיסול וחתירה תחת מאמצי המשא-ומתן שהממשלה שלו כביכול מתיימרת לנהל, או שהוא עומד מאחורי מאמצי המשא-ומתן, ואז בהכרח הוא מתנגד לסיפוח בקעת-הירדן, מפני שכל בר ובת דעת שחיים כאן, במזרח התיכון, או בעולם כולו, יודעים שלא קיימת מדינה פלסטינית ללא בקעת-הירדן.

תמר זנדברג: אז נשאלת השאלה: לאן פניה של הממשלה?

תמר זנדברג: והאמת, יש שאלות אפילו גדולות מכך.

תמר זנדברג: אני יכולה כאן, מעל הדוכן, להעריך – אני לא יכולה להתחייב, אני יכולה להעריך – שהצעת החוק הזאת לא תראה אור יום כאן, באולם הזה, במליאת הכנסת.

תמר זנדברג: היא עלתה בוועדת השרים לענייני חקיקה, עשתה את ההצגה שלה, ואז, כמו הצעות אחרות, הזויות, שמגיעות מהימין הקיצוני, היא עשתה את הטריק הידוע של ערר בוועדת השרים, ושם נתקעה.

תמר זנדברג: כך שאם יורשה לי להעריך, הצעת החוק הזאת לא תגיע לכאן, למליאת הכנסת, ואנחנו לא נזכה ללחוץ על הכפתורים בעד או נגד, אבל אני כן יכולה להתחייב, בשם סיעת מרצ, שאם הצעת החוק הזאת תגיע לכאן ותעלה, אנחנו לא נהיה אלה שיצילו את הממשלה מעצמה.

תמר זנדברג: תנו לי להעריך שאם תעלה כאן

תמר זנדברג: הצעת החוק הזאת אנחנו נראה אתכם, חברי הכנסת מהליכוד ביתנו, מהבית היהודי, זוחלים החוצה לאט-לאט מהאולם ומשאירים את האגפים שכביכול מנסים עוד להציל משהו מכבודה של ישראל מצביעים בעד, ורצים כאן אחוזי תזזית אל עבר ספסלי האופוזיציה בתקווה שאנחנו אולי נציל אתכם מעצמכם.

תמר זנדברג: אני לא יודעת מה יעשו חברינו במפלגת העבודה, אני מצטערת לגלות שבמפלגת העבודה עצמה מסתובבות יוזמות מהסוג הזה, שחושבות שאפשר להקים מדינה פלסטינית בלי בקעת-הירדן, ואפשר לדבר על שיקולי כביכול ביטחון כאלה ואחרים, וכך לחתור תחת המאמץ המדיני, אבל בשם סיעת מרצ אני יכולה להתחייב שאנחנו לא נספק את חבל ההצלה לממשלה.

תמר זנדברג: אם יהיה צורך, אנחנו – – –

גילה גמליאל: תודה.

תמר זנדברג: יש לי עוד 15 שניות.

תמר זנדברג: לא נוח לך לשמוע, גברתי היושבת-ראש?

גילה גמליאל: לא, הסתכלת עלי לרגע, אז לא הרמתי את הראש.

יחיאל חיליק בר: היא חברה בשדולה לפתרון הסכסוך.

יחיאל חיליק בר: לא יפה ככה.

תמר זנדברג: אז בארבע השניות שנותרו לי, אני רוצה לחזור – – –

גילה גמליאל: אבל לא הסכמתי עם רוב הדברים שאמרת, אם זאת השאלה.

תמר זנדברג: כן, אני מתארת לעצמי.

גילה גמליאל: אם לא עם הכול.

תמר זנדברג: אבל עדיין את צריכה לשמור על זכותי לומר אותם.

גילה גמליאל: באהבה.

תמר זנדברג: אז בארבע השניות מעבר לזמן שלי אני רוצה לחזור על ההתחייבות שלנו שהממשלה תצטרך לעשות את העבודה בעצמה ולהודיע לציבור אם היא בעד או נגד.

תמר זנדברג: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג ממרצ.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת אברהים צרצור מרע"ם-תע"ל-מד"ע.

גילה גמליאל: בבקשה.

אופיר אקוניס: גמרתם להשמיץ היום?

יחיאל חיליק בר: עוד לא התחלנו.

תמר זנדברג: או, שלום.

אופיר אקוניס: חכו, ראיתי שהתשובות היו, הייתי אומר – לא חשוב.

תמר זנדברג: היית חסר.

אברהים צרצור: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, רבותי חברי הכנסת – – –

תמר זנדברג: חסרת פה.

תמר זנדברג: לא הוצאנו את הגרון מספיק היום.

אופיר אקוניס: בשביל זה באתי.

גילה גמליאל: כן, ברשותכם, חברכם על הדוכן, אז בבקשה.

אברהים צרצור: דובר רבות, גברתי היושבת-ראש, מתחילת הדיון הזה ועד עכשיו, על המושג "שחרור רוצחים", כולם האשימו את כולם בכך שהממשלה העדיפה לשחרר רוצחים פלסטינים שדם על ידיהם במקום להקפיא התנחלויות, ואחרים האשימו את ההפך, וכו' וכו'.

אברהים צרצור: זה הביא אותי, באמת, הכריח אותי, לעמוד כאן, על הדוכן הזה, כדי להזכיר לכולכם, כחברי הכנסת, כמחוקקים, גם כעם בישראל, את רשימת הרוצחים היהודים שישראל שחררה, דרך חנינות של הנשיא, ובדרכים אחרות, אף שדם ערבי פלסטיני על הידיים שלהם, ואף שהם נשלחו למאסרי עולם, ועל אף העובדה הזאת הם שוחררו לאחר תקופה קצרה מאוד, בזמן שאסירים ערבים אזרחי מדינת ישראל שרצחו יהודים נמצאים בכלא עד עצם היום הזה, ואף אחד לא חושב עליהם.

אברהים צרצור: ואני אמנה את הרשימה הזאת רק על קצה המזלג: ישראל שחררה את דני אייזנמן, מיכל הלל וגיל פוקס, שרצחו בשנת 1985 נהג מונית ערבי, חמיס טוטנג'י, ונשפטו למאסר עולם; מיכל שוחררה לאחר חמש שנים, השותפים לאחר שבע שנים.

אברהים צרצור: דרך אגב, מיכל נרצחה על-ידי שותפה לאחר חתונתם.

אברהים צרצור: ישראל שחררה, גברתי היושבת-ראש, את דוד בן-שימול, שירה טיל "לאו", רצח ערבי ופצע אחרים, נידון למאסר עולם – שוחרר לאחר 11 שנים על-ידי חנינה של הנשיא.

אברהים צרצור: ישראל שחררה את יורם שקולניק, שרצח ערבי כפות בשנת 1994, נידון למאסר עולם – שוחרר לאחר שבע שנים.

אברהים צרצור: ישראל שחררה את זאב וולף וגרשון הרשקוביץ, שזרקו רימון יד על בית-קפה בירושלים, שהרג אזרח ערבי ופצע 20 – שוחרר לאחר שבע שנים.

אברהים צרצור: ישראל שחררה את אלן גודמן, שבשנת 1984 ירה במתפללים במסגד אל-אקצא, רצח מתפלל ופצע עשרות, נשפט למאסר עולם – שוחרר לאחר 15 שנים.

אברהים צרצור: נחשון וולס שוחרר על-ידי ישראל – רצח פלסטינית בשנת 1990 ופצע אחרים, שהה בכלא אך ורק 13 שנים.

אברהים צרצור: ישראל שחררה את יונה אברושמי, שרצח איש "שלום עכשיו" ופצע אחרים, נידון למאסר אולם עונשו נקצב ל-24 שנים – שוחרר לאחרונה.

אברהים צרצור: ישראל, כבוד יושב-ראש הכנסת לשעבר, שחררה את חברי המחתרת – אני מסיים בזה – שחררה את חברי מחתרת הטרור היהודי, שרצחה שני תלמידים, הואשמה בפיצוץ מכוניות בגדה, תכנון פיצוץ כיפת-הסלע, רצח ופציעת ראשי ערים בגדה וכו' – נידונו למאסר עולם, ואחרים לשנים – שהותם בכלא לא עברה את שבע השנים.

אברהים צרצור: אני חושב שיש גבול לבושה שאני מרגיש, שומע וחש במליאת הכנסת.

אברהים צרצור: תודה.

גילה גמליאל: תודה לחבר הכנסת אברהים צרצור מרע"ם-תע"ל-מד"ע, ויעלה חבר הכנסת דב חנין מחד"ש.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה, גברתי השרה, עמיתי חברי הכנסת, אין ספק, עמיתי חברי הכנסת, שממשלת נתניהו שברה השבוע אפילו את השיאים של עצמה בציניות.

דב חנין: באותו יום שבו משחררים אסירים פלסטינים, ומסבירים גם לציבור וגם לקרוביהם של אלה שנהרגו שהדבר הזה נעשה כדי לקדם משא-ומתן – נכון – –

דוד רותם: – – –

דב חנין: – – באותו יום – נרצחו – באותו יום עצמו הממשלה, או יותר נכון ועדת השרים לחקיקה, מאשרת את חוק סיפוח בקעת-הירדן; באותו יום.

דב חנין: כדי שלא יהיה ספק, לא רק מאשרים את חוק סיפוח בקעת-הירדן, אלא גם מאשרים עוד 1,400 יחידות דיור בהתנחלויות.

דב חנין: זאת אומרת, אם המהלך הוא מהלך של רצון טוב כדי להראות לפלסטינים שרוצים לדבר אתם, אז מראים להם שרוצים לדבר, ובאותה הזדמנות מכניסים להם אצבע גם לעין הימנית וגם לעין השמאלית, כדי שהם יבינו בדיוק את המסר.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, על הממשלה הזאת נכונים דבריו של אלכסנדר ינאי לרעייתו שלומציון; הוא אמר לה, הוא הזהיר אותה לפני מותו: אל תתייראי לא מן הפרושים ולא מן הצדוקים, אלא מן הצבועים, שעושים מעשה זמרי ומבקשים שכר כפנחס.

דב חנין: הממשלה הזאת מתנהלת בצביעות ובציניות ששוברות כל אמון של הציבור בשלטון, בפוליטיקה, בעשייה מדינית בארץ הזאת.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אם אלה הם דבריה של הממשלה בתחום המדיני, צריך לומר שגם בתחום הכלכלי-חברתי היא לא מפגרת בהרבה.

דב חנין: הממשלה אישרה השבוע את השינוי בכלל ההוצאה.

דב חנין: אגב, בניגוד להצעת בנק ישראל – בנק ישראל הציע להגדיל את ההוצאות הממשלתיות.

דב חנין: הוצאות ממשלתיות זה הוצאות לדיור, הוצאות לרווחה, הוצאות לבריאות, הוצאות לחינוך.

דב חנין: ההוצאות הממשלתיות הציבוריות בישראל הגיעו לרמה מאוד נמוכה, יחסית למדינות ה-OECD, ולכן בנק ישראל הציע להגדיל אותן.

דב חנין: באה ממשלת נתניהו ומקדמת מהלך שבפועל משמעותו היא צמצום בהוצאות השירותים האזרחיים, בשירותים שהמדינה נותנת לאזרחיה.

דב חנין: הממשלה מתעקשת לומר לציבור שהיא שכחה לגמרי את המחאה החברתית שהייתה כאן לפני שנתיים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הגיע הזמן שאנחנו, הגיע הזמן שהציבור יזכיר לממשלה הזו מה דרשנו, על מה נאבקנו.

דב חנין: הגיע הזמן שהציבור יבין שהממשלה הזו לא הולכת לעשות שום שינוי חברתי, שום צדק חברתי.

דב חנין: הגיע הזמן שהציבור יגיד לממשלה הזו ללכת הביתה, ואני מציע, עמיתי חברי הכנסת, שאנחנו נעשה את זה כבר היום.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין מחד"ש.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת ישראל חסון מקדימה, ואחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית מהתנועה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

ישראל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, קצת קשה לי להמשיך אחרי הנקודה שדב סיים בה, אבל – לשאלה שלטעמי רוב הציבור עומד היום ושואל את עצמו: לאן אנו הולכים.

ישראל חסון: אנה?

ישראל חסון: מי מוביל?

ישראל חסון: מי מובל?

ישראל חסון: מה אנחנו אמורים לעשות?

ישראל חסון: אני חושב שהבית הזה, כדאי שיתחיל – יושב פה מורי ורבי, רובי, שבטח חווה בבית הזה ימים סוערים לא פחות וימים של התנהלות כזו או אחרת.

ישראל חסון: אני חושב שאנחנו נמצאים באיזו נקודת זמן שהיא מאוד מאוד משמעותית, גם לדמוקרטיה וגם לתהליך האזורי.

ישראל חסון: אני חושב שהממשלה הקודמת הצליחה לצלוח תקופה לא פשוטה, מאוד לא פשוטה, ברמה האזורית, בהצלחה לא מבוטלת.

ישראל חסון: אמרתי את זה מעל בימת הכנסת, הייתי אז אופוזיציונר, אבל כשהיה צריך לומר את הדברים האלה, אמרתי אותם.

ישראל חסון: מה קורה לנו היום?

ישראל חסון: היום אנו נדרשים ברמה הבין-לאומית והאזורית להחלטות.

ישראל חסון: זה מה ששונה ממה שהיה לפני שנה.

ישראל חסון: וכשאנחנו נדרשים להחלטות, לא יכול להיות שהרכב הזה שנקרא ממשלת ישראל ייסע על עשרה גלגלים, שכל גלגל יש לו מערכת היגוי משלו.

ישראל חסון: ואני חושב שהנזק שמתחיל להתהוות קודם כול מבית, הוא נזק אדיר.

ישראל חסון: אני כועס כעס רב מאוד, רב מאוד, על כמה מפלגות בקואליציה שהובילו את ראש הממשלה לקבל את ההחלטה הלא-מוסרית הזאת, על השחרור הזה.

ישראל חסון: אני חושב שהמפלגות שכפו עליו את הדבר הזה כפו עליו דבר לא מוסרי, כפו עליו דבר שגורם לנו קושי רב להסתכל בעיניים של האזרחים ולהגיד להם: רבותי, מותר לנו לתבוע את זה מכם בעבור מעשה ראוי, ולאחר המעשה הזה מגדילים לעשות בחקיקה כזו או אחרת ובהתנהלות שבעצם מעמידה את כולנו בשאלה – לאן אנחנו הולכים?

ישראל חסון: אין לנו את הזמן.

ישראל חסון: הזמן שהיה לנו לפני שנה הולך ואוזל, אנחנו בזמן של החלטות, ואתם צריכים לעזור ולקבל את ההחלטות הללו ולא להוליך אותנו אל עברי פי פחת.

ישראל חסון: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל חסון מקדימה.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת מאיר שטרית מהתנועה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: אחריו – סגן השר המקשר בין הכנסת לממשלה, סגן שר במשרד ראש הממשלה, חבר הכנסת אופיר אקוניס, ישיב בשם הממשלה.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, בהזדמנות זו שיש דיון בנושא של אי-אמון – לא שאני רוצה להביע אי-אמון בממשלה, אבל בהחלט, בוא נאמר, על המהלכים האחרונים שנעשים בתוך הממשלה.

מאיר שטרית: אני חושב שהעובדה שמוגשת הצעת חוק שמדברת על החלת החוק על היישובים בבקעה ועוברת ועדת שרים לחקיקה, היא עובדה שמעלה תמיהות ושאלות – לאן פניה של מדינת ישראל מועדות?

מאיר שטרית: אני גם לא מבין את ההיגיון שבפעולה הזו, גם של שרי הממשלה שהצביעו בעד הצעת החוק הזו, כשברור הרי שהחוק הזה לא יעבור.

מאיר שטרית: אז מה ההיגיון לגרום נזק למדינת ישראל, לתדמית שלה, בעולם ואצל האמריקנים ואצל האירופים, כשיודעים שמזה לא יצא כלום?

מאיר שטרית: מה ההיגיון בזה?

מאיר שטרית: אני לא מבין את ההיגיון ואת חוסר התוחלת שבפעולה כזאת, שרק גורמת נזק ולא מביאה שום תועלת.

מאיר שטרית: הרי אף אחד לא חושב באמת שממשלת ישראל אכן תחיל את החוק על היישובים בבקעה.

מאיר שטרית: ולכן, לעתים אני שואל את עצמי שאלות – לאן, באמת, פנינו, כממשלה, מועדות.

גילה גמליאל: אם אפשר, קצת יותר שקט במליאה.

מאיר שטרית: אנחנו נמצאים במשא-ומתן מדיני, שאנחנו מקווים שהוא יתקדם לכיוון נכון ויביא, בסופו של דבר, לשלום ולפתרון של שתי מדינות לשני עמים, כפי שראש הממשלה התחייב מעל במה זו, בכנסת ובפני הציבור.

מאיר שטרית: אז מה, לא חייבים לשים כל יום מקל בגלגלים של המשא-ומתן ולטרפד ולכבול את ידיו של ראש הממשלה.

מאיר שטרית: הדבר הזה הוא פשוט אנטית

מאיר שטרית: זה למה שקואליציה צריכה לעשות כלפי ראש הממשלה.

מאיר שטרית: קואליציה צריכה לתמוך במהלכים שראש הממשלה עושה.

מאיר שטרית: והרי זה יעמוד למבחן בעוד זמן קצר, ונראה באמת איפה אנחנו עומדים, האם יש סיכוי או מצב שבו ישראל יכולה להגיע להסכם שלום עם הפלסטינים, או שאין סיכוי, ונידונו להיות במצב הזה של סכסוך לנצח.

מאיר שטרית: אני בין אלה שמאמינים שיש סיכוי, ואני מאלה שמאמינים שצריך ליצור את הסיכוי הזה.

מאיר שטרית: אני חושב שהאינטרס בשלום הוא במדינת ישראל אינטרס לאומי ממדרגה ראשונה.

מאיר שטרית: כל עוד לא הגענו לשלום עם הפלסטינים תמיד נהיה בעיני העולם כאנשים הרעים, בעוד הפלסטינים נמצאים במרכז הבמה העולמית בתור "אנדרדוג", וזוכים לסימפתיה עולמית, של כל מדינות העולם, ואנחנו מושמצים על-ידם.

מאיר שטרית: לכן גם יש האינטרס שלנו לתת להם אפשרות להקים מדינה עצמאית, לתת לנו לחיות בשקט, ליצור שיתוף פעולה עם העולם, עם כל מדינות העולם.

מאיר שטרית: ברור שהחיים פה ישתנו בצורה דרסטית אם אכן יהיה שלום בינינו ובין הפלסטינים.

מאיר שטרית: זו גם הסיבה שבגללה אין לנו יחסים דיפלומטיים או שלום עם רוב מדינות ערב.

מאיר שטרית: אני חושב שאם היה שלום עם הפלסטינים – המכשול הזה היום הוא המכשול העיקרי לכך שאין יחסים דיפלומטיים עם 56 מדינות אסלאם שחתמו על היוזמה הסעודית ואישרו אותה ארבע פעמים, ואומרות: תגיעו להסכם שלום עם הפלסטינים; אנחנו כולנו מוכנים לעשות שלום ונורמליזציה מלאה עם מדינת ישראל.

מאיר שטרית: מה עוד צריך לקרות כדי שזה יקרה, גברתי היושבת-ראש?

מאיר שטרית: נדמה לי – כלום, אלא רק החלטה של ראש הממשלה ושל הממשלה אכן לתמוך בתהליך השלום.

מאיר שטרית: ואני רוצה לסיים ולומר לראש הממשלה: אם אתה תחליט, ואתה היום נמצא בצומת דרכים, אם ראש הממשלה יחליט על קידומו של תהליך שלום ועל עשיית שלום יהיה לו רוב בכנסת ויהיה לו רוב בציבור הישראלי.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר שטרית.

גילה גמליאל: אנחנו נזמין את סגן השר המקשר בין הכנסת לממשלה, סגן השר במשרד ראש הממשלה, חבר הכנסת אופיר אקוניס, להשיב בשם הממשלה.

גילה גמליאל: בבקשה.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי, שמעתי כאן בקשב רב כמדי שבוע את נימוקי האופוזיציה להצעת האי-אמון, ואני שואל את עצמי, יחד עם רבים מאזרחי ישראל: עד מתי תמשיך האופוזיציה להוציא את דיבתה של מדינת ישראל?

אופיר אקוניס: עד מתי?

אופיר אקוניס: עכשיו, מה אתם לא מעלילים, חבר הכנסת חסון.

אופיר אקוניס: מה כבר לא נאמר בשיח הציבורי הישראלי מאז הוקמה הממשלה הזו ומאז גם הוקמה הממשלה הקודמת, שהממשלה הזו היא המשכה?

אופיר אקוניס: אני אספתי כמה ביטויים: אפרטהייד – היה; גטאות לפלסטינים – שמענו היום.

אופיר אקוניס: יושב כאן חבר הכנסת בר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר, אני מצטט אותך, כן.

אופיר אקוניס: גטאות לפלסטינים, גטאות למסתננים, פאשיזם – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: לא, אני מצטט את מיטב הביטויים האיומים שבהם אתם משתמשים נגד הממשלה.

יחיאל חיליק בר: – – – לחוסר יכולת – – – לתוכניות.

אופיר אקוניס: – – – סתימת פיות, קיצוניות, מדינה דו-לאומית – שהיא עוד הממעיטה, חבר הכנסת בר.

יחיאל חיליק בר: נכון.

יחיאל חיליק בר: אתם תמיטו מדינה דו-לאומית על ישראל במדיניות שלכם.

יחיאל חיליק בר: תגידו מה התוכנית שלכם, אחת ולתמיד.

יחיאל חיליק בר: פעם אחת.

יחיאל חיליק בר: לא מה לא לעשות, אלא מה לעשות.

אופיר אקוניס: הפלסטינים, לשיטתכם, חפים מכל טענה, מכל הכשלה של המשא-ומתן המדיני; לא בחצי השנה האחרונה, מאז חזר למסלול המשא-ומתן המדיני, לא בשנה האחרונה, וגם לא מאז 1967, לא מאז 1947, אלא כמעט 100 שנה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, האופוזיציה עוסקת במשא-ומתן המדיני באולם הזה כאילו הפלסטינים כבר ויתרו על זכות השיבה, כאילו הפלסטינים כבר הכירו בישראל כמדינת הלאום של העם היהודי.

אופיר אקוניס: והייתי רוצה, אדוני, אולי לתת, חבר הכנסת בר, דבר שיעניין אותך, את חבר הכנסת בן-אליעזר, את חבר הכנסת בר-לב, את חבר הכנסת רוזנטל – מאוד יעניין את סיעת העבודה: הוויכוח על הבקעה, על בקעת-הירדן, כמשל.

אופיר אקוניס: הרי אתם יודעים – אתה, ראיתי את תוכניתך, חבר הכנסת בר-לב – מנומקת, מעניינת; וגם אתה יודע – אתה יודע את זה, כי אתה אדם אינטליגנטי מאוד – יחד עם חבריך, אגב, בסיעת העבודה; חבר הכנסת בן-אליעזר, אתה יודע – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: אני שמעתי אותך, תאמין לי, אני גם אתייחס.

אופיר אקוניס: אני אפילו אתייחס לציטוט מדויק מהדברים שלך, וגם של חבר הכנסת כבל.

אופיר אקוניס: – – ואתם יודעים שבבקעת-הירדן אין בעיה – בבקעת-הירדן אין בעיה דמוגרפית.

קריאה: מה זה קשור?

אופיר אקוניס: אין שם בעיה דמוגרפית.

עמר בר-לב: – – –

אופיר אקוניס: יודה חבר הכנסת טיבי שאין שם כמעט פלסטינים.

קריאה: מה זה קשור?

אופיר אקוניס: אני אענה לך תכף מה זה קשור.

אופיר אקוניס: משום שאתם תמיד, אתם תמיד מעלים את הטיעון הדמוגרפי – למה ישראל צריכה לסגת מיהודה ושומרון – – –

אחמד טיבי: בנגב אין כמעט יהודים.

אופיר אקוניס: רק רגע, אני אענה לך.

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: – – – אבל לא – – –

יחיאל חיליק בר: יש שם 3 מיליון פלסטינים, מה תעשה אתם?

יחיאל חיליק בר: מה תעשה אתם?

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה לתת להם זכות הצבעה?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת טיבי, אתה לא סומך עלי שאני אגיע – – – והגליל – – –

אחמד טיבי: אין כמעט יהודים שם.

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה לתת להם זכות הצבעה?

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה – – –

אופיר אקוניס: עכשיו, בבקעת-הירדן, אדוני היושב-ראש, אין כמעט פלסטינים.

אופיר אקוניס: לדאבון הלב, חבר הכנסת בן-אליעזר, ואני אומר את זה בצער, אין גם – יש 7,000 ישראלים.

אופיר אקוניס: 7,000 ישראלים חיים בבקעת-הירדן.

אופיר אקוניס: זה לא מספיק.

אופיר אקוניס: זה גם לא מספר גדול.

אופיר אקוניס: כלומר, אין שם בעיה דמוגרפית.

אופיר אקוניס: והשטח, בגדול, רוב השטח שבמחלוקת ריק מהתיישבות.

אופיר אקוניס: אז על איזה כיבוש אתם מדברים?

אופיר אקוניס: מה אתם כל הזמן מוליכים שולל את הציבור?

אופיר אקוניס: ואני רוצה להגיד לכם – – –

יחיאל חיליק בר: מי שמוליך שולל את הציבור זה אתם.

אופיר אקוניס: ואני רוצה להגיד לכם – – –

יחיאל חיליק בר: – – – שום פתרון – – –

אופיר אקוניס: ואני רוצה, בעיקר לסיעת העבודה – – –

בנימין בן-אליעזר: – – – שמעת את הנאום שלי?

בנימין בן-אליעזר: שמעת את הנאום – – –

אופיר אקוניס: לא, שמעתי את נאומך.

אופיר אקוניס: אני תכף אגיע ל"קיר הברזל", בן-אליעזר.

בנימין בן-אליעזר: – – –

אופיר אקוניס: תכף אני אגיע.

יחיאל חיליק בר: – – – תגידו מה הפתרון שלכם.

יחיאל חיליק בר: תגידו מה הפתרון שלכם.

אופיר אקוניס: עכשיו, אני שואל את חבר הכנסת בר – – –

יחיאל חיליק בר: תפסיק להתחמק חודשים מפתרון.

יחיאל חיליק בר: מה הפתרון?

יחיאל חיליק בר: מה הפתרון?

יחיאל חיליק בר: תענה פעם אחת, בבקשה – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר, אדוני היושב-ראש, הוא בשר מבשרה של תנועת העבודה.

אופיר אקוניס: הוא לא היה בחייו בתנועה אחרת.

אופיר אקוניס: הוא לא בא מזרם קומוניסטי שהצטרף לו לסיעת העבודה בשנים האחרונות – אתה יודע שאני צודק.

אופיר אקוניס: אתה גם יודע על מי אני מדבר.

אופיר אקוניס: הוא באמת סיעת העבודה הקלאסית.

אופיר אקוניס: מפלגת העבודה הישראלית הקלאסית.

אופיר אקוניס: אתה הרי יודע מה אמר יצחק רבין על בקעת-הירדן, ואתה יודע מה אמר יגאל אלון על בקעת-הירדן, ואתה יודע מה אמרו האנשים הרציניים – שהייתה לי מחלוקת אתם, מסוימת, בוודאי עם יצחק רבין בהסכמי אוסלו – מה הם אמרו על בקעת-הירדן.

אופיר אקוניס: עכשיו – – –

מיקי רוזנטל: מה אתה מבלבל את המוח על מפלגת העבודה?

מיקי רוזנטל: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת רוזנטל, אתה אל תגיד לי – – –

מיקי רוזנטל: – – –

אופיר אקוניס: אתה, חבר הכנסת רוזנטל – –

מיקי רוזנטל: – – –

אופיר אקוניס: – – אני מציע לך – –

מיקי רוזנטל: מה אתה מבלבל את המוח?

אופיר אקוניס: – – אני מציע לך ללמוד קצת מאבות המפלגה שאתה חבר בסיעתה בכנסת התשע-עשרה.

אופיר אקוניס: צא ולמד.

אופיר אקוניס: לא יזיק לך.

אופיר אקוניס: אתה חושב שאתה יודע הכול?

מיקי רוזנטל: – – –

אופיר אקוניס: אתה חושב שאתה יודע הכול?

אופיר אקוניס: אתה הרי מאלה שנכנסו – הזרם המוזר שנכנס למפלגה ציונית, מפלגה – אפילו הייתה נחשבת – אפילו הייתה נחשבת ימנית, לפי שיטתך, בזמנים מסוימים.

מיקי רוזנטל: מאיפה אתה יודע מה אני חושב?

אופיר אקוניס: אני יודע, אני שומע אותך פה כל שבוע.

מיקי רוזנטל: שאלת אותי פעם אחת?

אופיר אקוניס: כל שבוע.

מיקי רוזנטל: כן.

אופיר אקוניס: ולכן – אגב, הם צודקים.

אופיר אקוניס: בקעת-הירדן – גם יצחק רבין, עליו השלום, וגם יגאל אלון, מראשי תנועת העבודה, חבר הכנסת בר, צודקים.

אופיר אקוניס: צדקו – הם לא צודקים כרגע, לצערנו, שניהם כבר אינם בין החיים – והם צודקים.

אופיר אקוניס: נסיגה משם, עקירת היישובים או נסיגת כוחות צה"ל, תסכן את כל מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: זה לא עניין – זה לא עניין פוליטי, זה עניין לאומי.

אופיר אקוניס: זה לא עניין פוליטי.

אופיר אקוניס: אני שמעתי גם את חבר הכנסת בן-אליעזר, אדוני היושב-ראש – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: – – אני – – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: – – – אני שמעתי – – –

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: – – – אני שמעתי את חבר – קודם כול, אני רוצה להגיע להסכמה לאומית רחבה, חבר הכנסת בר, סביב בקעת-הירדן.

אופיר אקוניס: זה דבר – האם התעלמתם מזה?

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: ומה עם יהודה ושומרון?

יחיאל חיליק בר: מה עם יהודה ושומרון?

יחיאל חיליק בר: מה עם יהודה ושומרון?

אופיר אקוניס: אני אספר לך.

אופיר אקוניס: סוד גלוי.

מיקי רוזנטל: אין לכם עמדה בשום דבר.

אופיר אקוניס: ודאי שיש לנו עמדה.

מיקי רוזנטל: – – –

יחיאל חיליק בר: אתם – – – רק מה לא – – –

אופיר אקוניס: למה, למה אתה אומר שאין לנו עמדה?

אופיר אקוניס: יש לנו עמדה.

מיקי רוזנטל: מה העמדה?

מיקי רוזנטל: – – –

יחיאל חיליק בר: מה העמדה?

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: אם שניכם תפסיקו לצעוק לרגע אני אתן את עמדתנו.

אופיר אקוניס: עמדתנו היא נוכחות ישראלית – את זה אומרת הממשלה.

אופיר אקוניס: אני אומר: גם יישובים וגם צבא בבקעת-הירדן.

אופיר אקוניס: גם – – –

מיקי רוזנטל: ולהחיל את החוק.

מיקי רוזנטל: ולהחיל את החוק.

יחיאל חיליק בר: קיבלת.

יחיאל חיליק בר: קיבלת את בקעת-הירדן.

יחיאל חיליק בר: קיבלת.

אופיר אקוניס: מדוע לא?

אופיר אקוניס: מדוע לא?

אופיר אקוניס: אנחנו נצביע כאן ביום רביעי על הצעת החוק.

אופיר אקוניס: אנחנו נצביע כאן ונראה מה יהיה, אם יהיה רוב קולות או לא יהיה רוב קולות.

אופיר אקוניס: עכשיו, חבר הכנסת בן-אליעזר, אני אמרתי שהקשבתי לנאומך, ואתה אמרת; אתה השתמשת, קודם כול, בביטוי חביב עלי: קיר הברזל.

אופיר אקוניס: אז אני בטוח שקראת את מאמרו המדופלם של זאב ז'בוטינסקי "על קיר הברזל", שנכתב בשנות ה-20 של המאה הקודמת, והוא רלוונטי מילה במילה, חבר הכנסת בן-אליעזר, מילה במילה הוא רלוונטי לימינו אלה.

אופיר אקוניס: ואתה אמרת שקיר הברזל הוא הסכם עם הפלסטינים.

אופיר אקוניס: ואני אומר לך, חבר הכנסת בן-אליעזר: קיר הברזל הוא בקעת-הירדן.

אופיר אקוניס: בקעת-הירדן היא קיר הברזל של הסכם עם הפלסטינים, היא קיר הברזל של ביטחון ישראל, היא קיר הברזל של תל-אביב, היא קיר הברזל של ירושלים, היא קיר הברזל של חיפה.

אופיר אקוניס: ואני רוצה, אדוני היושב-ראש, לסיום: אני מציע לכולם, אני מציע לכל החברים בבית הזה – אדוני, כולם בישראל רוצים שלום ורוצים בסיום הסכסוך עם הפלסטינים.

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: אני מבקש ממך לא להיות דובר הליכוד.

אופיר אקוניס: אני – קודם כול, לא לקחת לי תפקיד שעשיתי בגאווה – –

מיקי רוזנטל: לא, כי אנחנו – – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: – – אני עשיתי את זה בגאווה רבה – עשיתי את התפקיד הזה בגאווה רבה בהיותי בן 26 – –

יחיאל חיליק בר: מה העמדה של הליכוד?

אופיר אקוניס: – – ואני לא – – –

יחיאל חיליק בר: מה העמדה של הליכוד – שתי מדינות של – – – או לא שתי מדינות שלכם?

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אני מציע לכם – ואני מציע לכם לא לקחת פטרונות, לא לקחת פטרונות על השלום, ולא לקחת פטרונות על המשא-ומתן עם הפלסטינים, זה לא רצון בלעדי של מחנה מסוים.

אופיר אקוניס: אני אגיד לך את זה, כיוון ששמעתי את חבר הכנסת שטרית קודם – זה גם לא רצון מסוים של גורמים בתוך הקואליציה.

אופיר אקוניס: זה רצון מסוים – רצון מוסכם על עם ישראל כולו.

אופיר אקוניס: ואם יהיה רצון טוב, ואם הצד השני ירצה בכך, אולי, אולי, ביום מן הימים – –

קריאה: – – – קואליציה.

אופיר אקוניס: – – אולי ביום מן הימים – –

יחיאל חיליק בר: – – – לראש הממשלה – – – קואליציה.

יחיאל חיליק בר: יש מפלגה אחת בקואליציה.

אופיר אקוניס: – – הוא גם יגיע.

אופיר אקוניס: אני מבקש מחברות וחברי הכנסת לדחות את כל הצעות האי-אמון.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אופיר אקוניס – –

יחיאל חיליק בר: ושוב התחמקת, סגן השר אקוניס, אבל – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: סדרת הצעות אי-אמון, שהראשונה שבהן היא: כישלון הממשלה בתחום המדיני, של סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יצחק בוז'י הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 42 נגד – 58 נמנעים – 2 הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 42 בעד, 58 מתנגדים, שניים נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון מטעם סיעת העבודה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: שחרור מרצחים היוצאים כגיבורים ופניהם להמשך הטרור – של סיעת ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 36 נגד – 62 נמנעים – 2 הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 36 בעד, 62 מתנגדים, אין נמנעים – שניים נמנעים, סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: שניים נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת האי-אמון מטעם סיעת ש"ס לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הזיגזג של שר האוצר – יש גירעון או יש רזרבה, יהדות התורה – מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעות יהדות התורה – מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 43 נגד – 62 נמנעים – אין הצעת סיעות יהדות התורה – מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 43 בעד, 62 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת האי-אמון מטעם יהדות התורה – מרצ לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת אי-אמון מטעם סיעות בל"ד, חד"ש ורע"ם-תע"ל-מד"ע:

יולי יואל אדלשטיין: המשך חקיקת חוק הסדרת התיישבות הבדואים בנגב – תוכנית פראוור – למרות התנגדות האוכלוסייה הערבית בנגב.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעות בל"ד–חד"ש–רע"ם-תע"ל-מד"ע להביע אי-אמון בממשלה – 34 נגד – 62 נמנעים – 1 הצעת סיעות בל"ד–חד"ש–רע"ם-תע"ל-מד"ע להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 34, 62 מתנגדים, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת בל"ד, חד"ש ורע"ם-תע"ל-מד"ע לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: המליאה דחתה את כל הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/821; "דברי הכנסת", חוב' י"א, עמ' 6812; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק משק החשמל (תיקון מס' 12), התשע"ד–2013.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: יש בקשות דיבור.

יולי יואל אדלשטיין: אני בינתיים לא רואה את חברי הכנסת שביקשו לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: אם הם לא יהיו אז נעבור ישר להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: אין הסתייגויות לחוק.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק משק החשמל (תיקון מס' 12), התשע"ד–2013, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

אבישי ברוורמן: בחוק משק החשמל בנוסחו המקורי נקבעו, בין היתר, הוראות והגבלות לעניין רישיונות הולכה, חלוקה, הספקה ומכירה של חשמל ולסחר בו.

אבישי ברוורמן: וכמו כן, הוראות לעניין אמצעי שליטה בבעל רישיון, ייצור או חלוקה של חשמל.

אבישי ברוורמן: במסגרת חקיקת החוק בשנת 1996 הוחלט כי הרישיונות שניתנו אז לחברת החשמל יעמדו בתוקפם למשך תקופה של עשר שנים.

אבישי ברוורמן: משנת 2006 תוקן החוק כמה פעמים כך ששר האנרגיה והתשתיות בתוארו אז, חבר הכנסת, השר סילבן שלום, ושר האוצר, הוסמכו בחוק להאריך את תוקף הרישיונות שניתנו לחברת החשמל, כל פעם לתקופה מוגבלת, הכול בהנחה כי המתווה המתוקן של הרפורמה במשק החשמל ובחברת החשמל יגובש ויעוגן בחקיקה.

אבישי ברוורמן: לאחרונה, כידוע, שר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים ושר האוצר מינו צוות היגוי לביצוע רפורמה במשק החשמל ובחברת החשמל בראשות מר אורי יוגב, והוא אמור להגיש המלצותיו עד ליום 31 בדצמבר 2013.

אבישי ברוורמן: זאת אומרת, מתי זה?

אבישי ברוורמן: עוד יומיים.

אבישי ברוורמן: אולם במהלך הדיונים בוועדה הובהר לנו כי אין ביכולתו של צוות ההיגוי לעמוד בתאריך שנקבע בכתב המינוי וכי ככל הנראה ההמלצות לא יוגשו לפני חודש פברואר 2014.

אבישי ברוורמן: עניין נוסף שעלה תוך כדי הדיון היה הוראת השעה לעניין התעריפים המופחתים לאוכלוסיות מוחלשות הקבועים בחוק ובתוספת שבו, העתידה גם היא לפקוע בעוד ימים מספר.

אבישי ברוורמן: המדובר הוא בתשלום מופחת בשיעור 50% מתעריף החשמל למגורים ועד לתקרה של 400 קילו-ואט לשעה צריכה חודשית לזכאים הקבועים בתוספת השנייה לחוק, שהם כדלקמן: 1.

אבישי ברוורמן: נכים המקבלים קצבת שירותים מיוחדים בשל היותם תלויים בעזרה רבה מהזולת בביצוע כל פעולות היום-יום ברוב שעות היממה, או התלויים לחלוטין בעזרת הזולת בביצוע כל פעולות היום-יום בכל שעות היממה; 2.

אבישי ברוורמן: ילדים נכים התלויים לחלוטין בעזרת הזולת או זקוקים לטיפול רפואי מיוחד; 3.

אבישי ברוורמן: קשישים המקבלים גמלת סיעוד בשל היותם תלויים לחלוטין בעזרת הזולת; 4.

אבישי ברוורמן: חיילים בודדים; 5.

אבישי ברוורמן: חד-הוריות המקבלות מהמוסד לביטוח לאומי תשלום מזונות או הבטחת הכנסה עם שלושה ילדים ויותר; 6.

אבישי ברוורמן: משפחות עם ארבעה ילדים ויותר המקבלות הבטחת הכנסה.

אבישי ברוורמן: בעניין הזה הודיעו לי והודיעו לנו כי השרים הרלוונטיים כבר חתמו על תקנות שעניינן הסדרת התעריפים המופחתים תוך שמירת היקף הזכאים לפי החוק, וכי הן עתידות להתפרסם – רגע, מה הכנסת לי פה?

אבישי ברוורמן: אני כנראה קפצתי איזו קפיצה גדולה, אז אני חוזר לחלק הראשון כי עשיתי קפיצה.

אבישי ברוורמן: לגבי יישום ההמלצות – עוד לפני האוכלוסיות המוחלשות – הממשלה יזמה את הצעת החוק המונחת בפניכם.

אבישי ברוורמן: הצעת החוק הזאת אושרה בקריאה הראשונה רק ביום 23 בדצמבר 2013.

אבישי ברוורמן: דנו בה למחרת בוועדת הכלכלה, דבר שכשלעצמו אינו ראוי שכן לא נמצאה סיבה מוצדקת להנחת הצעת חוק להארכת מועדי הסמכה ימים מספר לפני מועד פקיעתם של אותם הרישיונות.

אבישי ברוורמן: במסגרת הצעת החוק האמורה, מוצע להאריך את תוקף ההסמכה למתן רישיונות – שעניינם, כאמור כמו שאמרתי קודם, הולכה, חלוקה, הספקה ומכירה של חשמל; הוראות נוספות שציינתי – בשנה נוספת, עד ל-1 בינואר 2015.

אבישי ברוורמן: אני רוצה לציין שאף שלפי סעיף 60(ד11) לחוק החשמל, שר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים ושר האוצר, בהתייעצות עם הרשות לשירותים ציבוריים – חשמל ועם רשות החברות הממשלתיות, רשאי בצו, באישור ועדת הכלכלה, להאריך את המועד לפקיעת הרישיונות האמורים בשנה נוספת, אדוני ראש הממשלה ושר האוצר לשעבר, הבהרתי במהלך הדיון בוועדה כי אני מקווה שעד תום 2014 תאושר הצעת חוק שהממשלה תניח במועד לגבי הרפורמה במשק החשמל וההסדרים המתחייבים בו, כך שהאפשרות לייצר חשמל ולחלקו תהיה פתוחה לתחרות, שבסופו של דבר תביא לשכלול המשק ולרווחת הציבור.

אבישי ברוורמן: לפני התעריפים, אני אומר את זה, הנושא של הרפורמה בחברת חשמל הוא סאגה שאיננה מסתיימת.

אבישי ברוורמן: הייתי בעבר יושב-ראש ועדת הכספים ואמרו לי: או-טו-טו.

אבישי ברוורמן: היינו בממשלה – או-טו-טו.

אבישי ברוורמן: אני דורש עכשיו ואני אומר: יש בהנהלה רצון טוב.

אבישי ברוורמן: ראש הוועד והוועד רוצים להגיע להסכמה.

אבישי ברוורמן: אני חושב שהגיע הזמן אחת ולתמיד, במושב הזה, שעד יולי כל הרפורמה בחברת החשמל תיגמר והסאגה הזאת תהיה מאחורינו ונתקדם לדברים אחרים.

אבישי ברוורמן: בנוסף, לגבי התעריפים והיתכנות העלאתם, העמדה הברורה שלי, של חברי הוועדה, כי אין מקום להעלות יותר את תעריפי החשמל, זאת אף שיושבת-ראש הרשות לשירותים ציבוריים – חשמל הבהירה לחברי הוועדה כי כל עוד אין בידי הרשות הנתונים הדרושים לחישוב התעריפים, הרשות אינה יכולה לדעת אם תיתכן העלאה בתעריפי החשמל.

אבישי ברוורמן: מכאן אני קורא, אדוני שר האנרגיה במקרה הזה, רבותי שרי הממשלה וחברת החשמל, לעשות כל שביכולת

אבישי ברוורמן: כם להימנע מהעלאת תעריפים אלה, שתכביד על הציבור, שגם ככה הנטל שעליו קשה מנשוא.

אבישי ברוורמן: לגבי האוכלוסיות המוחלשות קראתי, ובעניין זה הודיעו לנו כי השרים הרלוונטיים חתמו על תקנות שעניינן הסדרת התעריפים המופחתים תוך שמירת היקף הזכאים לפי החוק, וכי הן עתידות להתפרסם ברשומות כבר בימים הקרובים, כך שלא תיפגע זכאותם של אלה שציינתי כעת, אוכלוסיות הנכים, המוחלשים, חיילים בודדים, חד-הוריות ומשפחות שמקבלות הבטחת הכנסה.

אבישי ברוורמן: לפיכך, הוועדה הסכימה שלא להאריך את תוקפה של הוראת השעה לעניין הזכאות לתעריפים מופחתים, כאמור, בחקיקה הראשית.

אבישי ברוורמן: להצעת החוק, גברתי היושבת-ראש, הוגשו בקשות רשות דיבור בלבד.

אבישי ברוורמן: לפיכך, גברתי, אני מבקש שתאשרו את הצעת החוק המונחת לפניכם בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת פרופסור אבישי ברוורמן.

גילה גמליאל: בקשות רשות הדיבור הן של חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, שאינו נוכח; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח.

גילה גמליאל: על כן, אנחנו נעבור להצבעה כמקשה אחת, מכיוון שאין הסתייגויות, בקריאה שנייה על הצעת חוק משק החשמל (תיקון מס' 12).

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 5 בעד סעיף 1 – 86 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

גילה גמליאל: בעד – 86, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה עכשיו בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: ונעבור עכשיו להצבעה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 81 נגד – אין נמנעים – אין חוק משק החשמל (תיקון מס' 12), התשע"ד–2013, נתקבל.

גילה גמליאל: 81 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: חוק משק החשמל (תיקון מס' 12), התשע"ד–2013, התקבל בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: [מס' כ/514; "דברי הכנסת", חוב' י"א, עמ' 6876; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים לנושא הבא שעל סדר-היום, הצעת חוק לתיקון פקודת המסים (גבייה) (הוראת שעה), התשע"ד–2013, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

גילה גמליאל: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת חיים כץ.

גילה גמליאל: בבקשה.

חיים כץ: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק לתיקון פקודת המסים (גבייה) (הוראת שעה), התשע"ד–2013, מטעם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

חיים כץ: סעיף 4 לפקודת המסים (גבייה) קובע את הליכי ההוצאה לפועל לגביית חוב מס שלא שולם.

חיים כץ: הסעיף קובע כי לפני שמועבר חוב מס לטיפולו של גובה מסים, יש לשלוח לחייב דרישת תשלום בכתב.

חיים כץ: כיום אין חובה לצרף לדרישת התשלום שובר שמאפשר את תשלום החוב ואת סילוקו באופן מיידי ופשוט.

חיים כץ: אי-צירוף שובר תשלום מכביד על החייב ומאלץ אותו לפנות לרשויות כדי לסלק את החוב.

חיים כץ: בינתיים חולף זמן נוסף, ולחוב מתווספים תשלומי פיגורים.

חיים כץ: נוסף על כך, הסעיף אינו קובע באופן ברור את התקופה, ממועד משלוח ההודעה בכתב, שבה על החייב לסלק את החוב בטרם יינקטו נגדו צעדי גבייה.

חיים כץ: לכן מוצע לקבוע שלכל דרישת תשלום בכתב לפי פקודת המסים (גבייה) יצורף שובר תשלום המאפשר את תשלום החוב בתוך 14 ימים.

חיים כץ: בדיונים בוועדה נטען שיישום הצעת החוק יגרום לדחייה בגביית חובות מס ולפגיעה בהכנסות המדינה.

חיים כץ: לכן החליטה הוועדה לקבוע את ההסדר כהוראת שעה לשלוש שנים.

חיים כץ: בשנים האלה יגיש שר האוצר לוועדה דיווח מפורט על השפעת הצעת החוק על הכנסות המדינה מגביית המסים.

חיים כץ: נוסף על כך, ככל שיהיה צורך לבחון את היישום לפרק זמן נוסף, יהיה אפשר להאריך בצו באישור הוועדה את תקופת תוקפו של החוק בשנתיים נוספות.

חיים כץ: להצעת חוק זו אין הסתייגויות.

חיים כץ: לפיכך אני פונה לחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

חיים כץ: תודה לכל מי שלקח חלק בקידום החוק: תודה למנהלת הוועדה וילמה מאור, לצוות המסור של הוועדה, אתי, ענת, מעיין ואורי, תודה ליועצת המשפטית של הוועדה ענת מימון, וכמובן תודה לעוזרי הפרלמנטריים אילן מרסיאנו וקורל אבירם.

חיים כץ: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת חיים כץ.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצבעה, מכיוון שלא הוגשו בקשות רשות דיבור ולא הוגשו הסתייגויות.

גילה גמליאל: הצעת חוק לתיקון פקודת המסים (גבייה) (הוראת שעה), התשע"ד–2013 – אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 1–2 – 71 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

גילה גמליאל: 71 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: וכעת נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 64 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת המסים (גבייה) (הוראת שעה), התשע"ד–2013, נתקבל.

גילה גמליאל: 64 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת החוק לתיקון פקודת המסים (גבייה) (הוראת שעה), התשע"ד–2013, עברה בקריאה שלישית ותיכנס לרשומות.

גילה גמליאל: [מס' כ/531; "דברי הכנסת", חוב' י"א, עמ' 6874; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים לנושא הבא על סדר-היום, הצעת חוק לתיקון פקודת המלט (מס' 2), התשע"ד–2013, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

גילה גמליאל: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חיים כץ.

גילה גמליאל: בבקשה.

חיים כץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם הצעת חוק לתיקון פקודת המלט (מס' 2), התשע"ד–2013, שהגשתי והותקפתי ונרדפתי, ואללה, היא מגיעה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

חיים כץ: הרמת משאות כבדים עלולה, כידוע לכם, לגרום נזקים בריאותיים, כגון פריצת דיסק, פגיעה בחוליות הגב ובעיות ברכיים.

חיים כץ: בין הסובלים מפגיעות אלה פועלי בניין הנדרשים לסחוב שקי מלט ארוזים שמשקלם 50 קילוגרם, בעוד שחומרי בניין אחרים נארזים בדרך כלל באריזות של לא יותר מ-25 קילוגרם.

חיים כץ: נציין שמשקל 25 קילוגרם הוא המשקל המקסימלי שמובא בחשבון בכללי הבטיחות בעולם.

חיים כץ: כדי להקל על העובדים בענף הבניין, הנאלצים להתמודד עם טלטול שקי מלט כבדים מנשוא, הצעתי בהצעת החוק המקורית שהגשתי כי תנאי ברישיון יצרן ויבואן של מלט יהיה כי משקלם של השקים לא יעלה על 25 קילוגרם, כך שרק שקים במשקל זה יהיו בישראל.

חיים כץ: ועדת השרים לענייני חקיקה, שתמכה בהצעת החוק, התנתה את התמיכה בכך שיתאפשר סחר גם בשקים שמשקלם עד 25 קילוגרם.

חיים כץ: בהתחשב בתנאי זה נכלל בהצעת החוק שאושרה בקריאה ראשונה תנאי המחייב את יצרן המלט לארוז גם – ולא רק – שקים שמשקלם עד 25 קילוגרם, ללא הטלת חובה על היבואנים.

חיים כץ: הוראה נוספת שנכללה בנוסח לקריאה ראשונה חייבה גם קמעונאי של מלט לאפשר לצרכן לרכוש את המלט באריזות שעד 25 קילוגרם.

חיים כץ: הוראה זו פוצלה, ואינה מופיעה בנוסח שלפניכם, שכן נטען שבשל השפעתה על אופן האריזה של פריט הנסחר בישראל היא מחייבת דיווח לארגון הסחר העולמי והמתנה של 60 ימים לקבלת הערות.

חיים כץ: כשיסתיים פרק הזמן האמור תוסיף ועדת העבודה, הרווחה והבריאות לדון בה.

חיים כץ: לפיכך, בהצעת החוק המונחת בפניכם הוראה אחת: חובת יצרן מלט לארוז את המלט גם בשקים שמשקלם עד 25 קילוגרם.

חיים כץ: תחילתה של הוראה זו נדחתה בתשעה חודשים, כדי לאפשר היערכות לייצור השקים במשקל זה.

חיים כץ: אני מקווה שכשיהיו בשוק שקי מלט במשקל זה הם יועדפו על-ידי הצרכנים בשל הקלת המשא שנושאים הפועלים.

חיים כץ: אולי כפועל יוצא מכך יירכש מלט בכמויות מדויקות יותר, דבר שגם יצמצם את המפגעים של חומרי בניין עודפים.

חיים כץ: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני קורא לכם לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

חיים כץ: תודה לכל מי שלקח חלק בקידום הצעת החוק הזאת:

חיים כץ: תודה למנהלת הוועדה וילמה מאור, לצוות המסור של הוועדה, אתי, ענת, מעיין ואורי, תודה ליועצת המשפטית של הוועדה נועה בן-שבת, וכמובן תודה לעוזרי הפרלמנטריים קורל אבירם ואילן מרסיאנו.

חיים כץ: תודה רבה.

גילה גמליאל: ותודה לך, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת חיים כץ.

גילה גמליאל: מכיוון שלא הוגשו בקשות רשות דיבור ולא הוגשו הסתייגויות, אנו נעבור להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק לתיקון פקודת המלט (מס' 2), התשע"ד–2013.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 1–2 – 58 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

גילה גמליאל: 58 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: ואנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 56 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת המלט (מס' 2), התשע"ד–2013, נתקבל.

גילה גמליאל: 56 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: חוק לתיקון פקודת המלט (מס' 2), התשע"ד–2013, התקבל בקריאה שלישית ויועבר לרשומות.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להודעה של סגן מזכירת הכנסת.

גילה גמליאל: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הקולנוע (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשע"ד–2013, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט.

נאזם בדר: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לסגן מזכירת הכנסת.

גילה גמליאל: [מס' כ/532; "דברי הכנסת", חוב' י"א, עמ' 6876; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (הוראת שעה), התשע"ד–2013, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

גילה גמליאל: היא אף קיבלה פטור מחובת הנחה, ומי שמציג אותה זה יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות החרוץ, חבר הכנסת חיים כץ.

גילה גמליאל: בבקשה.

חיים כץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (הוראת שעה), התשע"ד–2013, מטעם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

חיים כץ: בחודש ספטמבר השנה אישרה ועדת הכספים תקנות שלפיהן עמית רשאי למשוך כספים מקופת גמל במשיכה חד-פעמית, בהתקיים כמה תנאים, ובהם שהיתרה הצבורה בכלל חשבונותיו בקופת הגמל אינה עולה על 7,000 ש"ח והכספים שבקופה הופקדו בשל שנות המס שקדמו לשנת 2008.

חיים כץ: כבר בדיונים בוועדת הכספים התברר שאין סיבה אמיתית שלא לאפשר משיכה באותם תנאים גם של כספים שהופקדו בקופת גמל לאחר שנת 2008, אולם בשל ההסכמה הקיימת כיום בחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) לא היה אפשר לקבוע תקנות לגבי כספים אלה.

חיים כץ: לפיכך מוצע במסגרת הצעת החוק להסמיך את שר האוצר לקבוע בתקנות הוראות בדבר משיכה חד-פעמית, פטורה ממס, מקופת גמל לא משלמת לקצבה גם לגבי כספים שהופקדו לאחר שנת 2008.

חיים כץ: המטרה היא לאפשר משיכה של כספים מחשבונות קטנים ולא פעילים בקופות גמל, שיש בהם יתרה צבורה עד 7,000 שקל.

חיים כץ: הצעת החוק מיטיבה עם ציבור החוסכים שמחזיקים בקופות גמל לא פעילות עם יתרה צבורה נמוכה וכיום לא יכולים למשוך את הכספים אלא אם ישלמו, חברי רובי ריבלין, 35% מס במקור – –

ראובן ריבלין: מה עם הגברת?

ראובן ריבלין: – – –

חיים כץ: גברת מועלם, גברת מועלם.

חיים כץ: תשאל את גפני מה עם הגברת מועלם.

חיים כץ: – – ואף משלמים בגין חשבונות אלו דמי ניהול.

חיים כץ: נוסף על כך הצעת החוק מייעלת גם את עבודת החברות המנהלות של קופות הגמל, שנאלצות היום להמשיך לנהל אלפי חשבונות קטנים – למה אלפי?

חיים כץ: יש 2 מיליון חשבונות כאלה, שהם 40% מכלל החשבונות, ו-1.5% מכלל החשבונות זה 3 מיליארד שקל.

חיים כץ: זה 1.5%, ו-2 מיליון חשבונות.

חיים כץ: להצעת החוק הזאת לא הוגשו הסתייגויות, ולפיכך אני פונה אל חברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

חיים כץ: תודה לכל מי שלקח חלק בקידום החוק, ובכלל זה למשרד האוצר, לסגן הממונה על שוק ההון, רג'ואן גרייב, לדודי קופל מהלשכה המשפטית במשרד האוצר, תודה למנהלת הוועדה וילמה מאור, לצוות המסור של הוועדה: אתי, ענת, מעיין ואורי – –

ראובן ריבלין: מה עם היועצת המשפטית?

חיים כץ: תכף, נגיע.

חיים כץ: – – תודה ליועצת המשפטית של הוועדה ענת מימון, וכמובן תודה לעוזרי הפרלמנטריים אילן מרסיאנו וקורל אבירם.

חיים כץ: אני מקווה שהכנסת תאשר את הצעת החוק הזאת.

חיים כץ: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת חיים כץ.

גילה גמליאל: ומכיוון שלא הוגשו הצעות לרשות דיבור, ולא הסתייגויות, אנו עוברים להצבעה – הצבעה על הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (הוראת שעה), התשע"ד–2013, בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 11 בעד סעיפים 1–2 – 48 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

גילה גמליאל: 48 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: אנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 12 בעד החוק – 43 נגד – אין נמנעים – אין חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (הוראת שעה), התשע"ד–2013, נתקבל.

גילה גמליאל: 43 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (הוראת שעה), התשע"ד–2013, עברה בקריאה שלישית ותועבר לרשומות.

גילה גמליאל: [מס' מ/813; "דברי הכנסת", חוב' ז', עמ' 6816; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 199), התשע"ד–2013, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

גילה גמליאל: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

גילה גמליאל: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, יושב-ראש ועדת הכספים – מכיוון שיושב-ראש ועדת הכספים ניסן סלומינסקי אינו נוכח, יציג את הצעת החוק – מי מציג את הצעת החוק?

גילה גמליאל: אם לא, אני עוברת לנושא הבא.

קריאה: זה חייב להיכנס – – –

גילה גמליאל: נכון, זה חייב להיכנס.

גילה גמליאל: אנחנו נעביר את זה מקסימום – – –

יריב לוין: – – – חבר הכנסת שלח.

גילה גמליאל: טוב, חבר ועדת הכספים, חבר הכנסת עפר שלח, יציג במקום יושב-ראש הוועדה, כדי שנוכל בכל זאת לקדם את ההצעה המאוד-חשובה הזאת היום.

גילה גמליאל: בבקשה, עפר.

עפר שלח: גברתי היושבת-ראש, מרכזת הקואליציה בוועדת הכספים, חברי חברי הכנסת, ההצעה עוסקת בתיקון מה שהועבר בתהליך אישור התקציב ביולי השנה – הנה ניסן, אתה רוצה להחליף אותי?

עפר שלח: ברחת – מה שהועבר בתקציב ביולי השנה, וזו הכוונה להעלות את שיעורי מס ההכנסה ליחידים בשיעור שבין 1.5% ל-2% לפי מדרגות המס השונות.

עפר שלח: לאור העודפים הכספיים שנמצאו בסוף השנה הזאת, הגבייה הלא-צפויה של רווחים כלואים והכנסות אחרות – הכנסות חד-פעמיות אחרות של הממשלה, החליטה הממשלה בסופו של דבר לבטל את העלאת המס הזאת ולהשאיר את שיעורי המס כפי שהם.

יריב לוין: עפר, תיקון מס' 199 – – –

איתן כבל: עפר, זה העניין של האיחוד של גבר ואישה.

איתן כבל: אני אומר לה, את עולה לדבר.

עפר שלח: אז תביאי את ניסן שיעשה את זה – – –

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר ועדת הכספים חבר הכנסת עפר שלח.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים לראשון הדוברים.

קריאות: – – –

קריאה: יקירי, תעלה ותציג את – – –

קריאה: הוא לא הציג את החוק הנכון.

יריב לוין: – – – בין בני-זוג זה תיקון 199.

גילה גמליאל: חבר הכנסת עפר שלח נמצא בחוק אחר כנראה.

גילה גמליאל: יש לך – בקצרה, מפאת זה שהזמן שלך כבר נלקח, להציג את החוק.

ניסן סלומינסקי: גברתי היושבת-ראש, השרים, חברי חברי הכנסת, היה מקובל במדינת ישראל שבני-זוג שעובדים יחד באותו עסק נחשבים כרמאים.

ניסן סלומינסקי: הכוונה שבטוח שהגבר עובד והאישה בכלל לא נמצאת, וכל היותה שם זה אך ורק לצורך אחד – כדי שמה שמרוויחים בעסק, במקום לשלם עליו מס הכנסה מלא, ייתנו חלק מזה משכורת לאישה, שלא נמצאת בכלל, ועל-ידי זה לא ישלמו כל כך הרבה מס הכנסה.

ניסן סלומינסקי: נכון, בחלק מהמקרים זה קיים.

ניסן סלומינסקי: אבל לחשוד בכל עם ישראל שכך עושים?

ניסן סלומינסקי: לחשוד שאף פעם אישה – בדרך כלל זה האישה – לא עובדת ולא נמצאת ורק נותנים לה?

ניסן סלומינסקי: זהו, הסאגה הזאת נגמרה.

ניסן סלומינסקי: החוק בא עכשיו – אישרנו לקריאה שנייה ושלישית את החוק שבא ואומר: רבותי, אנחנו נותנים אמון.

ניסן סלומינסקי: אם בני-זוג עובדים בעסק משותף, ולשניהם יש משכורת, אנחנו מאמינים להם שאכן המשכורת שכל אחד מקבל היא אמיתית, ולפי זה מחשבים את השכר, את מס הכנסה, אלא אם כן רשות המסים תוכיח, בהוכחות ברורות, שיש כאן פיקציה.

ניסן סלומינסקי: אבל אם לא, אנחנו יוצאים מתוך הנחה שאכן זה אמיתי.

ניסן סלומינסקי: התיקון הזה משפר לאין ערוך – חוסך למשפחות האלה סכומי עתק, וכל אחד מאתנו יודע שבמקום שייקחו את כל השכר כולו, יחשיבו אותו כשכר של אדם אחד וישלמו על זה כמעט 50%, הוא מתפצל לשתי משכורות, ומס ההכנסה הוא הרבה פחות.

ניסן סלומינסקי: נכון, המדינה קצת מפסידה.

ניסן סלומינסקי: המשפחות האלה, שחלקן הגדול הוא מעמד בינוני ולפעמים אולי למטה – זה עסקים קטנים, לא מי יודע מה, עסקים משפחתיים – המשפחות האלה יחסכו הרבה מאוד כסף מזה.

ניסן סלומינסקי: ולכן אני חושב שאנחנו צריכים לשבח את המדינה, את הממשלה, את ועדת הכספים, חברי שהלכו על החוק הזה, אישרו אותו.

ניסן סלומינסקי: אני יודע שיושב כאן מוישה גפני, שהוביל את זה מההתחלה, וגם אחרים.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שהחוק הוא חוק חשוב מאוד, טוב מאוד, עוזר מאוד למשפחות האלה, ובעיקר, המדינה אומרת לעם: אנחנו מאמינים לכם.

ניסן סלומינסקי: לכן אני חושב שהחוק הזה הוא טוב, ואני קורא לחברי להצביע בעדו.

יעל גרמן: עושה צדק עם נשים.

ניסן סלומינסקי: את זה אמרתי, שכאילו תמיד האישה נחשבת כלא קיימת, אם כי יש מצבים הפוכים, שהאישה היא המובילה והבעל גם.

ראובן ריבלין: ברוב המקרים האישה מובילה.

ראובן ריבלין: אני מציע שנבהיר לציבור מדוע לא קיבלנו את הדרישה שזה יהיה רטרואקטיבית – – –

ניסן סלומינסקי: טוב, לא עשינו את זה רטרואקטיבית מסיבה עיקרית – שאנחנו נגד חוקים רטרואקטיביים בכנסת.

ניסן סלומינסקי: הקפדנו על זה מאוד בוועדת הכספים לאורך כל הדרך, כי ברגע שיהיה משהו רטרואקטיבי אנשים לא ישלמו מס הכנסה, ויגידו: מי יודע, אולי בעוד כמה שנים ישנו והכול יהיה רטרואקטיבית.

ניסן סלומינסקי: לכן, בצער רב אני אומר, לא הלכנו על רטרואקטיבי.

ניסן סלומינסקי: החוק הזה קיים, הוא חוק טוב, זו בשורה באמת טובה, ואני מקווה שהכנסת כולה תתאחד סביב החוק הזה ויצביעו בעדו פה-אחד.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

גילה גמליאל: יעלה הדובר הראשון, חבר הכנסת משה גפני, שהוביל את החקיקה בנושא.

גילה גמליאל: יש לך מסגרת של 15 דקות מטעם יהדות התורה.

גילה גמליאל: במסגרת הנמקת הסתייגויות, החתמת כמעט את כל חברי וחברות הבית הזה, יישר כוח.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, יושב-ראש ועדת הכספים, ראשית אני מודה לך, יושבת-ראש הישיבה, סגנית יושב-ראש הכנסת, על התמיכה שהובלת – – –

קריאה: – – –

משה גפני: אני אומר לה.

משה גפני: אמרת לי להגיד, אני אומר.

משה גפני: – – – על התמיכה בחוק הזה.

משה גפני: סיכמנו, הקואליציה והאופוזיציה, שלא נאריך, לא בחוק הזה ולא בשני החוקים בדיון המשולב.

משה גפני: לא נאריך על מנת לא להיכנס לתוך הלילה, מפני שבסופו של דבר זה לא מועיל לאף אחד.

משה גפני: אני אשתדל לקצר, אבל אני רוצה בכל אופן לגולל את ההיסטוריה הלא-ארוכה של החוק הזה.

משה גפני: ראשיתו של התהליך הוא בהחלטת בית-המשפט, שהתקבלה לפני כעשר שנים, שחישוב המס הוא חישוב מס נפרד.

משה גפני: כששני בני-הזוג עובדים – מדובר על מעמד ביניים, שני בני-הזוג נתנו שומות וקיבלו שומות, או שלא קיבלו בכלל, כאילו המס הוא מס נפרד, על-פי החלטת בית-המשפט.

משה גפני: רשות המסים לדורותיה, במשך כל השנים האלה, הלכה לכל הערכאות וניסתה לשנות את ההחלטה הזאת על מנת שחישוב המס יהיה חישוב מס מאוחד.

משה גפני: היא ניסתה פעמים רבות, ולא קיבלה סעד מבית-המשפט.

משה גפני: רק לפני כשנה וחצי התקבלה החלטה בבית-המשפט העליון, הלכת מלכיאלי, כפי שזה נקרא, שבה, על-פי החוק הקיים, כך קבע בית-המשפט, חישוב המס של שני בני-זוג שעובדים הוא חישוב מס מאוחד.

משה גפני: המשמעות של העניין היא שיש זוגות שהתקרה נפלה עליהם.

משה גפני: לפתע הם צריכים לשלם הון תועפות, שלא באשמתם.

משה גפני: במשך כל השנים, על-פי החלטות של בתי-משפט, הם לא צריכים לשלם את זה במאוחד, אלא צריכים לשלם את זה בנפרד, שזה הרבה פחות מס.

משה גפני: פתאום נחתה עליהם גזירה שאי-אפשר לעמוד בה.

משה גפני: ברגע שהתקבלה ההחלטה הזאת פנו אלי – הייתי אז יושב-ראש ועדת הכספים – פנו אלי ולרבים מחברי הכנסת, חבר הכנסת יריב לוין היה מהמובילים של החוק הזה; פנו אלי זוגות והתחלתי לקיים דיונים בוועדת הכספים.

משה גפני: ניסיתי להגיע עם רשות המסים להסכמה שחישוב המס יהיה חישוב מס נפרד, ולא עלה בידי.

משה גפני: אבל בית-המשפט קובע בפסיקה שלו, הוא אומר, על המחוקק לתת את דעתו, הרמז הוא רמז עבה, שצריך לתקן את החוק, כדי שלא יהיה המצב הזה.

משה גפני: מה קורה במצב הזה, שבו חישוב המס הוא מאוחד?

משה גפני: שני בני-זוג עובדים – אנשים באמת היו בוועדת הכספים, גם בקדנציה הקודמת וגם עכשיו.

משה גפני: קצין בצבא, אשתו מהנדסת, הם עובדים יחד.

משה גפני: היא עבדה במקום עבודה אחר; היא התקבלה לעבודה פה, היא הלכה לעבודה.

משה גפני: היא הביאה מאזנים שהראו שמאז שהיא נכנסה לעבודה היא העלתה את הפריון ואת הרווחים של החברה הקטנה הזו שלהם, של שני בני-הזוג.

משה גפני: היא עובדת במקצוע שלה, לא קשור בכלל לבעלה, באותו מקום עבודה.

משה גפני: הבעל ישב בוועדת הכספים ובכה, הוא אמר: נגמרו לי החיים, אין לי מאיפה להביא את הכסף הזה.

משה גפני: אחד הדברים הכי לא מוסריים, הכי לא צודקים, עוול שאין כדוגמתו.

משה גפני: מה עשו האנשים האלה, מה הם חטאו ומה הם פשעו?

משה גפני: הם לא מרמים.

משה גפני: מרמים – רשות המסים תתפוס אותם.

משה גפני: הם לא מרמים הם עובדים.

משה גפני: האישה עובדת.

משה גפני: אגב, ההערה שהייתה פה קודם, נכונה.

משה גפני: ברוב מוחלט של המקרים, האישה היא הנטפלת לבעל.

משה גפני: החוק הוא חוק מנדטורי, כשהאישה לא יצאה לעבודה.

משה גפני: לכן רשות המסים התייחסה לזה כאילו הבעל הוא המרוויח, והאישה – רק כדי לגרום לכך, שכאילו ישלמו פחות מס שלא כדין וזה לא נכון.

משה גפני: אגב, חשבתי שמכיוון שמדובר רק בחילונים, אז לא יתנגדו.

משה גפני: אבל הגיעו גם שני זוגות חרדים, שגם כן, הבעל והאישה עובדים – – –

ראובן ריבלין: רבים מהזוגות עבדו יחד לפני שהתחתנו, כמו האדריכלים.

משה גפני: נכון, יש גם המקרים האלה.

משה גפני: אמרתי בוועדה, גם מנקודת ראות דתית, אני מעלה את העניין הזה – – –

ראובן ריבלין: תן רק כסף כדי לשלם רטרואקטיבית.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אתה יודע מה?

משה גפני: בסדר.

משה גפני: עם הכסף נראה, תכף אני אתייחס לעניין הזה.

משה גפני: אבל המשמעות של העניין, שאפשר לגרום חס וחלילה, וקיבלנו מכתבים כאלה, ואני מקווה שזה לא יוצא לפועל, שאנשים אמרו, אנחנו נתגרש, או נתגרש באופן פיקטיבי.

משה גפני: אם מתייחסים לאישה בצורה כזו, אז בסדר, אנחנו לא בעל ואישה והכול בסדר.

משה גפני: אני, כאדם דתי, אמרתי שאי-אפשר לאפשר במדינת ישראל דבר כזה חמור.

משה גפני: מכל היבט אפשרי, זה לא מוסרי, לא צודק וכו'.

משה גפני: אבל מה לעשות, הלכנו לבחירות.

משה גפני: אנחנו סיכמנו עם ועדת הכספים שנביא חוק.

משה גפני: לאחר הבחירות הבאתי את החוק, החתמתי 70 חברי כנסת, ביניהם שר האוצר וסגנו, שנבחרו לאחר מכן, אבל הם חתומים על החוק.

משה גפני: העניין הזה התגלגל למעלה ולמטה, ובסופו של דבר שר האוצר וסגנו הסכימו והביאו חוק ממשלתי, ואני מברך אתכם על כך.

משה גפני: רשום בפרוטוקול.

משה גפני: אני חושב שעשיתם צעד נכון, מפני שזה באמת לא מוסרי, באמת לא צודק.

משה גפני: התחיל בוועדה הוויכוח על הרטרואקטיביות.

משה גפני: בהצעת החוק שאנחנו הצענו, ואנחנו מגישים את זה גם כהסתייגות, אנחנו אומרים: להגדיל את הסכום של מה שהיה עד היום, במקום 48,000 שקל רווח לשנה של האישה, זה יהיה 170,000 שקל; להגדיל את התשלום.

משה גפני: הרי מה המשמעות של העניין – אנשים בכו באמת ובתמים, מאיפה הם ישלמו את הכסף הזה?

משה גפני: מאיפה?

משה גפני: הם שילמו מס הכנסה.

משה גפני: הם שילמו את כל המסים כחוק.

משה גפני: הם החזיקו את המפעל שלהם, וזה יכול להיות מפעל קטן, שמזה התפרנסה המשפחה.

משה גפני: הכול עשו כאזרחים טובים.

משה גפני: מאיפה הם ישלמו את זה?

משה גפני: היה ויכוח על העניין, האם להגדיל את הסכום ואז זה פותר את הבעיה הרטרואקטיבית.

משה גפני: לא לעשירים, אלה שמשתכרים הרבה יותר, לא לעשירים.

משה גפני: אז התחיל ויכוח עם רשות המסים.

משה גפני: רשות המסים פעם אמרה לי שזה 4 מיליארד שקל.

משה גפני: אחרי זה היא אמרה שזה 2 מיליארד שקל.

משה גפני: אני אומר לכם, זה לא 200 מיליון שקל.

משה גפני: בסדר.

ראובן ריבלין: קצת יותר.

משה גפני: אבל נחשוב על עצמנו.

משה גפני: נחשוב על עצמנו.

משה גפני: אנחנו עובדים, אני ואשתי עובדים במפעל, שילמנו הכול.

משה גפני: אין לנו מאיפה, הוצאנו חסכונות.

חיים כץ: באיזה מפעל אתה עובד?

משה גפני: באיזה מפעל?

משה גפני: תאמין לי, אתה עם החקיקה שלך – לך יש מפעל לחוקים.

משה גפני: באמת כל הכבוד.

משה גפני: אנחנו מצביעים אתך כל הזמן, עם החוקים שלך.

חיים כץ: אני יודע, אני עושה את זה בשבילכם.

משה גפני: מבחינה מוסרית, צריך את הדבר הזה לשנות.

משה גפני: קיוויתי ורציתי שרשות המסים תשב, לא מדובר על אלפי זוגות, מדובר על מספר זוגות מוגדר שאצלו יש הבעיה הרטרואקטיבית.

משה גפני: אז קודם כול, אני מבקש, גברתי היושבת-ראש, אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק הזאת.

משה גפני: זו הצעת חוק מוסרית, ציבורית, נכונה לכל הדעות.

משה גפני: זה מסיר כתם מספר החוקים הישראלי.

משה גפני: זה דבר אחד.

עיסאווי פריג': אתה שלם עם זה.

משה גפני: החוק מצוין, החוק מצוין, אבל אני מבקש להצביע בעד ההסתייגויות.

משה גפני: אנחנו הגשנו הסתייגויות.

משה גפני: ההסתייגויות מדברות גם על הרטרואקטיביות וגם על הניסוח.

משה גפני: הרטרואקטיביות, אני אומר, במגבלה של 170,000 שקל לשנה.

משה גפני: אני מדבר על הניסוחים, שבהם צריך לתקן את זה, ולא הצלחנו לתקן את זה בוועדה.

משה גפני: זה לא מסיר מהברכות שלי על החוק עצמו – החוק עצמו הוא מצוין.

משה גפני: בכל מקרה ובכל צורה, מ-1 בינואר 2014 אין חישוב מס מאוחד: הבעל עומד לעצמו והאישה עומדת לעצמה, וחישוב המס הוא נפרד – אלא אם כן הם משקרים, ואז זה כמו בכל דבר.

משה גפני: ולכן, החוק עצמו הוא מצוין, ואני מברך על זה.

משה גפני: ובשבילי, לאחר שנתיים של דיונים, זה ממש חגיגה, החוק הזה, באמת.

משה גפני: אבל אני מבקש מחברי, גם בקואליציה וגם באופוזיציה, להצביע בעד ההסתייגויות; ההסתייגויות פותרות את הבעיה באופן מוחלט, גם את החלק הזה של מעמד הביניים: הסכום שאליו אפשר להגיע כדי להישאר בחישוב מס נפרד, שזה באמת יציל את הזוגות האלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני, מה יקרה אם אדם שכנע אותי להצביע בעד ההסתייגויות – –

משה גפני: אז ההסתייגות עוברת.

ראובן ריבלין: – – ואז בא שר האוצר ואומר: אני מושך את החוק?

ראובן ריבלין: מה יצא לנו מזה?

מיקי לוי: אני ממליץ – – – כולנו עשינו צעד ענק – – –

משה גפני: בסדר, אני מברך אתכם – – –

מיקי לוי: היו בקדנציה הזאת – – –

משה גפני: אז זה יחזור לוועדה, נמשיך את הוויכוח, ויכול להיות – – –

ראובן ריבלין: אז במקום למשוך יאמר: זה מחטף, עזוב את החוק – – –

משה גפני: אני מקווה שלא ימשוך.

משה גפני: אני דיברתי עם שר האוצר, ואני הגעתי למסקנה ששר האוצר שוכנע באופן טוטלי בעד החוק הזה; נכון, מיקי?

מיקי לוי: – – –

משה גפני: אני לא מאמין שאם תתקבל הסתייגות, הוא ימשוך את זה.

מיקי לוי: לא, גפני, אני אומר לך חד-משמעית – – –

משה גפני: לא, אל תגיד, אל תגיד.

משה גפני: זה לא טוב, אל תגיד.

מיקי לוי: ללא הסתייגויות.

מיקי לוי: בוא נצביע כולנו ללא הסתייגות, למען הזוגות הנשואים.

משה גפני: אל תגיד, אל תגיד.

משה גפני: אני מבקש מכל חברי להצביע בעד החוק, להצביע בעד ההסתייגויות – מה לעשות אם לא נצליח, אבל הצלחנו בחוק.

משה גפני: אני, שוב, בפעם השלישית, מברך אתכם על ההחלטה הזאת, שלא התקבלה בקלות; בהתחלה היה "לא", אבל בסוף קיבלתם.

מיקי לוי: – – –

משה גפני: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת משה גפני.

גילה גמליאל: תעלה חברת הכנסת מרב מיכאלי, שהייתה גם כן מאוד פעילה בנושא.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך חמש דקות.

גילה גמליאל: בבקשה.

מרב מיכאלי: חברי וחברותי חברות הכנסת, תודה רבה, אני מאוד שמחה לעמוד כאן אחרי חבר הכנסת גפני, שבאמת היה הבסיס לחוק הזה – צריך להגיד, מה שמגיע מגיע – לחסוך את ההיסטוריה שאתה הבאת בצורה כל כך בהירה ומפורטת, ולהגיד בכל זאת, לצערי, שככל שאני יכולה לברך על החוק הזה, אני לא יכולה לברך עליו באותה שלמות והתפעלות כפי שאתה עשית.

מרב מיכאלי: וזה מעבר לסוגיית הרטרואקטיביות.

מרב מיכאלי: וכאן צריך להגיד: סוגיית הרטרואקטיביות בהחלט נשארת כמו פצע פתוח בסיפור הזה, פצע פתוח של זוגות שעובדות ועובדים קשה מאוד, ויישארו, למרות החוק ואחרי שנעביר את החוק, במצוקה כלכלית קשה וחמורה; ואנחנו כרגע – כנסת ישראל, ולא ממשלת ישראל – לא נותנות להם ולא נותנים להם דרך מוצא.

מרב מיכאלי: ויצוין, חברות וחברים – וחבל שסגן שר האוצר הלך – אה, הנה, הוא לא הלך, אבל כדאי להפנות את תשומת לבו של סגן שר האוצר – מר מיקי לוי – –

גילה גמליאל: סגן שר האוצר מיקי לוי, חברת הכנסת מרב מיכאלי מפנה אליך את השיח שלה.

מרב מיכאלי: – – סגן השר, יצוין – – –

מיקי לוי: סליחה, אני מתנצל.

מרב מיכאלי: אין שום בעיה, אני רק רציתי להגיד לך דבר, אם אתה כבר פה.

מרב מיכאלי: אומנם גם אני הצטרפתי להסתייגויותיו של חבר הכנסת גפני, ואין ספק שאם נצביע בעדן זה יפתור את הבעיה הגדולה והכוללת, אבל – אבל – יש לגמרי אפשרות שלא נצביע בעד ההסתייגויות האלה ועדיין הבעיה תיפתר, משום שהפתרון של חובות העבר האלה לא באמת מחייב חקיקה – זאת החלטה של רשות המסים.

מרב מיכאלי: מספיק שרשות המסים לא מוציאה את השומות האלה, מגיעה להסדרים, והבעיה הזאת פשוט תיפתר.

מרב מיכאלי: זה לגמרי בסמכותה של רשות המסים לעשות את זה.

מיקי לוי: מותר לי להגיד את ההסדרים?

מיקי לוי: אני אקח דקה – רבע דקה.

מרב מיכאלי: אני לא יודעת, אני לא בקיאה פה בפרוטוקול של – יש יושבת-ראש, מה שתחליט היושבת-ראש.

גילה גמליאל: לחברת הכנסת מרב מיכאלי יש כרגע רשות דיבור.

גילה גמליאל: אם אתה רוצה והיא מקבלת את זה – בשיח זה מתקבל.

מרב מיכאלי: בתשובה על הדברים אני בטוחה שהאוצר יוכל – – –

גילה גמליאל: אין תשובה על דברים.

מרב מיכאלי: אבל המציאות, כפי שנאמר חזור והיאמר בוועדת הכספים, היא שהבעיה הזאת יכולה להיפתר ללא חקיקה, פשוט על-ידי החלטה של משרד האוצר ורשות המסים.

מרב מיכאלי: בכל זאת, אני רוצה לדבר על הבעיות, ברשותכן וברשותכם, שהחוק עצמו, בתוך החוק עצמו, עדיין מותיר על כנן.

מרב מיכאלי: החוק, למרבה הצער, עדיין יוצא מנקודת ההנחה שהגבר הוא המפרנס והאישה היא במקרה הטוב התוספת.

מרב מיכאלי: עכשיו, אני רוצה רגע, ברשותכם, לקחת את זה ולהקביל את זה לדיון שמתרחש בימים אלה, שלא לומר למאבק הגדול על המכונה "חזקת הגיל הרך".

מרב מיכאלי: המדינה רוצה לבטל את חזקת הגיל הרך משום שהיא אומרת שהתפיסה שהגבר הוא המפרנס והאישה מגדלת את הילדות והילדים כבר לא רלוונטית, ולכן היא מוכנה, שלא לומר יוזמת, את ביטול התפיסה הזאת, הכלכלית, שאומרת: האישה מטפלת בילדות ובילדים והגבר יצטרך לשלם את המזונות.

מרב מיכאלי: אבל הנה, בחוק אחר שהיא מעבירה ממש עכשיו, היא מסרבת לוותר על התפיסה הזאת; היא מסרבת לוותר על ההתעקשות לראות, קודם כול, בתא, ולא שני אנשים נפרדים; ו-2.

מרב מיכאלי: הייררכיה בתוך התא הזה.

מרב מיכאלי: גם המגבלה של הסכום, כמו שציין חבר הכנסת גפני בצדק, מראה באמת את ההייררכיה הזאת: יש מי שלא סופרות לו את התקרה, ויש מי שסופרים לו וסופרות לו – לה, יותר נכון – מה שהיא יכולה להשתכר כדי להיחשב בן-אדם בפני עצמה.

מרב מיכאלי: התפיסה הארכאית, המקוממת – והנה באה זהבה גלאון, שהייתה שמחה לשמוע את מה שאמרתי עכשיו – שכשנוח למדינה והיא רוצה להרוויח יותר כסף ממסים, היא משאירה על כנה את ההגדרה של הגבר כמפרנס ואת האישה אולי כמסייעת בידו להרוויח עוד אולי חצי שקל, וגם כן עד גבול מסוים; וכשלא נוח לה היא מבטלת את התפיסה הזאת ואומרת: לא צריך כבר לראות את הגבר כמפרנס ואת האישה כמגדלת את הילדות והילדים.

מרב מיכאלי: מן הראוי היה שהמדינה לפחות תדבר בקול אחד.

מרב מיכאלי: ואם היא מוכנה לוותר על התפיסה הזאת, המקום הראשון שהיא הייתה צריכה לוותר בו על התפיסה הזאת הוא החוק של חישוב מס הכנסה בנפרד לכל אחד ולכל אחת, כמו שראוי לה, לפי עבודתה ולפי הכנסתה; ורק אחר כך לעשות את זה, אם בכלל, במקומות אחרים.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

גילה גמליאל: הדובר הבא – מדובר על חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

גילה גמליאל: אחריו – חבר הכנסת דב חנין; אחריו – חבר הכנסת אברהם מיכאלי, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש – יש שר במליאה?

עיסאווי פריג': חברים – אה, יש שרה?

עיסאווי פריג': מי זה?

עיסאווי פריג': לא יודע.

עיסאווי פריג': אה, שרה.

עיסאווי פריג': כן, זה מאוד נחמד ומאוד טוב לנצח ולהיות מאוחדים בחוק כל כך חשוב וכל כך נחוץ.

עיסאווי פריג': איך אמרו שרים בממשלה?

עיסאווי פריג': תיקון עיוות היסטורי.

עיסאווי פריג': אכן, תיקון עיוות היסטורי.

עיסאווי פריג': אבל כשמחוקקים חוק לא משאירים, אדוני סגן השר, פצועים בשטח, כמו שאמרה חברתי חברת הכנסת מיכאלי.

עיסאווי פריג': זה מאוד טוב, מעודד, תיקון עיוות היסטורי, אבל להשאיר פצועים בשטח – זה נשמע לי מוזר.

עיסאווי פריג': יש דבש, דבר טוב, שהחוק יתחיל מ-2014 ואילך, ויש העוקץ: שמשאיר את הפצועים בשטח.

עיסאווי פריג': עכשיו, אני רוצה לחשוב יחד אתכם בקול רם.

עיסאווי פריג': החוק הזה, בתיקון הרטרואקטיבי שאנחנו מעלים, יכניס לקופת המדינה 4 מיליארד שקל, שזה עודפים שיבואו, שהם לא בחשבון – הם לא בחשבון, הם לא בחשבון התקציב שנעשה לגבי 2014.

עיסאווי פריג': לעומתם, עלות התיקון הרטרואקטיבי – ואני מתאר לעצמי שחבר הכנסת גפני ציין את זה – בין 150 ל-200 מיליון.

מיקי לוי: אבל לא זאת הבעיה.

מיקי לוי: הבעיה, שאם אתה תוותר לאלה, אלא ששילמו יבואו בדרישה – – –

מרב מיכאלי: אבל זה לא נכון, כי זה אף פעם לא – – –

מיקי לוי: – – – תחשוב רק על הנקודה הזו.

מיקי לוי: זאת ועוד: לאלה שחייבים פרסנו לשלוש שנים, ללא הצמדה וללא קנסות – רק הקרן.

עיסאווי פריג': אלו שאתה הולך לגבות מהם את הכסף, אתה תגבה בממוצע 100,000 שקל לשנה.

מיקי לוי: לא זו הבעיה.

עיסאווי פריג': אני מבין אותך, אבל בכל זאת העלות התקציבית אינה מהותית.

עיסאווי פריג': אינה מהותית.

עיסאווי פריג': ברגע שאני, אני כאזרח – אני רוצה לחשוב במקרו, בגדול – כשאני רואה שהממשלה בקלי קלות נותנת הטבות במס, חוק עידוד השקעות הון, רווחים כלואים – כל המיליארדים שהיא נותנת לחברות הענק בלי להניד עפעף, ועכשיו לזוגות נשואים היא מתחילה עם כל החשיבה הזאת.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי, למה.

עיסאווי פריג': אומרים שזה פגיעה תקציבית; לא חשבנו על פגיעה תקציבית בזוגות הצעירים האלו, הזוגות שהחליטו להגיש חישוב בנפרד?

עיסאווי פריג': ואני רוצה להרחיק ולחשוב אתך, הם חוזרים להיסטוריה שדובר עליה כאן, הם מ-2003, כל הזוגות, 70% מ-21,000 הזוגות שהגישו חישוב מאוחד על-פי החלטת בית-המשפט ב-2003, בית-משפט נתן להם גיבוי, וחזר ב-2008 בית-המשפט בנצרת ובתל-אביב וחיזק את זה.

עיסאווי פריג': יש בית-משפט, יש החלטה, האזרח למד שבית-המשפט זה מחייב, ונהג בהתאם.

עיסאווי פריג': בא ב-2012 בית-המשפט ופסק אחרת, אז כל מי שנהג – צריך לשלם, לבטל את התקדים ולהעניש את האזרח על שיקולי דעת ועל פסיקות בית-משפט, לעשות ממנו יו-יו.

עיסאווי פריג': יו-יו, באמת?

עיסאווי פריג': ואנחנו מדברים על עלות תקציבית שאפשר להתמודד אתה.

מיקי לוי: אבל לא זו הבעיה.

עיסאווי פריג': זה אני יודע.

עיסאווי פריג': אפילו בסוגיה שאתה מעלה לא יגיעו לסכומים מהותיים.

מיקי לוי: אתה איש מקצוע, אני מעריך אותך, זה לא נכון.

עיסאווי פריג': חברים, באו לוועדת הכספים הזוגות הצעירים, ביקשו מיושב-ראש ועדת הכספים לנהל דיון מקצועי עם רשות המסים על סוגיית הרטרו, ועד עכשיו אנחנו שומעים על הדיון.

עיסאווי פריג': למה מסתירים והסתירו מאתנו מידע?

עיסאווי פריג': אנחנו בסך הכול מבסוטים שהחוק הזה – סוף-סוף יש דבש, נתחיל לחלום.

עיסאווי פריג': זה בסדר גמור, מגיעה מילה טובה, זה לא שלא, אבל למה לא להשלים את העבודה?

עיסאווי פריג': מחר הזוגות האלו יבואו אליך במיוחד, כי אתה נציג האוצר – יבואו אליך – ואתה צריך לתת להם את התשובות.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': אמרתי את דעתי, תקרה של 170,000, המשמעות הכלכלית והתקציבית שלה לא מפחידה ואינה מהותית.

עיסאווי פריג': בגלל זה, חברים, אני אומר: את ההסתייגויות צריכים להעביר, זה לא מהותי.

עיסאווי פריג': אפשר לעשות את זה על-פי חוק, ואפשר גם מבחינה משפטית לעשות חוק רטרואקטיבי, זה לא פסול, זה מותר על-פי חוק ומבחינה משפטית.

מיקי לוי: אנחנו נמשוך את החוק.

עיסאווי פריג': למה שתמשכו את זה?

מיקי לוי: אני מסביר עוד הפעם – – –

עיסאווי פריג': לא נכון, אדוני.

מיקי לוי: מר עיסאווי פריג' – – –

עיסאווי פריג': אני מתעקש על זה שאני – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת פריג', מכיוון שאתה רואה-חשבון קל לי להגיד, לשוחח אתך על העניין.

מיקי לוי: הבעיה היא לא כמה מאות המיליונים של אותם זוגות שלא שילמו ועכשיו אנחנו נותנים להם לשלם ללא קנס, ללא הצמדה, עם פריסה ל-33 שנים.

עיסאווי פריג': אבל זה – – –

מיקי לוי: שנייה, בבקשה, אני אבקש להחזיר לך את רבע הדקה.

מיקי לוי: החמור הוא שאם תהיה תביעה מקדמית של אלה שכן שילמו, אנחנו לא נוכל לעמוד בהוצאה.

עיסאווי פריג': אני אענה לך.

עיסאווי פריג': ב-2003, נדמה לי, אם אני לא טועה, האוצר קיבל החלטה לבטל את כל הפרשי ההצמדה והקנסות של השנים הצוברות, שנות החוב הקודמות.

עיסאווי פריג': האוצר קיבל החלטה – יאללה, מבצע, כל הנישומים, תשלמו קרן.

עיסאווי פריג': ואכן, הרבה נישומים ניצלו את זה ושילמו קרן עד 2003, את החובות, ויצאו מבסוטים.

עיסאווי פריג': אז למה הדבר הזה לא מהווה עכשיו תקדים לנישומים אחרים שיגידו: עשיתם את זה ב-2003, תעשו את זה עכשיו?

עיסאווי פריג': זה לא תקדים, אדוני.

עיסאווי פריג': זה לא תקדים.

עיסאווי פריג': אם עושים חוק, עושים אותו בצורה מושלמת והולכים עד הסוף.

עיסאווי פריג': אני מבקש, ואני יודע מה אני אומר, אם היה מתנהל דיון מקצועי ברשות המסים על הסוגיה של מהות החוב, היינו מקבלים החלטה חיובית.

עיסאווי פריג': אני פונה אליכם מהצד הזה, אליך במיוחד, בואו נאשר את ההסתייגויות, לפחות את ההסתייגות של הרטרו בתקרה של 170,000 שקל.

עיסאווי פריג': זה אפשרי, וזה לטובת הזוגות, וזה יחסוך לך הרבה כאב ראש בחודשים הבאים.

עיסאווי פריג': תודה לכם.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת פריג'.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת גילה גמליאל תעלה, ואחריה – אם ירצה, סגן השר מיקי לוי ידבר.

יחיאל חיליק בר: אם לא, יסכם יושב-ראש ועדת הכספים ניסן סלומינסקי, לאחר מכן נעבור להצבעות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חברי וחברות הכנסת, בואו נחשוב על מה הצעת החוק.

גילה גמליאל: הצעת החוק אומרת דבר אחד: זוגות נשואים במדינת ישראל, אתם לא צריכים להרגיש עבריינים – כפי שנתנו לכם להרגיש עד עכשיו.

גילה גמליאל: וכאן, סגן השר מיקי לוי, אני שמחה באמת שחברי, חבר הכנסת גפני ביחד עם חבר הכנסת יריב לוין, החלו להחתים את כל חברי וחברות הבית הזה, בלחץ של חברות הכנסת, חברת הכנסת מיכאלי, בדיונים בוועדת הכספים.

גילה גמליאל: אכן, סגן השר, שאתה ידוע ברגישותך, הסכמת להעביר את החוק משנת 2014 והלאה, ובאמת על כך צריך לברך.

גילה גמליאל: עם זאת, יש העניין של אותם זוגות שכל עוונם היה מה?

גילה גמליאל: שהם היו נשואים?

גילה גמליאל: שהקיבעון שדובר עליו שכביכול האישה או הגבר משקרים כשהם עובדים ביחד?

גילה גמליאל: יש לכם הוכחות מוצקות לגבי זוגות שעוד עבדו בנפרד טרם הנישואים.

גילה גמליאל: ראינו את כל הזוגות, מלח הארץ, שישבו בוועדת הכספים ובכו בדמעות על העוולה, שהרסתם להם את החיים, ואתם לא רוצים לתת לזה פתרון.

גילה גמליאל: אז למה היום הזה לא יכול להפוך להיות יום חג?

גילה גמליאל: הוא לא יכול להפוך להיות יום חג, ועובדה, אם זה היה יום חג השר שלך היה פה; הרי במסיבות העיתונאים הוא אוהב לככב.

גילה גמליאל: אם זה היה דבר שהוא היה יודע שהוא מושלם, הוא היה מנסה לקבל פה – ולקצור את הפירות, ולא שולח רק אותך לעמוד פה היום.

גילה גמליאל: חייבים לפתור את הבעיה של כל אותם זוגות שבית-המשפט קבע לגביהם פעם אחת כך ופעם שנייה כך, והרבה מהם אף הוטעו ונאלצו לשלם סכום לא להם.

גילה גמליאל: כל עוונם שהם היו נשואים בזמן שהם עבדו ביחד.

גילה גמליאל: אני חושבת כאן – סגן השר, סגן השר מיקי לוי, אני יודעת שהרבה פעמים אתה קורא כאן את התגובה שלך בלי להסכים, אני בטוחה שגם היום אתה נמצא באותה סיטואציה, אין לי ספק בכך.

גילה גמליאל: וגם דנו על זה בוועדה, וגם פנינו למנהל רשות המסים משה אשר, שהוא באמת קשוב ועושה עבודת קודש בעניינים של המסים בישראל, אבל אני אומרת: עד שלא נקבל את הגיבוי ממשרד האוצר, שייתן את המענה לאותם זוגות צעירים שנאלצו לשלם, לקחת הלוואות, חלקם למכור את הבית, לחזור כל כך אחורה – על מה?

גילה גמליאל: בדיוק על זה שהם היו זוגות שעבדו כפי שאנחנו רוצים לחנך אותם לעבוד, והם בסך הכול עבדו ביחד, בשיתוף פעולה.

גילה גמליאל: הם לא באו לנסות שלא לשלם מסים, הם שילמו מס בנפרד, כפי שאתם כבר רואים לנכון לעגן משנת 2014; הם אמורים לקבל פתרון.

גילה גמליאל: וזה שלא ייקחו להם ריביות וזה שלא ייקחו להם הצמדה – מה זה?

גילה גמליאל: כבשת הרש?

גילה גמליאל: אני לא מבינה.

גילה גמליאל: מה פה הטענה הזאת, שאוקיי, לא ניקח מהם ריבית והצמדה?

גילה גמליאל: לא צריך לקחת מהם מלכתחילה.

גילה גמליאל: על מה רוצים לגבות מהם את הכספים?

גילה גמליאל: על מה?

גילה גמליאל: על זה שהם היו נשואים באותו זמן?

גילה גמליאל: זה כל עוונם, כבוד סגן השר.

גילה גמליאל: אני בטוחה שבנקודה הזאת ההסתייגות של חבר הכנסת גפני היא הסתייגות נכונה, הסתייגות חשובה, היא הסתייגות שבאמת תיתן את האפשרות ואת המענה עבור אותם זוגות שנמצאים היום, חלקם ממש על סף גירושים כתוצאה מהעוולה – פירקתם להם את המשפחה.

גילה גמליאל: מפני שאין להם היום אמצעים הם נאלצו למכור דברים ולקחת הלוואות לעוד עשר שנים מהיום.

גילה גמליאל: אז אני שואלת אותך, סגן השר, מה אתם מציעים להם כפתרון?

גילה גמליאל: מה אתם בוחרים, להתעלם מהם?

גילה גמליאל: מה אתם מציעים?

גילה גמליאל: מה אתם מציעים לעשות מול אותם זוגות שהגיעו לוועדת הכספים בוכים ואתם לא רוצים לתת להם את המענה?

גילה גמליאל: עכשיו אני אומרת לך עוד פעם, סגן השר, אם היום הזה היה יום חג, לא אתה היית משיב לי היום; מי שהיה משיב זה השר.

גילה גמליאל: אבל הוא כבר השיב במסיבת העיתונאים היום, הכניס לפיקוח את הגבינה ואת השמנת המתוקה, כביכול עכשיו הוא הציל את הבעיה של יוקר המזון.

גילה גמליאל: כל הפופוליזם הזה, כל ההתנהלות הזאת, כל פעם מחדש, היא פשוט תעודת עניות לשר האוצר.

גילה גמליאל: וגם כאן, בחוק הזה, של – איך אומרים, אם אתה מבין כבר חצי שנה שקיימת באמת בעיה, מדוע לא לפתור אותה כבר מ-2013?

גילה גמליאל: מדוע להטיל את זה רק משנת 2014?

גילה גמליאל: ועל כן אני פונה לחברי וחברות הבית הזה לשקול מחדש את ההסתייגות, וכן לשקול לתמוך בה.

גילה גמליאל: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת גילה גמליאל.

יוני שטבון: סגן השר מיקי לוי, בבקשה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברת הכנסת גמליאל, לפלא בעיני – הרי בוועדת הכספים הרמת יד בעד.

מיקי לוי: אבל את לא נותנת לעובדות לבלבל אותך, וזה בסדר.

מיקי לוי: חבל שלא הקשבת.

מיקי לוי: אני אומר, הרי הרמת בוועדת הכספים את היד בעד, ואת לא נותנת לעובדות לבלבל אותך, ואת עומדת כאן ומבקשת להכניס את ההסתייגויות.

מיקי לוי: הרי ברור לך שאם ההסתייגויות האלה יעברו, חלילה, אנחנו נמשוך את החוק, ואז מה יקרה?

מיקי לוי: 65 שנה חיכו לתיקון המיוחל הזה, ואני מסכים אתך שהתיקון היה חייב לבוא, כי הוא פגע במשפחה, הוא פגע באחדות המשפחה, הוא גרם לתרגילים כאלה או אחרים שזוגות צעירים הלכו להתגרש והמשיכו לחיות בכפיפה אחת; רק על הנייר התגרשו.

מיקי לוי: אני מסכים שהחוק היה חוק לא מוסרי, ואנחנו – שר האוצר, אחרי 65 שנה, הגיע ושינה את החוק הזה, של מס אחוד נפרד.

מיקי לוי: אז אני באמת לא מבין, לא יורד לשורשם של הדברים ושל הטענות האלה.

מיקי לוי: הרי תיקנו את החוק.

מיקי לוי: עכשיו בעניין ההסתייגויות, זה לבוא ולהיתמם; פשוט לבוא ולהיתמם.

מיקי לוי: הסברנו הסבר עשרות פעמים.

מיקי לוי: באנו והבנו את המצוקה של אותם זוגות שלא שילמו.

מיקי לוי: באנו ואחרי 65 שנה כן תיקנו את החוק הזה – 65 שנה אף אחד לא העז לתקן אותו.

מיקי לוי: ואחרי שתיקנו אותו מבקשים להכניס תיקונים ושיפורים.

מיקי לוי: אותם זוגות שלא שילמו, ולבנו גם עליהם נתנו, פטרנו אותם מההצמדה, ישלמו רק את הקרן; פטרנו אותם מקנסות, וחילקנו את התשלומים לשלוש שנים.

מיקי לוי: חשבו בנפשכם, אם הייתם לוקחים הלוואה מבנק, והייתם מחזירים את ההלוואה אחרי שלוש שנים במחיר הקרן – ללא הצמדה, ללא ריבית, ללא קנסות, ובפריסה ל-36 חודשים – הרי זו מתנה בלתי רגילה.

מיקי לוי: עכשיו, ההיתממות הזאת בעיני – ממש היתממות, ולו בגלל ההסבר הפשוט שבוא נאמר שתיאורטית אני מעל דוכן זה מצליח לשכנע את שר האוצר, חבר הכנסת פריג', ואנחנו אומרים: רטרואקטיבית, ואז תראה מה קורה לנו כאוצר, ככנסת, כמדינה: אותם זוגות שכן עמדו בלשון החוק, ושילמו את חובם כמו שצריך שנה בשנה, על-פי המותר, 49,000 שקלים, יבואו עכשיו ויגידו: אנחנו, שהיינו בסדר, לא רק שנתת לאלה שלא היו בסדר את כל ההטבות, אלא החלת עליהם את החוק רטרואקטיבית.

מיקי לוי: עכשיו תחזיר לנו.

מיקי לוי: יש 90,000 עסקים קטנים במשק, ואני לא יודע להגיד לך כרגע בשלוף כמה הגישו מאוחד וכמה נפרד; יבואו אלה ויגידו, עכשיו אתה תחזיר לי רטרואקטיבית, והמדינה לא תוכל לבוא ולהגן על העמדה שלה בבית-המשפט – תחזירו לנו בהתאם למה שוויתרתם להם, את כל החובות, את כל מה ששילמנו – – –

עיסאווי פריג': אבל תסתכל על החוק – – –

מיקי לוי: – – – אתה תחזיר לי עם ריבית והצמדה, כי אני שילמתי בזמן עשר שנים.

מיקי לוי: אז אם אתם רוצים להעמיד אותנו, בגלל ההסתייגויות האלה, בפני עובדה, ואני מאמין – עוד שנייה אני אראה את חברי לקואליציה מתגייסים להרמת יד – אם אתם תכריחו אותנו בצורה כזו או אחרת, אין לי בכלל ספק שאנחנו נמשוך את החוק.

מיקי לוי: צריך לבוא ולהגיד, כמו שנאמר ביושר רב על-ידי חבר הכנסת גפני, על-ידי חברת הכנסת מיכאלי, גם על-ידי חבר הכנסת פריג', שאחרי כל כך הרבה שנים החוק הזה יצא לדרך, ואנחנו רק יכולים לבוא ולהצדיע, ובאמת, יש לברך על העניין הזה, כי זה בהחלט תקדים בלתי רגיל, שבא לתקן עוול היסטורי לזוגות הנשואים.

איתן כבל: יש כבר רוב פה.

מיקי לוי: לא יודע – – –

קריאות: – – –

מיקי לוי: בא שר האוצר – אפילו חבר הכנסת גפני, אדוני שר האוצר, נתן לך קומפלימנט, שלא כדרכו, ואמר שאחרי כל כך הרבה שנים בא שר האוצר ותיקן את זה – –

עיסאווי פריג': להגיד לו שיש חוק.

מיקי לוי: – – ובאמת, אחרי 65 שנה – – –

קריאות: – – –

משה גפני: אני יכול להעיר משהו על הדברים?

מיקי לוי: אני רק אמרתי לשר האוצר שאפילו חבר הכנסת גפני היום נתן לך קומפלימנט – ימות המשיח.

יוני שטבון: זה גם קורה.

מיקי לוי: ואללה, ימות המשיח – – –

משה גפני: זה מוכיח שכשאני תוקף אותו זה גם מגיע לו.

יוני שטבון: חבר הכנסת דוד צור, אתה מבלבל את הספירה פה.

איתן כבל: אדוני סגן השר, אתה יכול לרדת.

מיקי לוי: חבר הכנסת כבל, אני ממך הרי לא מקבל הוראות.

מיקי לוי: אני רק ממרכז הקואליציה, מחבר הכנסת לוין.

יצחק הרצוג: מיקי, אתה לא רוצה להצביע על החוק?

עיסאווי פריג': המסר עבר, העברת את המסר.

קריאות: – – –

מיקי לוי: אני סופר בעיני.

מיקי לוי: יתרה מכך, אני יכול להתחיל לספר לכם איך החוק השפיע על ירושלים, שכונה אחר שכונה, ואין לי בעיה, כי אני קורא את ירושלים כספר פתוח.

מיקי לוי: ולכן – –

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': המסר עבר.

מיקי לוי: לא רואה את יריב, אין יריב.

מיקי לוי: – – אני רוצה להזמין את חברי, יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת סלומינסקי, לסכם את העניין.

מיקי לוי: בבקשה, אדוני.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת סגן שר האוצר מיקי לוי.

יוני שטבון: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, יושב-ראש ועדת הכספים, יסכם את הדיון לפני ההצבעה בקריאה שנייה ושלישית.

יוני שטבון: בבקשה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, חברי השרים וחברי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים כאן בפני תופעה מעניינת, שמצד אחד עומד לעבור כאן חוק שהוא באמת שמחה, הוא חוק שכל כך נצרך, ושנים על שנים לא קידמו אותו, עד ששר האוצר הנוכחי וסגנו החליטו להרים את הפרויקט הזה והעבירו חוק שהוא באמת שמחה לכולם, חוק שאומר שלושה דברים עיקריים: א.

ניסן סלומינסקי: הוא אומר: אנחנו נותנים בכם אמון – במשפחות, בתושבים.

ניסן סלומינסקי: נותנים בכם אמון.

ניסן סלומינסקי: אם אתם עובדים ביחד, אנחנו מאמינים שאכן גם הבעל וגם האישה עובדים ומקבלים משכורת ביושר.

ניסן סלומינסקי: זה נקודה אחת.

ניסן סלומינסקי: נקודה שנייה, שיותר לא יהיה מצב שאומרים: האישה זה פיקציה.

ניסן סלומינסקי: אין כזה מושג שהאישה היא פיקציה.

ניסן סלומינסקי: אם האישה מקבלת משכורת, זאת אומרת שהיא עובדת, ואם הבעל מקבל משכורת, זאת אומרת שהוא עובד, ולא כפי שהיה מקובל עד עכשיו, שהבעל מקבל משכורת כדין והאישה זה פיקציה.

ניסן סלומינסקי: אין כזה דבר.

ניסן סלומינסקי: והדבר השלישי החשוב זה שמעכשיו חישוב המס יהיה הרבה הרבה יותר נמוך.

ניסן סלומינסקי: פירוש הדבר, שמשפחה שעובדת בעסק המשפחתי ביחד תרוויח הרבה יותר כסף, כפי שמגיע לה.

ניסן סלומינסקי: זה החוק.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שכולנו צריכים להתלכד מאחוריו, ולא לנסות להפיל אותו או לנסות להעביר את נושא הרטרואקטיביות.

ניסן סלומינסקי: החוק הזה יעבור ברוב ומיעוט.

ניסן סלומינסקי: לא מתאים ולא ראוי – עבדנו כך גם בוועדה, וגם מפלגות האופוזיציה ודאי הן חושבות כך, לכן שווה שנתלכד כולנו על החוק הזה, שיהיה בשמחה, כי זו באמת בשורה גדולה.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להודות בראש ובראשונה לחברי חברי הוועדה, קואליציה ואופוזיציה, שיחד ליווינו את זה וקידמנו את זה; להודות למנהל הוועדה טמיר כהן, לליאת; להודות ליועצים המשפטיים שליוו אותנו בנאמנות לאורך כל הדרך – לשגית אפיק, לשלומית ארליך ולאייל לב-ארי; ואחרונים חביבים עוזרי – להילה סובול, לרועי וולף ולאלדד עוזרי, שבלעדיהם אני לא יודע לאן הייתי מגיע.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מכולם: בואו נתלכד, כולם; נעזוב את ההסתייגויות, נתלכד על החוק, שיעבור פה-אחד.

ניסן סלומינסקי: מגיע לחוק הזה ומגיע למשפחות האלה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יוני שטבון: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 199), התשע"ד–2013.

יוני שטבון: לסעיפים 1 ו-2 אין הסתייגויות.

יוני שטבון: נצביע עליהם כנוסח הוועדה.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 13 בעד סעיפים 1–2 – 65 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יוני שטבון: בעד – 65, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: סעיפים 1 ו-2 נתקבלו כנוסח הוועדה.

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצבעה על ההסתייגות לסעיף 3 של חברי הכנסת יעקב ליצמן, משה גפני, מאיר פרוש, אורי מקלב, מנחם אליעזר מוזס, ישראל אייכלר ויעקב אשר, להלן: קבוצת סיעת יהדות התורה; של חברי הכנסת שלי יחימוביץ, יצחק הרצוג, איתן כבל, מרב מיכאלי, בנימין בן-אליעזר, חיליק בר, עמר בר-לב, להלן: קבוצת סיעת העבודה; ושל קבוצת סיעת מרצ: יושבת-ראש המפלגה זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, עיסאווי פריג' ותמר זנדברג.

יוני שטבון: כיוון שביקשו ממני להציג גם את חברי הכנסת המסתייגים ממפלגת העבודה אני חוזר – גם חברי הכנסת סתיו שפיר, אבישי ברוורמן, אראל מרגלית, איציק שמולי, מיקי רוזנטל, מיכל בירן, נחמן שי ומשה מזרחי.

יוני שטבון: אנחנו מצביעים על הסתייגות לסעיף 3.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 14 בעד ההסתייגות – 26 נגד – 36 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יהדות התורה, קבוצת סיעת העבודה וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 3 לא נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 26, 36 מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: ההסתייגות לסעיף 3 לא התקבלה.

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 3 כנוסח הוועדה.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 15 בעד סעיף 3, כהצעת הוועדה – 61 נגד – 1 נמנעים – אין סעיף 3, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יוני שטבון: בעד – 61, מתנגד אחד.

יוני שטבון: סעיף 3 התקבל כנוסח הוועדה.

יוני שטבון: עוברים להצבעה על סעיף 4, שעליו אין הסתייגויות.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 16 בעד סעיף 4 – 64 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 4 נתקבל.

יוני שטבון: בעד – 64, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: סעיף 4 התקבל כנוסח הוועדה.

יוני שטבון: לסעיף 5 יש הסתייגות של קבוצת יהדות התורה, קבוצת העבודה וקבוצת מרצ.

יוני שטבון: אנחנו מצביעים על ההסתייגות לסעיף 5.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 26 נגד – 36 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יהדות התורה, קבוצת סיעת העבודה וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 5 לא נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 26, 36 מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: ההסתייגות לסעיף 5 לא נתקבלה.

יוני שטבון: אנחנו מצביעים על סעיף 5 כנוסח הוועדה.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: הצבעה מס' 18 בעד סעיף 5, כהצעת הוועדה – 64 נגד – 1 נמנעים – אין סעיף 5, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יוני שטבון: בעד – 64, מתנגד אחד.

יוני שטבון: סעיף 65 נתקבל כנוסח הוועדה.

יוני שטבון: אנחנו מצביעים על הסתייגות נוספת, לאחרי סעיף 5.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 19 בעד ההסתייגות – 25 נגד – 37 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יהדות התורה, קבוצת סיעת העבודה וקבוצת סיעת מרצ לאחרי סעיף 5 לא נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 25, 37 מתנגדים.

יוני שטבון: אין נמנעים.

יוני שטבון: ההסתייגות לאחרי סעיף 5 לא התקבלה.

יוני שטבון: חברי הכנסת, הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 199) התקבלה בקריאה שנייה.

יוני שטבון: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: הצבעה מס' 20 בעד החוק – 63 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 199), התשע"ד–2013, נתקבל.

יוני שטבון: בעד – 63, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 199), התשע"ד–2013, התקבלה בקריאה שלישית.

יוני שטבון: רשות הדיבור למשה גפני, שרוצה להודות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להודות לכל מי שעשה במלאכה הזאת – חברי הכנסת, יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, חברי ועדת הכספים שזמן רב עסקו בעניין הזה, גם בשלהי הקדנציה הקודמת ובעיקר בקדנציה הנוכחית, כשהחוק הזה הגיע לדיון.

משה גפני: אני מודה לכל החברים שחתמו על הצעת החוק.

משה גפני: מדובר ב-70 חברי כנסת, כולל שר האוצר הנוכחי וסגנו, שחתמו על הצעת החוק.

משה גפני: אני מודה לעורכת-הדין שגית אפיק שהכינה את הצעת החוק בקדנציה הקודמת, ועליה החתמנו את כל חברי הכנסת בתחילת הקדנציה הנוכחית.

משה גפני: אני מודה לטמיר כהן, מנהל ועדת הכספים, לכל הצוות של ועדת הכספים, ללשכה המשפטית של ועדת הכספים ולחברים הרבים שתמכו.

משה גפני: לשחר שקורי, שהוביל את המהלך הציבורי של הזוגות – לאו דווקא הצעירים; הם זוגות שבעיניהם הם לא זוגות צעירים, אבל זוגות עם הרבה מאוד היגיון ועם הרבה מאוד מסירות.

משה גפני: אני חושב שהכנסת תיקנה עוול גדול בתיקון החוק הזה.

משה גפני: צר לי שההסתייגויות לא התקבלו, אבל העתיד לפנינו.

משה גפני: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת משה גפני.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדיון והצבעה על הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים – – –

משה גפני: שנייה, שכחתי.

משה גפני: הבטחתי: ואני מודה לשר האוצר – אמרתי את זה, אבל מכיוון שלא שמעת – –

יאיר לפיד: פשוט הבטחתי לאשתי – – –

משה גפני: – – אני מודה לשר האוצר שהחליט לתמוך בהצעת החוק הזאת – –

יוני שטבון: זה מוקלט.

משה גפני: – – ולהביא הצעת חוק ממשלתית, ואז ידעו כולם שאתה באמת עשית פעולה רצינית וטובה, ושכשאני תוקף אותך, זה גם נכון.

יוני שטבון: הסיום היה הכרחי.

יוני שטבון: תודה לחבר הכנסת משה גפני.

יוני שטבון: הצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2013 ו-2014 (תיקון), התשע"ד–2013 [מס' מ/825; "דברי הכנסת", חוב' י"א, עמ' 6863, ועמ' 6871; נספחות.

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצבעה על החוק הבא, הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014), התשע"ד–2013, בקריאה שנייה.

יוני שטבון: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכספים ניסן סלומינסקי.

יוני שטבון: בבקשה.

ניסן סלומינסקי: זה דיון משולב, או רק על החוק הזה?

ניסן סלומינסקי: חוק אחד.

ניסן סלומינסקי: טוב.

יוני שטבון: אתה מציג את שני החוקים.

יוני שטבון: אנחנו עושים דיון משולב.

ניסן סלומינסקי: דיון משולב?

יוני שטבון: יש הסכמה על דיון משולב?

יוני שטבון: טוב, יש לנו הסכמה על דיון משולב בשני החוקים האלה: הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים והצעת חוק התקציב לשנות הכספים.

יוני שטבון: יש מישהו מחברי הכנסת שמתנגד לדיון משולב בשתי הצעות החוק?

ניסן סלומינסקי: לא, זה יחד.

יוני שטבון: אין מתנגדים.

יוני שטבון: אנחנו מתחילים את הדיון המשולב בנושא.

יוני שטבון: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: טוב, אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני חושב שאנחנו נמצאים עכשיו במהלך שהוא באמת בשורה גדולה לציבור – –

יצחק כהן: לאיזה ציבור, ניסן?

ניסן סלומינסקי: – – לציבור בכלל, בשורה גדולה.

ניסן סלומינסקי: קודם הייתה בשורה באמת לאותם אלה שיש להם עסק משותף, עכשיו הבשורה היא לכל אזרחי מדינת ישראל.

ניסן סלומינסקי: בחוק התקציב עבר החוק של העלאת מס הכנסה, וב-1 בינואר 2014 מס הכנסה צריך לעלות לכל אזרחי ישראל שמחויבים במס, לפי אותו מפתח, אם אני זוכר טוב, עד 14,000 שקלים בערך זה 1%, אחר כך, בין 14 ל-20 – 1.4%, ואחר כך 2%.

ניסן סלומינסקי: המס הזה היה צריך לעלות ב-1 בינואר 2014.

ניסן סלומינסקי: באה ממשלת ישראל, ביוזמתם של שר האוצר וראש הממשלה, והחליטו להיטיב עם העם; פירושו הדבר – לבטל את העלאת מס הכנסה.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזה תהליך – – –

זהבה גלאון: להיטיב עם העם אתה קורא לזה?

אילן גילאון: – – –

ניסן סלומינסקי: אני קורא לזה הטבה – – –

אילן גילאון: להיטיב עם העם, לא המע"מ.

ניסן סלומינסקי: רגע, מע"מ זה סיפור נפרד.

ניסן סלומינסקי: יכול שאפשר היה להיטיב עם משהו אחר, אבל זו הטבה.

אילן גילאון: – – –

ניסן סלומינסקי: לא משנה, אבל זו הטבה.

ניסן סלומינסקי: מי שמשלם מס – אמרתי, זו הטבה, שעכשיו הוא לא צריך לשלם מס.

זהבה גלאון: – – –

ניסן סלומינסקי: מה פירוש, כל מי שמשלם – – –

קריאה: השאלה היא עם העם או עם המע"מ.

ניסן סלומינסקי: טוב.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, אני אומר שאני לא חושב שהיו הרבה פעמים – אולי כן, אני לא יודע, אבל אני לא זוכר הרבה פעמים שממשלה, שר אוצר, בתקופה שעדיין יש למדינה גירעון, וגם ב-2014 יהיה גירעון, הולך ואומר: רבותי, חלו כמה דברים שלא צפינו, אנחנו בעוז ובאומץ הולכים ומבטלים את העלאת מס הכנסה.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שאני חושב שזה דבר שראוי שנשבח עליו, באמת, את שר האוצר, את ראש הממשלה, את ממשלת ישראל, ואותנו, כוועדת הכספים, שקיימנו דיונים בנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: נכון שהיה אפשר להיטיב גם בדרכים אחרות, אבל אחרי שנגמר הדיון, ואחרי שהוחלט שזו הדרך, אני חושב שכולנו צריכים לשמוח, כולנו צריכים להצטרף להחלטה הזאת.

ניסן סלומינסקי: ההחלטה הזאת נובעת בעיקר מכך שחלו מאז עבר התקציב כמה דברים שלא נצפו בתקציב, בהם הנושא של החברות שהיו צריכות לשלם מס, מה שנקרא, ובתקציב הביאו בחשבון שרק 3 מיליארד שקל ישולם מזה, ובפועל שילמו במה שנקרא חובות כלואים 4.5 מיליארד, אז יש לנו כאן 1.5 מיליארד.

ניסן סלומינסקי: הייתה העמקה של הגבייה, ועקב זה שהגירעון ירד, גם בריביות היה עוד סכום.

ניסן סלומינסקי: חוץ מזה היו גם כמה עסקאות במשק, מבורך, של חברות שהכניסו במכה אחת כמה מיליארדי שקלים.

ניסן סלומינסקי: בסך הכול הצטבר סכום נאה שלא נצפה מראש, בסדר גודל, נדמה לי, של 9 מיליארד – – –

יצחק כהן: אז כמה הגירעון?

זהבה גלאון: אז עכשיו אתם יודעים כמה הגירעון?

ניסן סלומינסקי: תפחיתי.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, בשנים כתיקונן, בסיטואציה כזאת, הנטייה הייתה ללכת ולהוריד את החוב של מדינת ישראל, שזה דבר חשוב, ויש בו הרבה תופעות לוואי חשובות, כולל חיסכון גדול בכספים, אבל הפעם הוחלט שחלק מהסכום הזה ילך, באמת, לטובת הציבור שמשלם מסים, בזה שמבטלים – – –

זהבה גלאון: תחדד איזה ציבור, אדוני.

ניסן סלומינסקי: משלם המסים – אני אומר: משלם המסים.

ניסן סלומינסקי: מה אפשר להגיד יותר?

ניסן סלומינסקי: כל מי שמשלם מסים, זה מיטיב אתו, אישה כגבר.

ניסן סלומינסקי: מה פירוש?

ניסן סלומינסקי: היה צריך ב-1 בינואר להעלות את המס או ב-1% או ב-1.4% או ב-2%, ועכשיו מחליטים שלא.

ניסן סלומינסקי: מה אפשר להגיד?

ניסן סלומינסקי: משלמי המסים – אז שוב, צריך לברך אותם בנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: אני מקווה שכולנו, אחרי שכל אחד יגיד מה הוא חושב שהיה צריך לשנות, ויש כאלה שחושבים שאולי ראוי היה לשנות את שיעור המע"מ, כל אחד, לא חשוב מה שהוא יחשוב – זה חשוב, אבל אחרי שנגמרו הדיונים בוועדת הכספים והוחלט מה שהוחלט, ועכשיו יש הצעת חוק, אני חושב שראוי שכולנו נתלכד סביב החוק הזה, כי זו בשורה טובה.

ניסן סלומינסקי: זו הבשורה השנייה, לפחות כשאני עומד פה על הדוכן בחצי השעה האחרונה ואומר בשורה שנייה שהיא בשורה מכובדת.

ניסן סלומינסקי: מאחר שהדיון הוא משולב, הוחלט גם לדבר על המקורות, מאיפה זה יגיע.

ניסן סלומינסקי: מה שדיברנו קודם זה בצד של ההכנסה, אבל מי שבקי יודע שמה שקיים בצד של ההכנסה לא בנקל עובר לצד של ההוצאה.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, מאיפה מביאים את זה?

ניסן סלומינסקי: אזי – בסופו של דבר הוחלט שהכסף הזה יבוא משני מקורות.

ניסן סלומינסקי: שוב, לא על חשבון, כי הרי תמיד אפשר היה לעשות "פלאטים" על המשרדים ושוב לחתוך בשירותים שהם נותנים.

ניסן סלומינסקי: זה לא מה שנעשה פה, נקודה.

ניסן סלומינסקי: זה לא.

ניסן סלומינסקי: הכסף הזה נלקח והעברנו את זה אתמול ושלשום – – –

אילן גילאון: אז מה זה הקיצוץ בהוצאה הציבורית?

ניסן סלומינסקי: – – – הכסף הזה נלקח בעיקר משני מקורות: האחד זה מהפחתת הריבית, והשני זה מהרזרבות של המשרדים.

ניסן סלומינסקי: לכל משרד יש רזרבה, שהיא לא רזרבה של המשרד.

ניסן סלומינסקי: בדרך כלל זה 3%, הפעם נדמה לי שזה 5% מתקציב המשרד, שהם כסף שהאוצר שומר בכל משרד לזמנים שהמשרד יהיה זקוק לזה, הוא יוכל לקבל את זה, ואם לא – האוצר לוקח את זה.

ניסן סלומינסקי: הגענו לסוף שנה – הגענו לסוף שנה – ומשרדים שהיו צריכים קיבלו חלק מהרזרבה.

ניסן סלומינסקי: נדמה לי שמשרד הבריאות קיבל, וקיבל אחר כך סכום נוסף; משרד הרווחה, כפי שהם אמרו, קיבלו חלק גדול מהרזרבה.

ניסן סלומינסקי: אבל מהרזרבה הזאת, במקום שהיא תחזור לאוצר וייעשה עם זה מה שייעשה, אמרו: מתוך זה, באופן יחסי, מכל דבר הורידו את אותו אחוז שמקצצים, מכל המשרדים, מכל הרזרבות האלה, ובצירוף מה שהביאו מהפחתת הריבית יצרנו את הסכום של 3.3 מיליארד, שאמור לכסות את הביטול של מס הכנסה.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזו שמחה גדולה, מגיע יישר כוח לכולם, ושוב, כמו שאני אומר, אני מצפה מכולם שנצביע גם על החוק הראשון של ביטול מס הכנסה, וגם על החלק השני של המקורות.

ניסן סלומינסקי: תודה לך.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יוני שטבון: אנחנו עוברים לדיון בנושא.

יוני שטבון: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת זהבה גלאון, שגם אפשר להגיד לה מזל טוב על הלידה, סבתא – נכדה או נכד?

קריאות: מזל טוב.

אילן גילאון: סבתא, סבתא – – –

זהבה גלאון: תודה רבה.

יוני שטבון: נכדה או נכד?

זהבה גלאון: נכד.

יוני שטבון: מזל טוב.

יחיאל חיליק בר: זה לוועדה למעמד האישה.

זהבה גלאון: תודה רבה, אדוני.

זהבה גלאון: אני מאוד מודה לכולם.

יעל גרמן: מזל טוב.

זהבה גלאון: תודה.

זהבה גלאון: זה מרגש אותי, אני חייבת להודות.

זהבה גלאון: אני צריכה להתאפס.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, עמד כאן יושב-ראש ועדת הכספים ודיבר על בשורה מכובדת.

זהבה גלאון: אני מודה שאני לא רואה בשתי הצעות החוק האלה כל בשורה, אבל אני בכל זאת רוצה לפתוח ולהגיד – אתה יושב טוב, סגן השר מיקי לוי?

זהבה גלאון: – –

מיקי לוי: תמיד – – –

זהבה גלאון: – – שהצעד ששר האוצר, או הצעדים שאתם הכרזתם עליהם היום, של הוזלת מחירי המוצרים שבפיקוח והכנסת הגבינה הלבנה והשמנת לפיקוח, זה צעד נכון.

זהבה גלאון: זו בשורה חשובה, אני חייבת להגיד את זה.

זהבה גלאון: ובכלל, אנחנו ראינו איך בשנים האחרונות כל הקרטליזציה של שוק ההון אפשרה ליצרנים להעלות מחירים, ללא שום קשר לתנודות המחירים בעולם.

זהבה גלאון: ואני רוצה לברך.

זהבה גלאון: אני חושבת שההכנסה של שני המוצרים האלה לפיקוח זה צעד הכרחי, צעד נכון, אבל – עכשיו אני מגיעה לאבל, חברי חברי הכנסת.

מיקי לוי: – – –

זהבה גלאון: צעד נכון, אבל בוודאי שהוא לא מספיק כדי לכסות על מדיניות כלכלית מזיקה, מסוכנת.

זהבה גלאון: עמד כאן יושב-ראש ועדת הכספים על הדוכן – אני, עוד רגע לבי יתרחב – שמעתי, איזה שר אוצר ואיזה מדיניות, ואיך כל הציבור הולך להרוויח.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, שתי הצעות החוק שאנחנו דנים עליהן היום, שזה ביטול מס הכנסה וסוגיית המקורות, שתי ההצעות האלה שאנחנו מצביעים עליהן היום, שמפחיתים את המיסוי הישיר ומצמצמים את ההוצאה הציבורית, אלה הן הצעות רעות, ועכשיו אני רוצה לנמק איך עובדת השיטה.

זהבה גלאון: שימו לב איך עובדת השיטה.

זהבה גלאון: שר האוצר לפיד מתהדר איך הוא הוציא את העז שהוא בעצמו הכניס לפני כחצי שנה.

זהבה גלאון: אני רוצה לפרק את הסוגיה שנקראת הפחתת המסים, בלוף הפחתת המסים.

זהבה גלאון: איך עובדת השיטה, חבר הכנסת מזרחי?

זהבה גלאון: יש פה שיטה, זה לא ככה.

זהבה גלאון: שיטת נתניהו-לפיד, במשפט אחד, חברי חברי הכנסת: כשיש גירעון לוקחים מהעניים; כשסוגרים את הגירעון, חברי חברי הכנסת, נותנים את העודפים לעשירון העליון.

זהבה גלאון: מה תגידו?

זהבה גלאון: שיטה.

זהבה גלאון: זה בדיוק, סגן השר לוי, מה שקורה עכשיו בהצעת החוק שאתם מביאים.

זהבה גלאון: לפני פחות או יותר שנה נחשף הגירעון העצום של הממשלה, שהממשלה יצרה בתקציב המדינה.

זהבה גלאון: מה היה הפתרון המיידי, גם של ראש הממשלה וגם של שר האוצר לפיד?

זהבה גלאון: מעלים את המע"מ.

זהבה גלאון: מה זה המע"מ?

זהבה גלאון: מע"מ זה מס עקיף שפוגע בעיקר בעניים.

זהבה גלאון: מה עשו?

זהבה גלאון: העלו את המע"מ וקיצצו בצורה עמוקה בשירותים החברתיים.

זהבה גלאון: עכשיו פתאום – וואו, איזה דבר נפל עלינו.

זהבה גלאון: מסתבר שיש עודף של מיליארדים בתקציב, מיליארדים שלא נחזו על-ידי האוצר.

זהבה גלאון: האם יש כוונה, חברי חברי הכנסת, מצד האוצר למשל לבטל את העלאת המע"מ או את הקיצוץ ברווחה, בתקציבי השיטור, או בבריאות?

זהבה גלאון: שמעתם על כוונה כזאת?

זהבה גלאון: באמת, הצחקתם את שר האוצר ואת ראש הממשלה, וגם את יושב-ראש ועדת הכספים.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, הבונוס הולך ישר לכיסים של בעלי ההכנסות הגבוהות, ושלא יספרו לכם שום סיפור אחר.

זהבה גלאון: ועכשיו אני רוצה לדבר על מי מרוויח מביטול העלאת מס ההכנסה.

זהבה גלאון: שמעתם לפני את יושב-ראש ועדת הכספים – ואני באמת מכבדת אותך ומעריכה אותך – וכתבתי, שבע פעמים השתמשת במילה "הציבור".

זהבה גלאון: איזה דרמה יש כאן – –

ניסן סלומינסקי: – – –

זהבה גלאון: – – הולכים להרוויח, הציבור, אז בואו – – –

ניסן סלומינסקי: משלמי המסים – – –

זהבה גלאון: הציבור.

זהבה גלאון: בואו נדבר מי זה הציבור הזה.

זהבה גלאון: ככה.

זהבה גלאון: מי מרוויח?

זהבה גלאון: מי שכבר ממילא מרוויח הרבה.

זהבה גלאון: כמעט 90%, חברי חברי הכנסת, ממס ההכנסה בישראל נגבים מהעשירים ביותר, זה עשירונים 9 ו-10.

זהבה גלאון: ומי נמצא בעשירונים 1 עד 5?

זהבה גלאון: הוא בכלל לא מגיע למדרגת המס הראשונה.

זהבה גלאון: ולמה זה קורה?

זהבה גלאון: זה קורה בגלל שהעניים בישראל עניים מאוד והעשירים בישראל עשירים מאוד.

זהבה גלאון: ומה עושה שר האוצר לפיד ומה עושה סגן שר האוצר מיקי לוי, ומה עושה יושב-ראש ועדת הכספים?

זהבה גלאון: מסבירים לנו איך הציבור מרוויח.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, ביטול העלאת מס הכנסה נותן הנחה של 2% בגובה המס לכל מי שמרוויח – שימו לב – 40,000 שקלים בחודש ומעלה, או בקיצור, לאנשי המאיון העליון.

זהבה גלאון: זה הציבור?

זהבה גלאון: 40,000 שקלים ומעלה, זה הציבור?

זהבה גלאון: איזה עזות מצח צריך כדי לעמוד כאן על הדוכן ולהסביר לנו איזו דרמה, איזה שר אוצר קשוב ורחום כי הוא גילה עכשיו רזרבות תקציביות.

זהבה גלאון: הציבור?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, מי שמרוויח 8,000 שקלים בחודש למשל, מקבל רק מחצית מההנחה, 1%, ומי שמרוויח 5,000 שקלים – שאלה מורים ועובדים סוציאליים למשל – הם בכלל לא מקבלים הנחה.

זהבה גלאון: אז הציבור?

זהבה גלאון: אנחנו מדברים על הציבור?

זהבה גלאון: אז מי כן משלם כדי שאפשר יהיה לתת הנחה של 2% לבעלי ההכנסות הגבוהות, חברי חברי הכנסת?

זהבה גלאון: כולנו.

זהבה גלאון: כולנו נשלם, אבל מי שעני ישלם יותר.

זהבה גלאון: למה הוא ישלם יותר?

זהבה גלאון: כי שר האוצר לפיד לא חושב למשל להוריד את המע"מ – המע"מ שרק עכשיו העליתם אותו, בקיץ, מ-17% ל-18%.

זהבה גלאון: סליחה, המע"מ זה מס עקיף שכולם משלמים אותו, ללא קשר להכנסה שלהם, אבל מי שעני יותר אוכל אותה חזק יותר, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: בעשירון העליון המע"מ מהווה רק 8% מההכנסה, בעשירון התחתון המע"מ אוכל 27% מההכנסה.

זהבה גלאון: אז במילים אחרות, חברי חברי הכנסת, כשמסבירים לנו איך הציבור מרוויח, מי שמרוויח ומי שמשלם את העובדה שהממשלה תמשיך לקחת יותר מהעניים כדי לממן הנחות במס לעשירים, זה שוב אותם אלה שהם עניים ממילא, זה הקבוצות המוחלשות, זה מעמד הביניים.

זהבה גלאון: אז נשאלת השאלה, חברי חברי הכנסת, אז למה מעלים ומורידים לנו את המסים כל יומיים?

זהבה גלאון: מה עם סוגיות כמו יציבות?

זהבה גלאון: אמר שר האוצר כשראיינו אותו, ממש לפני כמה זמן, כשפתאום הוא גילה את הרזרבות, אמרו לו: מה, איך זה יכול להיות?

זהבה גלאון: אז איך אמרת אז?

זהבה גלאון: למה אז אמרת שיש גירעון עצום?

זהבה גלאון: אז הוא אמר: טעיתי – אני מצטטת – אמר שר האוצר: טעיתי.

זהבה גלאון: ואני אומרת לכם, זאת לא הייתה טעות, זה טקטיקה.

זהבה גלאון: "טעיתי" זו טקטיקה, אז מה נגיד למישהו שאומר שהוא טעה?

זהבה גלאון: אבל אתם יודעים מה הדבר החמור כאן, חברי חברי הכנסת?

זהבה גלאון: שהמציאות העגומה היא שהאוצר לא מסוגל לחזות יותר מכמה חודשים קדימה איך ייראו הכנסות המדינה ממסים.

זהבה גלאון: זה הדבר שמטריד אותי, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: תראו את ההתנהלות הכלכלית שלנו, תראו את המדיניות הכלכלית.

זהבה גלאון: זאת התנהלות קפריזית, חסרת אחריות, שחושבת רק על הכותרות של מחר בעיתון, בוודאי לא על יציבות הכלכלה לטווח ארוך.

זהבה גלאון: לפני כחצי שנה, כשהיה נראה שהגירעון קיצוני, אז נתניהו ולפיד קיצצו בלהט ממש והביאו תוכנית קיצוצים קשה והרסנית.

זהבה גלאון: והיום, כשפתאום התגלה יש מאין רזרבות, אז למי רצים לתת פטור ממס?

זהבה גלאון: רצים לתת פטור ממס לעשירים.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר, חברי חברי הכנסת, אני מודה לכם שאתם מקשיבים לי כאן – מדיניות – – –

אילן גילאון: כל אחד יקשיב לסבתא – – –

אורי אורבך: השר לאזרחים ותיקים, בכל זאת.

זהבה גלאון: נכון.

קריאה: – – –

אילן גילאון: טוב, לא אמרתי סיפורי סבתא.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, מדיניות תקציבית לא מנהלים לפי משב הרוח.

זהבה גלאון: לא קמים בבוקר, מרטיבים את האצבע, בודקים לאן נושבת הרוח, והולכים אחרי הלך הרוח.

זהבה גלאון: מנהלים מדיניות תקציבית עם סבלנות, עם איפוק, אבל בעיקר אתם יודעים מה חסר לנו כאן?

זהבה גלאון: חסרה לנו תפיסת עולם שמבקשת לצמצם פערים חברתיים, תפיסת עולם שמבקשת להשקיע בחינוך, בייצור, בצמיחה יציבה לאורך זמן.

זהבה גלאון: מה, מה אנחנו רואים שכאן שר האוצר וראש הממשלה מנהלים?

זהבה גלאון: נתניהו ולפיד, חברי חברי הכנסת, מנהלים כלכלת זיגזג מסוכנת שדוחפת כסף לכיסים למי שכבר יש לו, וזה הדבר המקומם.

זהבה גלאון: ומה התמורה לאי-העלאת המסים?

זהבה גלאון: מתכננים לקצץ מההוצאה הממשלתית.

זהבה גלאון: עכשיו, מה זו ההוצאה הממשלתית?

זהבה גלאון: תמיד אומרים: הוצאה ממשלתית.

זהבה גלאון: בואו נפרוט את הדבר הזה, הוצאה ממשלתית.

זהבה גלאון: זה שם גדול לשירותי רווחה, לשירותי בריאות, לשירותי חינוך.

זהבה גלאון: מי שנהנה מהם זה מעמד הביניים, השכבות המוחלשות.

זהבה גלאון: הרי הקבוצות במאיון העליון או באלפיון העליון ממילא קונות לעצמם שירותים פרטיים.

זהבה גלאון: אז כשאומרים לקצץ בהוצאה הממשלתית, מה המשמעות של זה?

זהבה גלאון: המשמעות של זה, של הקיצוץ הזה, זה לטובת הפחתת מסים ישירים שמעבירים כסף מהחלשים לחזקים ומצמצמים עוד ועוד את מדינת הרווחה, שגם ככה מפריטה את עצמה לדעת.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני רוצה לקרוא לכם שלא לתמוך ביוזמה של שר האוצר.

זהבה גלאון: אני רוצה שלא תלכו שבי ולא תלכו שולל אחרי המדיניות של שר האוצר לפיד, שמבסס את כל התפיסה שלו על מדיניות מסים מקלה, על הכנסות חד-פעמיות כמו הרווחים הכלואים, כמו מכירת Waze ו"ישקר".

זהבה גלאון: זו לא מדיניות כלכלית, חברי חברי הכנסת, אדוני סגן שר האוצר.

זהבה גלאון: הצלחנו קצת, זחלנו על ארבע לכיוון החברות שלא רצו לשחרר את הרווחים הכלואים, אז במקום 3 מיליארד שצפיתם קיבלתם 4.2 מיליארד שקלים.

זהבה גלאון: אני לא מזלזלת בזה, אבל מה עם אותם 27 מיליארד שקלים שוויתרתם עליהם לטובת החברות האלה?

זהבה גלאון: אז עכשיו נכנס לכם קצת כסף, אבל מה יהיה כשהכסף הזה ייגמר וצריך יהיה לחשוב עוד פעם מאיפה לוקחים עוד כסף?

זהבה גלאון: לפיד הרי לא ייגע בהקלות לעשירים, הרי הוא יפנה שוב ושוב למעמד הביניים האמיתי, לשכבות המוחלשות, לכל אלה שאפילו לא מגיעים למדרגת המס.

זהבה גלאון: אז כשעומד כאן – אני מניחה שאתה תעלה, אדוני סגן שר האוצר, אבל כשעומד כאן יושב-ראש ועדת הכספים ומסביר לנו איזו הצעה חשובה, התגלו רזרבות – אני אומרת את זה בכל הכבוד, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים – הציבור ייהנה?

זהבה גלאון: ממש לא.

זהבה גלאון: יש רק קבוצה אחת שתיהנה – תזכרו את זה, 2% לטובת מי שמרוויח מעל 40,000 שקלים.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יוני שטבון: חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

יוני שטבון: בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, סבתא זהבה לא השאירה לנו כלום מה להגיד, דיברה בהרחבה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברים, אני רוצה להשלים את התמונה ולהתייחס לכמה נקודות בזמן המועט שיש לי.

עיסאווי פריג': הרי התקציב שעמלנו עליו קשות ובשעות לפנות בוקר במאי אושר בקול חזק ובסערה – עכשיו כשאנחנו נכנסים לכל הסעיפים והדברים מתחילים להתבהר, בדצמבר מגלים דברים שלא גילינו במאי: הוצאות בלתי חזויות, ונאלצים לבטל מסים.

עיסאווי פריג': חברים, אני רוצה להתייחס לשני סעיפים שמעניינים אותי ועניינו אותי לפני כן.

עיסאווי פריג': יש סעיף ברזרבות – דיברו על רזרבות, רזרבות רזרבות – בתקציב 2013–2014, חברים – הרזרבה המקובלת בכל תקציב שנתי – 3%.

עיסאווי פריג': הייתה ב-2012 רזרבה של 20 מיליארד שקל.

עיסאווי פריג': פתאום אנחנו מגלים שיש לנו רזרבה של 40 מיליארד שקל, כספים שלא ידענו עליהם, כספים שלא ידענו עליהם, כספים שלא ידענו עליהם.

עיסאווי פריג': ויש סעיף נוסף, שנקרא "הוצאות שונות", "הוצאות שונות", שפתאום גדל באחוזים בלתי נתפסים.

עיסאווי פריג': ואיפה האבסורד?

עיסאווי פריג': יש תת-סעיף בסעיף "שונות" – תראה, סעיף "הוצאות שונות" זה סעיף לא מוגדר, סעיף ללא שם, סעיף ללא שקיפות, סעיף פתוח.

עיסאווי פריג': בסעיף של "הוצאות שונות" יש תת-סעיף – גם רזרבה.

עיסאווי פריג': יש רזרבה כללית, יש סעיף "שונות", ובתוך השונות יש גם רזרבה של 2 מיליארד – 2 ומשהו מיליארד שקל.

עיסאווי פריג': תראו לאן הגענו.

עיסאווי פריג': חברתי זהבה אמרה: זאת לא טעות.

עיסאווי פריג': אני אומר: זאת תרמית.

עיסאווי פריג': אתם רימיתם את הציבור, ידעתם איך להחביא כספים תחת שמות בדויים, בשם "רזרבה" ו"הוצאות שונות"; ידעתם.

עיסאווי פריג': אבל הציבור לא מטומטם; כשהוא רואה את המספרים האלו, איך אתם מחביאים את הכסף הזה, שלקחתם בתרמית מהציבור דרך הגזירות הכלכליות למיניהן, שעשיתם "עליהום" בבור התקציבי, הכנסתם את כל הציבור לפניקה – אין לנו מאיפה, המדינה הולכת לפשוט רגל, 40 מיליארד בור ביטחוני, תעזרו לנו, בואו נחשוב – הכנסתם את כולם לאטרף.

עיסאווי פריג': אז הציבור, הכנסתם לו את זה לאט-לאט, וזה בא בדוגמת כל הגזירות והקיצוצים שדיברנו עליהם.

עיסאווי פריג': עכשיו, ממאי לדצמבר שבעה חודשים.

עיסאווי פריג': פתאום אנחנו מגיעים לסוף שנה – הנתונים אחרים.

עיסאווי פריג': אז התרמית, כמה אני יכול להמשיך בתרמית הזאת?

מיקי לוי: איזה נתונים?

עיסאווי פריג': הנתונים שיש לך רזרבה של 40 מיליארד, הנתונים שיש לך "הוצאות שונות" פי-שניים מ-2012.

עיסאווי פריג': התרמית, הנתונים, שיש לך בסעיף "שונות", שיש לך בתת-סעיף רזרבה בסעיף "שונות".

עיסאווי פריג': פתאום יש לך כסף, ואתה בא, משתמש במשפטים לציבור: תחזית הריבית השתנתה – אוי, תחזית הריבית השתנתה.

עיסאווי פריג': הבור, הגירעון, לא היה מפחיד כל כך – –

מיקי לוי: זה היה בדיוק, שום דבר לא השתנה.

עיסאווי פריג': – – לא מפחיד עכשיו.

מיקי לוי: 35 מיליארד – – –

עיסאווי פריג': ואתם חושבים שהציבור מטומטם.

עיסאווי פריג': אתם חושבים שהציבור מטומטם, אדוני סגן השר, הציבור לא מטומטם.

מיקי לוי: אם אתה אומר את זה עשר פעמים זה לא אומר שזה נכון.

עיסאווי פריג': אני אומר את זה, והם יזכרו את זה.

עיסאווי פריג': התרמית תחת הכותרת "טעינו" לא תעבור.

עיסאווי פריג': חברים, מה שהיה – איפה הכסף?

מיקי לוי: שלא תהיה לך טעות – – –

עיסאווי פריג': הכסף היה מוחבא במשרדי ממשלה מסוימים, כולל משרד ראש הממשלה – –

יוני שטבון: נא לסיים.

יוני שטבון: תודה.

עיסאווי פריג': – – והם החביאו את הכסף וגנבו אותו בתרמית, תוך מסע הפחדה, ושמו את זה ברזרבות, ועכשיו פתאום זה נשלף.

עיסאווי פריג': זו תרמית, זו תרמית, זו תרמית.

יוני שטבון: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יוני שטבון: חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

יוני שטבון: בבקשה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד שר החקלאות, חברותי וחברי חברי הכנסת, סבתא זהבה, אמרתי לסבתא זהבה שנכדים זה הדבר הכי טוב בחיים; הדבר היחיד שמעצבן אצלם, שהם באים תמיד עם ההורים שלהם.

אילן גילאון: אבל אמר אברהם שלונסקי – כשנולד לו הנכד הראשון הוא הסתובב כמו טווס בתל-אביב, ואז כולם אמרו לו: מה הביג דיל, נכד?

אילן גילאון: אז הוא אמר: אל יקל הדבר בעיניכם – כל חתול יכול להיות אבא, אבל רק אדם יכול להיות סבא.

אילן גילאון: וזה נכון, כי הנכדים של החתול לא מכירים אותו, ושלנו כן, זהבה, ואת – נכונו לך עלילות.

זהבה גלאון: – – –

אילן גילאון: כן, יש לנו אחוות סבים עכשיו.

אילן גילאון: ואני אגיד לך מה מטריד אותי.

אילן גילאון: כאילו, יש לי תחושה – וחבל שסגן השר לא נמצא פה, וודאי השר – –

איציק שמולי: הוא לא יכול לשמוע את האמת.

אילן גילאון: – – שיש פה מי שמנהל את הדברים, כאילו יש לי קופסה של props, של גאדג'טים כאלה, וכל פעם הוא מוציא, הוא מוצא משהו חדש.

אילן גילאון: אני זוכר שהייתי נער, פעם מצאתי בכיס של מעיל החורף קופסת סיגריות כמעט מלאה.

אילן גילאון: כמובן שעישנתי את כולן מייד, כי הייתי בן – צעיר מאוד, וזה לא חינוכי שאומר מתי.

אילן גילאון: ומדובר כאן במדיניות, אדוני, באמת לא מקצועית.

אילן גילאון: כאן מדבר יושב-ראש הוועדה – להיטיב עם העם, ואני הייתי מעדיף שייטיבו עם המע"מ, אבל אמרו חברי את כל שבחה של הורדת המע"מ בפניכם, ואני רוצה לתת כמה דוגמאות קטנות שאני מלווה בימים האלה, אדוני, כאשר פתאום מוצאים סכום כזה, אני מבין שכרגע זה עומד על 35 מיליארד, זה המחיר האחרון, זה מה שנמצא – זה המילה האחרונה שאמר סגן השר.

אילן גילאון: היום אושר, אדוני, סל התרופות.

אילן גילאון: 300 מיליארד שקלים – זאת הייתה התוספת לסל התרופות

קריאה: 300 מיליון.

אילן גילאון: 300 מיליון.

אילן גילאון: אמרתי מיליארד?

אילן גילאון: חבר'ה אני כבר מתחיל להיות כמו האלה עם ה-props – לא מבחין בין מיליארד למיליון.

אילן גילאון: 300 מיליון.

אילן גילאון: אמרנו, כל חצי שנה מציעים כאן לעדכן את סל התרופות לא אחרי שאנחנו משחרים לפתחו של משרד האוצר, אלא על-פי המרכיב של הגידול הדמוגרפי ועל-פי המרכיב של ההזדקנות, כדי שהסל יהיה מלא עד גדותיו, כי אין שום סיבה בעולם, ואני גם לא מכיר אף אחד שאוכל תרופות לתאווה או אוהב לנתח את עצמו, אלא כל אחד שזקוק לבריאות הזו, זקוק לסל התרופות שלו.

אילן גילאון: והסל הזה נמצא בחסר מתמיד.

אילן גילאון: אם אתה שואל אותי מה יותר דחוף, יותר דחוף אלי קובלון שנלחם על החיים שלו וזקוק למיליון שקלים בשנה.

אילן גילאון: והתרופות שנמצאות בתוך הסל ושאושרו היום, אני מברך על כולן, אף אחת איננה מיותרת, ואני מצר על כל התרופות שלא נמצאות שם.

אילן גילאון: כן, היו בקשות ב-2 מיליארד שקלים, זה היה דחוף יותר.

אילן גילאון: לא מזמן הסתיים בוועדת הכלכלה דיון בנושא התחנות המשדרות בפריפריה; השידור הקהילתי, אדוני.

אילן גילאון: לא זו בלבד שממשלת ישראל מקדשת את השידור הקהילתי, לדורותיה, לא זו בלבד שאנשים שכרגע אמונים על קופת המדינה מבינים איזה דבר או שניים בשידור קהילתי, ומבינים איזה דבר או שניים בתקשורת, החבילה הזו, החבילה של השידור הקהילתי, גם באה עם עוד 70 אנשים שבורים ונואשים עכשיו משום שלא נמצאו 5 מיליוני שקלים כדי להציל את השידור הקהילתי.

אילן גילאון: אני מסיים – רק את הברכות אל תחשיב לי, בסדר?

אילן גילאון: אז תן לי עוד דקה.

אילן גילאון: את השידור הקהילתי, ויחד עם זה – עוד 70 אנשים ועוד 80 שלפני שבועיים נפלו מאיזה מפעל low-tech, שאין להם תקנה.

אילן גילאון: אז מה יותר דחוף, אדוני?

אילן גילאון: מצאנו את הכספים הכלואים – לפעמים יש לי תחושה שהאוצר לא מבין אם מדובר בכספים כלואים או בגרעינים קלויים; יש לי רושם של חובבנות – והדבר הראשון שנמצא לעשות אותו והוא הפופוליסטי ביותר היה ללכת ולהוריד את המסים.

אילן גילאון: משפט אחד ואני מסיים: אני הכי מוטרד, אדוני, מהירידה בתקציב הציבורי לגבי השנה הבאה, שנת 2015.

אילן גילאון: אף אחד לא מתאר לעצמו איזה אסון הוא הדבר הזה.

אילן גילאון: הקיצוץ flat בהוצאה הציבורית הוא הדבר הכי אנטי-ציבורי והכי לא מקצועי מבחינה כלכלית שאפשר לעשותו, וחבל שאין עוד קצת זמן לפרט לאיזה אסון אנחנו הולכים בתחום הזה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון, חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: ארבע דקות, בבקשה.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה, אני רוצה קודם כול גם להצטרף לברכות של חברי ליושבת-ראש מרצ, סבתא זהבה גלאון, ובאופן אולי לא מפתיע גם להצטרף לתוכן של חברי.

תמר זנדברג: אני רוצה להמשיך מהנקודה שאמר הדובר הקודם, חברי חבר הכנסת עיסאווי פריג', שבעצם הצביע על המקור לשינויים עכשיו, בתקציב.

תמר זנדברג: הרי מייד, זמן מאוד קצר אחרי בחירת הממשלה הזו, ואחרי תחילת כהונתה באו ואמרו לנו: געוואלד, יש בור, יש חור, 40 מיליארד, ומה נעשה עכשיו, זה ירושה מהממשלה הקודמת, ואנחנו הרי באנו לשנות, וחייבים לשנות.

תמר זנדברג: שלאק-שליק נשלפים המספריים ונשלפים הקיצוצים.

תמר זנדברג: עכשיו, איזה קיצוצים?

תמר זנדברג: יש קיצוצים שכבר קרו.

תמר זנדברג: התוספת של מע"מ זה בעצם קיצוץ, ולא סתם קיצוץ אלא קיצוץ רגרסיבי, כי זה בעצם מעלה באופן flat, כמו שאמר חבר הכנסת אילן גילאון, את המחירים של כל המוצרים במשק.

תמר זנדברג: זה כבר קרה.

תמר זנדברג: קיצוץ בקצבאות הילדים – זה כבר קרה.

תמר זנדברג: הקיצוץ במס הכנסה היה מתוכנן, עתידי.

תמר זנדברג: הוא היה אמור להיכנס לתוקף ממש עכשיו, מחרתיים, ב-1 בינואר 2014.

תמר זנדברג: יש עלייה אחרת, דרך אגב, שכן נכנסת לתוקף בינתיים, ועוד לא בוטלה, והיא העלייה במחירי התחבורה הציבורית; עלייה של כמעט 5% שתיכנס לתוקף ממש בעוד יומיים.

תמר זנדברג: ככה ששוב, החלשים ביותר, שאין להם רכב פרטי, לא כמו שר האוצר ושאר שרי הממשלה שנכנסים לאוטו שלהם ואפילו ה"פזומט" שם על חשבון הליסינג הממשלתי, ולא יודעים בכלל מה מחיר כרטיס האוטובוס – זה המחיר שכן יעלה.

תמר זנדברג: אבל יש קיצוץ אחד שנמנע, וזה הקיצוץ במס ההכנסה, כפי שאמרה חברת הכנסת זהבה גלאון, קודם כול – למי שבכלל מגיע למדרגת המס, ולמי שמגיע למדרגות מס גדלות והולכות.

תמר זנדברג: אני באמת רוצה לשאול אתכם, חברי הכנסת של יש עתיד; תעבירו, בבקשה, את השאלה לשר האוצר: מה קרה?

תמר זנדברג: בכמה מנדטים צריך לרדת בסקרים בשביל שתבינו מי הקהל שהצביע לכם – הקהל שמרוויח 20,000, 30,000 או 40,000 שקל ומעלה?

תמר זנדברג: זה הקהל שירוויח מהשינוי הזה במס הכנסה.

תמר זנדברג: מה עם המע"מ, שכולנו משלמים אותו, ושהחלק שלו מההוצאה הולך ועולה ככל שההכנסה הולכת ויורדת?

תמר זנדברג: מה עם זה?

תמר זנדברג: את זה חשבתם לקצץ, או שזה לא המצביעים שלכם?

תמר זנדברג: אבל זה מי שהכי זקוקים לכסף, חברות וחברים.

תמר זנדברג: אז אם כבר גילינו במקרה או שלא במקרה, כי זו אף פעם לא טעות, זו תמיד מדיניות – אבל אם כבר גילינו שיש רזרבה שהתחבאה אי שם, כפי שאמר חבר הכנסת פריג', אז בואו נתחיל מלמטה, מאלה שהכי צריכות וצריכים.

תמר זנדברג: את הדקה האחרונה שלי אני רוצה להקדיש לסוף דבריו של חבר הכנסת אילן גילאון, למה שנקרא בשם המכובס "כלל ההוצאה".

תמר זנדברג: רק השבוע התבשרנו, בלי קשר לגירעון, בלי קשר לשינוי בתקציב, בלי קשר לשום דבר, פשוט בהחלטת ממשלה – הממשלה מתכוונת להקטין את ההוצאה שלה; להקטין את הגידול בהוצאה הממשלתית בשנה הבאה.

תמר זנדברג: מה המשמעות?

תמר זנדברג: המשמעות שכל השירותים החברתיים והציבוריים שנמצאים במשרדי השיכון, הרווחה, הבריאות – כל הדברים האלה הולכים לגדול פחות.

תמר זנדברג: במילים אחרות, כסף שניתן, שמוצא על שירותים לאזרחים עומד לרדת.

תמר זנדברג: וכל זה ככה, סתם, בהחלטת ממשלה.

תמר זנדברג: אז תגידו לי מה זה אם לא מדיניות כלכלית שגויה, היסטרית, ובסופו של דבר גם מזיקה?

תמר זנדברג: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יוני שטבון: חבר הכנסת יצחק הרצוג, ולאחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יוני שטבון: בבקשה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, הלילה הזה משפחות רבות בישראל, משפחות שכולות, מוצאות את עצמן בבכי תמרורים, קרועות, שבורות ומדוכאות.

יצחק הרצוג: ממשלה שמדברת גבוהה-גבוהה על ערכי מוסר, על צדק, על יושר, על מאבק בטרור, פועלת בצורה הפוכה לחלוטין מכל מה שהיא התחייבה לו, והכול – בציניות שלא תיאמן.

יצחק הרצוג: וכדאי שאזרחי ישראל ידעו כי אפשר היה למנוע את המהלך שמתרחש הלילה, אפשר היה למנוע אותו בהחלטת ממשלה פשוטה שהייתה קובעת שהיא מקפיאה את הבנייה בהתנחלויות מעבר לקו הירוק לכמה חודשים, שומו שמים.

יצחק הרצוג: צריך לזכור שיש שם מלאי של בניית דירות בתהליך, ולא היה קורה שום דבר אם ממשלת ישראל הייתה נוהגת לא בצורה נדל"נית, אלא פועלת בצורה אחראית, צודקת, הוגנת.

יצחק הרצוג: אבל הממשלה הזו מזמן איבדה את מדד הבושה וההוגנות שלה.

יצחק הרצוג: ומה שנעשה הלילה הוא שערורייה שלא תיאמן, שערורייה שחוצה כל גבול של טעם טוב.

יצחק הרצוג: והסיבה הפשוטה היא שזה נובע מהחלטה פוליטית צינית, מאימת הלובי של היישובים מעבר לקו הירוק, ששולט בליכוד, ששולט בבית היהודי, ששולט במפלגות אחרות.

יצחק הרצוג: ואז, אנה אני בא?

יצחק הרצוג: ממשלה לא יכולה לקבל החלטה פשוטה כדי להיכנס לתהליך של משא-ומתן.

יצחק הרצוג: ואחרי שהיא כבר עושה את הצעד החריג, הקשה, האכזרי, הבלתי-מתקבל על הדעת הזה, הולך ראש הממשלה ובועט בדלי, ומודיע עוד פעם על בנייה מעבר לקו הירוק – שבה הוא מאיים על עצם התהליך, שבגללו הוא עושה צעד בלתי נסבל זה.

יצחק הרצוג: אני חושב שעל הבית הזה להתקומם ולהגיד לראש הממשלה לחדול.

יצחק הרצוג: אנחנו מתקרבים לרגע של אמת, ואני אומר לראש הממשלה: תחליט, תחליט לאן אתה הולך.

יצחק הרצוג: אתה לא תוכל להתחמק, יש לך שבועות ספורים.

יצחק הרצוג: תחליט לאן אתה הולך, כי אם אתה לא תלך לתהליך מדיני ולשלום, עם ישראל יחליף אותך ואנחנו נחליף אותך.

יצחק הרצוג: ואני אומר את כל זה כהכנה לדיון הערב, מכיוון שבתוך כל הדיון על חוסר ההוגנות, קיבלה הממשלה אתמול החלטה עוד יותר לא הוגנת, שמחזירה אותנו אחורה, לתקופה שלפני המחאה, מחזירה אותנו למצב שבו התקציב של מדינת ישראל כחלק מהתל"ג הולך ופוחת לממדים שלא היו כמותם.

יצחק הרצוג: אנחנו המדינה הנמוכה ביותר בעולם.

יצחק הרצוג: אנחנו פחות מהממוצע ב-OECD.

יצחק הרצוג: אנחנו הולכים לסרס ולקצץ שירותים חברתיים בצורה אכזרית ובלתי מתקבלת על הדעת לשנת 2015.

יצחק הרצוג: אז בואו נסביר לציבור על מה מדובר: ממשלת ישראל, ממשלת נתניהו הקודמת, קיבלה החלטה שקבעה שכלל ההוצאה של התקציב יהיה מבוסס על הממוצע של הצמיחה בעשר השנים שקדמו לשנת התקציב חלקי נוסחה מורכבת שקובעת את הממוצע של יחס חוב–תוצר בין המצב הרצוי למצב המצוי.

יצחק הרצוג: זה אפשר את הרחבת התקציב ב-4% לשנת 2015.

יצחק הרצוג: והנוסחה הזאת פעלה, פעלה היטב.

יצחק הרצוג: חיברו אותה גדולי הכלכלנים.

יצחק הרצוג: מי שהניח את היסודות לה הוא פרופסור מנואל טרכטנברג, שמוכר לכולנו, וגם ישב בראש הוועדה שהתמודדה עם המחאה החברתית, כזכור, ובאה עם שורה של המלצות.

יצחק הרצוג: תקשיבו טוב, אני אומר לכל חברי וחברותי חברי הכנסת:

יצחק הרצוג: הדיון שהיה השבוע על האונס הקבוצתי על נערה בת 12 – הדיון הזה יחזור אלינו בגדול בתקציב 2015, מכיוון שאז כולם יתעוררו ויגידו: איך יכול להיות שאין עובדים סוציאליים?

יצחק הרצוג: איך יכול להיות שאין חוקרי ילדים?

יצחק הרצוג: איך יכול להיות שאין מדריכי נוער?

יצחק הרצוג: איך יכול להיות שאין מורים?

יצחק הרצוג: איפה הפסיכולוגים?

יצחק הרצוג: איפה היועצים בבתי-הספר?

יצחק הרצוג: זה הכול חלק ממכלול השירותים לאזרחים.

יצחק הרצוג: לא דיברנו על בתי-החולים, על מרכזים לטיפול בנפגעות תקיפה מינית – כל המכלול העצום של שירותים אזרחיים שצריך להגיע לכל אזרח ואזרחית בכל רחבי הארץ, בכל רחבי הארץ.

יצחק הרצוג: מחר מתכנסת ועידת הגליל.

יצחק הרצוג: נשמע את ראש הממשלה מדבר גבוהה-גבוהה: הגליל בראש מעיינינו.

יצחק הרצוג: תזכרו, בשנת 2015 לא יהיה הגליל בראש מעיינינו ולא יהיה שום דבר בראש מעיינינו, כי לא יהיה מאיפה.

יצחק הרצוג: ולכן, הלכו וקיבלו החלטה בלתי סבירה בעליל, שהתקציב בשנה הבאה, הצמיחה שלו תהיה מבוססת על נוסחה אחרת, שהיא הגידול הטבעי – מרכיב שהיה מוכר לנו בעבר, 1.8% – פלוס ממוצע בין יעד החוב–תוצר הקיים ליעד חדש לחלוטין של 50%, ואני לא מכיר מדינה ב-OECD ששואפת ליעד הזה.

יצחק הרצוג: בקיצור, ישראבלוף אחד גדול.

יצחק הרצוג: ומה שמביאים פה הערב זה חלק מאותו ישראבלוף.

יצחק הרצוג: זה עוד פעם דיבורים גבוהה-גבוהה על ביטול העלאת מס הכנסה, אבל לעומת זאת הימנעות מביטול העלאת המע"מ.

יצחק הרצוג: להפך – הימנעות מהפחתת מס ערך מוסף, שזה חל על כל שכבות האוכלוסייה.

יצחק הרצוג: הכול מאינטרסים פוליטיים ציניים, הכול מתמונת מצב שכל-כולה מה יגידו, ואיך זה ייראה בסקרים של יש עתיד, ואיך זה ייראה בסקרים של ראש הממשלה.

יצחק הרצוג: ואם אני מחבר את זה לכל המכלול שעליו דיברתי מלכתחילה – הכול בצורה לא הוגנת, לא שוויונית, לא צודקת, לא עומדת בכללים ברורים ושקופים לכלל האזרחים.

יצחק הרצוג: הנוסחה החדשה להוצאה בתקציב, שנראית כל כך משעממת ולא מעניינת את האזרחים, תיגע בליבה של השירותים שהאזרחים יקבלו בשנה הבאה ובשנים הבאות.

יצחק הרצוג: ואני אומר לכנסת להיאבק בכך בכל תוקף; ההצבעה היום היא רק ההתחלה.

יצחק הרצוג: ברור לנו שאנחנו נגד העלאת המסים למעמד הבינוני, אבל המעמד הבינוני גולש במהרה לעבר העוני, ולא בגלל מס ההכנסה הזה – בגלל הגידול בהוצאה המשפחתית, בגלל הקיטון בהכנסה המשפחתית, בגלל יוקר המחיה, בגלל השתות המס כמו מע"מ, בגלל הפגיעה בפנסיות, בגלל הפגיעה בקשישים, בגלל הפגיעה במשפחות עם ילדים.

יצחק הרצוג: כל המכלול כולו הוא כזה שממשלת ישראל, במקום להסתכל על המראה ועל המציאות, עושה הכול הפוך.

יצחק הרצוג: אז כמו שאמרנו, מצד אחד – מעשה בלתי מוסרי בעליל שמתרחש הלילה, מצד שני – קביעה בלתי מוסרית בעליל שתפגע בכל אזרח ואזרחית בשנה הבאה.

יצחק הרצוג: על כך הדיון הערב ועל כך ההצבעה.

יצחק הרצוג: אני מבקש מהמליאה לדחות את החוקים המובאים כאן.

יצחק הרצוג: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק הרצוג.

יוני שטבון: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

יוני שטבון: אחריה – חבר הכנסת עמר בר-לב.

יוני שטבון: בבקשה, ארבע דקות.

מרב מיכאלי: תודה.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברות הכנסת, אני רוצה קודם כול, כמובן, לחזק את דבריו של יושב-ראש האופוזיציה, יושב-ראש מפלגת העבודה, בוז'י הרצוג, שבאמת תיאר את הדברים בצורה מאוד מפורשת ומאוד ברורה, וצריך להגיד לזכותו שגם באמת בצורה נקייה, זאת אומרת ללא התלהמות, ללא דמגוגיה; הדברים נכוחה, כמו שהם.

מרב מיכאלי: אני רוצה, ברשותכם, להוסיף על זה כמה עקרונות.

מרב מיכאלי: אם רוצים ורוצות לעזור למעמד הביניים, הדרך לעזור למעמד הביניים היא שירותים מפותחים, נגישים וראויים של המדינה.

מרב מיכאלי: לא נותנים להם עוד 2 שקל במס ההכנסה בשביל שילכו לעשות שופינג, לרפואה או לרווחה או לחינוך, שיעלה – למי שמרבה במחיר יהיה חינוך יותר טוב, וככל שזה מופרט יותר ויותר, אז הנגישות של מי שהיו פעם מכונות מעמד הביניים אל שירותים מהסוג הזה ברמה ראויה הולכת ויורדת.

מרב מיכאלי: לא.

מרב מיכאלי: רוצות ורוצים לעזור למעמד הביניים?

מרב מיכאלי: צריך להנגיש את השירותים האלה באופן שוויוני, כמה שיותר, לכולם ולכולן.

מרב מיכאלי: ההוצאה המשפחתית ההולכת וגדלה על כל השירותים האלה, במקביל לזה שהמדינה משקיעה כל רגע ורגע פחות ופחות כסף בשירותים האלה, היא-היא הדבר שמחסל את באמת החלק המרכזי, השדרה המרכזית של החברה במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: ולכן המעשים האלה, מצד אחד ויתור על העלאת מס למי שיש לה ויש לו, ומצד שני הקטנת ההוצאה הממשלתית עוד יותר – פשוט באמת מחסלים את החלק המכריע, המרכזי של הציבור.

מרב מיכאלי: מדינה דמוקרטית, ראויה, דמוקרטיה לא יכולה להתקיים כשלחלק יש המון ולרוב אין כלום.

מרב מיכאלי: זה מחזיר אותנו למשטרים של מונרכיה, זה מחזיר אותנו למשטרים של דיקטטורה, זה מחזיר אותנו למשטרים של אי-שוויון קיצוני בין השלטון – לא משנה אם השלטון הרשמי או השלטון של הכסף – לבין רוב הציבור ורוב העם.

מרב מיכאלי: מדינה דמוקרטית יכולה להתקיים כשיש שאיפה לצמצום האי-שוויון הזה.

מרב מיכאלי: ואת צמצום האי-שוויון משיגות ומשיגים בכך שהמדינה משקיעה בתושבות ובתושבים שלה.

מרב מיכאלי: צריך להגיד עוד דבר אחד: שר האוצר אמר היום באיזו בימה ציבורית: אנחנו צריכים להוציא את המדינה מתרבות של קצבאות ולהעביר אותה לתרבות של עבודה.

מרב מיכאלי: קודם כול, האמירה הזאת שאת המדינה צריך להוציא מתרבות של קצבאות, כאילו כולן חוץ ממנו, משר האוצר, חיות על קצבאות.

מרב מיכאלי: ממש רק אני עובד, ואני רוצה להביא את כולכם אלי; אמירה מגונה לכל דבר ועניין.

מרב מיכאלי: שנית, לא יעזור, כשבמדינת ישראל יותר ויותר אנשות ואנשים עובדות ועובדים הם עניות ועניים למרות שהם עובדים, אז מה עזר שהוצאנו אותם לתרבות של עבודה?

מרב מיכאלי: מה עזר שהוצאנו אותם לתרבות של עבודה אם הם בלאו הכי מתחת לקו העוני, משום שהמדינה לא מספקת להם את השירותים שיאפשרו להם להיות מעל קו העוני?

מרב מיכאלי: אז הם יצאו לעבוד.

מרב מיכאלי: יופי.

מרב מיכאלי: אבל הכסף שהם מרוויחים ומשתכרים לא מאפשר להם לקנות בריאות, חינוך, רווחה – את הדברים הכי הכי בסיסיים שמדינה מחויבת לתת לאזרחיות ולאזרחים שלה.

מרב מיכאלי: זה מה שהיה צריך לעשות בכסף הזה, זה מה שהיה צריך לעשות בעודפים שהתגלו לפתע פתאום, וזה מה שהיה צריך לעשות בכסף שייגבה בהמשך, ולא לצמצם את הכסף שהממשלה תוציא על האזרחיות והאזרחים שלה.

מרב מיכאלי: נדמה לי שצריך שוב להזכיר לממשלה הזאת, כמו שנוכחנו בתקציב האחרון, שלא האזרחיות והאזרחים עובדים אצלה אלא היא, אנחנו, עובדות אצל האזרחיות והאזרחים.

מרב מיכאלי: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יוני שטבון: חבר הכנסת עמר בר-לב, ואחריו – חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: ארבע דקות, בבקשה.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, הפחתת מסים זה רעיון מצוין.

עמר בר-לב: אני לא חושב שיש אזרח במדינת ישראל שיתנגד להפחתת מסים.

עמר בר-לב: אבל השאלה במקרה זה היא באמת, ההפחתה הזאת – איך היא תואמת או מתמודדת עם הבעיה החברתית המרכזית שקיימת במדינת ישראל.

עמר בר-לב: אפילו אנחנו כאן בכנסת יודעים שהבעיה המרכזית החברתית במדינת ישראל זה הפערים – הפערים הגדולים בין עניים לעשירים.

עמר בר-לב: האם החלטה זו מקטינה את הפערים?

עמר בר-לב: לא נראה לי.

עמר בר-לב: התשובה היא חד-משמעית לא.

עמר בר-לב: בואו נראה בכל אופן מה ההחלטה הזאת, או ביטול ההחלטה הזאת, או אם המסים היו כן מועלים – האם זה היה יכול לצמצם את הפערים החברתיים.

עמר בר-לב: אז בואו ניקח לדוגמה חלק מההחלטה שבוטלה: העלאת מס בגובה 2% על משתכרים שמשתכרים 41,380 שקל לחודש, ותוספת של 1.5% לאנשים שמשתכרים למעלה מ-20,000 שקל לחודש.

עמר בר-לב: אני חושב שוודאי שאנשים עם המשכורות הגבוהות במדינת ישראל, כן היה נכון כן לגבות את תוספת המס הזאת מהם, אבל מתוך מטרה שהתמורה בגין זה תגיע לאוכלוסייה החלשה במדינת ישראל – אוכלוסייה חלשה שחלק גדול ממנה, חלק משמעותי ממנה, מרוויח הרבה מתחת ל-8,000 שקל לחודש.

עמר בר-לב: למשל, הורדת מס ערך מוסף אפילו ב-0.5% במקום ההפחתה הזאת, בוודאי למשכורות הגבוהות, אני חושב שהייתה תורמת לצמצום הפערים החברתיים במדינת ישראל בצורה משמעותית.

עמר בר-לב: כידוע לנו, מס ערך מוסף הוא מס רגרסיבי, ובעצם כל שכבות האוכלוסייה נושאות בו בצורה זהה, ובמובן הזה גם מי שמשתכר 5,000 שקל לחודש וגם מי שמשתכר 45,000 שקל לחודש ומעלה משלמים את אותו מס, וזה מוביל לחוסר שוויון, לאי-צדק חברתי.

עמר בר-לב: אני חושב שאני מבין מספיק בכלכלה כדי לדעת שלא הייתה כאן החלטה נכונה.

עמר בר-לב: הפחתת המע"מ הייתה בוודאי נכונה יותר ומיטיבה יותר עם הציבור.

עמר בר-לב: אבל, לצערי, כנראה שהכוונות הטובות של שר האוצר לפיד ושל נתניהו לא מגיעות לשכבות המוחלשות ולמעמד הביניים האמיתי.

עמר בר-לב: יאיר לפיד, שר האוצר, דואג לעשירון 7, 8, 9 ו-10.

עמר בר-לב: הוא מתעלם מקיומם של העשירונים התחתונים ולא פועל בשום צורה למענם.

עמר בר-לב: אני יכול לצטט, להקריא לכם מה שכתב הכלכלן והעיתונאי סבר פלוצקר לפני כחודש; הוא כותב:

עמר בר-לב: בכל השוואה בין-לאומית ישראל בולטת כמדינה עם עומס כבד של מסי הוצאה – מע"מ, מס קנייה ומכס – ועומס קל מאוד של מס הכנסה.

עמר בר-לב: לו רק מטעם זה ראוי היה הרבה יותר להפחית את שיעור המע"מ ב-0.5% מאשר לבטל את ההעלאה במס ההכנסה.

עמר בר-לב: קואליציה יקרה, למרות שרבים לא נוכחים כאן באולם ברגע זה, כי זה ממש לא כל כך מעניין אותם הבעיות הכלכליות והפערים החברתיים במדינת ישראל – –

אבישי ברוורמן: מהאופוזיציה יש פה רק שניים.

עמר בר-לב: – – המדיניות שלכם צריכה לשנות במהרה את סדרי העדיפויות שלה.

עמר בר-לב: עליכם לקצץ במקומות שלא יפגעו בחלשים בחברה, כי, תאמינו לי, אין גאווה או חוכמה גדולה בחיזוק החזקים ובפגיעה בחלשים, וזה בדיוק מה שאתם עושים.

עמר בר-לב: אסור לכם לבחור בדרך קלה.

עמר בר-לב: הדרך הקלה זה לבטל את תוספת המס הזאת; הדרך היותר קשה זה למשל הורדת המע"מ ב-0.5%.

עמר בר-לב: ולא פחות מטריד בכל מה שהזכרתי עד עכשיו הוא לשמוע את טענות נגידת בנק ישראל, שמהלך ההפחתה אינו נכון, ושאם רוצים להשיג את יעדי הגירעון לשנים 2015–2017 – ואני מבין שזה קצת קשה לנו לחשוב שלוש, ארבע שנים קדימה – עדיין יש להעלות מסים ולהפחית את תקרת ההוצאה.

עמר בר-לב: אז נראה לי, שר האוצר, שלפני הכרזות תקשורתיות רצוי שתעשו בדק-בית עם גורמי המקצוע המייעצים לכם ומייעצים לך, ולא תזגזג במדיניות הכלכלית שלך, ואל תשכח את רוב אזרחי מדינת ישראל.

עמר בר-לב: לצערנו, רוב האזרחים חיים עם הרבה מתחת לאותן משכורות שבהחלט אפשר היה להוסיף עליהן את אותם 2% מס, ובתמורה לצמצם את הפערים החברתיים.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יוני שטבון: חבר הכנסת אבישי ברוורמן, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

יוני שטבון: ארבע דקות, בבקשה.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר שמיר, חברי הכנסת, הקשבתי לדבריו של חבר הכנסת עמיתי עמר בר-לב.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, מה שמפריע לי בתור אדם שהקדיש כמעט את כל חייו לנושא הכלכלי – השאלה היא: מהי כלכלה?

אבישי ברוורמן: מהי מדיניות כלכלית נכונה?

אבישי ברוורמן: כשאנחנו אומרים עכשיו שהמדיניות הזאת, שתקטין את ההוצאות, ומצד שני במיסוי תוריד את יחס החוב הציבורי, אנחנו שומעים שתהיה בשורה גדולה לאזרחי מדינת ישראל.

אבישי ברוורמן: אבל בואו נסת

אבישי ברוורמן: כל קודם כול במצב הקיים במדינת ישראל, ומה יקרה אחרי הפעולה הזאת, ומה צריך באמת לעשות אם הכלכלה הייתה כלכלה של כל אזרחי מדינת ישראל.

אבישי ברוורמן: רבותי, למרות מה שנאמר כאן, שהכלכלה פה היא הטובה בעולם – נכון, הצמיחה יותר גבוהה מבאירופה, 4%, והאבטלה, אדוני היושב-ראש, היא נמוכה, היא 6%, ונכון שיחס החוב–תוצר הוא לא רע בכלל, והגירעון הוא לא בעייתי באמת, ובסך הכול אין אינפלציה, וסטרט-אפים.

אבישי ברוורמן: אבל מה?

אבישי ברוורמן: אם זה כל כך טוב אז מדוע מדינת ישראל היא הענייה ביותר במדינות העולם המפותח, מהאי-שוויוניות ביותר?

אבישי ברוורמן: מדוע 50% מהעובדים מקבלים השלמת שכר?

אבישי ברוורמן: מדוע ההוצאות על בריאות, חינוך ורווחה הן כל כך נמוכות?

אבישי ברוורמן: אם יש כל כך הרבה, לאיפה זה מגיע?

אבישי ברוורמן: וכאן הסיפור האמיתי.

אבישי ברוורמן: מדינת ישראל – לא רק הממשלה הזאת – כבר שנים רבות הולכת על תוואי, ובתוואי הזה קבוצה קטנה חיה טוב ורוב האזרחים, השכר הנומינלי שלהם נמוך, מכיוון שאנחנו כבר שנים לא בונים בישראל תעשייה בת-קיימא, שיש לה פריון, תפוקה לעובד.

אבישי ברוורמן: זאת אומרת, אנחנו נשקיע בהכשרה טכנולוגית באמת, ונשקיע בטכנולוגיות, ואז אותם עובדים יקבלו שכר גבוה, ובמקביל ניתן להם בבריאות, בחינוך וברווחה את מה שאני קיבלתי במדינה הענייה שגדלתי בה.

אבישי ברוורמן: אדוני שר האוצר, לכך יש פתרון, אבל בשביל זה אי-אפשר עוד להגיד: אנחנו נקצץ בהוצאות, ושר האוצר הוא כולו שר של איזון תקציבי.

אבישי ברוורמן: אני בעד איזון תקציבי; ניהלתי שנים באחריות תקציבית.

אבישי ברוורמן: אבל כבר שנים אין פה שר אוצר שהוא שר החזון הכלכלי.

אבישי ברוורמן: ואני מסביר לך, אדוני שר האוצר, איך היית צריך לנהל את כלכלת ישראל כדי שרוב התושבים יקבלו את פירות הצמיחה.

אבישי ברוורמן: דבר ראשון – כן, תגביל את ההוצאות, בהחלט, כמו שרמזה גם הנגידה, ללא גירעון; תשקיע יותר, כמו שאמרתי, בהכשרה טכנולוגית, במחקר ופיתוח; תגביר את הטכנולוגיות כדי לבנות פה תעשייה, ולא רק סטרט-אפים.

אבישי ברוורמן: בריאות, חינוך ורווחה?

אבישי ברוורמן: תן לאנשים קצת יותר, הם קורסים.

אבישי ברוורמן: מאיפה הכסף, אדוני חבר הכנסת שטבון?

אבישי ברוורמן: אני אומר לך את זה כמו קאטו הזקן: יש כסף.

אבישי ברוורמן: כסף גדול.

אבישי ברוורמן: עשרות מיליארדים.

אבישי ברוורמן: הוא אצל החזקים ואצל הרמאים.

אבישי ברוורמן: אבל לא פותרים את זה על-ידי 50 מלשינונים, חמישה פקידים ואותו ויכוח אם מעלים מס ב-0.5% או מורידים מס ב-0.5%.

אבישי ברוורמן: לוקחים את השיטה האמריקנית – בהרבה דברים אני לא חסיד של ארצות-הברית – והשיטה האמריקנית אומרת שלושה דברים: דבר ראשון, פישוט מערכת המס.

אבישי ברוורמן: אנחנו מפשטים אותה עכשיו וכל חברה גדולה שתהיה – "אינטל", "טבע" – משלמת לפחות 8%, %9, 10% – נחליט.

אבישי ברוורמן: למה?

אבישי ברוורמן: כי גם באירלנד וגם במקומות אחרים היא משלמת 10%.

אבישי ברוורמן: זה לא כמו שהיה פעם.

אבישי ברוורמן: דבר שני, אם יש למישהו הכנסה וההכנסה היא מדירות – יש לו עשר דירות ויש לו הכנסה ממס רווח הון, ויש לו הכנסה מדיבידנדים, והוא גם מנהל – מסכמים את כל ההכנסות, מס אחד, לא כמו פה.

אבישי ברוורמן: ודבר שלישי, רבותי, אתם רוצים את הכסף השחור?

יוני שטבון: רק לסיים.

אבישי ברוורמן: אני תכף מסיים.

אבישי ברוורמן: אתם רוצים את הכסף השחור?

אבישי ברוורמן: בבקשה, חובת דיווח.

אבישי ברוורמן: חובת דיווח שבה הרמאים והחזקים משלמים.

אבישי ברוורמן: על-ידי מדגם.

אבישי ברוורמן: מי שתופסים אותו – נבוט גדול, הוא משלם.

אבישי ברוורמן: אם יש אוכלוסיות שעדיין לא בנויות לזה, חלק מהאוכלוסייה הערבית או החרדים, נכניס אותן בהדרגה.

אבישי ברוורמן: אז יש כסף גדול, והכסף הזה ילך להוצאות.

אבישי ברוורמן: אבל בשביל זה צריך לנהל – ופה אני מסיים, אדוני.

אבישי ברוורמן: במדינת ישראל אין ניהול של מדיניות כלכלית כבר שנים.

אבישי ברוורמן: כשהולכים למערכת בחירות על שוויון בנטל, כאילו עוד שני גדודי "גלאט כשר" יביאו את המשיח; כאשר אומרים שמשילות זה 2% או 3% לחרדים או לערבים, כמו שרבין המנוח אמר, זה קשקוש – 22 שרים או 19 שרים.

אבישי ברוורמן: משילות זה כמו שרבין המנוח עבד, והכרתי אותו היטב:

אבישי ברוורמן: ארבעה שרים שעובדים ביחד על תכלול, ואז הם עובדים ביחד ופותרים את בעיית הדיור.

אבישי ברוורמן: לא כל אחד רץ לעצמו.

אבישי ברוורמן: כי מדינת ישראל, המשילות שלה היא מהגרועות.

אבישי ברוורמן: היא לא בעולם המפותח, היא בתוך העולם השלישי בזמן של הביורוקרטיה, בשחיתות.

אבישי ברוורמן: רבותי, זו מנהיגות, זה צוות, ואם נציג את התקציב הזה כמו שהוא כרגע, אנחנו ממשיכים בדרך הזאת למדינה כל כך אי-שוויונית, שרוב האזרחים שלה יגידו: המלכנו את האטד למלך.

אבישי ברוורמן: לא חלק לנו בישראל ולא נחלה בבן ישי.

אבישי ברוורמן: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אבישי ברוורמן.

יוני שטבון: חבר הכנסת איציק שמולי, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

יוני שטבון: ארבע דקות.

יוני שטבון: בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתחיל מהשורה התחתונה.

איציק שמולי: בארבעת החודשים האחרונים מתחולל כאן מסע של הטעיה ורמייה גם של הציבור וגם של חברי הכנסת.

איציק שמולי: אני כמובן אסביר את האמירה הקשה הזאת.

איציק שמולי: לכאורה באים לכאן עכשיו עם בשורה לציבור של ביטול ההעלאה של מס הכנסה.

איציק שמולי: שוכחים להציג את כל התמונה, והתמונה היא מאוד מאוד פשוטה: 50% מהאנשים לא מגיעים בכלל לשכר הזה במצב שבו השכר החציוני הוא בערך 6,500 שקל.

איציק שמולי: בואו נסתכל על התמונה הרחבה יותר, על מה שקורה בכל הליך התקציב הזה.

איציק שמולי: הממשלה הזאת לפני ארבעה חודשים הגיעה לכאן ואמרה שיעד הגירעון הצפוי הוא 4.65%.

איציק שמולי: כולכם ראיתם ושמעתם את כל הדרמות שמכרו כאן לכולנו, מה יהיה אם אנחנו לא נתמודד באומץ עם הגירעון הזה ולא נשית גזירות אכזריות על הציבור.

איציק שמולי: אנחנו, מכאן, מהספסלים של האופוזיציה, אמרנו לשר האוצר: אתה מבלף, זאת לא האמת.

איציק שמולי: אני גם זוכר שחבר הכנסת מופז אמר את זה ברחל בתך הקטנה.

איציק שמולי: אמרו לאופוזיציה: אתם לא יודעים על מה אתם מדברים.

איציק שמולי: הנה, כעבור ארבעה חודשים מתברר שהגירעון יורד לאזור ה-3.5%.

איציק שמולי: בארבעה חודשים – מיליארדי שקלים.

איציק שמולי: נשאלת שאלה מאוד פשוטה, מעבר לוויכוח התקציבי: האם ההערכות האלה היו קיימות במשרד האוצר לפני ארבעה חודשים?

איציק שמולי: כי אם כן, הרי שהוליכו שולל לא רק את הכנסת אלא את הציבור כולו.

איציק שמולי: כי באמתלה של קטסטרופה כלכלית ומשבר כלכלי הנחיתו על ראש הציבור גזירות מאוד קשות.

איציק שמולי: עדות נוספת לחלמאות התבררה בשבוע שעבר בוועדה לביקורת המדינה, כשהתברר שבסעיפי הרזרבה, שלא כפי שנהוג להשאיר 3% מהתקציב – מה שהיה מביא אותנו להוצאת רזרבה של 24 מיליארד שקל – התברר שהושארו 37 מיליארד שקל.

איציק שמולי: 13 מיליארד שקל הבדל.

איציק שמולי: זו שוב עבודה נהדרת שעשה חבר הכנסת מופז.

איציק שמולי: ומה אנחנו שמענו פה כל הזמן – – –

נסים זאב: יש 14 מיליארד בביטוח הלאומי.

איציק שמולי: 14 מיליארד.

איציק שמולי: זו עדות נוספת לכל מסע הרמייה שקורה כאן בחודשים האחרונים.

איציק שמולי: עכשיו, כאילו באים לציבור, כדי להנחית את הנבוט האחרון, עם משהו שהוא לכאורה טכני: שינוי כלל ההוצאה – רחוק מהתקציב, מי בכלל זוכר שהיו דיוני תקציב; שינוי שהוא כאילו של כלל, משהו טכני, אבל לא.

איציק שמולי: כי כשהממשלה מבקשת עכשיו לשנות את כלל ההוצאה ולהגביל את ההוצאה התקציבית, היא למעשה הולכת לשחרר את הרוצח השקט לתוך החברה והכלכלה הישראלית.

איציק שמולי: אנחנו לא יודעים להגיד היום איפה זה הולך לפגוע במערכות הרווחה, בבריאות, בחינוך, בתחבורה, בדיור.

איציק שמולי: אתם יודעים, אני עוד סטודנט באוניברסיטה.

איציק שמולי: אני לפעמים יושב פה, תופס את הראש, חושב אולי להציע לשר האוצר לבוא אתי פעם אחת לשיעור מקרו-כלכלה.

איציק שמולי: אני עוד לא, כמו פרופסור ברוורמן, סיימתי את לימודי הכלכלה, אז אולי פעם אחת, אדוני שר האוצר, תבוא אתי לשיעור מקרו-כלכלה באוניברסיטה.

איציק שמולי: פעם אחת.

יוני שטבון: לסיים בבקשה.

איציק שמולי: אני מסיים.

איציק שמולי: כי מה שהפקידים שלך מאכילים אותך זה פשוט מביך.

איציק שמולי: לעמוד פה ובתקשורת ולהגיד לנו שההוצאה האזרחית הציבורית במדינת ישראל היא מהגדולות בעולם המערבי והיא הולכת וגדלה בשיעור חד בשנים האחרונות זה פשוט בורות, כי מדינת ישראל מוציאה 31% תוצר על הוצאות תקציביות אזרחיות, לעומת 44% בעולם המערבי.

איציק שמולי: זה נשמע אולי טכני, אולי קצת אפור, אבל המציאות הזאת מובילה לכך שבסופו של דבר, באותו יום שבו מודיעים על שינוי הכלל הפיסקלי, מתפרסם פעם נוספת דוח על העוני בקרב ילדים במדינת ישראל, שמזכיר לכולנו שאנחנו במקום הכי גרוע בעולם המערבי.

איציק שמולי: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יוני שטבון: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת משה מזרחי.

יוני שטבון: בבקשה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בעצם הוויכוח הוא אם אנחנו חושבים קצר או חושבים ארוך; האם יש חזון – מזכיר לי את ידידי, חבר הכנסת ברוורמן – או שאנחנו מעדיפים להסתכל על קצה האף שלנו.

נחמן שי: לפעמים אפשר לראות אותו ולתכנן בהתאם.

נחמן שי: כי מה בעצם אומר השינוי הזה שהחליטה עליו הממשלה?

נחמן שי: הוא אומר שלטווח הקצר – שנה, שנתיים, אולי יותר, בשנים הקרובות – נעלה פחות מסים ונדרוש פחות מהציבור, לא ניקח מהמעסיקים את המס שתכננו, לא יהיו העלאות מסים בכלל, או קצת פחות.

נחמן שי: בקיצור, זה ייראה יותר טוב.

נחמן שי: אבל זה זיוף, זו רמאות, כי יש מחיר שעליו לא מספרים לנו, לא רוצים לספר לנו.

נחמן שי: למה שיספרו לנו?

נחמן שי: כי אם יספרו לנו פתאום נגיד: רגע, גם מדינה יש בה איזה קח ותן.

נחמן שי: אתה נותן ואתה מקבל.

נחמן שי: אם תיתן פחות תקבל פחות; אם תיתני פחות תקבלי פחות – עכשיו אנחנו תמיד מזכירים.

נחמן שי: לתת פחות אנחנו שמחים, מי לא?

נחמן שי: אבל תהיה פה פגיעה עמוקה בשירותי הרווחה, בחינוך ובכל שירות שהמדינה מעניקה לאזרחיה.

נחמן שי: אי-אפשר אחרת.

נחמן שי: ואנחנו כבר יודעים שהממשלה הולכת לקצץ את תקציבה בשנה הבאה.

נחמן שי: היא לא תוכל בגלל שהיא הגבילה את גידול התקציב.

נחמן שי: כלומר, את זה לא מספרים לנו, רק מתייצבים בגאווה גדולה במסיבות עיתונאים, באירועים כאלה פומביים; אומרים: תראו, המצב הכלכלי כבר השתפר, אנחנו לא צריכים להעלות כל כך את המסים כמו שרצינו.

נחמן שי: או-טו-טו כבר מחזירים לציבור.

נחמן שי: ימי חלם.

נחמן שי: אבל האמת תתגלה, כי אי-אפשר לטשטש ולהסתיר ולכסות בסוף את האמת.

נחמן שי: היא תצא לאור.

נחמן שי: ויש לי בשורה רעה לממשלה: היא תצא לאור עוד לפני הבחירות הבאות.

נחמן שי: היא תצא לפני כן, ואז הציבור יבין מה קרה.

נחמן שי: הוא יבין, כי הוא ירגיש שהילדים מקבלים פחות חינוך, ומי שנזקק לשירותי רווחה מקבל פחות, ומי שיש לו ילד עם צרכים מיוחדים יקבל פחות; ויפגעו בגמלאים ויפגעו בזקנים ויפגעו בכל מי שניתן, כי לא יהיה אפשר לתת יותר, לא יהיה מאין; והמילה "אין לי" תהיה המילה המקובלת.

נחמן שי: את זה הממשלה מסתירה מאתנו בכלל הפיסקלי החדש שהיא מביאה.

נחמן שי: בנק ישראל – אני מקווה שהוא לא ילווה את הממשלה קרוב מדי אל החזה שלה אלא יעמוד עצמאי, כי זה תפקידו של בנק ישראל.

נחמן שי: הוא אומר בצורה מפורשת שהממשלה פוגעת בתוכניות העוסקות בתחומים החשובים לצמיחה ארוכת טווח, הוא יודע את זה: שיפור החינוך; שילוב אוכלוסיות שכרגע אינן קשורות או משולבות בשוק העבודה; תשתיות שתומכות בצמיחה; עידוד מנועי צמיחה כמו תמיכה במו"פ וכו'.

נחמן שי: כל הדברים שצריכים להזניק אותנו קדימה, אנחנו מוותרים עליהם.

נחמן שי: אז תהיה פה לרגע – בחיי אומה שנה היא רגע – לרגע תהיה איזו תחושה נעימה אולי, יישאר לנו טיפה יותר ביד, אבל לאזרחי מדינת ישראל צריך לומר את האמת – –

יוני שטבון: נא לסיים.

יוני שטבון: בבקשה.

נחמן שי: – – מה שיש לכם היום מעט לא יהיה לכם בכלל מחר.

נחמן שי: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יוני שטבון: חבר הכנסת משה מזרחי, ואחריו – חברת הכנסת מיכל בירן.

משה מזרחי: אדוני היושב-ראש, מעט מידידי וידידתי, חברות וחברי הכנסת, זה לכאורה מעשה טוב, כאילו, כן?

משה מזרחי: אבל מעולם מעשה טוב כזה לא נראה כל כך רע וכל כך גרוע.

משה מזרחי: נס פך השמן.

משה מזרחי: אבל נס פך השמן – אנחנו לא רחוקים מחנוכה, אבל פך השמן הזה האיר.

משה מזרחי: הנס הזה, פך השמן, מביא לנו חושך.

משה מזרחי: אנחנו גם אחרי חג המולד, לא? זמן קצר.

משה מזרחי: ביצת הפתעה – ביצת חג המולד.

משה מזרחי: אני מסתכל ואני אומר: במכולת יודעים מה יש לו, מה אין לו, מה מאזן החשבונות שלו, מה הוא מחזיק, מה הצפי שלו לעתיד.

משה מזרחי: הוא לא מפשפש שם ופתאום מוצא מיליונים.

משה מזרחי: משהו יוצא דופן, משרד האוצר שלנו.

משה מזרחי: שר האוצר הוא תלמיד טוב של הקוסם, כי הוא שוליית הקוסם, יאיר לפיד.

משה מזרחי: אז אם הקוסם היה עסוק בלהפחיד אותנו עם האיום הגרעיני, שוליית הקוסם הפחיד אותנו עם האיום הגירעוני.

משה מזרחי: עכשיו, אני מסתכל על זה – נס פך השמן, ביצת חג המולד.

משה מזרחי: זה מזכיר לי, יש עכשיו איזו מטבע כזאת שאני לא מבין בה שום דבר – ה"ביטקוין", משהו וירטואלי שהסתבר שכורים – אני משתמש בביטוי נכון, מר ברוורמן?

משה מזרחי: כורים את ה"ביטקוין" הזה באיזה מין מכרה וירטואלי.

משה מזרחי: והנה, פתאום יאיר לפיד, יש לו שם מכרה של "ביטקוין", והוא כורה מטבעות "ביטקוין".

משה מזרחי: עכשיו, הוא לא מחלק את זה.

משה מזרחי: למה שהם יחלקו?

משה מזרחי: הרי ממילא תקרת השפע – כי מצבנו מעולם לא היה טוב יותר – רק למעלה.

משה מזרחי: זה לא יורד למטה, זה לא מתפזר לשכבות.

משה מזרחי: אני אומר לשר האוצר ולראש הממשלה שלנו שהוא נפקד-נוכח.

משה מזרחי: בתחומים האלה הוא איננו.

משה מזרחי: גם בתחומים אחרים.

משה מזרחי: קולו לא נשמע.

משה מזרחי: 885,000 ילדים מתחת לקו העוני מביטים על המיליארדים האלה שאתם לא מחלקים אותם למטה.

משה מזרחי: 1.8 בני-אדם במדינת ישראל – מספר מטורף.

משה מזרחי: אני מדייק?

אבישי ברוורמן: מיליון.

משה מזרחי: 1.8 מיליון בני-אדם חיים מתחת לקו העוני, מביטים עליך, על מכרה ה"ביטקוין" הזה שאתה לא מחלק אותו למטה; אתה לוקח אותו מהפה שלהם.

משה מזרחי: 449 – זה מהדוח האחרון שהתפרסם במועצה לשלום הילד.

משה מזרחי: מי שיסתכל על הנתונים האלה יקבל זעזוע מוח.

משה מזרחי: 449,623 ילדים – לא קשור למצב הכלכלי.

משה מזרחי: ילדים בסיכון – אוגדות שלמות של ילדים בסיכון מביטים על מכרה ה"ביטקוין" הזה שלא מתפזר למטה ולא מוציא אותם מהמעגל הזה.

משה מזרחי: מה אני אגיד לכם?

משה מזרחי: זה עצוב.

משה מזרחי: אני רוצה רק להגיד – – –

יוני שטבון: רק לסיים בבקשה.

משה מזרחי: אני מסיים.

משה מזרחי: – – – כי אני תמיד נזכר במשפט מעורר החלחלה מלפני כחצי שנה של מנכ"ל משרד הרווחה, סילמן שמו, נדמה לי – –

יוני שטבון: כן.

משה מזרחי: – – שאמר: אין ילדים רעבים בישראל.

משה מזרחי: צריך לקחת אותו, וגם את שר האוצר ואת אנשי האוצר שטוענים שאין ילדים רעבים בישראל – אני רוצה לקחת אותם למקומות האלה; אני רוצה לקחת אותם לסיור בגזרה שמעולם, כנראה, הם לא ביקרו בה.

משה מזרחי: אני רוצה שהוא יראה את הילדים האלה, שמאות אלפים מהם עסוקים בלחטט בפחי אשפה ויוצאים לגנוב.

משה מזרחי: תסתכלו על הנתונים על קשישים שמחפשים בפחי זבל באלפיהם.

משה מזרחי: שיסתכלו על מה שמראים בטלוויזיה; שיסתכל על דוח העוני האלטרנטיבי של עמותת "לתת" – אלה שמטפלים בהם.

משה מזרחי: שילכו לבקר שם.

יוני שטבון: תודה רבה.

משה מזרחי: שיחפור במכרה ה"ביטקוין" שלו ויפזר את זה גם לאנשים האלה.

משה מזרחי: אלוהים אדירים, איזו מדינה נהיינו.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת משה מזרחי.

יוני שטבון: אני גם מאחל לך קצת אופטימיות, שלא תרד מהדוכן בתחושה עד כדי כך.

יוני שטבון: נראה לי שאתה יורד בעצב גדול מהדוכן.

משה מזרחי: צריך לדפוק בקול גדול על הדברים האלה.

משה מזרחי: אלה מספרים לא שלי, זה של הרשויות.

משה מזרחי: אלוהים אדירים – – –

יוני שטבון: אנחנו מכירים את הנתונים.

משה מזרחי: אני לא המצאתי אותם.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת משה מזרחי.

יוני שטבון: חברת הכנסת מיכל בירן, ואחריה – חבר הכנסת נסים זאב.

יוני שטבון: בבקשה.

מיכל בירן: הדבר הכי מעניין שקורה בעקבות הפארסה שמתרחשת בחודשים האחרונים זה שצוותים שלמים עובדים עכשיו ב"ויקיפדיה" לשנות את ההגדרה של הערך "זיגזוג".

מיכל בירן: חייבים לעדכן את מה שקורה כאן.

מיכל בירן: אנחנו מתחילים לפני כמה חודשים: מגיע יאיר לפיד, שר האוצר שלנו – בכל זאת 19 מנדטים נתנו בו את אמונם – ומספר לנו שחייבים להדק את החגורה.

מיכל בירן: חייבים כי אין – היו פה אנשים, והם היו חסרי אחריות ועשו מסיבות, ואין מנוס, חייבים לקצץ; אבל הוא מרגיע אותנו: כולנו נישא בנטל, זה לא יהיה שוב רק מעמד הביניים, כולנו ניקח את האחריות.

מיכל בירן: אז אני חייבת להודות שלא השתכנעתי כבר אז, אבל אין מנוס – שר האוצר, שר האוצר.

מיכל בירן: בתוך זה ניסינו בוועדות למשוך את השמיכה הקצרה מכאן לשם, לנסות לכסות איזה בוהן, עוד איזו פיסת עור, במשימה בלתי אפשרית.

מיכל בירן: אבל תראו, הפלא ופלא, אחרי שראו שיש גירעון ענק, הופ, אופסי, מה שנקרא – מצאו כסף.

מיכל בירן: נזכרו שהוא לא היה גדול כמו שהתכוונו.

מיכל בירן: אנחנו אומרים: איזה יופי, מישהו מצא כסף, ממש נס חנוכה.

מיכל בירן: מה עושים עם הכסף הזה?

מיכל בירן: אה, וכאן אנחנו מגיעים לאותו שר אוצר שסיפר לנו על האנשים הרעים האלה שהיו חסרי אחריות ועשו חגיגות.

מיכל בירן: ומה הדבר הראשון שהוא עושה?

מיכל בירן: אומר: יש כסף, בואו נחלק אותו.

מיכל בירן: אנחנו באים לשבת על הכסף, ומה מסתבר?

מיכל בירן: שבכל זאת לא מעט כסף.

מיכל בירן: אני חושבת ש-1.3 מיליארד בכל זאת צריך לקצץ מהרזרבות.

מיכל בירן: ואתה שואל: רגע, אבל השנייה אמרו שיש כסף, אז איך אין כסף?

מיכל בירן: ומה זה הרזרבות האלה?

מיכל בירן: בואו נדבר עליהן רגע.

מיכל בירן: זה נשמע כמו כסף מיותר שאף אחד לא צריך אותו.

מיכל בירן: צריך לדמיין את כל המשרדים החברתיים: את החינוך, את הרווחה, את הבריאות, לדעת שכל שקל הוא כמו חמצן שזקוקים לו, כמו אוויר לנשימה, הרזרבות האלה.

מיכל בירן: אז אמרו לנו קודם שאין כסף, אחר כך שיש כסף אבל בשביל לתת אותו צריך לקצץ.

מיכל בירן: כבר הלכנו לאיבוד.

מיכל בירן: ואז הם מתחילים לחלק מתנות בזמן שמקצצים 1.3 מיליארד מהרזרבות.

מיכל בירן: ראשון לחלק את המתנות הוא אותו אחד שדיבר על המסיבות וחוסר האחריות.

מיכל בירן: יאיר לפיד מחליט לפרגן.

מיכל בירן: את ההעלאה במס הכנסה – הוא מוותר עליה.

מיכל בירן: הוא רומז שגם את מס החברות אולי לא יעלו.

מיכל בירן: אבל את המע"מ העלו ברגע, ואף אחד לא חשב על להחזיר אותו.

מיכל בירן: נלחץ ביבי ואמר: מה זה?

מיכל בירן: רק יאיר לפיד מחלק מתנות לבוחרים?

מיכל בירן: מה אתי?

מיכל בירן: מה אתי?

מיכל בירן: ואז הוא עושה ביבי קלאסי.

מיכל בירן: את המתנה הוא מחלק בגובה של כמעט חצי מיליארד שקל דווקא למעסיקים; ואני אוהבת מעסיקים יצרניים.

מיכל בירן: חצי מיליארד – אפשר היה לעשות אתם הרבה דברים מעניינים.

מיכל בירן: אפשר היה לתת אותם כמענקים בתמורה לפתיחת מקומות עבודה חדשים.

מיכל בירן: היה אפשר לעשות אתם הרבה מאוד דברים.

מיכל בירן: אבל לא, חצי המיליארד הזה נכנס ישירות לכיס של המעסיקים.

מיכל בירן: אז אתם אומרים: אוקיי, כבר נרגענו.

מיכל בירן: לפחות הבנו בסוף, אחרי הסיפור והזיגזוג, שיש כסף ומחלקים אותו.

מיכל בירן: אבל בזמן שמחלקים אותו, הקיצוץ הבא כבר באופק.

מיכל בירן: משנים את כלל ההוצאה, וכבר מספרים לנו שיצטרכו לעשות קיצוץ של 10 מיליארד.

מיכל בירן: הבעיה הכי הגדולה בדבר הזה היא שהציבור פשוט לא מאמין לאף מילה שיוצאת לנו מהפה.

מיכל בירן: ואני אומרת "לנו", כי עם כל הכבוד, ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר האוצר יאיר לפיד, אתם משחירים גם את שמי וגם את שמם של חברי חברי הכנסת שיושבים כאן בשעה מאוחרת ומשתתפים בדיון, כי הציבור לא מאמין לפוליטיקאים והוא לא מבחין בינינו לבינכם.

מיכל בירן: אז אני אומרת, מילא שעשיתם צחוק מאתנו, מילא.

מיכל בירן: מילא שעשיתם צחוק מעצמכם – חבל, אבל מילא.

מיכל בירן: אבל לעשות צחוק מהציבור בישראל – אתם חייבים להבין שההשלכות של זה יהיו עצומות.

מיכל בירן: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל בירן.

יוני שטבון: חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

יוני שטבון: תיקון – חבר הכנסת יצחק כהן.

אבישי ברוורמן: נסים, לא שמעתי אותך הרבה זמן.

אבישי ברוורמן: אני מתגעגע לשמוע אותך.

נסים זאב: תאמין לי, אין לי משהו לחדש אחרי כל ההספדים ששמענו פה היום על האוצר.

נסים זאב: מאז ששר האוצר לפיד מכהן כשר האוצר הלפידים לא מפסיקים לבעור ברחבי הארץ.

נסים זאב: אנשים מחליטים להתאבד, לשרוף את עצמם.

נסים זאב: מה לעשות, מאותו לפיד צומחים עוד לפידים רבים.

נסים זאב: ואני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, איזה בלוף זה.

נסים זאב: מתי ראינו?

נסים זאב: כאשר אנחנו מכינים תקציב לשנתיים, זאת אומרת, אני זוכר שעמד פה השר שטייניץ, שאני מאוד מכבד אותו, ואמר: המדינה היחידה בגאונות שלה, ביכולות שלה, בתפיסה הכלכלית שלה.

נסים זאב: חבל על הזמן, אין דבר כזה בעולם.

נסים זאב: אנחנו יכולים לתכנן שנתיים מראש את התקציב של מדינת ישראל.

נסים זאב: פתאום מה קרה?

נסים זאב: ארבעה חודשים, שלושה חודשים, חלפו.

נסים זאב: לא הבנתי איך יכול להיות שמביאים בלי בושה רמייה כזאת לכנסת ישראל, כאילו "ויצץ ציץ ויגמֹל שקדים".

נסים זאב: פתאום הייתה איזו פריחה, כמו איזה ט"ו בשבט, שכל האילנות פורחים, ופתאום רואים את השקדייה פורחת.

נסים זאב: זה לא שקדייה.

נסים זאב: ואני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שלא יהיה ספק.

נסים זאב: זה היה תכנון של האוצר ושל הממשלה הזאת איך לבוא לציבור ולהצדיק את כל הגזירות הכלכליות הקשות על תושבי מדינת ישראל, על עניי ארץ-ישראל.

נסים זאב: אז באו ואמרו: משפחות ברוכות ילדים – אין ברירה, שילכו לעבוד, צריכים לעבוד.

נסים זאב: אין עבודה, אבל שילכו לעבוד.

נסים זאב: שיחפשו את העבודה כמו את התבן ואת הקש, ויחפשו גם את מקום העבודה.

נסים זאב: אבל אין תבן, אין קש.

נסים זאב: הם ילכו ויקוששו קש לתבן.

נסים זאב: זה התפקיד של כל אחד ואחד מאתנו, מהאנשים.

נסים זאב: עכשיו מה קרה בעצם?

נסים זאב: מדברים על פיתוח, על יכולות.

נסים זאב: אני שמעתי את שר התמ"ת: כל שנה נפתחים עסקים קטנים ועסקים גדולים, כקטון כגדול יהיה.

נסים זאב: אבל הוא לא מדבר על סגירת בתי-עסק.

נסים זאב: בשנה נסגרים במקביל, אדוני היושב-ראש – כמה שנפתחים כך נסגרים.

נסים זאב: זה כמו מכת הצפרדע: כמה שהיו מכים, ממיתים צפרדע אחת, פתאום צומחות עוד צפרדעים.

נסים זאב: רוצים לעשות איזו פעולה, אבל אין מזל לממשלה הזאת.

נסים זאב: אומרים: "באחט אסוואד" – זה בערבית.

נסים זאב: מזל שחור יש לממשלה הזאת, מה לעשות.

נסים זאב: עכשיו, במציאת הקיימת 25% מהאזרחים עניים, לעומת מדינות ה-OECD, ששם זה צריך להיות מקביל פחות או יותר למה שמדינת ישראל אמורה או מתיימרת להיות.

נסים זאב: 35% מהילדים הם עניים, כאשר ב-OECD זה 19%.

נסים זאב: 20% מהמשפחות עניות ו-64% מתוך אותן משפחות הן עובדות.

נסים זאב: אלה משפחות שעובדות ו-20% בכל זאת נמצאות מתחת לקו העוני.

נסים זאב: אז שלא יאמרו את הבלוף הזה שבגלל שלא הולכים לעבוד יש מצב של מצוקה כלכלית.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש – אני רואה שהזמן כמעט חלף – אני אומר שסדרי העדיפות הלאומיים של מדינת ישראל הם קודם כול למחוק את הלאום, בכל החוקים האנטי-חברתיים והאנטי-יהודיים שאנחנו רואים לאחרונה.

נסים זאב: עכשיו, עוד מעט יש הצעת חוק חדשה.

נסים זאב: למי שלא שמע, אסור לכתוב שהורים זה אבא ואימא; לכתוב הורים, הורה – הורים יכולים להיות שני זכרים, שתי נקבות.

נסים זאב: זה יכול להיות גם משהו אחר, מעולם החי והצומח, אבל זה הורים.

נסים זאב: לאן אנחנו רוצים להוביל את המדינה הזאת?

נסים זאב: לאיזה תהום מוסרי?

יוני שטבון: נא לסיים.

נסים זאב: אני אומר לך, חברי יוני שטבון: תרים את הדגל, את דגל התורה.

נסים זאב: הבית היהודי צריך להראות במה היהדות שלו, להילחם נגד הממשלה הזאת.

נסים זאב: אסור לכם ללכת שולל.

נסים זאב: ולכן, אני מקווה שהזעקה של כולנו פה באופוזיציה על כל סדר העדיפויות של מדינת ישראל, כאשר מחביאים מיליארדים ופתאום כאילו מגלים את זה – להחזיר את הגזלה.

נסים זאב: כתוב: "והשיב את הגזלה אשר גזל או את העֹשק אשר עשק".

נסים זאב: תחזירו את זה למשפחות ברוכות ילדים ולמעוטי יכולת.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

יוני שטבון: חבר הכנסת יצחק כהן, בבקשה.

יוני שטבון: אחריו – חבר הכנסת משה גפני.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: חמש דקות, בבקשה.

יצחק כהן: תודה רבה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, הדיון המשולב בדרך כלל לא יעיל, אבל במקרה הזה הוא בא במקום, בא בזמן.

יצחק כהן: למה?

יצחק כהן: כי זה דיון שמשלב שתי שגיאות שהממשלה עושה.

יצחק כהן: וראו זה פלא, היא גם מודה שהיא טועה, היא גם מודה שהיא עוברת על החוק.

יצחק כהן: שגיאה ראשונה – אנחנו כולם זוכרים את ההיסטריה עם כניסתו של שר האוצר לתפקידו, את הנאומים חוצבי הלהבות על איזה גירעון השאירו לו.

יצחק כהן: מסבירים לו: תדע שבמהלך 2012, פרופסור ברוורמן, חברות דירוג האשראי בדקו את הנתונים והן הגיעו למסקנה שבסדר, הממשלה, שר האוצר ד"ר יובל שטייניץ, עושה את הפעולות הנכונות כדי לצמצם את הגירעון, והגירעון כנראה בסביבות 3%.

יצחק כהן: אז חברות דירוג האשראי כל כך התרשמו, גם מהצעדים וגם מנתוני המקרו, שהם מושאי קנאה לכל מדינות המערב, והעלו את דירוג האשראי של ישראל.

יצחק כהן: וידעו כולם שב-2013 הגירעון יהיה סביב 3%, ושר האוצר יאיר לפיד – אני לא מאשים אותו, הוא חדש, הוא לא מבין הרבה בזה – – –

זהבה גלאון: למה לעשות לו הנחות?

יצחק כהן: בבקשה?

זהבה גלאון: למה אתה עושה לו הנחות?

יצחק כהן: אני לא עושה הנחות.

יצחק כהן: הוא התחיל בכל מקום להכין את האליבי: גירעון, השאירו לי בור, השאירו לי גירעון, הכלכלה מתרסקת.

יצחק כהן: אבל אומרים: שמע, עם מספרים אי-אפשר להתווכח.

יצחק כהן: נתוני המקרו הם כאלה שהכלכלה טובה, הכלכלה חזקה.

יצחק כהן: תראה איזה אחוזי אבטלה בממדים היסטוריים, יחס חוב–תוצר, בעשירון השישי צמיחה של כמעט 15% בארבע שנים.

יצחק כהן: במקום ליצור גירעון, לך לד"ר שטייניץ, תעשה חפיפה מסודרת.

יצחק כהן: לא, לא, לא.

יצחק כהן: השמיץ מעל כל במה, בכל מיקרופון נייד, מול כל מצלמת טלוויזיה.

יצחק כהן: היום באו הנתונים וטפחו לו על הפנים.

יצחק כהן: הוא מודה שהוא טעה.

יצחק כהן: אבל הוא לא צריך להודות שהוא טעה, הוא צריך לבוא ולהתנצל לפני הבית הזה.

יצחק כהן: הוא צריך לבוא ולהתנצל בפני מאות אלפי המשפחות שהוא דרדר אל מתחת לקו העוני.

יצחק כהן: הוא צריך ללכת לד"ר שטייניץ ולהתנצל.

יצחק כהן: לא עושים דברים כאלה.

יצחק כהן: וראו זה פלא, עוד הודאה של הממשלה בכישלון.

יצחק כהן: היא מחליטה בהתאם לסעיף 154 – גפני, חשוב שתשמע איך הממשלה עוברת על החוק, והפלא שהם גם מודים שהם עוברים על החוק – בהתאם לסעיף 154 לחוק ההתייעלות הכלכלית הממשלה חייבת לדון בהשפעת ההטבות שניתנו במפת העדיפות הלאומית.

יצחק כהן: הם צריכים לאסוף נתונים, לראות את התוצאות של ההחלטות של המפה הקודמת, ולפי זה להחליט, והחוק מחייב אותם לעשות את זה.

יצחק כהן: היא חייבת לדון בהשפעת ההטבות שניתנו, ורק אז ניתן לבחון וצריך לבחון את הצורך בשינוי ההחלטה או ביטולה.

יצחק כהן: באה הממשלה בהחלטה מס' 667 ומפרה את החוק, מפרה את הוראות החוק בריש גלי.

יצחק כהן: היא משנה את המפה מסיבות פוליטיות; לא כלכליות, לא חברתיות – מסיבות פוליטיות.

יצחק כהן: למשל, אף אחד לא יכול להבין איך את העיר ביתר הוציאו מהמפה ואת ההתנחלות רחלים הכניסו למפה.

יצחק כהן: פוליטיקה, הכול פוליטיקה.

יצחק כהן: אשקלון למשל, עיר לתפארת, שנמצאת בטווח ה"גראדים", הוציאו אותה מהמפה.

יצחק כהן: אבל – – –

זהבה גלאון: אבל הכניסו את עופרה, בית-אל.

יצחק כהן: יפה מאוד.

יצחק כהן: יפה.

יצחק כהן: זה פוליטי.

יצחק כהן: אבל החוק אוסר עליהם לעשות את זה.

יצחק כהן: החוק מחייב אותם לאסוף נתונים, לבדוק את ההתייעלות, לבדוק מה צריך לעשות, והם לא עשו את זה.

יצחק כהן: אז בהחלטה 667 הם מפרים את הוראות החוק, משנים את המפה, ללא בחינת הנתונים.

יצחק כהן: כמובן, מדובר בזריקת כסף לאן שלא צריך לזרוק את הכסף, על חשבון ערי הפיתוח, והממשלה יודעת שהיא מפרה את החוק.

יצחק כהן: אז לפי סעיף 6, זהבה גלאון, להחלטה המדוברת, 667, כך הם כותבים, בלי בושה: הממשלה מתחייבת כי לעתיד לבוא תפעל לפי הדין ותדון לפי סעיף 154 לחוק בתוצאות השקעת הכספים.

יצחק כהן: הממשלה הזאת אפילו לא מסתירה את מערומיה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אין ספק, יש פה עילה לבג"ץ: ממשלה שמפרה את החוק, משנה את מפת העדיפות הלאומית בניגוד לחוק, מסיבות פוליטיות, ועוד היא מודה באשמה.

יצחק כהן: היא מודה שהיא עושה את זה – – –

יוני שטבון: נא לסיים.

יצחק כהן: אני מסיים.

יצחק כהן: על כל פנים, אני חושב, חברי חברי הבית שנשארו בדיון הזה, שאין מנוס, הרב גפני, אלא לפנות לבג"ץ, לבטל את החלטת הממשלה ולפעול על-פי הוראות החוק.

יצחק כהן: תודה רבה, אדוני.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק כהן.

יוני שטבון: חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

יוני שטבון: בבקשה, 15 דקות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, הגשתי הסתייגות – בסוף היא הייתה הסתייגות של כולם, כל האופוזיציה – שאנחנו מבקשים להכניס לחוק ששר האוצר חייב להתנצל, הוא צריך לבקש סליחה על כך שהוא הטעה את הכנסת.

משה גפני: בהסתייגויות על החוק יש הסתייגות, בין יתר ההסתייגויות שלנו יש הסתייגות כזאת, ואני אנמק את הדרישה שלנו שיהיה בחוק ששר האוצר צריך לבקש סליחה.

משה גפני: אבל קודם אני אדבר לגופו של עניין ובסוף אני אנמק גם את ההסתייגות הזאת, ואני מקווה שיהיה לכך רוב במליאת הכנסת.

משה גפני: מה שהתחיל בסאגה שהיא פשוט בלתי נתפסת, במציאות הזאת שבה מגישים תקציב דו-שנתי, עם חוק הסדרים שנקרא משום מה "חוק ההתייעלות", באמת הצעת תקציב כזאת שלא הייתה כמוה לרוע, הייתה באמת קשה מכל זווית אפשרית.

משה גפני: והנה באה לנו הרווחה, ברוך השם, ירד מן מִן השמים, ופתאום יש כסף ואין גירעון גדול כזה.

משה גפני: יש חובות כמובן, כמו שיש למדינה מתוקנת.

משה גפני: ארצות-הברית שמעבירה תקציב, יש לה גירעון.

משה גפני: נדיר שאין גירעון.

משה גפני: יש גירעון.

משה גפני: אנחנו חיים ונושמים כמו בכל עסק שמתנהל, אבל יש לו משק חזק ויש לו משק יציב.

משה גפני: הכול בסדר.

משה גפני: מה היה צריך לקרות אחרי שהתברר גם לאלה שטעו טעות מוחלטת והטעו את הכנסת והציבור והטעו את כולם?

משה גפני: מה הם צריכים לעשות עכשיו?

משה גפני: אחרי שהם שגו שגיאה כזאת גדולה, מי שם אותם להחליט שמה שצריך לעשות עכשיו לאזרחי המדינה זה לא להעלות את מס הכנסה אלא להפחית אותו?

משה גפני: מי שם אותם לקבוע את הקביעה הזאת?

משה גפני: וזה מה שוועדת הכספים העבירה, ואנחנו עכשיו צריכים לאשר את זה בקריאה שנייה ושלישית.

משה גפני: אם אתם לא יודעים, אני אספר לכם שממשלת ישראל, כשאני הייתי שותף בקואליציה, הביאה את החוק לשינויים בנטל המס, ואמרתי: לא יקום ולא יהיה.

משה גפני: לא יעלו מסים למי שמשתכר סכומים כאלה, והוא מוגדר כמעמד ביניים, בין 5,200 שקל ל-21,000, ואחרי זה זה ירד ל-14,400.

משה גפני: ולאותם עשירונים שעליהם דיברנו, בניגוד לעמדת הממשלה, החליטה ועדת הכספים ואישרה את זה מליאת הכנסת, שלהם יופחת מס הכנסה ב-2%.

משה גפני: זה לא היה במלחמת השחרור, זה לא היה לפני 50 שנה ולא לפני 30 שנה; זה היה עכשיו, בשנה הזאת, או בסוף 2012.

משה גפני: הממשלה החליטה, ואמרנו להם: מי שמכם?

משה גפני: ממשלה שאני הייתי שותף קואליציוני בה, ותמכתי בראש הממשלה – אני חוזר על זה בתשובה, אבל תמכתי בראש הממשלה – ולא הסכמנו בשום פנים ואופן לקבל את התכתיב הזה.

משה גפני: אמרנו: אי-אפשר לפגוע במעמד הביניים.

משה גפני: העלינו את מס המעסיקים.

משה גפני: העלינו.

משה גפני: העלינו את המס לאלה שמשתכרים סכומים גבוהים.

משה גפני: אמרנו: צריך שיהיה שוויון בנטל.

משה גפני: מי שיכול לשלם יותר – ישלם יותר, ומי שלא יכול לשלם יותר – ישלם פחות.

משה גפני: נורא פשוט.

משה גפני: כמו בחברה בריאה ומתוקנת.

משה גפני: זה מה שעשינו.

משה גפני: מגיעה הממשלה אחרי כישלון – ואצלי לא היו כישלונות: הממשלה קיבלה החלטות והביאה הערכות שהתגלו כנכונות.

משה גפני: זה מה שהיה.

משה גפני: הממשלה באה בהערכות, וההערכות היו פחות או יותר קרובות לאמת.

משה גפני: באה הממשלה וקיבלה החלטה ושינינו אותה, אמרנו: זה לא צודק, וצריך לעשות צדק.

משה גפני: אגב, באחת ההרצאות שלי אמרתי, כששאלו איפה הכסף – האמירה בת האלמוות של יאיר לפיד, "איפה הכסף?

משה גפני: " שטויות כאלה.

משה גפני: אין אמירה כזאת בכלל.

משה גפני: השאלה היא לא איפה הכסף, השאלה היא איפה הצדק.

משה גפני: מה זה "איפה הכסף?

משה גפני: " מה, זה טלוויזיה ששואלים שאלות מהסוג הזה?

משה גפני: מה, הוא פרשן?

משה גפני: אין אמירה בחברה מתוקנת "איפה הכסף?

משה גפני: " צריך לדעת איפה הצדק – איפה משקיעים, מאיפה לוקחים, למי נותנים.

משה גפני: זה דיון אחר לחלוטין.

משה גפני: הוא דיון ערכי, הוא לא דיון תקציבי.

משה גפני: כנראה שערכים זה לא בדיוק הצד החזק שלו.

משה גפני: אבל נניח רגע לעניין הזה.

משה גפני: הממשלה שגתה, לכל הדעות.

משה גפני: היא שגתה בהערכה מהו הגירעון של קופת מדינת ישראל, היא שגתה מה יהיה הרווח מהרווחים הכלואים, היא שגתה מה יהיה גובה ההכנסות, היא שגתה בשורה ארוכה של נושאים.

משה גפני: והשגיאה הזאת לא גרמה לכך שהם ישבו בבית ויהיה שם מישהו שיצטער על זה שהוא נתן הערכות מוטעות, הוא עשה פעולות מזיקות, הוא גרם לאי-יציבות כלכלית, הוא פגע במעמד הביניים פגיעה בלתי רגילה, הוא פגע בשכבות הכלכליות החלשות.

משה גפני: ברוך השם, ירד מן מהשמים, הגיעה הרווחה.

משה גפני: ושר האוצר עומד פה על הדוכן ואומר: ההכנסות גדלו – יפה.

משה גפני: קצת צניעות: מי שצריך לקבל החלטה מה עושים כשיש רווחה אחרי כאלה גזירות זה הכנסת.

משה גפני: באה הממשלה, מציעה הצעה – יפה.

משה גפני: מה צריכה לעשות ועדת כספים?

משה גפני: מה עשתה ועדת כספים תמיד?

משה גפני: גם אתה, אבישי, היית יושב-ראש ועדת כספים.

משה גפני: ועדת הכספים ישבה, דנה, קראה לכל הגורמים הנוגעים בדבר, הביאה את הביטוח הלאומי, הביאה את משרד הרווחה, הביאה את הגופים הציבוריים שעוסקים בנושאים מהסוג הזה, דנה וקיבלה החלטה.

משה גפני: והנה, כמו חותמת גומי, אנחנו הולכים – אדוני יושב-ראש הישיבה, אנחנו הולכים עכשיו לאשר מה שהממשלה, שאיננה מבינה בכלכלה, אישרה.

משה גפני: קצת צניעות: תודו בכישלון שלכם.

משה גפני: לא חשוב, תגידו מסיבות – מה שאתן רוצות.

משה גפני: אבל אתם שוגים במה שאתם מביאים עכשיו.

משה גפני: זה מה שצריך לעשות?

משה גפני: להוריד מס הכנסה למי שמשתכר 100,000 שקל בחודש?

משה גפני: זה היעד הלאומי של מדינת ישראל אחרי כאלה גזירות, שהשאירו משפחות בלי לחם וחלב?

משה גפני: איזו יוהרה, איזה – לא חשוב, יותר טוב שאני לא אדבר, בגלל – לא לעניין.

משה גפני: הייתי מצפה שוועדת הכספים תשנה את ההחלטה, תגיד: א.

משה גפני: שעדיף קודם כול לתקן את הנושא של המסים העקיפים, שזה נוגע לכולם, גם לשכבות החלשות; ושהיא תגרום לכך שגם הנושאים שקשורים במס שבח וכל מה שנלווה לנושא של הדיור – נתחיל לטפל בעניין הזה.

משה גפני: הממשלה מקבלת החלטה שמפחיתים מס הכנסה, וכמובן שבעיקר זה הולך לעשירים.

משה גפני: זה ברור.

משה גפני: בסדר, אז אין יותר כסף, נגמר הכסף.

משה גפני: הייתה רווחה, המן משמים ירד, משקיעים את זה במס הכנסה לעשירים, וזהו.

משה גפני: אבל פתאום אנחנו מתבשרים על עוד משהו; אנחנו מתבשרים שהממשלה מקבלת אתמול החלטה שמפחיתים את ההעלאה במס המעסיקים.

משה גפני: חצי מיליארד שקל, כדי לממן את מס המעסיקים, את השיפוי שאנחנו מכירים, שעל-פי דרישת ראש הממשלה, אני, לפני שנה וחצי או שנתיים, העליתי – מחליטים להוריד אותו.

משה גפני: עכשיו, היות שאנחנו פה באווירה אינטימית, אז אני רוצה לנתח אתכם יחד.

משה גפני: מה זה מס המעסיקים?

משה גפני: מס המעסיקים זה מנהלי בנקים – מנהלי בנקים, רחמנא ליצלן, שלא גומרים את החודש.

משה גפני: אגב מנהלי בנקים, יש כאלה שמרוויחים את מה שאפשר לפרנס בו שכונת עוני שלמה, מה שהם מרוויחים בחודש.

משה גפני: לתת למשרדי עורכי-דין גדולים, משפים את מס המעסיקים – אנשים עשירים.

משה גפני: פתאום יש עוד כסף, עוד חצי מיליארד שקל.

משה גפני: כשאנחנו אמרנו: תיתנו לחלשים, תיתנו למעמד הביניים ששם שני בני-הזוג עובדים ולא יכולים לגמור את החודש – אין כסף.

משה גפני: בורים ועמי ארצות, באמת.

משה גפני: מנהלים את הכלכלה הישראלית היום אנשים שאין להם שמץ של מושג איך מתנהלת כלכלה במדינה נורמלית, מודרנית.

משה גפני: אין להם שמץ של מושג.

משה גפני: הם חושבים שזה שידור טלוויזיה, שפשוט לפי התיאור בפייסבוק, או איך שהוא קורא לזה, לפי זה מתנהלת הכלכלה.

משה גפני: זה לא עובד בצורה הזאת.

משה גפני: נגמר הזמן?

משה גפני: אה, לא.

משה גפני: לא, בגלל שיש לי הרבה מה להגיד עליו.

יוני שטבון: עוד חמש דקות.

יוני שטבון: בבקשה.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: ובאים ומבקשים, לא ייאמן, מוועדת הכספים להכניס בחוק הזה חוק נוסף, בגלל שהפחתה במס המעסיקים צריכה חוק; אי-אפשר לעשות את זה בצו או בהחלטה – להוסיף את זה בחוק, ולשנות שוב את תקציב המדינה.

משה גפני: הרי מלבד העניין הזה, אנחנו עוסקים בדיון משולב, עוסקים גם בשינוי התקציב של 2014, ומשנים עוד הפעם.

משה גפני: והכול ביום ראשון, אתמול, כשיושבת נציגת האוצר עם הטלפון, בוועדת הכספים, והיא שואלת אם כבר התקבלה החלטת הממשלה כדי להעביר את זה בוועדת הכספים.

משה גפני: פשוט לא להאמין.

משה גפני: בסוף זה לא היה, ואני תכף אגיד איך זה לא היה.

משה גפני: אצלי זה לא היה מתנהל; אצל חבר הכנסת ברוורמן לא היה קורה דבר כזה.

משה גפני: הרי היינו מוציאים אותה מהישיבה.

משה גפני: מה זה פה, חותמת גומי?

משה גפני: לשפל כזה מדרדרים את הכנסת?

משה גפני: רק המחשבה על זה מזכירה לי את הבדיחה על פורים.

משה גפני: כתוב בגמרא – יש הווה אמינא: אולי נעשה את פורים בי"א, י"א אדר.

משה גפני: יש שאלה כזאת.

משה גפני: אבל כמובן מייד דוחים את זה.

משה גפני: אז היה אדמו"ר שהיה עושה סעודה גם בי"א.

משה גפני: הוא אומר: הווה אמינא של הגמרא זה גם משהו.

משה גפני: ההווה אמינא שלהם, להעביר בוועדת הכספים גם את החוק וגם את התקציב, זה פשוט בושה.

משה גפני: מה קרה בוועדה?

משה גפני: אנחנו טענו שזה ביזיון של הוועדה, וזה גם לא יכול להיות מבחינה חוקית, ואני טענתי כמובן שזה נושא חדש.

משה גפני: ואז התחיל דיון אם אנחנו מכנסים את ועדת הכנסת, כשכבר לא הייתה אפשרות לכנס אותה, בגלל שכבר לא היה מי שיכנס אותה, זה כבר היה צהריים.

משה גפני: וראש הממשלה או אני לא יודע מי – אנשיו – ומשרד האוצר לוחץ, והיא עם הטלפון, ומוכרחים, ונכנסים עם ניסן סלומינסקי לחדר, והם לוחצים ולוחצים ולוחצים כדי להעביר את זה.

משה גפני: כאילו שיושבת פה חבורת מריונטות.

משה גפני: החליטה הממשלה החלטה מטומטמת, ואנחנו צריכים לאשר את זה בתוך חצי שעה.

משה גפני: נושא חדש, לא דנו בסוף, לא היה עם מי לעשות את זה.

משה גפני: אני גם נתתי לו איזה צ'ופר, אמרתי: על ההסתייגויות אני לא אצביע, תעביר את זה מהר, חבל סתם לשבת לבזבז זמן.

משה גפני: זה היה היום בוועדת הכנסת, בשעה 11:00, בקשת יושב-ראש ועדת הכספים לקיים דיון על הטענה שמדובר נושא חדש.

משה גפני: והיה לו מספיק שכל לבוא דקה לפני הוועדה ולהגיד: אני מבטל את הבקשה הזאת.

משה גפני: הביזיון היה עד לשמים.

משה גפני: כך מתנהלת היום הכלכלה הישראלית.

משה גפני: למה אני אומר את זה?

משה גפני: א.

משה גפני: בגלל שזה סיפור מעניין.

משה גפני: ומבייש.

משה גפני: אבל יותר מזה: יש כסף?

משה גפני: אתה לוקח הפחתה של מס הכנסה לעשירים, ואתה מוסיף כסף של מס מעסיקים, שוב לעשירים.

משה גפני: שוב לעשירים.

משה גפני: מדיניות ניאו-קפיטליסטית – שלא היה דבר כזה.

משה גפני: זה לא בימים רגילים; זה שלושה, ארבעה חודשים אחרי הגזירות הקשות שהוטלו על מעמד הביניים.

משה גפני: ויאיר לפיד יגיד: הכי מצחיק אותי שגפני מדבר על מעמד הביניים.

משה גפני: שיצחק.

משה גפני: אני בא עם קבלות.

משה גפני: עם מה הוא בא?

משה גפני: עם גזירות.

משה גפני: אני מדבר על מעמד הביניים.

משה גפני: הוא – אסור לו.

משה גפני: לכן הוא יורד בסקרים, ויהדות התורה עולה, וגם מרצ עולה, וגם מפלגת העבודה עולה עכשיו.

משה גפני: פשוט בושה וחרפה.

משה גפני: אני לא זוכר דבר כזה בכנסת.

משה גפני: אני זוכר דברים שנעשו בכנסת – לא טובים, התנהלות לא טובה, שגויה, אבל שמרו על כבוד הכנסת.

משה גפני: גם בשעה שכופפו בחקיקה את הכנסת עשו את זה לא בצורה כל כך מבזה.

משה גפני: לא עשו את זה בדרך הזאת.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, מה שהיה צריך לעשות, היה צריך לבוא – על כל פנים, זה מה שהיה צריך לעשות בוועדת הכספים, לבוא ולהגיד: זה הכסף שיש לכם?

משה גפני: אנחנו לא מתווכחים על יותר מזה.

משה גפני: אני טוען שיש עוד הרבה כסף, הרבה, לא מעט, אבל – זה הכסף?

משה גפני: בואו נקיים את הדיון: מה סדרי העדיפויות.

משה גפני: מי אמר שכל השכל נמצא אצל ראש הממשלה, או בוודאי אצל שר האוצר?

משה גפני: מי אמר ששרי הממשלה הם המבינים הגדולים במה שצריך לעשות בסדרי עדיפויות כשיש כסף?

משה גפני: אולי גם לנו יש מה לומר, אנחנו המחוקקים, אנחנו שעומדים בפני הציבור?

משה גפני: אולי אנחנו צריכים לקבל החלטה – כשיש כסף בסדר גודל כזה, מי אמר שצריך לתת את זה למס מעסיקים?

משה גפני: מי אמר שצריך לתת את זה מס הכנסה לעשירים?

משה גפני: אולי צריך לתת את זה למעמד הביניים?

משה גפני: מי קבע שמה שהממשלה מחליטה זה תורה מסיני?

משה גפני: שמה שנכנס לוועדה יוצא ממנה?

משה גפני: ואנחנו נדרשים – ועוד מעט יבואו, ואתם תראו, יבואו לפה הרוב הקואליציוני, ויצביעו על החוכמה הכי גדולה שיש במדינת ישראל – שר האוצר יאיר לפיד.

משה גפני: שם החוכמה.

משה גפני: אגב, אני לא בטוח שהוא בעד ההפחתה הזאת במס המעסיקים.

משה גפני: לא בטוח.

משה גפני: אמרו לי שבאחד העיתונים היה כתוב שהוא דווקא התנגד לזה.

משה גפני: אני לא יודע אם זה נכון, לא נכון.

משה גפני: אני כבר לא יודע מה נכון, מה לא נכון, אבל אני לא בטוח שהוא בעד זה.

משה גפני: אנחנו לא יכולים לקיים את הדיון?

משה גפני: אנחנו לא יכולים לשנות?

משה גפני: מגיעים מייד ה – לא רוצה לתת להם הגדרות לא יפות, אבל מגיעים – אתם צריכים לראות את ההצגה הזאת – מגיעים פתאום נציגי הממשלה, ואם צריך אז מזמינים גם דרג נבחר, שמאיים על יושב-ראש ועדת הכספים ועל חברי הקואליציה בוועדת הכספים, עושים להם נו-נו-נו-נו-נו, והכול עובר.

משה גפני: אני אומר לכם בוודאות הכי מוחלטת, לו הייתי יושב-ראש ועדת הכספים – בקואליציה – והיה מגיע אחרי הגזירות האלה החוק הזה, לא הייתי מעביר אותו כך.

משה גפני: בשום מקרה, בשום צורה.

משה גפני: הוכחתי את זה בעבר, וברור לחלוטין שגם עכשיו זה היה קורה, ועכשיו על אחת כמה וכמה, אחרי גזירות כאלה קשות שפגעו בציבור – ולא הולכים לעזור לו; מעמד הביניים ימשיך לסבול תחת המכבש הזה של שר האוצר.

משה גפני: ימשיך לסבול.

משה גפני: הוא לא ייהנה משום דבר בכסף הזה.

משה גפני: כלום.

משה גפני: מי שייהנה זה העשירים.

משה גפני: מי שייהנה ממס המעסיקים זה העשירים.

משה גפני: מס הכנסה – העשירים אומרים: אנחנו נותנים – אני ראיתי שגם יוג'ין קנדל אמר את זה – הם תורמים הכי הרבה למדינה, כי הם משלמים הכי הרבה מסים.

משה גפני: אני ישבתי עם אחד הטייקונים, והוא אמר לי את זה; אמרתי לו: אני אעשה לך את החשבון מה קיבלת מהמדינה ומה נתת לה.

משה גפני: וכולכם, מי שעוסק בעניין הזה, יודע: נתנו להם משאבי טבע שהקדוש-ברוך-הוא נתן לאזרחי ישראל, במחירים מגוחכים, אם בכלל, ואחרי זה הם שילמו מסים.

משה גפני: יפה, כל הכבוד.

משה גפני: מדינת ישראל נתנה בעבר לעשירים, היום זה כבר הולך להיות פחות, אבל גם עכשיו המדיניות הניאו-קפיטליסטית של הממשלה הזאת, של ראש הממשלה ושר האוצר – אגב, הם השתבחו היום בשקיות חלב, שמפחיתים את המחיר, וזה בפיקוח.

משה גפני: התברר שבקרטונים זה ירד, אבל בשקיות לא.

משה גפני: בשקיות משתמשים מעמד הביניים והשכבות החלשות, ובקרטונים אנשים עשירים.

משה גפני: גם בזה הם יודעים לעשות את ההבחנה, אבל לא חשוב, זה לא נושא הדיון.

משה גפני: לכן אני מציע לתמוך בהסתייגויות שלנו, של חברי האופוזיציה, כי באמת, הממשלה לא יודעת לנהל מדיניות כלכלית, אבל היא גם נוהגת לא בהגינות; היא מחייבת את חברי הכנסת שלה בוועדת הכספים, ואת היושב-ראש שלה בוועדת הכספים, לעשות מה שהיא רוצה.

משה גפני: אם זזים פסיק, מייד מתחילים האיומים על החברים ועל היושב-ראש.

משה גפני: עכשיו, למה אני מציע ששר האוצר יבקש סליחה – שהוא הטעה את הכנסת?

משה גפני: למה אני מציע לתמוך בהסתייגות הזאת?

משה גפני: עמד פה שר האוצר ואמר את מה שהוא אמר.

משה גפני: עכשיו, אני – אני לא יודע, אני לא חושב שאין לו שכל.

משה גפני: לא חושב.

משה גפני: בטח יש לו שכל.

משה גפני: אז למה הוא אמר את זה?

משה גפני: הוא אמר את זה כי הוא רצה שיאשרו בכנסת את הגזירות הקשות שהוא הביא על הציבור.

משה גפני: איך הוא יכול לשכנע?

משה גפני: א.

משה גפני: באיומים כמובן, אבל בעיקר בזה שהוא משקר לחברי הכנסת ואומר: יש בעיה חמורה, תקציבית, עם גירעון כזה גדול, ולכן מוכרחים לאשר את הגזירות.

משה גפני: בסדר, אז נניח שהוא חשב שזה המצב.

מיקי לוי: זה היה המצב.

משה גפני: לא היה מצב כזה אף פעם, אבל לא רלוונטי, ואין לי ויכוח אתך בעניין הזה.

משה גפני: זה בסדר, גם לי אמרו את אותו דבר.

משה גפני: הזזתי אותם ממני ולא קרה שום דבר.

משה גפני: אמרנו את זה.

משה גפני: אמרנו לכם, לא שמעתם.

משה גפני: לא חשוב, זה לא היה המצב, הוא פשוט לא מבין.

משה גפני: ואז הוא בא לכנסת ואמר: המצב קשה, ולכן צריך לגזור גזירות כאלה על מעמד הביניים.

משה גפני: ונתמקד במעמד הביניים, כי על זה שר האוצר אוהב תמיד לשמוע אותי, שאני מדבר על מעמד הביניים, אז נתמקד בהם.

משה גפני: עכשיו, ברוך השם יש כסף.

משה גפני: מאיפה אני יודע שהוא שיקר אז ולמה הוא צריך לבקש סליחה?

משה גפני: מכיוון שעכשיו יש כסף – מה היה צריך להיות הדבר הפשוט ביותר?

משה גפני: שאת מה שפגעו במעמד הביניים צריך להחזיר.

משה גפני: מחזירים למעמד הביניים משהו?

משה גפני: נוגעים במע"מ?

משה גפני: נוגעים בנושא של הדיור, שהעלו חוקים בעניין הזה, שיצטרכו לשלם הרבה מאוד כסף – במס שבח, במס רכישה, בכל ההיטלים, בכל מה שנלווה לעניין הזה?

משה גפני: כלום.

משה גפני: מס מעסיקים.

משה גפני: מס מעסיקים זה לא מעמד הביניים.

משה גפני: בוודאי לא הרוב של הכסף הזה.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: מס הכנסה זה ודאי לא מעמד הביניים, בוודאי לא הרוב של הכסף הזה.

משה גפני: אם אכן היה מעמד הביניים, היה צריך להפחית למעמד הביניים, אם יש כסף, כמו שאני עשיתי.

משה גפני: זאת הוכחה ששר האוצר שיקר לחברי הכנסת, ולכן הוא חייב לבוא לכאן ולבקש סליחה, וצריך להכניס את זה לחוק, כי זה חלק מהמדיניות הכלכלית הכושלת של שר האוצר.

משה גפני: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת גפני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אורי מקלב, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יחיאל חיליק בר: אחריו יעלה חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: לרשותך חמש דקות.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, אין שר, אז – חברי חברי הכנסת.

יחיאל חיליק בר: לא, השר נמצא פה.

יחיאל חיליק בר: הוא עומד שם.

אורי מקלב: בסדר גמור, אבל אם הוא לא נמצא ליד השולחן אני בוודאי לא יכול להגיד: מכובדי השר, כדי לא להבליט שהוא לא נמצא.

יחיאל חיליק בר: זה נכון.

אורי מקלב: אנחנו יודעים כשאדם טועה, גם כשקבוצה טועה, מתנצלים, אחרי זה אומרים גם: טעות לעולם חוזרת, דהיינו אפשר לחזור מהטעות.

אורי מקלב: אבל אנחנו קיבלנו היום מושג חדש מה זה "טעות לעולם חוזרת" – שחוזרים על הטעות, ולתמיד.

אורי מקלב: לעולם חוזרים על הטעות.

אורי מקלב: טעות אחת בכלל האוצר טעה בכל הנושא של הגירעון, בכל הנושא של הרווחים הכלואים, בהכנסות שייכנסו למדינה – המדינה טעתה, האוצר טעה, שר האוצר טעה.

אורי מקלב: אבל אפשר לחזור מטעות.

אורי מקלב: איך מתקנים?

אורי מקלב: איך מתקנים את העוול?

אורי מקלב: כשרואים שיש רצון להחזיר למי שנלקח ממנו, או שלוקחים ומחזירים את זה, את העוול הזה, או את הטעות הזאת, בסקאלה שיש הרבה אפשרויות, לוקחים את הדברים הכי חשובים.

אורי מקלב: אני מניח שהייתה החלטה קשה, לחשוב מה הדבר שהכי קשה להחזיר, ובזה מחזירים.

אורי מקלב: מעבר לזה, הרי גם הגירעון הזה, שהצטמק, זה בעקבות הכנסות.

אורי מקלב: חלק מההכנסות זה – לקחו מהעניים, מהרש, גזלו אותם; אתם גזלתם אותם, אתם עשקתם אותם; "והשיב את הגזלה", זה דבר ראשון – להחזיר לאותן קבוצות באוכלוסייה, לאותן אוכלוסיות קשות, למעמד הביניים, שלקחו מהם, שהם נשאו ברוב הנטל.

אורי מקלב: למה אנחנו נותנים?

אורי מקלב: אנחנו מיטיבים עם העשירים, עם המעמד הגבוה.

אורי מקלב: אלה הולכים לקבל את תיקון הטעות או הצטמקות הגירעון.

אורי מקלב: אם הייתי צריך לחשוב, אדם נורמלי, בכל מבחן אובייקטיבי, אם זה מבחן חברתי, זה יכול להיות גם מבחנים דווקא חברתיים, מצפוני, גם כלכלי מקצועי, מבחן כזה, היו רואים מה גזרנו, או מה הדברים, המצוקות שיש לנו.

אורי מקלב: העלינו את המע"מ, מחירי מצרכי היסוד עלו, מחיר התחבורה הציבורית עולה – 5% בתחבורה הציבורית, מחרתיים.

אורי מקלב: מי הם המשתמשים בתחבורה הציבורית?

אורי מקלב: יש עכשיו כסף אולי לצמק, ולא להעלות את המחירים בתחבורה הציבורית.

אורי מקלב: המשכנתאות, הדיור – כולם יודעים שכל הפתרונות שאנחנו אומרים זה פתרונות דמיוניים ולא מעשיים.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שרק פתרונות כאלה שיצמצמו את ההכנסה, ואת המסים על הדיור, רק אלה יוזילו את מחירי הדירות.

אורי מקלב: את זה לא עושים.

אורי מקלב: את הפערים בחברה, את נושא הבריאות, כשאנחנו רואים היום כמה חסר בתרופות מצילות חיים.

אורי מקלב: אני מדבר על דברים שעל סדר-היום, שהם אקטואליים היום, שאנחנו רואים שיש דרישה ושאנחנו לא יכולים להיענות לדרישות האלה – לנכים, לחינוך, לבעיות בחינוך.

אורי מקלב: אני מדבר על דברים שרואים כל יום ויום בשבוע הזה.

אורי מקלב: לתרופות מצילות חיים, לקשיים ולקריסה של הרפואה הציבורית, עזרה לפריפריה.

אורי מקלב: יש רשימה שלמה של דברים, בין אם זה היה בגלל הגזירות ובין סתם מצוקות של אוכלוסיות.

אורי מקלב: להם אנחנו לא יודעים להחזיר.

אורי מקלב: למי כן תחזירו?

אורי מקלב: לגברת ריקי כהן מחדרה – אני מודיע לך, סגן שר האוצר, שגם לה אתם לא מחזירים.

אורי מקלב: אולי לגברת שרה מקיסריה, אולי לגברת לאה מהרצלייה, אבל לא לגברת ריקי כהן מחדרה – לה אתם לא מחזירים את זה עכשיו, אתה אתם לא מיטיבים.

אורי מקלב: אוכלוסיות אחרות לגמרי, שגם לא נשאו בנטל של הגזירות האלה, והם גם לא נושאים.

מיקי לוי: – – –

אורי מקלב: ידעתי.

אורי מקלב: אלה התשובות הענייניות היחידות שיש לך.

אורי מקלב: אלה התשובות, לא תשובות כלכליות ולא תשובות מקצועיות.

אורי מקלב: חיכיתי שתענה את זה, בכוונה נקטתי את הלשון הזאת, והנה.

אורי מקלב: כל ההחלטות האלה נובעות מדבר אחד, מכך שמנותקים מן הציבור, לא מרגישים את הציבור.

אורי מקלב: אתם, המציאות שלכם, עולם הדימויים שלכם, הצרכים שלהם, נמצאים בחברה אחת, שהיא סגורה, שהיא אליטיסטית, חברה גבוהה של המעמד הגבוה, ולא רואים ולא מרגישים את הנצרך.

אורי מקלב: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת מקלב.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יחיאל חיליק בר: אחרון הדוברים – חבר הכנסת איתן כבל.

יחיאל חיליק בר: לרשותך, אדוני, עשר דקות.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, סגן השר, חברי הכנסת, נדמה לי שזו הפעם הראשונה, לפחות ממה שאני זוכר, שמדינת ישראל מודיעה על ביטול העלאת מס.

ישראל אייכלר: זה כבר דבר טוב, אבל לא היינו צריכים לדבר הזה אילו היה שכל בקודקודיהם של פקידי האוצר ושל שר האוצר, ולא היו מעלים את המס כאשר הם היו צריכים להוכיח שיש בור תקציבי של 40 מיליארד שקל, ולא היו צריכים לגזור גזירות על הציבור, ולא היו צריכים את הפארסה הזאת של ביטול העלאת מס.

ישראל אייכלר: אבל אם כבר החליטו על ביטול העלאת המס, מה הסיבה שהם לא ביטלו את המסים הדרקוניים הנוראים, שהם בעצם גזל הציבור?

ישראל אייכלר: ולמה אני אומר "גזל"?

ישראל אייכלר: אנחנו צריכים לזכור שעצם הטלת מס על אנשים יש בה ממד של גזל.

ישראל אייכלר: אדם עובד, מרוויח, מה פתאום אתה שותף לי?

ישראל אייכלר: אדם שכבר שילם מס על מה שהוא הרוויח, הולך לקנות משהו, שוב אתה שם עליו מס – אז מה התירוץ?

ישראל אייכלר: מה הסיבה שמדינה יכולה לשים מס על אנשים, לעומת אזרח רגיל שהולך לקחת כסף ממישהו אחר, שהוא גנב, או מאפיה, או "פרוטקשן", שזה פלילי?

ישראל אייכלר: כי המדינה אומרת, אתה חי במקום מסודר, יש הוצאות, צריך הכנסות, אז אנחנו עושים שותפות: אתה תיתן לנו כסף, אנחנו ניתן לך כבישים, ניתן לך ביטחון, אתן לך חינוך.

ישראל אייכלר: ברגע שמדינה לוקחת פרוטה אחת מעבר למה שצריך באמת, זה גזל.

ישראל אייכלר: יש בזבוזים אדירים במכרזים שעולים מחיר מוגזם.

ישראל אייכלר: פעם אמר מישהו שהיה פקיד בכיר באוצר, שלפני כן עבד בחברת כבישים, אני לא רוצה להגיד את שמו, אבל הוא מפורסם, שכביש שצריך לעלות 100,000 שקל עולה מיליון שקל, כך בנוי תקציב המדינה והעיריות, לא מהיום ולא מאתמול.

ישראל אייכלר: אם בשוק הפרטי, כשאדם מזמין שיפוצניק, או קבלן, או סוחר רהיטים לבית, אז הוא בודק מה המחירים, מה התחרויות – נניח שארון עולה 100 שקל, 1,000 שקל, כשזה מגיע למכרז ממשלתי – אוטומטית: 10,000 שקל.

ישראל אייכלר: עכשיו, אני מבין את האיש שעובד עם המדינה ושם מחיר כזה, כי עד שהוא יראה את הכסף, ועד שהוא יקבל את אישור התשלום, ועד שהגזבר יאשר לו הנשמה יוצאת לו, אז מלכתחילה שם הצעת מחיר גבוהה מאוד.

ישראל אייכלר: אבל בעיני זה גזל, כי ממי אתה לוקח את הכסף הזה?

ישראל אייכלר: אתה לוקח את זה מאזרחים שעבדו על כספם, אתה לוקח את זה מאנשים שאין להם כסף.

ישראל אייכלר: הלכו לקנות כיכר לחם, ובמקום שיקבלו כיכר לחם במחיר – כיכר לחם זה אולי לא דוגמה, כי אולי אין על זה הרבה מסים.

ישראל אייכלר: בוא ניקח משהו כמו לבן, או משהו שמוגדר מזון.

ישראל אייכלר: במקום שתיקח את עלות הייצור של הדבר הזה, שהמייצר, בית-החרושת, הפועלים שלו צריכים את זה, פלוס חומר הגלם עצמו, פלוס ערך מוסף, אתה בא, שם עליו מס ערך מוסף – למה?

ישראל אייכלר: כי אתה צריך לשלם לקבלנים מקורבים למפלגה שלך במכרזים התפורים האלה כסף?

ישראל אייכלר: אותו דבר לגבי הפקידים.

ישראל אייכלר: אמר פעם שר האוצר לשעבר, בנימין נתניהו שמו, ש-50% מהמגזר הציבורי מיותר.

ישראל אייכלר: אפשר להסתפק ב-50% מהעובדים, אם הם ייתנו פריון עבודה מקביל למגזר הפרטי.

ישראל אייכלר: אז יש לנו מאות אלפי עובדים מיותרים, שמקבלים כסף מהמדינה, והם המטיפים הגדולים לאנשים אחרים למה הם לא עובדים – כי הם לא מקבלים את הג'ובים שהם קיבלו; שינסה מישהו אחר, שלא מקושר, לקבל את הג'וב הזה.

ישראל אייכלר: מישהו יודע על מושג שנקרא "מכרז פנימי"?

ישראל אייכלר: מי לא יודע.

ישראל אייכלר: מכרז פנימי, אני ואתה, חבר מביא חבר.

ישראל אייכלר: זה מתחיל מבית-המשפט העליון; שינסה עורך-דין תל-אביבי צעיר שלא היה סטאז'ר אצל האחות של הסטאז'ר של השופט ההוא להתקבל בבית-המשפט; שאין לו אפשרות לעשות דילים.

ישראל אייכלר: הרי הכול בנוי על שיטת חבר מביא חבר.

ישראל אייכלר: וכשזה יורד לדרגים של פקידים, עד הפקיד האחרון, אז יש פה גזל הציבור.

ישראל אייכלר: גזל של מי?

ישראל אייכלר: של אותו ציבור שלא יכול להגיע לאותם מקומות, אם זה המגזר הערבי, אם זה המגזר החרדי ואם זה עולים חדשים – דווקא עולים חדשים מתחילים להסתדר יפה מאוד, אבל עד שהם כבר מקושרים אין להם אפשרות להגיע לזה.

ישראל אייכלר: ולכן, כשמדינה מטילה מסים בלא צדק ובלא יושר זה לא חוקי ולא הלכתי.

ישראל אייכלר: גם לפי ההלכה, דינא דמלכותא דינא זה כשהמלכות עושה דין אחד לכולם.

ישראל אייכלר: זה דבר מעניין, שאם אין דין אחד לכולם ויש שחיתות, אז דינא דמלכותא דינא לא שייך, כי זה גזל, זה לא חוקי – לא חוקי על-פי ההלכה.

ישראל אייכלר: על-פי ההלכה מותר לקהילה להטיל מס על הציבור לצורכי עניים, לצורכי ציבור, אבל אסור לה להטיל מס על שחיתויות, ברגע שזה דינא דשחיתויות אז אין פה דינא דמלכותא דינא.

ישראל אייכלר: הדבר הכי מרגיז, אדוני היושב-ראש – – –

יחיאל חיליק בר: סליחה, סליחה.

יחיאל חיליק בר: מור, אני מבקש מכן להיות בשקט, בסדר?

יחיאל חיליק בר: אתן רוצות לדבר בחוץ, בבקשה.

ישראל אייכלר: הדבר הכי מרגיז הוא ש-51% – אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: באמת, זה לא מאפשר דיון.

יחיאל חיליק בר: תודה.

ישראל אייכלר: רבותי, יכול להיות שאתם מדברים דברים מעניינים, שגם לי כדאי לשמוע, אז – אני עכשיו עסוק, אנא, תשאירו את זה בשבילי לאחר כך.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: בכל אופן, אני אומר שהדבר המרגיז ביותר הוא שהציבור משלם 51%, נדמה שהיום זה כבר יותר, מסים עקיפים, שהם לא מסים לפי ההכנסה של האדם, אלא כל אדם שצורך משהו משלם מס – מס ערך מוסף, מס שבח, מס – איך הם אומרים שם?

ישראל אייכלר: נדמה לי מס כזה ומס כזה.

ישראל אייכלר: אתה זוכר את ה-?

אבישי ברוורמן: אתה הולך ל"גשש החיוור"?

ישראל אייכלר: בדיוק, תזכיר לי באמת.

ישראל אייכלר: אתה זוכר איך קראו לזה?

ישראל אייכלר: מס – מס אוויר עוד אין.

ישראל אייכלר: בכל אופן, כל המסים העקיפים הם מאוד רגרסיביים; את המס הזה משלמים אנשים שאין להם, ואנשים שיש להם, אבל הם משלמים שוב מס, מעבר למה שהם הרוויחו.

ישראל אייכלר: המס הזה היה צריך להיות המינימום שבמינימום.

ישראל אייכלר: אם יש היגיון שמדינה אומרת: אתה הרווחת הרבה כסף, תשלם גם למדינה קצת, כי הרי המדינה – בדרך כלל מי מרוויח הרבה כסף?

ישראל אייכלר: מי שמקושר למשרדי הממשלה וזוכה לאיזה מכרז טוב, אלה העסקים הגדולים שיש להם מכרזים ענקיים; אז אתה נהנה מהציבור, תשלם גם לציבור.

ישראל אייכלר: אבל לבוא לאדם שאחרי שהוא כבר שילם את המס שלו – הרב גפני אוהב לקרוא לו מעמד הביניים; אני יודע על ימי הביניים, מעמד הביניים אני לא יודע מה ההגדרה המדויקת.

ישראל אייכלר: נדמה לי שכל מי שמתבייש להיקרא עני קורא לעצמו מעמד הביניים, וכל מי שמתבייש להיקרא עשיר, אומר גם: אני מעמד הביניים, אני לא עשיר, רק יש לי פה ושם כמה מיליונים פה, וכמה דירות שם, אבל אני מעמד הביניים.

ישראל אייכלר: רבותי, גם מעמד הביניים, שמשלם מס הכנסה, כל אגורה שאתה לוקח מס עקיף, שאין בו צורך, זה גנבה.

ישראל אייכלר: ולכן, אם שר האוצר היה רוצה באמת לעשות דבר טוב, הוא היה מוריד את המע"מ, הוא היה מוריד את מס שבח, וגם לא היה מעלה את מס הכנסה.

ישראל אייכלר: תקציב מדינה של 400 מיליארד שקל פלוס, אפשר לחשוב שזו מדינה כמו ארצות-הברית, או בריטניה – כולה 8 מיליון אנשים, משהו בסדר גודל של עיר מחוז ברוסיה, או שכונה בסין.

ישראל אייכלר: אז מה צריך כל כך הרבה כסף בשביל כל כך הרבה בזבוזים?

ישראל אייכלר: ברית-המועצות קרסה לא בגלל מעשים – מלחמות, אלא בגלל ביורוקרטיה, שהמדינה נתנה לכולם עבודה – לא היו מובטלים ברוסיה, כולם עבדו, והמדינה הייתה צריכה לשלם את זה.

ישראל אייכלר: בסוף הם קרסו כלכלית.

רונן הופמן: מלחמת הכוכבים של רייגן.

ישראל אייכלר: ודאי.

ישראל אייכלר: גם ארצות-הברית קרסה, אבל מסיבות אחרות, אגב.

ישראל אייכלר: כבר אמרתי פעם, וסלחו לי אם אני חוזר, שגם הקפיטליזם הוכח כשקר; אותם עשירים שכל הזמן אמרו שהעניים אוכלים את הכסף שלהם וצריך לעודד את העשירים, המפרנסים את העניים, בסוף הם באו ועשו תספורות בארצות-הברית ומחקו מיליארדים מיליארדים, טריליונים.

ישראל אייכלר: וגם הקומוניזם – הסוציאליזם קרס, כי גם זה היה שקר.

ישראל אייכלר: אז מה הדרך הנכונה?

יחיאל חיליק בר: ואתה אומר שלא לומדים לימודי ליבה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, תראה איזה שיעור בהיסטוריה עדכנית.

יחיאל חיליק בר: את זה לא לומדים בישיבות.

ישראל אייכלר: אז מה הדרך הנכונה?

ישראל אייכלר: דרך התורה.

ישראל אייכלר: התורה אומרת: מותר לך להרוויח ביושר את הכסף שלך, אבל אתה חייב לתת גם צדקה לעניים, כלומר לא שכופים עליך סוציאליזם כזה.

ישראל אייכלר: היה פה פעם עיתונאי מאוד חשוב, שדיבר בשפה הערבית, ברדיו בערבית.

ישראל אייכלר: הרבה שנים פה.

ישראל אייכלר: ישבתי אתו בשנות ה-80, כשהייתי כתב העיתון "המחנה החרדי", יהודי ששידר ברדיו בערבית, יהודי חכם מאוד.

ישראל אייכלר: הוא היה מחאלב, נדמה לי.

ישראל אייכלר: הוא אמר לי שכשהגיע הקומוניזם לסוריה היה איזה אפנדי ששם את הנעל – היו שמים על השרפרף של מצחצח הנעליים – אומר לו: עכשיו סטלין יבוא, ייקח מכם את כל הכסף, וזהו זה, אני לא אצחצח לך נעליים.

ישראל אייכלר: הוא אומר לו: אתה חושב שאתה תהיה עשיר מזה?

ישראל אייכלר: אתה טועה.

ישראל אייכלר: פעם הגבעות באו להרים ואמרו להם: למה אתם צריכים להיות גבוהים?

ישראל אייכלר: תכף יחתכו לכם את הגובה של ההר, ישימו את זה על הגבעות, וכולנו נהיה שווים.

ישראל אייכלר: הוא אומר: לא, כולנו נהיה מדבר.

ישראל אייכלר: אז אמר לי אותו עיתונאי: אותו דבר אמר העשיר לעני: אתה חושב שאתה תהיה עשיר?

ישראל אייכלר: אני אהיה עני כמוך.

ישראל אייכלר: זה מה שסטלין עשה.

ישראל אייכלר: התורה אומרת: תהיה עשיר, אבל אפס כי לא יחדל אביון מקרב הארץ, תמיד יהיה אביון – תיתן צדקה.

ישראל אייכלר: קח אחריות על העניים ועל האלמנות – אני לא יכול לצטט מדברי התורה והנביאים והכתובים, כמה צריך לעשות חסד, כי הזמן נגמר.

ישראל אייכלר: ובכן, רבותי, טוב עושה האוצר שהוא מבטל את העלאת המס, בתנאי שהוא גם יבטל את 1% המע"מ שהוא העלה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עפו אגבאריה – לא נמצא.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת כבל, אחרון הדוברים.

איתן כבל: אייכלר, זה גדול עלי.

איתן כבל: לא צריך להיסחף.

איתן כבל: אתה הרמת את זה לתקרה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני אחרון הדוברים בדיון המשולב החשוב הזה, ורציתי, ברשותכם, בזמן הקצר שעומד לרשותי, אולי לנסות להעביר את התחושות של המצב הכלכלי, כי לפעמים אנחנו מוצאים את עצמנו עומדים כאן, נואמים נאומים חוצבי להבות, ולא באמת מצליחים להעביר את מה שכל אחד ואחת מאתנו, חברי הכנסת, פוגש ברחוב, רואה בכותרות העיתונים.

איתן כבל: סגן שר האוצר נכנס – –

מיקי לוי: רק לכבודך.

איתן כבל: – – אני ממש נרגש, ואני אומר ברצינות.

איתן כבל: הנה, נכנס, שר האוצר נכנס – –

יאיר לפיד: אמרו לי שאתה נרגש.

איתן כבל: אני מודה לך.

איתן כבל: יש ביניכם שיתוף פעולה מעצם ישיבת

איתן כבל: כם חדר ליד חדר.

איתן כבל: – – אז – אני רוצה לומר לך, אדוני שר האוצר, אתה שר האוצר כבר כמה זמן?

איתן כבל: כמה?

איתן כבל: תשעה חודשים.

איתן כבל: נכון שאי-אפשר להפיל עליך, אדוני, את כל החולָיים – –

יאיר לפיד: אפשר.

איתן כבל: – – לא, לא, אבל יחד עם זה, תכף נגיע גם לזה, אתה יודע, יש תחושה של חמיצות – יש תחושה של חמיצות בקרב הציבור, אתה עצמך התייחסת לזה, גם בנאום בנושא הדיור בכנס "כלכליסט" היום, כמשל – אין כמעט נושא שאנחנו נוגעים בו ואין בו אותה תחושה של קושי.

איתן כבל: קשה לאנשים מאוד מאוד.

איתן כבל: אדוני השר, אדוני סגן השר, חברי חברי הכנסת, והתחושה היא שכאילו אין אור בקצה המנהרה.

איתן כבל: אז אתה יכול היום לבוא ולומר בכנס, וקראתי את מה שנאמר בכנס, אבל בסופו של עניין אין, למשל בנושא הדיור, למרות הרצון שלך ולמרות מה שאמרת, את אותה תחושת דחיפות שממשלה שלמה יודעת להתכנס סביב נושא, וראש הממשלה יודע לעמוד בראש הנושא ולומר: זה נושא המרכזי, עליו אנחנו נאבקים.

איתן כבל: יוקר המחיה.

איתן כבל: כל אותן פעולות שנותנות לציבור את התחושה שיש מי שנלחם עבורו.

איתן כבל: התחושה, אדוני השר, ו – אני לא יודע אם אתה עולה לדבר, אבל גם היום יושב-ראש ההסתדרות עופר עיני – עדיין יושב-ראש ההסתדרות – התייחס בדבריו לתחושה שעומד להיות גל פיטורים גדול מאוד במשק.

איתן כבל: אז יכול להיות – האמת היא, אני אומר לעצמי, מה כבר יש לו – הוא הולך הביתה, על מי יש לו לעשות סיבוב?

איתן כבל: בסופו של עניין יש תחושה קשה מאוד.

איתן כבל: אבל כיוון שאין לי הרבה זמן לדבר, אדוני השר האוצר, אני רוצה להבין דבר אחד – יש לי תחושה של – תשמע, אתה לא למדת משפטים, אבל התחושה שלי פה קצת, בחלק מהדברים, כמו אותו עורך-דין שמייצר בעיה כדי לפתור אותה ולומר אחר כך: ואללה, פתרתי אותה.

איתן כבל: אני זוכר שלפני תשעה חודשים כותרות העיתונים – המשק הישראלי זעק: משבר, ואני רוצה לדעת, האם באמת, אדוני, אתה בתשעת החודשים האלה, מאז המשבר, הצלחת לפתור?

איתן כבל: אתה קוסם.

איתן כבל: כלומר אנחנו מוצאים את עצמנו, מגירעון של 40 מיליון, תוך מספר חודשים לא רב, כפי שאף פעם לא נעשה, במצב של – מגירעון, נדמה לי, 4.6%, 4.7%, ל-3%.

איתן כבל: והייתי שמח לדעת – או שהטעו אותך, ועומד פה שר האוצר הקודם, ושפכנו עליו קיתונות של רותחין.

איתן כבל: מישהו צריך להתנצל בפניו.

איתן כבל: אולי אנחנו?

יובל שטייניץ: גם אתם, לא יזיק.

איתן כבל: קודם כול, יכול להיות, אבל אני מציע לך שאת הסליחה הגדולה תבקש לא מכבל, אלא ממי שנתן את הכותרות הגדולות על הבור השחור.

איתן כבל: אני רוצה להזכיר לך.

איתן כבל: הוא לא מקשיב לך עכשיו אלא למה שאני אומר על שר האוצר, אז אתה יכול לדבר ללמפה.

איתן כבל: אתה יכול לדבר אתו – האוזן בכיוון שלי.

איתן כבל: מה שאני אומר לך, אדוני שר האוצר, באמת, אחת מהשתיים: או שאתה קוסם, ואז אנחנו נצטרך, אתה יודע, כמו באיצטדיון, כולנו לקום ולכרוע לפניך, או שבאמת השחרת את פניו של שר האוצר הקודם.

איתן כבל: ובכל מקרה – בכל מקרה, אדוני, אני חושב ש – אני פשוט רוצה לדעת אם סגן השר עולה, אני רוצה לדעת מי עולה אחרי.

יחיאל חיליק בר: תכף יחליטו מי עולה.

איתן כבל: בכל מקרה אנחנו נתנגד לתיקונים האלה.

איתן כבל: כמובן, אנחנו תומכים בכל דבר שעושה טוב, אבל כאופוזיציה גם הגיע הזמן שאנחנו נפעל כאופוזיציה.

איתן כבל: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת איתן כבל, אחרון המסתייגים.

יחיאל חיליק בר: בשם הקואליציה מי משיב?

יחיאל חיליק בר: הבנתי שסגן השר לא קביל להשיב.

יחיאל חיליק בר: האם עולה יו"ר ועדת הכספים, או שר האוצר?

יחיאל חיליק בר: תחליטו.

יחיאל חיליק בר: יושב-ראש ועדת הכספים ישיב.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן אנחנו נעבור, חברי וחברות הכנסת, להצבעה על שני החוקים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב בראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אדוני סגן השר, שמענו את הדוברים, אני שוב חוזר ואומר – יכול להיות, אפשרי היה, שיחליטו באמת שמורידים את המע"מ.

ניסן סלומינסקי: אם הממשלה הייתה מחליטה שמורידים את המע"מ זה היה ברכה גדולה, אבל זה לא אומר שאם החליטו להוריד – לבטל את העלאת מס ההכנסה, אז כאילו נפל אסון על המדינה.

ניסן סלומינסקי: זה לא רק לעשירים, פשוט שכחנו שזה מתחיל מכמעט שכר המינימום, ועולה למעלה, וכל אחד – לא רק אנחנו, חלק גדול מהאוכלוסייה היה צריך לשלם 1% נוסף של מס, וביטלו לו את זה.

ניסן סלומינסקי: זו שמחה גדולה.

ניסן סלומינסקי: ולמעמד הביניים זה היה 1.4% – גם שמחה גדולה.

ניסן סלומינסקי: אז אני אומר שוב, גם אם מישהו חושב שיותר טוב שהייתה הורדה במע"מ, אולי, יכול להיות, אז מה?

ניסן סלומינסקי: אבל החליטו על זה, אז כולנו צריכים להתלכד וללכת על זה, וללכת בשמחה – מיטיבים עם העם.

ניסן סלומינסקי: לפעמים אנחנו עומדים נדהמים, שגם על דבר טוב שעושים, רק בגלל חשבונות פוליטיים, שאם נגיד שזה טוב סימן שנתנו איזה קרדיט לשר האוצר, ורחמנא ליצלן בבחירות הבאות הוא יקבל 26 מנדטים, רחמנא ליצלן, אז לכן – –

יאיר לפיד: – – –

ניסן סלומינסקי: חכה, לאט-לאט, חכה, יהיה לך עוד צ'אנס.

זהבה גלאון: אבל למה אתה – – –

ניסן סלומינסקי: – – לכן צריכים להתנגד, ולכן צריכים לתקוף, ולכן צריכים לדבר לפעמים דברים שהם אבסורד, להראות שלא רק שזה לא טוב, זו צרה צרורה שנפלה על עם ישראל.

איציק שמולי: ניסן, זה לא העניין.

איציק שמולי: העניין הוא שזה מסך עשן – ועדת הכספים לא יכולה להיות חותמת גומי.

איציק שמולי: שר האוצר אומר שיש הוצאה גדולה, שהיא הכי גדולה במערב – – – אתם לא יכולים – – –

ניסן סלומינסקי: על איזה הוצאה?

ניסן סלומינסקי: על מה אתה מדבר?

ניסן סלומינסקי: אנחנו מדברים כרגע על הנושא של ביטול.

ניסן סלומינסקי: ב-1 בינואר 2014 צריך לעלות מס הכנסה ב-1% לבעלי המשכורות היותר נמוכות, למעמד הביניים ב-1.4%, ואחר כך 2%, ובאה הממשלה ומחליטה לבטל את זה.

ניסן סלומינסקי: אז יכול להיות – אני אומר שוב, זה ויכוח, והיה לנו ויכוח בוועדת הכספים – יש כאלה שאומרים שביטול ההעלאה במע"מ היה מועיל יותר.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות, מישהו חושב כך, אחרים – – –

יחיאל חיליק בר: הוא אומר לך עוד כמה זמן צריך לדבר.

ניסן סלומינסקי: – – – אז יכול להיות שזהו – אז יש כאלה שחושבים שהנושא – – –

איציק שמולי: – – – בפני המבקר חשף חבר הכנסת מופז סעיפי רזרבה של 13 מיליארד, אז על מה אתם מדברים?

ניסן סלומינסקי: אני אסביר, זה החלק השני של העניין.

ניסן סלומינסקי: זה קיים כל שנה.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, אני רק אומר שאם חושבים שביטול מס הכנסה זה מנוע צמיחה יותר טוב מאשר ביטול המע"מ, ויש כאלה שחושבים כך – ואחרים הולכים – והולכים על זה – ואללה, עכשיו כבר, בואו נלך כולם בשמחה, ולא נהפוך את הנושא הזה, את הביטול, כמו ששמעתי לפחות מהדוברים, כאילו שמים נפלו, גוזרים גזירה על הציבור שמבטלים העלאת מס ההכנסה.

ניסן סלומינסקי: טיפה, טיפה של זהו – טוב, בכל אופן – – –

איציק שמולי: יו"ר ועדת הכספים בכנסת לא יכול לשתף פעולה.

איציק שמולי: לפני ארבעה חודשים מציגים לכולם פה קטסטרופה של 40 מיליארד שקל, ועכשיו הכול נעלם.

איציק שמולי: יו"ר ועדת הכספים צריך לעמוד על הרגליים האחוריות שלו.

ניסן סלומינסקי: שמולי, מאחר שלצערי אתה לא היית כשאני הצגתי את זה, והסברתי שמאז אישור התקציב – אני מדבר רק על דברים שנודעו לאחר אישור התקציב.

ניסן סלומינסקי: לגבי כל מה שנודע לפני כן, אתה צודק, אבל לא, דיברנו רק על מה שנודע לאחר מכן, וכתוצאה מזה – ומניתי אותם – עוד 1.5 מיליארד של רווחים כלואים פרט ל-3 שהובאו בחשבון, עוד עסקאות שנעשו במשק, של חברות מצוינות שהכניסו עוד, העמקת הגבייה – מניתי את הדברים – בגלל הגירעון הנמוך, איך אומרים, יש מהריביות – מניתי את כל הדברים, והראיתי דברים שלא היו יכולים להיות צפויים.

ניסן סלומינסקי: לא יכולים להיות צפויים – –

מיכל בירן: איך אתה לא מובך מעצמך מהנאום הזה?

איציק שמולי: יו"ר הוועדה, שר אוצר אחד אומר א', ושר אוצר אחד אומר ב'.

איציק שמולי: מישהו משקר.

איציק שמולי: מישהו לא אומר אמת.

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: – – אז באים ואומרים ביושר – מה קרה?

ניסן סלומינסקי: אז במקרה הוא לא שייך למפלגת העבודה, אז מה קרה?

ניסן סלומינסקי: אז בשביל זה צריך להגיד שהמהלך נורא ולא טוב?

ניסן סלומינסקי: צריך לפרגן.

ניסן סלומינסקי: קרה, ברוך השם.

ניסן סלומינסקי: מה קרה?

ניסן סלומינסקי: אזרחים מרוויחים, ברוך השם.

מרב מיכאלי: יושב-ראש ועדת הכספים, לא מתאים לך לשמור על דמגוגיה שבאה מחלקים אחרים בקואליציה שלך.

מרב מיכאלי: מהיכרותי אתך אני יודעת שאתה עונה באופן ענייני, ולא נגרר עכשיו לדמגוגיה.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, רבותי, אני נשמע לבקשתו של יושב-ראש מפלגת העבודה, ואני אסיים בברכות.

ניסן סלומינסקי: לאחר שכולם שוכנעו באמת שהדבר טוב וצריך להצביע בעדו, אני רק רוצה לברך את חברי ועדת הכספים, שבאמת עשו מאמץ אדיר, גם ביום רביעי, וגם ביום ראשון, שהוא לא יום מן המניין, והגיעו והשתתפו.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לברך אותם.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לברך את מנהל הוועדה, את טמיר כהן, ואת ליאת.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לברך את היועצים המשפטיים שלנו, את שלומית ארליך ואת אייל לב-ארי.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לברך את עוזרי הנאמנים – את הילה סובול, את רועי וולף ואת אלדד עוזרי.

ניסן סלומינסקי: ושוב, פנייה – איך אומרים – של הרגע האחרון: חבר'ה, אחרי הכול, בואו נתלכד ונצביע כמו בחוק הקודם; אחרי שכל ההסתייגויות נפלו, נצביע כולם פה-אחד, וכנסת ישראל כולה תתלכד סביב ביטול ההעלאה של מס הכנסה.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים.

יחיאל חיליק בר: אני מבין ששר האוצר לא מעוניין – – –

יאיר לפיד: – – –

יחיאל חיליק בר: אבל אתה לא מעוניין לדבר, נכון?

יחיאל חיליק בר: חברות וחברי הכנסת, היה לנו דיון משולב על שני החוקים יחד ועל כל ההסתייגויות בשני החוקים.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעבור להצבעה על כל חוק בנפרד.

יחיאל חיליק בר: הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014) (תיקון), התשע"ד–2013.

יחיאל חיליק בר: ראשית אנחנו נצביע על שם החוק כנוסח הוועדה – אין הסתייגויות לשם החוק.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע על שם החוק, כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 21 בעד שם החוק – 38 נגד – 16 נמנעים – אין שם החוק נתקבל.

יחיאל חיליק בר: בעד – 38, נגד – 16.

יחיאל חיליק בר: אני הצבעתי בטעות בעד, אז אני מבקש לתקן את זה.

יחיאל חיליק בר: אני מודיע לפרוטוקול.

יחיאל חיליק בר: לסעיף 1 יש הסתייגויות.

יחיאל חיליק בר: האם אתם רוצים להצביע על ההסתייגויות לסעיף 1?

איתן כבל: מה שסימנתי לכם.

יחיאל חיליק בר: אז על סעיף 1 אין הסתייגויות.

יחיאל חיליק בר: אוקיי?

יחיאל חיליק בר: אם כך, אנחנו מצביעים על סעיף 1 ועל סעיף 2, כי הם ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: מי בעד? מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 22 בעד סעיפים 1–2 – 36 נגד – 18 נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יחיאל חיליק בר: בעד – 36, נגד – 18.

יחיאל חיליק בר: סעיפים 1 ו-2 התקבלו, כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: יש הסתייגויות לאחר סעיף 2, של קבוצת מרצ, קבוצת העבודה, קבוצת ש"ס וקבוצת יהדות התורה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעבור להצבעה לאחרי סעיף 2, הסתייגות 2.

יחיאל חיליק בר: מי בעד? מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 23 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 35 נמנעים – אין ההסתייגות הראשונה של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת העבודה, קבוצת סיעת ש"ס וקבוצת סיעת יהדות התורה לאחרי סעיף 2 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: בעד – 18, נגד – 35.

יחיאל חיליק בר: ההסתייגות לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: יש הסתייגות 3 לאחר סעיף 2, ואנחנו נצביע – מי בעד ומי נגד ההסתייגות?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 24 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 35 נמנעים – אין ההסתייגות השנייה של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת העבודה, קבוצת סיעת ש"ס וקבוצת סיעת יהדות התורה לאחרי סעיף 2 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: בעד – 18, נגד – 35, ההסתייגות לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אני קובע כי הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014) (תיקון) עברה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעבור להצבעה על החוק בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 25 בעד החוק – 36 נגד – 18 נמנעים – אין חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014) (תיקון), התשע"ד–2013, נתקבל.

זהבה גלאון: יש לי שאלה.

יחיאל חיליק בר: בעד – 36, נגד – 18.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014) (תיקון) עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2013 ו-2014 (תיקון).

יצחק הרצוג: היושב-ראש, יש – – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, מכיוון שמדובר בשינוי בחוק התקציב, אני מבקשת לדעת האם יש הסכמים כלשהם בין סיעות הקואליציה במסגרת החוק החדש.

זהבה גלאון: אנחנו מבקשים תשובה משר האוצר – –

יאיר לפיד: – – –

זהבה גלאון: – – ותשובה מפורטת יותר מההסכמים שנחתמו בפעם הקודמת.

זהבה גלאון: אני מזכירה – תשובה מפורטת יותר מההסברים שקיבלנו על ההסכמים בין הבית היהודי ליש עתיד.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת גלאון.

יחיאל חיליק בר: האם שר האוצר מעוניין להשיב, או מי מטעמו?

יאיר לפיד: סגן השר – – –

יחיאל חיליק בר: סגן השר?

יאיר לפיד: – – –

יחיאל חיליק בר: סגן השר ישיב לשאלתך, בבקשה.

משה גפני: אבל אתה יודע – – –

מיקי לוי: ואני באמת תוהה, חברת הכנסת זהבה גלאון, אם יש הסכמים בכל פעם ביניכם לבין אגודת ישראל כשאתם מציעים הצעת אי-אמון כמו היום – –

זהבה גלאון: – – –

אילן גילאון: – – –

קריאות: – – –

מיקי לוי: – – ההסכמים האלה, ההסכמים האלה – – –

משה גפני: – – –

זהבה גלאון: – – –

קריאות: – – –

מיקי לוי: האם ההסכמים האלה גם כן מונחים על השולחן?

מיקי לוי: נו באמת – –

נחמן שי: אתה לא מכיר את המשחק הפוליטי – – –

מיקי לוי: – – זו שאלה?

קריאות: – – –

מיקי לוי: זו שאלה?

נחמן שי: אלה משחקים מסוג א' ואלה משחקים מסוג ב' – – –

קריאות: – – –

איתן כבל: אדוני סגן השר, נהיית חורז חרוזים – – –

נחמן שי: הוא לא יודע מה זה כנסת – – –

זהבה גלאון: – – –

יצחק הרצוג: הפוסל במומו פוסל.

קריאות: – – –

מיקי לוי: והתשובה היא לא.

מיקי לוי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה לסגן השר מיקי לוי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה על ההסתייגויות להצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2013 ו-2014 (תיקון), התשע"ד–2013.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: חברי הכנסת, לסעיף 1 – חבר הכנסת כבל – לסעיף 1 יש הסתייגויות של מספר חברי כנסת.

יחיאל חיליק בר: האם אתם רוצים להצביע על ההסתייגויות?

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: כן.

יחיאל חיליק בר: אז אנחנו נצביע על הסתייגות 1 לסעיף 1.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 26 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 35 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת העבודה, קבוצת סיעת ש"ס וקבוצת סיעת יהדות התורה לסעיף 1 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: בעד ההסתייגות – 18, נגד – 35.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצביע על סעיף 1, כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 27 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 36 נגד – 18 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: בעד – 36, נגד – 18.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי סעיף 1, כנוסח הוועדה, התקבל ועבר.

יחיאל חיליק בר: לסעיף 2 יש הסתייגויות.

יחיאל חיליק בר: אני מבין, חבר הכנסת כבל, שאתם ויתרתם על כל ההסתייגויות, למעט הסתייגות מס' 10.

יחיאל חיליק בר: נכון?

יצחק הרצוג: אמת.

יחיאל חיליק בר: לסעיף 2.

יחיאל חיליק בר: אז אנחנו נצביע רק על הסתייגות 10 לסעיף 2.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע בעד או נגד ההסתייגות.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 28 בעד ההסתייגות – 16 נגד – 35 נמנעים – אין ההסתייגות 10 של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת העבודה, קבוצת סיעת ש"ס וקבוצת סיעת יהדות התורה לסעיף 2 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, בעד ההסתייגות – 16, נגד – 35.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: ועל כן, אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 2, כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע בעד או נגד הסעיף.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 29 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 34 נגד – 17 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: בעד – 34, נגד – 17.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי סעיף 2 עבר, והחוק בעצם עבר בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה על החוק בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 30 בעד החוק – 35 נגד – 18 נמנעים – אין חוק התקציב לשנות הכספים 2013 ו-2014 (תיקון), התשע"ד–2013, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: בעד – 35, נגד – 18.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי חוק התקציב לשנות הכספים 2013 ו-2014 (תיקון), התשע"ד–2013, עבר גם בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: [מס' מ/455; "דברי הכנסת", הכנסת ה-18, מושב שני, חוב' ב', עמ' 4689.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אני קורא לסגן השר אופיר אקוניס למסור את הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק האזנת סתר (תיקון מס' 6), התש"ע–2009.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: – – –

אופיר אקוניס: אני לא יושב-ראש הישיבה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע, כי בהתאם לסעיף 1 – בעצם צריך להגיד סעיף אחת, אם אינני טועה – לחוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה על דעת הממשלה להודיע במליאת הכנסת על רצונה של הממשלה להחיל דין רציפות על הצעת חוק האזנת סתר (תיקון מס' 6), התש"ע–2009; הצעות חוק, הממשלה, מס' 455, מיום 13 באוקטובר 2009.

אופיר אקוניס: גברתי המזכירה, האם נדרש הסבר קצר על החוק או שלא נדרש?

אופיר אקוניס: אני יכול.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: בקצרה, כיוון שזו רק הודעה.

אופיר אקוניס: החוק מציע ליישם את המלצות צוות הבדיקה בנושא האזנות סתר, ובהן איסור האזנה לשיחות חסויות של בעלי מקצוע, תוך הגדרתם, אף אם נקלטו כבדרך אגב.

אופיר אקוניס: התחיל להיות מעניין, ההצעה הזאת, האזנות – מאוד מעניינת.

אופיר אקוניס: זה כולל גם מדינות זרות?

אופיר אקוניס: להתוות בצורה מדויקת יותר את שיקולי השר ואת שיקולי בית-המשפט בבואם לשקול האם להתיר האזנת סתר.

אופיר אקוניס: השר ישקול האם להתיר האזנת סתר, בנוסף לנוסחת האיזון הקבועה כיום, המאזנת בין הפגיעה בפרטיות לבין המטרה שלשמה מתבקשת ההאזנה, אם השתכנע שהפגיעה בפרטיות אינה עולה על הנדרש.

אופיר אקוניס: הדיון, אדוני היושב-ראש, בבית-המשפט יתנהל בדלתיים סגורות.

אופיר אקוניס: ובכן, ההצעה הזאת לא חלה על האזנות של מדינות זרות.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני סגן השר.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תישאר באזור.

אופיר אקוניס: לא, אנחנו לא מצביעים.

יחיאל חיליק בר: לא, לא, לא מצביעים.

יחיאל חיליק בר: אנחנו רק נאפשר לחבר הכנסת ישראל אייכלר – –

אופיר אקוניס: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: – – היינו אמורים לעשות זאת לפני כן – להגיד תודה, ואז אנחנו – – –

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: ולאחר מכן נעבור להודעת הממשלה הנוספת.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, תודה שאפשרת לי, אני פשוט רוצה להודות לכל אלה שהציעו לי – לעוזרי – ועזרו לי להגיש את הצעת החוק מייד עם הגזירה שהייתה להעלאת מס ההכנסה, ומייד הגשתי את הצעת החוק לביטול ההעלאה הזאת.

ישראל אייכלר: אחר כך, כשמשרד האוצר בא ורצה לבטל, הצמדנו את שני החוקים והצלחתי בזכותם להעביר את זה.

ישראל אייכלר: אני רוצה להודות לכל אלה שתמכו בחוק הזה.

ישראל אייכלר: ואני חייב, אדוני היושב-ראש, אני חייב הכרת כבוד למי שהזכרתי קודם, העיתונאי הוותיק דוד אדמון, זיכרונו לברכה.

יחיאל חיליק בר: זכרו לברכה.

ישראל אייכלר: אז תודה לכולם.

ישראל אייכלר: בהצלחה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעבור להודעת הממשלה, בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, על החלטותיה כדלקמן.

יחיאל חיליק בר: ימסור את ההודעה השר אורי אורבך, השר לענייני גמלאים, אזרחים ותיקים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת כי הממשלה החליטה בנושאים כדלקמן: א.

אורי אורבך: בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר ממשרד ראש הממשלה למשרד התרבות והספורט את שטח הפעולה: מרכז ההסברה; ב.

אורי אורבך: בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר ממשרד הכלכלה למשרד לאזרחים ותיקים את שטח הפעולה: השירות האזרחי-לאומי.

אורי אורבך: בהתאם לסעיף 9(א)(11) ו-(ב) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, מבקשת הממשלה להודיע על כך לכנסת.

אורי אורבך: כמו כן מבקשת הממשלה להודיע לכנסת כי העברת שטח הפעולה השירות האזרחי-לאומי תיכנס לתוקף במועד שבו תאשר הכנסת את העברת הסמכויות על-פי החוקים כמפורט בסעיף ה' להלן.

אורי אורבך: ה.

אורי אורבך: – זה הלהלן – בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר לשר לאזרחים ותיקים את הסמכויות על-פי דין כדלקמן: 1.

אורי אורבך: הסמכויות הנתונות לשר הכלכלה על-פי חוק שירות לאומי (תנאי שירות למתנדב בשירות לאומי), התשנ"ח–1998; 2.

אורי אורבך: סמכות שר הכלכלה להתקין תקנות לפי פסקה 3(ב) בהגדרת "ילד" בסעיף 238 לחוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ"ה–1995, – להלן: החוק – ולפי סעיף 400 לחוק, ככל שהיא נוגעת להתקנת תקנות כאמור.

אורי אורבך: בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, מבקשת הממשלה את אישור הכנסת להעברת הסמכויות כאמור.

אורי אורבך: אלו דברי.

אורי אורבך: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: על ההודעה להעביר שטחי פעולה לא מצביעים.

יחיאל חיליק בר: על ההודעה השנייה, על העברת סמכויות הנתונות לשר הכלכלה, כן נצביע.

יחיאל חיליק בר: אבל לפני כן – יש רשימת דוברים.

יחיאל חיליק בר: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חברי הכנסת מיכל רוזין, תמר זנדברג, מיקי רוזנטל, מאיר פרוש, ישראל אייכלר, והאחרונה – גילה גמליאל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו נתמוך.

זהבה גלאון: שכנע אותנו השר בהודעה שלו – אנחנו נתמוך.

זהבה גלאון: אבל אני רוצה להתייחס לכותרת שאני רואה עכשיו באתר ynet, חברי חברי הכנסת, והכותרת אומרת כך: לא מחכים לכנסת.

זהבה גלאון: רשות המסים מעניקה נקודות זיכוי לזוגות חד-מיניים.

זהבה גלאון: אני מברכת על כך, דרך אגב.

זהבה גלאון: אני תומכת בכך.

זהבה גלאון: אבל מה – – –

משה גפני: אז כשאני אהיה שר האוצר תחליט רשות המסים לא לתת לאף אחד.

משה גפני: מה זה, הפקרות?

זהבה גלאון: כנראה לא תהיה כל כך מהר.

זהבה גלאון: כנראה לא תהיה כל כך מהר שר האוצר, אדוני.

זהבה גלאון: אבל אני שואלת: האם רשות המסים לא כפופה למשרד האוצר, אדוני השר?

זהבה גלאון: אז מה עשיתם לנו את החגיגה הזאת בכנסת בשבוע שעבר?

מיקי לוי: קיבלו הוראה שלנו.

זהבה גלאון: עשיתם צחוק מהכנסת.

זהבה גלאון: האם שר האוצר לא ידע שרשות המסים הולכת לתת הטבות?

זהבה גלאון: אני תומכת בזה.

משה גפני: זה בניגוד לחוק.

זהבה גלאון: למען הסר ספק, אני מברכת על זה אפילו.

זהבה גלאון: אבל לא עשיתם צחוק מהכנסת?

זהבה גלאון: לא עשיתם צחוק מהחוק כשהבאתם לכאן הצעת חוק כשידעתם מראש שהיא לא תעבור כחוק, כשחתמתם על הסכם בין סיעות הקואליציה, כפי שאמרה יושבת-ראש סיעת הבית היהודי שיש הסכם?

זהבה גלאון: עשיתם צחוק מאתנו.

זהבה גלאון: זה ביזיון לחקיקה; זה ביזיון לכבודה של הכנסת.

זהבה גלאון: אבל אולי אם הזוגות החד-מיניים, בני-זוג מאותו המין, ייהנו מזה בסופו של דבר, אז אולי הפעם הזאת נעביר לכם.

זהבה גלאון: בפעם הבאה זה לא יעבור.

זהבה גלאון: תודה.

אילן גילאון: אולי בפעם הבאה צריך להצביע לרשות המסים.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת מאיר פרוש, וישראל אייכלר אחריו.

יחיאל חיליק בר: אני סוגר את הרשימה.

יחיאל חיליק בר: יש עוד מישהו – – –

נסים זאב: לא לא, אני רוצה, אני רוצה.

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת נסים זאב – אחרון הדוברים.

תמר זנדברג: נסים זאב, גפני, סדום ועמורה.

תמר זנדברג: מה קורה?

משה גפני: זה סדום ועמורה כפול.

משה גפני: הפקידים עושים מה שהם רוצים.

תמר זנדברג: אנחנו יושבים כאן ומדברים: האם החוק יעבור?

תמר זנדברג: האם תהיה הכרה או לא תהיה הכרה?

תמר זנדברג: הצעת החוק מתגלגלת משבוע לשבוע, הבית היהודי מטילים וטו.

תמר זנדברג: והנה פתאום, בחסות הודעה – –

אילן גילאון: אופס.

תמר זנדברג: – – אופס, פתאום מסתבר שרשות המסים מעניקה את ההטבה.

תמר זנדברג: רגע רגע, לא הסבירו לנו כאן מעל לדוכן שעל מנת ששר האוצר יוכל לתת את ההטבה בתקנות צריך לעשות שינוי בחוק?

תמר זנדברג: אבל עוד אין שינוי בחוק, אז מה קרה?

תמר זנדברג: הבית היהודי, איפה הווטו?

תמר זנדברג: גפני, החרדים, איפה סדום ועמורה?

תמר זנדברג: מה קרה?

תמר זנדברג: מסתבר שאפשר, מסתבר שאפשר לתת נקודות זיכוי במס.

תמר זנדברג: אז האם יכול להיות – – –

אורי אורבך: זה מה שאנחנו אומרים.

שולי מועלם-רפאלי: מההתחלה אמרנו את זה.

תמר זנדברג: אתם יודעים מה?

תמר זנדברג: אני זורמת אתכם.

תמר זנדברג: אתם צודקים, הבית היהודי, עשיתם את שלכם.

תמר זנדברג: באמת.

שולי מועלם-רפאלי: אז אפשר לגמור את ההפגנות מתחת לבית של איילת?

תמר זנדברג: אתם צודקים.

תמר זנדברג: אמרתם מההתחלה שאתם לא מוכנים להכרה בחוק.

שולי מועלם-רפאלי: אז אפשר לגמור את ההפגנות מתחת לבית של איילת?

תמר זנדברג: רגע רגע.

תמר זנדברג: הבית היהודי, באמת הפגנתם יושר אידיאולוגי.

תמר זנדברג: אמרתם מההתחלה שאתם לא מוכנים להכרה בחוק בזוגות, כי זה נגד האידיאולוגיה שלכם.

תמר זנדברג: אמרתם שאתם תסכימו לתקנות ולא אכפת לכם לתת לכולם, וזה מה שקרה.

תמר זנדברג: אבל יש עתיד, מה קורה אתכם?

תמר זנדברג: נלחמתם על ההכרה כאילו מכאן, מהבית הזה, תצא בשורת ההכרה בזוגות.

יעל גרמן: – – –

תמר זנדברג: לא, אנחנו מציעים נישואים אזרחיים, אנחנו מציעים הכרה בחוק בזוגות חד-מיניים.

תמר זנדברג: אנחנו מציעים שינוי שם ההורה בטופס – הצעה שנדחית משבוע לשבוע בוועדת השרים, שגם עליה נשמח לשמוע את עמדתכם ושתגיע כאן לכנסת והכנסת תגיד את דברה.

תמר זנדברג: והנה פתאום מסתבר שלא הכרה ולא זוגות חד-מיניים.

תמר זנדברג: את התקנות היה אפשר לשנות כבר מזמן, כמו שנעשה, ובא לציון גואלת.

תמר זנדברג: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת זנדברג.

יחיאל חיליק בר: האם מאיר פרוש נמצא פה?

יחיאל חיליק בר: לא נמצא פה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ישראל אייכלר – חבר הכנסת ישראל אייכלר לא נמצא.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים.

מיקי לוי: – – – יצאתם החוצה אז מצאנו פתרון.

תמר זנדברג: אה, יצאנו החוצה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי וחברותי חברת הכנסת – חברת הכנסת גלאון, עכשיו אני מדבר.

יחיאל חיליק בר: סליחה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

זהבה גלאון: יכול להיות שזה בגלל ההסכם עם יהדות התורה?

איתן כבל: אני ביקשתי לעלות – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

איתן כבל: – – ביקשתי רק לעלות, כי זה פתאום הזכיר לי – הסיכום הזה או הכותרת ב-ynet – ניחוח של מפד"ל.

איתן כבל: זאת אומרת, מה זה ניחוח של מפד"ל?

איתן כבל: מה אתם רוצים מאתנו?

איתן כבל: כאילו זה בסדר, זה לא אנחנו.

זבולון כלפה: מה זה מפד"ל?

איתן כבל: זה השרידים שעוד בתוככם, אבל זה עניין גנטי, זאת אומרת, זה דבר שאתה לא יכול להיפטר ממנו.

איתן כבל: מה שאני מנסה לומר, אדוני היושב-ראש, אדוני השר בנט, השר אורבך – זאת אומרת, זה כל כך – האמת, כשראיתי את הכותרת נזכרתי בימים הטובים, הימים הטובים שבהם הלכתם עם והרגשתם בלי.

איתן כבל: זאת אומרת, עכשיו זה לא אתם.

איתן כבל: מה אתם רוצים?

איתן כבל: מה, אנחנו?

אילן גילאון: לא נגענו.

איתן כבל: זה לא נגענו.

איתן כבל: מה, בבית-הכנסת, לפני שעולים לקריאת התורה – ראשון, שני – או מזמינים אותך, תגיד: אני?

איתן כבל: אני אישרתי?

איתן כבל: אני הסכמתי שיהיה תשלום לחד-מיניים?

איתן כבל: חס וחלילה.

איתן כבל: ידי תיקטע, תיגדע כף ידי אם אני אסכים שדבר כזה יהיה, אם אני אצביע.

איתן כבל: בסופו של עניין אני שמח, באמת, כי בסוף, איילת, כולנו אמרנו: איילת איילת, יש הסכם – איילת, איפה את, איילת?

איתן כבל: יש הסכם, אין הסכם, וכל הדברים האלה.

איתן כבל: ובסוף הסתבר שעבדו על כולנו.

אילן גילאון: חארטה ברתה.

איתן כבל: חארטה ברתה.

איתן כבל: הכול הבל ורעות רוח.

איתן כבל: האמת היא שאני מקווה שהמרוויחים הגדולים הם הזוגות החד-מיניים, באמת.

איתן כבל: אני מאוד מקווה שבפועל – הרי במס הכנסה אתה לא יודע מה האמת.

איתן כבל: אתה פותח, אתה מקבל את ההודעה.

איתן כבל: אתה יודע איך זה מתחיל, אתה לא יודע איך זה נגמר עם ההודעה הזאת, בסופו של עניין.

איתן כבל: אני באמת מקווה שזאת לא רק אמירה של עיתונאים שקיבלו עוד איזו הודעה ופרסמו אותה, ואחר כך יסתבר שזה לא בדיוק, ואם רק תביא טפסים כאלה ואם תביא אישורים כאלה.

איתן כבל: אנחנו מכירים את זה, אדוני סגן השר.

איתן כבל: אני באמת מקווה שהתכמון – לא יודע אם זה תכמון בעצם – יצא טוב בסך הכול.

איתן כבל: אני אומר את זה בכל הכנות: המפד"לניקים מרוצים, אף אחד לא יצעק בבית-הכנסת.

איתן כבל: יגידו: ראיתם איך עבדנו עליהם?

איתן כבל: זאת אומרת, זה לא אנחנו בכלל.

איתן כבל: אז באמת על זה נאמר: ובבניין ירושלים ננוחם.

איתן כבל: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה ליו"ר סיעת העבודה.

משה גפני: זה הם, זה הם.

משה גפני: הם לא יכולים להגיד בבית-הכנסת שזה לא הם.

איתן כבל: לא, מה, הם לא בבית-הכנסת?

איתן כבל: הם הולכים לבית-הכנסת שלהם, לא שלכם.

אורי אורבך: בשלהם אנחנו לא עולים לתורה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת כבל.

יחיאל חיליק בר: אגב, נברך אותו, היום הוא נבחר רשמית ליו"ר סיעת העבודה.

יחיאל חיליק בר: אז אנחנו מברכים אותך, איתן, על בחירתך.

איתן כבל: אני מבקש מכולם לקום.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מאחלים לך הצלחה.

יחיאל חיליק בר: אחרון הדוברים – חבר הכנסת נסים זאב, ולאחר מכן נעבור להצבעה על הודעתו של השר אורבך.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

משה גפני: יש עוד דוברים?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש – –

יחיאל חיליק בר: לא, זה אחרון הדוברים.

נסים זאב: – – כתוב בתורה: שניים שניים באו אל נֹח, זכר ונקבה.

נסים זאב: מה לעשות?

נסים זאב: ככה הקדוש-ברוך-הוא ברא את הבריאה – זכר ונקבה.

נסים זאב: היום יש מי שמביא הצעת חוק שאסור לכתוב שזה מין נקבה.

נסים זאב: אסור; לכתוב הורה, לכתוב רק את השם, ואנחנו ננחש האם זה זכר או נקבה.

נסים זאב: בפרט היום כבר לא יודעים, כשאומרים שם – שולי ושילי, אתה כבר לא יודע אם זה זכר, אתה לא יודע אם השם הוא בכלל זכר או נקבה.

נסים זאב: אז אנחנו נצטרך לנחש.

נסים זאב: אז תגיד לי, אדוני היושב-ראש, איך אני יכול לדעת במי מדובר?

אילן גילאון: למה לדעת?

מיכל רוזין: למה אתה צריך לדעת?

נסים זאב: אני רוצה לדעת.

נסים זאב: מה לעשות, אני רוצה לדעת.

קריאות: – – –

נחמן שי: אל תתעניין בדברים שנבצרים ממך.

נסים זאב: אתה אומר: במופלא ממך אל תדרוש.

נסים זאב: כנראה שאלה דברים שבסודות, שייכים לעולמות העליונים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש – אתה, איתן כבל, אני עוד אתחשבן אתך הרבה על תרגיל שעשית לנו בשבוע שעבר, והציבור חייב לדעת מה היה פה.

מיכל רוזין: תזכיר לנו, אנחנו לא זוכרים.

נסים זאב: אני ויתרתי לאיתן כבל.

נסים זאב: אני הייתי צריך לדבר, בזכות הדיבור.

נסים זאב: ההתנגדות הייתה שלי.

איתן כבל: מגלומן.

נסים זאב: באו, שכנעו אותי שאיתן כבל ידבר והוא יתנגד לחוק, וכל מפלגת העבודה במחאה תצביע יחד עם החרדים, והבית היהודי יהיה באיזו מבוכה ולא ידע מה יקרה, וכולם יברחו.

נסים זאב: באמת הם ברחו, בלי שום קשר לאיתן כבל.

נסים זאב: והנה, מה קרה?

נסים זאב: פתאום אני רואה מאבק – מי זכה בגביע.

נסים זאב: איתן כבל אומר: אני זכיתי, אני הובלתי, אתם שקרנים.

נסים זאב: זה בדיוק כמו שלמדתי היום בבוקר: מה הדין?

נסים זאב: אחד רוכב על הבהמה ואחד מנהיג את הבהמה.

נסים זאב: למי היא שייכת – לזה שרוכב על הבהמה או לזה שמושך?

נסים זאב: נו, תגיד לי אתה.

נחמן שי: את זה כבר למדנו בבוקר.

נסים זאב: אז אני אומר לך מה הדין: שניים רוכבים על גבי בהמה, וכל אחד אומר: רגע, אני רוכב לפניך, אתה יושב מאחורי.

איתן כבל: מה עם צער בעלי-חיים?

קריאות: – – –

נסים זאב: רגע, רגע, תשמע, תשמע מה השאלה.

נסים זאב: חשוב שתדע מה השאלה פה.

נסים זאב: איתן, האם בגלל שאתה רוכב על הבהמה, לפני זה שיושב מאחוריך, אז הבהמה שייכת לך או לו?

נסים זאב: זה שישוב מאחוריך אומר לך: גם הבהמה וגם אתה שייכים לי.

איתן כבל: ומה קורה – עכשיו זה אוטו?

איתן כבל: היום אין בהמות.

נסים זאב: אז ההלכה אומרת שיחלוקו, לשניהם יש זכות.

נסים זאב: ואני אומר לך, איתן – אל תחשוב.

נסים זאב: לך יש, ברוך השם, הרבה זכויות.

נסים זאב: אבל זה חובות, זה לא זכויות.

נסים זאב: תראו את הפרצוף האמיתי של המדינה היהודית והדמוקרטית, לאן אנחנו מובילים אותה.

נסים זאב: אנחנו מתחננים לאבו מאזן: תעשה מערוף.

נסים זאב: ביבי אומר: תכיר בנו, אנחנו יהודים, מדינה יהודית.

נסים זאב: אבכה על הדרישה הזאת.

נסים זאב: מאיפה היא באה בכלל?

נסים זאב: הכול אחיזת עיניים.

נסים זאב: עכשיו, אדוני היושב-ראש – – –

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום, בבקשה.

קריאות: – – –

נסים זאב: תתארו לכם – לא איתן כבל.

נסים זאב: היה ניצן הורוביץ עומד פה על הבמה ומסביר בשם היהדות החרדית למה הוא מתנגד לחוק.

נסים זאב: זה אותו הדבר.

נסים זאב: מבחינתי, ניצן הורוביץ או איתן כבל, לא רוצה להגיד: אלו ואלו – לא יודע מה, כתוב בהמשך.

איתן כבל: תגיד, תגיד, תגיד.

איתן כבל: מה, מה?

נסים זאב: כתוב: נשרפים בבית-הדשן.

נסים זאב: אם זה כל כך חשוב לך, אני אומר לך.

קריאות: – – –

נסים זאב: אבל מה זה משנה?

אילן גילאון: אתה היית רוכב אתם – – –

נסים זאב: האידיאולוגיה היא אותה אידיאולוגיה.

קריאה: הודעה אישית.

נסים זאב: הרי אין לכם, אין לכם סנטימנטים, אפילו אני לא יודע – לבוא להערים עלינו בצורה כזאת?

נסים זאב: חשבתי שאיתן כבל יעמוד כאן על הבמה ויסביר למה הוא נגד החוק, אידיאולוגית, מוסרית, יהודית, הלכתית, תורנית.

נסים זאב: הוא אומר: לא, הגביע שלי.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת זאב.

זהבה גלאון: איתן כבל וניצן הורוביץ זה אותו דבר?

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת כבל, אתה ביקשת הודעה אישית אחרי שהשוו אותך לניצן הורוביץ?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

איתן כבל: אני מוחל לו.

איתן כבל: הוא לא יודע להבדיל.

מיכל רוזין: תגיד: לכבוד הוא לי.

יחיאל חיליק בר: נכון.

יחיאל חיליק בר: בכל מקרה, אנחנו עוברים עכשיו להצבעה על הודעתו של השר אורי אורבך.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד ההודעה?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 31 בעד הודעת הממשלה – 28 נגד – 2 נמנעים – אין הודעת הממשלה על העברת סמכויות משר הכלכלה לשר לאזרחים ותיקים נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: בעד – 28, שני מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי אושרה הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה על החלטתה כדלקמן – סליחה?

יחיאל חיליק בר: אנחנו נרשום בפרוטוקול שהשרה יעל גרמן גם כן הצביעה.

יחיאל חיליק בר: ההודעה אושרה.

יחיאל חיליק בר: גם חברת הכנסת יפעת קריב תומכת, שמעון אוחיון תומך, דודו צור הצביע וגם הוא תומך.

יחיאל חיליק בר: אז כל ההודעות נרשמו בפרוטוקול.

יחיאל חיליק בר: גם חבר הכנסת אלי בן-דהן תומך.

יחיאל חיליק בר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת – בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בנושא: הרוויזיה המתוכננת בספר הנכויות של אנשים עם מוגבלות, הצעתם של חברי הכנסת עפו אגבאריה, באסל גטאס, אורי מקלב ואחמד טיבי.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/529).

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק העונשין (תיקון מס' 117) (החמרת הענישה בשל כניסה לשטח חקלאי), התשע"ד–2013, של חברת הכנסת איילת שקד וקבוצת חברי הכנסת – קריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: תציג את הצעת החוק יוזמת ההצעה, חברת הכנסת איילת שקד.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רואה שאתם כבר עייפים, אני אעשה את זה קצר.

איילת שקד: אני רוצה לספר לכם הערב על יהודה מרמור.

איילת שקד: יהודה הוא מגדל בקר אשר חכר מקרן קיימת לישראל שטחי מרעה באזור המושבה יבנאל, ועצם נוכחותו שם מונעת השתלטות של גורמים עברייניים על האדמה.

עפו אגבאריה: מה זה עברייניים?

עפו אגבאריה: אולי – – –

איילת שקד: במשך 20 שנה סובל יהודה מהתנכלויות חוזרות ונשנות, מחדירות לשטחו, באופן יומיומי, ומניסיונות להשתלט עליו – חדירות שהובילו בהמשך לגנבת ציוד ובקר, שרפות וניסיונות רצח.

איילת שקד: במצב נורמלי כל מוסדות השלטון היו מסייעים לו ככל יכולתם, אך בכאוס שמשתולל בחלקים מן הנגב והגליל נותר יהודה לבדו להתמודד מול עבריינים המנסים להשתלט על אדמות מדינה.

איילת שקד: עד היום יכולת המשטרה לסייע ליהודה הייתה מוגבלת.

איילת שקד: עבירות הפלישה לשטח חקלאי הוגדרו במדרג הקל ביותר של העבירות הפליליות – חטא.

איילת שקד: הגדרה זו של העבירה מובילה להקצאה פחותה של משאבים שמשקיעה המשטרה בטיפול בעבירות מסוג זה, ועקב כך מסייעת בעקיפין להשתלטות גורמים עברייניים על אדמות מדינה.

איילת שקד: שינוי החקיקה הוא לכאורה אקוטי: הכפלת עונש המאסר על כניסה לשטח חקלאי והחמרת הקנס עליה.

איילת שקד: אך בפועל, החמרת הענישה הופכת את העבירה ממדרג של חטא למדרג של עוון.

איילת שקד: שינוי זה אינו סמנטי בלבד, אלא גורר בעקבותיו מחויבות של משטרת ישראל להשקיע משאבים רבים יותר בטיפול בעבירות הללו.

איילת שקד: הצעת החוק תאפשר למשטרה לסייע לחקלאים רבים כמו יהודה לשמור על אדמות המדינה באופן טוב יותר ולסייע במלחמה בגורמים עברייניים שמנסים להשתלט על אדמות אלה.

איילת שקד: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת איילת שקד.

יחיאל חיליק בר: להצעה זו יש רשימת דוברים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה; ראשון הדוברים.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יחיאל חיליק בר: אתה מוותר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת אייכלר, ואחריו – גם הורוביץ אני מבין ויתר – יעקב מרגי.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברים, ברכות, ברכות לחברת הכנסת שקד על הצעת החוק היפה, שהאוזן נהנית לשמוע אותה.

עיסאווי פריג': חברים, היום אני מעיין באינטרנט ויש לי בשורה בשבילכם.

עיסאווי פריג': איזה אתר זה?

עיסאווי פריג': נדמה לי "הארץ".

עיסאווי פריג': תקשיבו מה כתוב: המדינה על תביעת פלסטינים שמטעם הושחת – מה אמרה המדינה לפלסטינים האלה?

עיסאווי פריג': אשמים כי לא הגנו על עצמם.

עיסאווי פריג': זה מה שהיא אמרה להם.

עיסאווי פריג': נכנסה חבורת מתנחלים, חתכו עצי זית, השחיתו את כל המטע, והפלסטינים אשמים.

עיסאווי פריג': אני מברך אותך על החוק.

עיסאווי פריג': ברכות.

עיסאווי פריג': נקרא לזה – זה היה חוק דרומי; נקרא לזה חוק יהודה.

עיסאווי פריג': יהודה מגדל הבקר, החבר.

עיסאווי פריג': גם לו מגיע שיהיה לו חוק על שמו.

שמעון סולומון: – – – עבריין הוא עבריין.

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': זה כן.

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': עכשיו – – –

זהבה גלאון: להרוג אותם.

עיסאווי פריג': עכשיו, אנחנו באים ואומרים: מוצע להחמיר את העונש על עבירה של כניסה לשטח חקלאי.

עיסאווי פריג': ברכות.

עיסאווי פריג': אבל גם לחברים המתנחלים, נכון?

קריאה: לא.

איילת שקד: לכולם.

עיסאווי פריג': לכולם?

עיסאווי פריג': אבל המדינה אמרה להם: אתם לא ידעתם לגונן על השטח שלכם.

עיסאווי פריג': מה כתוב למוסטפא כאן?

עיסאווי פריג': יש לו שטח חקלאי.

עיסאווי פריג': מתנחלים נכנסו, עקרו לו 120 עצי זית.

עיסאווי פריג': הוא קיבל את האישום שהוא לא הצליח לשמור על המטע.

עיסאווי פריג': שמעת, חברה, חברת הכנסת שקד?

עיסאווי פריג': אז אני רוצה לשפר – יש לי הסתייגות.

עיסאווי פריג': אני אגיד אותה בפני רבים אחרי התייעצות עם החברים.

עיסאווי פריג': יש לי הצעה: בואו לתת לזה במיקרו – ניכנס למיקרו, בחוק; ניתן לכל סוג חיה עונש.

עיסאווי פריג': בואו – לא, זה בסדר, הכול אפשרי.

עיסאווי פריג': אם זאת פרה ניתן לה, אנא-ערף, אבן, סקילה, בסדר?

עיסאווי פריג': אם זה עז, ניתן לו כדור בראש.

זבולון כלפה: סטייק.

עיסאווי פריג': איך?

זבולון כלפה: סטייק.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': ואם זה מתנחל ניתן לו פרס ישראל.

עיסאווי פריג': מה את אומרת?

יריב לוין: את החלק השלישי אני לוקח.

עיסאווי פריג': אז אני שואל אתכם, אני – – –

קריאה: – – –

קריאה: ואם זה עבריין, מה?

עיסאווי פריג': אם זה עבריין זה תת-סעיף, כמו בתקציב המדינה, כמו בהוצאות שונות ורזרבה, נקרא לו – אם זה עבריין מתנחל או עבריין לא מתנחל, ואז נחליט, אז נחליט.

עיסאווי פריג': כי כל העבירות שאנחנו שומעים עליהן זה של מתנחלים שחותכים עצי זית, שמרביצים לפלסטינים שם.

עיסאווי פריג': והחוק הזה – אני לא יודע, אני מפיך לוקח את הדברים.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

עיסאווי פריג': כשאני קורא, זה דרשני.

אורית סטרוק: עיסאווי – – –

עיסאווי פריג': אני רוצה – – –

אורית סטרוק: עיסאווי, בוא תחיל את זה גם על יו"ש – – –

עיסאווי פריג': איך?

עיסאווי פריג': מה אמרת?

אורית סטרוק: גם ביהודה ושומרון – – –

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': ביהודה ושומרון – – –

אורית סטרוק: רגע.

אורית סטרוק: כל פעם שערבים עולים על שדות של יהודים כמו – – – זבולון קלפה – – –

נסים זאב: אין דבר כזה.

נסים זאב: אין – – –

יחיאל חיליק בר: תודה – – –

עיסאווי פריג': אנחנו – כן, אני, כן.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש לסיים.

עיסאווי פריג': אז, חברים, חברים, אני באופן עקרוני אומר לכם: החוק המביש הזה, החוק המביש הזה, החוק המביש הזה, רק יגרום לכם ביזיון ובושה שאין לה גבול.

יחיאל חיליק בר: תודה.

עיסאווי פריג': די כבר.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת פריג'.

אילן גילאון: – – – לתרנגולת.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מרגי – – –

עיסאווי פריג': עונש לתרנגולת גם.

יחיאל חיליק בר: מה?

עיסאווי פריג': מה ניתן לתרנגולת עונש?

יחיאל חיליק בר: אנחנו נדון על זה במליאה בהזדמנות.

אילן גילאון: – – – שוט, שוט.

עיסאווי פריג': שוט?

קריאה: שוט.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מרגי – לא נמצא; חבר הכנסת פרוש – לא נמצא; מוחמד ברכה – אינו נמצא; חנא סוייד – אינו נמצא.

יחיאל חיליק בר: נותר כמובן רק חבר הכנסת נסים זאב.

יחיאל חיליק בר: אז בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחרון הדוברים.

עפו אגבאריה: רגע, אבל אני – אני יכול – – –

קריאות: – – –

נסים זאב: – – – בקשה.

יחיאל חיליק בר: אתה לא הגשת בקשה, אבל – – –

עפו אגבאריה: לא, עכשיו ביקשתי, אז הוא אמר – בשביל זה סגור, כאילו.

אילן גילאון: תן לו במקום נסים זאב.

נסים זאב: שיעלה – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: אנחנו נאשר לך לפנים משורת הדין.

יחיאל חיליק בר: בפעם הבאה תירשמו בבקשה מראש.

נסים זאב: תעלה, תעלה.

יחיאל חיליק בר: בגלל שוויתרו הרבה, אז בבקשה, שלוש דקות, ולאחר מכן חבר הכנסת.

אילן גילאון: הנה, נסים ויתר לו.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת אגבאריה, שלוש דקות, ולאחר מכן – אחרון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב, ונעבור להצבעה על החוק בקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת אגבאריה, שלוש דקות לרשותך.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפעמים אני תוהה מאיפה אנשים יש להם אפילו התעוזה לבוא ולחוקק חוקים כאלה, שנעשים במיוחד כלפי אוכלוסייה מסוימת.

איילת שקד: מה פתאום.

עפו אגבאריה: אנחנו שמענו שאמרת: בנגב ובגליל.

עפו אגבאריה: מי הרועים בנגב ומי הרועים בגליל?

עפו אגבאריה: אלה העבריינים שאמרת שהם משתלטים על אדמות מדינה.

עפו אגבאריה: זה שיא החוצפה, כאשר אנחנו רואים שמאיפה שאת באת, גברת שקד, מההתנחלויות – מה אתם לא עשיתם; אף פעם לא נתפס אפילו בן-אדם אחד, לא ב"תג מחיר" – – –

אלי בן-דהן: היא גרה בתל-אביב.

עפו אגבאריה: לא, היא מגינה על ההתנחלויות, זה לא משנה.

עפו אגבאריה: אבל אני יודע מה היא רוצה.

עפו אגבאריה: – – לא ב"תג מחיר" ולא בקריעת ספרי קודש ולא בשרפת מקומות קדושים ולא בעקירת עצים – לא נתפס אפילו לא אחד.

עפו אגבאריה: וזה ידוע בשביל מי.

עפו אגבאריה: אז למה שלא תגידי – ותהיו באמת כנים עם עצמכם ועם כל העולם ותגידו שהחוק הזה הוא נגד ערבים, הוא נגד אוכלוסייה שהיא לא יהודית.

עפו אגבאריה: תגידי את זה.

עפו אגבאריה: כי הרי אף פעם לא נתפס אפילו אחד.

עפו אגבאריה: אז למה אתם משקרים גם לעם שלכם וגם לעצמכם, ואתם מחוקקים כזה חוק דרקוני שהוא רק – ידוע – נגד אוכלוסייה מסוימת?

עפו אגבאריה: תעניש את הבן-אדם על זה – – –

קריאה: פושעים.

עפו אגבאריה: מה זה פושעים?

עפו אגבאריה: אם העז נכנסה למטע ואכלה את הקש שנשאר אחרי הקציר הוא צריך לשלם 30,000 שקל?

עפו אגבאריה: אתם לא מתביישים?

עפו אגבאריה: אני לא יודע איך מדינה נאורה, אנשים שיש להם אולי קצת שכל, מחוקקים חוקים כאלה.

עפו אגבאריה: באמת, איך אתם באופוזיציה לא קמים ומתרעמים על חוקים כאלה?

עפו אגבאריה: זו בושה וחרפה שאתם נשארתם אפילו בשעה כזאת מאוחרת כדי לתמוך בחוק הזוי.

עפו אגבאריה: כי אם עז נכנסת למטע אחר שאספו בו כבר את הקציר, אז הבעלים ישלם 30,000 שקל.

עפו אגבאריה: אני רוצה לראות, אם החוק הזה היה מחוקק נגד איזו קבוצת יהודים בארגנטינה או בצרפת, מה הייתם עושים.

עפו אגבאריה: אם היה מחוקק חוק כזה והיו יודעים שזה נגד אוכלוסייה מסוימת – – –

יריב לוין: – – – אם היה חבר פרלמנט שהיה פועל כמו שאתה פועל – את זה שאלת את עצמך?

אורית סטרוק: – – –

עפו אגבאריה: מה זה?

עפו אגבאריה: אני פועל בתוך הפרלמנט.

עפו אגבאריה: אתה, אתה, אתה – זה דמוקרטיה או לא דמוקרטיה?

יריב לוין: – – – לך להתחבק עם קדאפי או – – –

עפו אגבאריה: עם מי?

עפו אגבאריה: עם מי?

יריב לוין: – – – לא תגיד לי.

עפו אגבאריה: עם מי?

עפו אגבאריה: עם חברים שלך?

אורית סטרוק: – – –

יריב לוין: – – –

עפו אגבאריה: אז מה?

עפו אגבאריה: אז מה?

עפו אגבאריה: אז תגיד לי: או שאתה – – – אתה רק צוחק על כל העולם שאתה כאילו דמוקרט, ואתה משתמש בזה כאילו אתה עושה לי טובה.

עפו אגבאריה: אתה לא עושה לי טובה.

עפו אגבאריה: תכריז שאתה מדינה דיקטטורית, שאתה מדינת אפרטהייד.

עפו אגבאריה: תעשה חוק שימנע מערבים להיכנס לכאן – –

יריב לוין: – – –

יחיאל חיליק בר: אנחנו סוטים מהדיון – –

עפו אגבאריה: – – ואל תגיד לי – – –

יריב לוין: – – –

יחיאל חיליק בר: סליחה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: – – לנושאים אחרים.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת עפו אגבאריה.

אורית סטרוק: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת נסים זאב – אחרון הדוברים.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן נעבור להצבעה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני פשוט בהלם.

נסים זאב: לא מבין מה הולך פה.

אילן גילאון: אתה בהלם כבר 20 שנה.

אילן גילאון: לא מבין מה הולך פה 40 שנה.

איתן כבל: כולם בהלם.

איתן כבל: גם הם לא מבינים.

נסים זאב: עד שסוף-סוף מביאים חוק שעוזר באמת במה שקורה במסיקי העצים וזיתים ונטיעות ופלישות.

נסים זאב: הרי כל פעם אתם מעלים את הטענה הזאת, וסוף-סוף – חברת הכנסת איילת שקד, אני ממש מצדיע לך על זה שאת דואגת לערבים, שהיהודים ומתנחלים לא ייכנסו לשטחים שלהם.

מיכל רוזין: למה אתה תמיד בעד הקואליציה?

מיכל רוזין: – – – קחו אותו אליכם – – –

נסים זאב: תברכו את החוק הזה.

נסים זאב: היא עוזרת לכם בחוק הזה.

עפו אגבאריה: – – –

נסים זאב: אולי אתם לא קראתם את החוק.

נסים זאב: מדובר פה בפלישה – בפלישה שפולשים מדי פעם, מתנחלים, כמו שאתה אמרת.

נסים זאב: היא באה להגן עליכם, על אותם שדות – – –

עפו אגבאריה: אבל את המתנחלים לא יתפסו.

נסים זאב: לא לא לא, תופסים.

נסים זאב: תשמע, אני רוצה לומר לך – – –

עפו אגבאריה: תביא לי מקרה אחד שתפסו.

עפו אגבאריה: – – – מקרה אחד לא תפסו.

נסים זאב: אגב, אני רוצה לומר: שלא נחיה באשליה.

נסים זאב: אם מישהו חושב שאיזשהו חוק יעצור את הבדואים שנכנסים ופולשים וגונבים עדרים, בקרים, חדשים לבקרים, כל יום – אתה תראה עדר-עדר לבדו.

נסים זאב: ואנשים ששמו את כל כספם, והייתי אומר את כל העבודה שלהם במשק, בחקלאות, בסופו של דבר מוצאים את עצמם נגזלים, והייתי אומר אפילו עירומים – "ואת ערום ועריה" – דברים שמתרחשים, לצערנו הרב, גם בצפון וגם בדרום.

נסים זאב: אני חושב שזה לא נגד ערבים – תסלח לי, חבר הכנסת, אמרת שהחוק זה נגד ערבים.

נסים זאב: אני אומר לך, זה גם נגד יהודים, אם קיים דבר כזה, וגם נגד כל פולש, כל עבריין.

עפו אגבאריה: יש הרבה פושעים אבל אף אחד לא נתפס.

עפו אגבאריה: לא תופסים אותם, זו הבעיה.

נסים זאב: אני לא מסכים אתך.

נסים זאב: אני ממש לא מסכים אתך.

נסים זאב: אז, באותה תקופה, בשנות ה-50, זה היה ה"פדאיון", היו קוראים לזה, שהיו פולשים, וזה היה חלק – –

עפו אגבאריה: אתה מתכוון לאלה מתל-עקרבים?

נסים זאב: כן, כן, אז שהיו באים וגונבים בקר.

נסים זאב: – – וזה היה חלק מהטרור.

עפו אגבאריה: תגיד לאנשים מה היה בתל-עקרבים.

עפו אגבאריה: כולם רוצים לדעת מזה.

נסים זאב: זה היה חלק מהטרור, שהיו גונבים מרעה ובקר ליהודים וגוזלים אותם, וזה קיים עד עצם היום הזה, מה לעשות.

נסים זאב: לכן, צריך למנוע, אני חושב, כשומרי חוק – ואתה איש שמחוקק, וצריך להיות שותף מלא לחקיקה המבורכת הזאת.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת נסים זאב.

יחיאל חיליק בר: אנחנו, אם כן, נעבור להצבעה על החוק בקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 32 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 20 נגד – 8 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 117) (החמרת הענישה בשל כניסה לשטח חקלאי), התשע"ד–2013, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: בעד – 20, שמונה מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 117) (החמרת הענישה בשל כניסה לשטח חקלאי), התשע"ד–2013, עברה בקריאה ראשונה, והיא חוזרת לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יחיאל חיליק בר: לרשום לפרוטוקול שהשר נפתלי בנט הצביע בעד, תומך, וגם סגן השר מיקי לוי תומך.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/808).

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 16) (עדות קרובים), התשע"ד–2013, לקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: רשום לי שתציג את החוק שרת המשפטים ציפי לבני.

יחיאל חיליק בר: האם השרה ציפי לבני נמצאת פה?

יחיאל חיליק בר: האם יש שר במקומה?

יחיאל חיליק בר: יו"ר הקואליציה, אתה יודע?

יחיאל חיליק בר: השר שטייניץ יציג את החוק במקום שרת המשפטים ציפי לבני.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – רגע, שנייה, יש פה מחלוקת באופוזיציה בין מרצ לעבודה.

אילן גילאון: – – – אנחנו משאירים את איתן כבל.

אילן גילאון: השארנו כאן בן-ערובה.

יובל שטייניץ: תשמעו, יש לי הערכה עצומה לחבר הכנסת איתן כבל, אבל נדמה לי שהוא גם אלוף-משנה בצה"ל, נכון?

אילן גילאון: תת-אלוף.

יובל שטייניץ: תת-אלוף כבר?

יובל שטייניץ: אבל עם כל הכבוד לאיתן כבל, שהוא באמת אחד מחברי הכנסת הוותיקים והאיכותיים כאן, זה לא הוגן להשאיר אותו לבד מול עשרות חברי כנסת.

אילן גילאון: אנחנו תומכים – – –

יובל שטייניץ: איתן שקול מול 20, לא מול 40.

יובל שטייניץ: לא צריך להגזים.

מיקי לוי: איתן – – –

יריב לוין: מיקי, תאמין לי, אתם לא יודעים מה אתם מפסידים.

יובל שטייניץ: רבותי, חברי הכנסת מן הקואליציה וחבר הכנסת מן האופוזיציה, אני, אדוני היושב-ראש, התבקשתי להציג כאן הצעת חוק במקומה של שרת המשפטים, השרה ציפי לבני, ואני עושה זאת, כמובן, ברצון.

יובל שטייניץ: הצעת החוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 16) (עדות קרובים), התשע"ד–2013 – ההצעה מבקשת לתקן את פקודת הראיות ולקבוע כי אדם אשר התלונן נגד קרובו יהיה כשר ומחויב להעיד לחובתו.

יובל שטייניץ: סעיפים 3 ו-4 לפקודת הראיות קובעים כי בני-זוג וילדים והוריהם אינם כשרים להעיד לחובת קרובם, כלומר נגד קרובם הנאשם במשפט פלילי.

נסים זאב: המשמעות – אחד נגד השני.

יובל שטייניץ: כן, אינם אמורים להעיד אחד נגד השני.

יובל שטייניץ: תכלית הכלל האמור הפוסל עדות קרובים היא שמירה על התא המשפחתי והימנעות מכפייה על אנשים בקשר טבעי קרוב – בדרך כלל הקשר הטבעי הקרוב ביותר הוא הורים, ילדים, בני-זוג, אחים, אחיות – כזה המבוסס על אמון, לפגוע בקרוביהם וכך לפגוע בקשר המשפחתי, שהוא החשוב ביותר בחייו של אדם.

יובל שטייניץ: יחד עם זאת, כלל זה אינו מוחלט, ובסעיף 5 לפקודה נקבעו העבירות שבהן הוא לא יחול.

יובל שטייניץ: התיקון המוצע כעת נועד למנוע מצבים שבהם קרוב אשר פנה למשטרה והניע את גלגלי המערכת הפלילית, כלומר קרוב שהגיש תלונה, התלונן על עבירה חמורה במשפחה, יהיה מנוע מלהעיד.

יובל שטייניץ: כך יימנע בעצם מצב אבסורדי שבו מוגש כתב-אישום בהסתמך על תלונתו של אדם, ולאחר מכן אותו אדם לא יעיד במשפט שמבוסס על תלונתו, יהיה מנוע מלהעיד.

יובל שטייניץ: מטרת ההצעה לקדם את גילוי האמת ולהשיג את הוודאות הנחוצה לתביעה.

יובל שטייניץ: עוד מוצע להוסיף לפקודה הגדרה של בן-זוג, לרבות הידוע בציבור כבן-זוגו ולמעט הפרוד מבן-זוג.

יובל שטייניץ: נוכח האמור לעיל תומכת הממשלה בהצעת החוק, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני השר.

יחיאל חיליק בר: ישנה רשימת דוברים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת כבל – אתה מוותר; חבר הכנסת אייכלר – אינו נוכח; יעקב מרגי, נחמן שי, מאיר פרוש.

יחיאל חיליק בר: עיסאווי פריג' – נוכח?

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת נסים זאב?

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת נסים זאב הוא ראשון ואחרון הדוברים.

איתן כבל: נסים יבשר על פעמי משיח.

איתן כבל: – – – ומשיח אומר יתדפק על דלתותינו.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן נעבור להצבעה.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

נסים זאב: במקום שתודו לי שסוף-סוף אני מדבר, מתייחס לחוק ברצינות.

נסים זאב: אם אני לא אדבר, זה לא דיון, זאת אומרת, יש מישהו שמציע את החוק וכולם מרימים יד.

נסים זאב: יענו כולם ויאמרו אמן.

איתן כבל: נסים, לצערי מדליקי המשואות כבר הומלצו.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק היא מאוד בעייתית, שלא יהיה ספק, כי מה קורה היום בפועל?

נסים זאב: בוא נאמר לפי החלק שקיים היום, באלימות במשפחה, כשאישה באה ומתלוננת נגד בעלה נפתח תיק במשטרה, והיא חוששת לשלום ביתה.

נסים זאב: אני אומר לך שהייתי עד לכך שאישה הוכתה על-ידי בעלה, והתפייסו ביניהם.

נסים זאב: בית-המשפט נתן שבועיים מאסר לבעל.

נסים זאב: מי שערער על פסק-הדין זה המדינה.

נסים זאב: באו והעלו משבועיים לתשעה חודשים.

נסים זאב: מה קרה בינתיים, בין השבועיים לתשעה חודשים?

נסים זאב: בינתיים מה שקרה – האישה התפייסה עם בעלה.

נסים זאב: אני הייתי בשלום בית הזה – – –

יובל שטייניץ: זה לא מוחק את העבירה.

יובל שטייניץ: העבירה מאוד חמורה – – –

נסים זאב: בסדר, הוא לא הכה אותה, הוא דחף אותה והייתה איזו פגיעה מסוימת.

נסים זאב: אני לא מגן עכשיו על הבעלים שמכים את נשותיהם, תסלח לי.

נסים זאב: לא זה הנושא בכלל.

נסים זאב: שייענש.

נסים זאב: עכשיו, מה קורה?

נסים זאב: אתה בא ואומר, אתה מחייב אותה "ראס בין עינה": תבואי ותעידי בבית-המשפט.

נסים זאב: היא לא מסוגלת נפשית, אין לה יכולת לעמוד בבית-המשפט להעיד נגד בעלה.

נסים זאב: החוק בא ואומר: את חייבת, ואם לא – זה פלילי.

יעל גרמן: לא.

יעל גרמן: אבל, חבר הכנסת נסים, החוק מחייב אותה.

יעל גרמן: היא פתחה תיק, ודאי שהיא חייבת לבוא.

נסים זאב: היא פתחה, נכון, והיום בשיקול דעתה היא חושבת: אני לא רוצה להמשיך עם התהליך, זה היה חד-פעמי; הוא מעד, הוא נפל.

נסים זאב: זה בסדר, אני מוחלת לו.

נסים זאב: אני רוצה לשמר את הבית הזה.

נסים זאב: את אומרת היום בחוק הזה: את חייבת להמשיך בתהליך הזה – בגלל שהיא קרובת משפחה.

נסים זאב: אם היא לא קרובת משפחה היא חייבת?

נסים זאב: אני שואל.

יעל גרמן: אני לא זוכרת את החוק.

נסים זאב: אז אני אומר לך, לא.

נסים זאב: אם אדם בא ואומר באיזשהו שלב שהוא לא רוצה – – –

יעל גרמן: אני לא בטוחה שאני זוכרת אותו, אבל כאן משפטנים צריכים לומר.

יעל גרמן: אני ממש לא בטוחה במה שאתה אומר.

יעל גרמן: הייתה החרגה לקרובי משפחה, ומהסיבה הזאת אנחנו כרגע מבטלים.

נסים זאב: אני לא חושב שהחוק הזה בא לפרק פה משפחות.

נסים זאב: החוק הזה פוגע במשפחות.

נסים זאב: זה חוק מאוד רציני, ואני אומר לכם, אין פה שיקול דעת.

נסים זאב: אני לא יודע מי הביא, מי היוזם, אבל כל יום יש יוזמות חדשות פה בכנסת הזאת רק איך לפגוע ולהרוס במקום לאחד.

נסים זאב: בואו נראה איך אפשר – אני לא מדבר, חס ושלום, על בעיות כמו גילוי עריות, חס ושלום.

נסים זאב: אלה דברים חמורים ביותר, שלפעמים יש מצב שיש גילוי עריות בתוך המשפחה, וזה תהליך שחייבים למצות בו את הדין עד הסוף.

נסים זאב: אני עם זה.

יעל גרמן: בינינו, גם הרמת יד על אישה זה מאוד חמור.

יעל גרמן: מאוד חמור.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

נסים זאב: אני לא אומר שזה לא חמור.

נסים זאב: אני לא אומר שזה לא חמור.

נסים זאב: מי מדבר על חמור?

יעל גרמן: אז חייבים למצות את הדין.

יעל גרמן: חייבים למצות את הדין.

נסים זאב: אבל לא צריכים לייסר את המשפחה במצב הזה.

יעל גרמן: חייבים למצות את הדין.

נסים זאב: אם הם מתפייסים ביניהם וזו פעם ראשונה, צריך לתת את הצ'אנס, את האפשרות לבני-הזוג למחול אחד לשני, אם זה בא מצד שניהם, וזה לא מתוך איום, זה מתוך רצון טוב.

נסים זאב: אני חושב שהצעת החוק שבאה לחייב אותה להמשיך עד הסוף – זה עלול בסופו של דבר לפרק את המשפחה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת זאב.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 16) (עדות קרובים), התשע"ד–2013, בקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 33 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 21 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 16) (עדות קרובים), התשע"ד–2013, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 16) (עדות קרובים), התשע"ד–2013, עברה ברוב של 21 בעד ואחד נמנע, והיא תעבור לוועדת החוקה להמשך דיון.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/827).

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת החוק האחרונה על סדר-היום, היא הצעת חוק הרבנות הראשית (תיקון מס' 6) (אגרות), התשע"ד–2013, לקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: יציג את הצעת החוק סגן שר הדתות חבר הכנסת אלי בן-דהן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מטרתה של הצעת החוק הזאת היא להסמיך את השר לשירותי דת לקבוע אגרות בעד בחינות שעורכת מועצת הרבנות לישראל במסגרת תפקידיה.

אלי בן-דהן: הרבנות הראשית לישראל עברה לפני כמה חודשים להיות יחידת סמך במשרד לשירותי דת, ומבדיקה שעשינו התברר שאין לה הסמכה מפורשת בחוק לגבות אגרות בגין בחינות שהיא עושה.

אלי בן-דהן: הרבנות הראשית עושה בחינות רבות להסמכת דיינים, רבני ערים ורבנים שונים, וגובה עבורן אגרות כיוון שהבחינות, כמובן, עולות כסף רב – תשלום לבוחנים, כל המינהל שמסביב, שכירת אולמות וכדומה.

אלי בן-דהן: אני רק אסבר את האוזן: הרבנות הראשית היום בוחנת בכל שנה קרוב ל-7,000 נבחנים, שזה מספר גדול מאוד, ואנחנו רוצים להסמיך אותה באופן חוקי וברור לגבות אגרות בגין הבחינות הללו.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני סגן השר.

יחיאל חיליק בר: להצעת החוק יש דובר אחד, האם אתם מנחשים מי הוא?

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת נסים זאב.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן נעבור להצבעה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, זה נשמע כל כך נחמד, בסך הכול מבקשים אגרות.

נסים זאב: מה מבקשים?

נסים זאב: קצת כסף.

נסים זאב: מעט צורי, מעט דבש, בוטנים ושקדים.

נסים זאב: מסכנה הרבנות הראשית, אין לה כסף.

נסים זאב: אז מה לעשות?

נסים זאב: לוקחים מהנבחנים.

נסים זאב: אני לא אומר שלא, אבל הכול במידת החסד והרחמים.

נסים זאב: ואני רוצה לומר לך, אנחנו יודעים שאברכים באים, ואני אומר לך, אחד הדברים הנפלאים שראיתי בעניין הזה של הבחינות, שבאים אלפים ל"בנייני האומה", וברוך השם גם החתנים שלי היו שם כמה פעמים בבחינות.

נסים זאב: אני אומר לך, זה אחד הנושאים החשובים ביותר, שבאמת מדרבנים את בני התורה להגיע למקסימום ולמצות את עצמם דרך אותם מבחנים.

נסים זאב: כי יכול להיות שאדם יכול ללמוד ולדעת ש"ס ופוסקים והכול, אבל זה לא בא לידי ביטוי עד אשר הוא לא עובר את המבחנים האלה בכתב ובעל-פה, ואז את כל מה שיש לו בחשיבה – כשהוא בא ומביע את זה על הכתב, אתה גם רואה את היכולות שלו כדי שבעתיד, כשהוא יהיה דיין או רב עיר או לא משנה מה – איש שבעצם מקבל אחריות בכל מה שקשור לפסיקה הלכתית, יכול למצות את עצמו ביכולות כאלה, להביא את זה בפסקי הלכה גם בכתב.

נסים זאב: אני מברך על כך, אבל אני מבקש שהקריטריונים ייקבעו מראש לכל מבחן, אם זה מדובר לדיינות, אם זה מדובר – כי אתה יודע שזה בא בכמה עונות, פעם זה בהלכות מליחה וטרפות, פעם זה באיסור והיתר ושחיטה וכו' וכו'.

נסים זאב: אז לבוא ולומר מראש, שכל אחד ידע מה האגרה, ושיהיה באופן סביר.

נסים זאב: כי אנחנו יודעים שלמשל אצל הסטודנטים, כשהם עוברים מבחנים בסמינרים, כל פעם האגרות – לפעמים – משתנות, וזה מכביד.

נסים זאב: לכן אני אומר ומבקש שזה יהיה מתוך התחשבות.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת נסים זאב.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה על הצעת חוק הרבנות הראשית (תיקון מס' 6) (אגרות), התשע"ד–2013, בקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 34 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 20 נגד – 2 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הרבנות הראשית (תיקון מס' 6) (אגרות), התשע"ד–2013, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: בעד – 20, שני מתנגדים, אפס נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק הרבנות הראשית (תיקון מס' 6) (אגרות), התשע"ד–2013, עברה בקריאה ראשונה ותעבור לדיון בוועדת הפנים.

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים, תם סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ"ח בטבת התשע"ד, 31 בדצמבר 2013, בשעה 16:00.

יחיאל חיליק בר: תם סדר-היום.