ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 94, 2013-12-23 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ט בטבת תשע"ד, 23 בדצמבר 2013.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 112), התשע"ד–2013.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 10 – הוראת שעה) (משיכת כספים מחשבונות בעלי יתרה צבורה נמוכה), התשע"ד–2013, של חבר הכנסת חיים כץ.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/1978/19 וכלה בהצעת חוק פ/2005/19 – הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – יום שבתון), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת מירי רגב, פנינה תמנו-שטה ודב חנין; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – יום שבתון), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת שמעון אוחיון, דוד רותם, רוברט אילטוב וגילה גמליאל; הצעת חוק הגנת הסביבה (שימוש מושכל במשאבי הטבע – שימוש חוזר במי דלוחין), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת מירי רגב, ניצן הורוביץ, דב חנין, נחמן שי, יוני שטבון, ישראל חסון, שולי מועלם-רפאלי, עליזה לביא ועדי קול; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – העלאת אחוז החסימה), התשע"ד–2013, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון – העמדה לדין משמעתי במקרה של שלוש תלונות מוצדקות בעלות אופי דומה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אורית סטרוק ומיקי רוזנטל; הצעת חוק השמות (תיקון – שינוי שמו של קטין), התשע"ד–2013, מאת חברת הכנסת עדי קול; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – דיווח על ניצול קשיש או חסר ישע), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, איילת שקד, יריב לוין, עפר שלח, מיכל רוזין, יעקב אשר, מירי רגב, דב ליפמן, קארין אלהרר, מיקי רוזנטל, זבולון קלפה, אברהם מיכאלי ומשה מזרחי; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – גמלה לבני-זוג), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, דב חנין, קארין אלהרר, מרב מיכאלי, נחמן שי, תמר זנדברג, איתן כבל, איציק שמולי, מירי רגב ואלעזר שטרן; הצעת חוק קביעת מועד לתחילת הוראת סימון מזון ארוז מראש ומכלי משקה, התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת איילת שקד, מאיר שטרית, מירי רגב, איתן כבל ויריב לוין; הצעת חוק הזכות לקבורה אזרחית חלופית (תיקון – העברת סמכויות), התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת יואל רזבוזוב; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – טבילה במקוואות טהרה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, שמעון אוחיון, גילה גמליאל, מירי רגב, מרב מיכאלי, רות קלדרון, אלעזר שטרן ואיתן כבל; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – בחינת כשירות של מועמדים למינוי במועצה דתית),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת אברהם מיכאלי; הצעת חוק הגנה על עובדים (חשיפת עבירות ופגיעה בטוהר המידות או במינהל התקין) (תיקון – הגדלת סכום הפיצוי שאינו תלוי בנזק ושינוי נטל ההוכחה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, דוד צור, משה מזרחי, איתן כבל, עמר בר-לב, ישראל חסון, יריב לוין, מאיר שטרית, סתיו שפיר, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, תמר זנדברג, מיכל רוזין, משה גפני, זבולון קלפה ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק הספריות הציבוריות (תיקון – ספריות ציבוריות באזור), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אורית סטרוק, מרדכי יוגב, איילת שקד, זבולון קלפה, ניסן סלומינסקי, יריב לוין, אורלי לוי אבקסיס, דוד רותם, רוברט אילטוב, גילה גמליאל, שמעון אוחיון, ראובן ריבלין, אברהם מיכאלי, דוד אזולאי, משה זלמן פייגלין, צחי הנגבי, מירי רגב, ישראל חסון, פנינה תמנו-שטה, נסים זאב, יעקב מרגי, יוני שטבון ואליהו ישי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעובד עצמאי), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אילן גילאון, אורלי לוי אבקסיס, חיים כץ ומיקי רוזנטל; הצעת חוק העונשין (תיקון – הגדרת גזענות), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת שמעון סולומון, מיכל רוזין, עיסאווי פריג', ישראל חסון, פנינה תמנו-שטה, קארין אלהרר, זבולון קלפה, מאיר שטרית, אילן גילאון, דב חנין, איציק שמולי וסתיו שפיר; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – הרכב הוועדה לבחירת שופטים), מאת חברי הכנסת יריב לוין ואיילת שקד; הצעת חוק הגבלת אשראי למקבלי שירות מאמנים, עיתונאים ומרצים, התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, זהבה גלאון, אילן גילאון, מיכל רוזין, ניצן הורוביץ ומירי רגב; הצעת חוק הפליה מחמת גיל (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אורית סטרוק, שולי מועלם-רפאלי, פנינה תמנו-שטה, דב חנין, דב ליפמן, נחמן שי ויצחק הרצוג; הצעת חוק הסכם קדם-נישואין, התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת דב ליפמן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב דמי לידה למבוטחת עצמאית), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת עליזה לביא ודב חנין; הצעת חוק איסור הפליה במוצרים,

ירדנה מלר-הורוביץ: בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון – איסור הפרעה להנקה בציבור), התשע"ד–2013, מאת חברות הכנסת תמר זנדברג, זהבה גלאון, מיכל רוזין, עליזה לביא, יפעת קריב ורות קלדרון; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – הארכת התיישנות בעבירות מין במשפחה ובידי אחראי על חסר ישע), התשע"ד–2013, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק לתיקון פקודת החברות (איסור קביעת שכר מפרק או כונס נכסים על-פי החלוקה לנושים), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי, איתן כבל, משה מזרחי, זהבה גלאון, יעקב מרגי ואלעזר שטרן; הצעת חוק ערבות למשכנתאות (תיקון – ערבות מדינה לדירה יחידה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – החמרת הענישה על מסייעים לשוהים בלתי חוקיים), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת מרדכי יוגב, יריב לוין, מירי רגב, נסים זאב, איילת שקד, אברהם מיכאלי, יעקב מרגי, זבולון קלפה, יוני שטבון, ניסן סלומינסקי, אורית סטרוק ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – עסקה לרכישת שירות של צד שלישי ומסירת פרטי זיהוי למנוי), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת איתן כבל, מירי רגב, דב ליפמן, רונן הופמן ואלעזר שטרן; הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון – גובה הלוואה לדיור לזכאי), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בעקבות דיון מהיר בהצעתו של חבר הכנסת שמעון סולומון בנושא: עולים מאתיופיה שנמצאים תקופה ממושכת במרכזי הקליטה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: כישלונה בתחום החברתי-כלכלי;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: הרעבת 817,000 ילדים, שהם שליש מאוכלוסיית הילדים במדינה, והפניית עורף לשוועת הקשישים הרעבים ולחצי מיליון המשפחות שמתחת לקו העוני;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: יש ארבע הצעות אי-אמון בממשלה; הראשונה שבהן היא של סיעת העבודה: כישלונה של הממשלה בתחום החברתי-כלכלי.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: תנמק את ההצעה חברת הכנסת מיכל בירן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: המשיב על ההצעה הזאת ועל ההצעה מטעם סיעת ש"ס הוא שר הרווחה והשירותים החברתיים, חבר הכנסת מאיר כהן.

מיכל בירן: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, אחד המחדלים הכי גדולים של הממשלה הזאת – ויש לומר בכנות, גם של קודמותיה – הוא ההתעלמות הרשלנית ממשבר מערכת הפנסיה בישראל והסרת האחריות המוחלטת מהעתיד של אזרחי מדינת ישראל.

מיכל בירן: הממשלה מדברת על יוקר המחיה, על מחירי הביגוד, המזון, המוצרים בסופר, אבל אחת ההוצאות הכי גדולות שאנחנו עושים בחיינו היא דווקא ההפרשה לפנסיה.

מיכל בירן: מחאת הפנסיה הגדולה עוד לא הגיעה, פשוט משום שרק אנשים מעטים שחסכו במודל הנוכחי כבר יצאו לפנסיה.

מיכל בירן: היא עוד לא הגיעה כי רובנו לא מודעים למחיר הגבוה מאוד שאנחנו משלמים על החיסכון הפנסיוני שלנו ולתשלומים הזעומים שנקבל בחזרה כשנפרוש.

מיכל בירן: אני אעשה סקר קטן בקרב חברי הכנסת שנוכחים במליאה: מישהו יודע כמה הוא משלם דמי ניהול?

מיכל בירן: שירים את ידו.

נחמן שי: מ-0.6 עד 2.

מיכל בירן: אתה יודע אבל כמה אתה משלם, חבר הכנסת נחמן שי?

נחמן שי: כן כן, אני בדקתי.

מיכל בירן: אתה חלק ממיעוט ממש נבחר של כ-30% מהחוסכים.

נחמן שי: התעניינתי ותהיתי, אז ידעתי שאני צריך לבדוק.

מיכל בירן: רוב האנשים לא יודעים כמה כסף הם משלמים דמי ניהול; הם ייסעו עוד 100 מטרים בשביל בית-קפה יותר זול, בשביל חניון יותר זול ב-5 שקלים, ב-10 שקלים, אבל הם לא יבררו כמה הם משלמים דמי ניהול, דבר שיכול להתבטא בסופו של דבר בסכומים עצומים, של מאות אלפי שקלים לחוסך שמרוויח שכר ממוצע במשק.

מיכל בירן: הבעיה עם הפנסיה היא אינהרנטית.

מיכל בירן: חשבתי על זה בדיוק בשבוע שעבר – נסעתי לברלין לכנס, וידעתי שאני טסה, ושיהיה שם קר ושאני צריכה לארוז בהתאם, אבל לא יכולתי לדמיין את הקור.

מיכל בירן: כשחמים אתה פשוט לא מצליח לדמיין את זה.

מיכל בירן: אבל משב רוח קריר אחד, שהיה תחילתה של הסופה שפספסתי, פתאום מבהיר לך בצורה שכל ההסברים לא עושים, שאי-אפשר לנסוע בלי צעיף ובלי כפפות, ואתה חש את זה.

מיכל בירן: ואחת הבעיות עם הפנסיה היא שאפשר לדמיין את זה רק כשאתה מצליח לדמיין את עצמך מזדקן; וכשזה קורה כבר מאוחר מדי לטפל בזה.

מיכל בירן: וזאת אחת הבעיות הבסיסיות במערכת הזאת.

מיכל בירן: מבחינה כלכלית-חברתית יש למערכת הפנסיה ולקצבת הזיקנה משמעות עצומה.

מיכל בירן: אנחנו נוטים לחשוב שאנחנו עוד לא בבעיה, כי ישראל, לא כמו אירופה, היא עדיין חברה צעירה, עדיין יש לנו הרבה צעירים, אבל, שוב, המגמה היא אותה מגמה.

מיכל בירן: תוחלת החיים מתארכת – היא לא בעיה, אגב; זה מצחיק – עצוב – שאנשים אומרים שזאת בעיה, התארכות תוחלת החיים – זאת לא בעיה, זה דבר ממש ממש טוב וחיובי, רק צריך להיערך אליו.

מיכל בירן: וכשיהיו לנו יותר ויותר פנסיונרים שלא יוכלו להחזיק את עצמם ולא יוכלו לשלם, לא על דיור ולא על תרופות, בסופו של דבר הם ייפלו כמעמסה על המדינה.

מיכל בירן: כך שזה אינטרס – גם מי שלא משוכנע בבעיה המוסרית של לתת לאנשים להזדקן בעוני, גם הבעיה הכלכלית צריכה לפתוח את העיניים.

מיכל בירן: אז המצב שלנו היום הוא שצפוי שרובנו נעבוד משהו כמו 40-30 שנה, נפריש אחוזים ניכרים מהמשכורת שגם ככה רובנו מתקשים לגמור אתה את החודש בכל מקרה, לפני שהפרשנו ממנה לפנסיה, וכשנפרוש אחרי כל המאמץ הזה נגלה שנשארה לנו קצבה זעומה ובלתי מספקת, אפילו יחסית לרמת החיים הצנועה שהתרגלנו אליה.

מיכל בירן: ולמה?

מיכל בירן: כי במדינת ישראל של היום אין באמת מערכת פנסיה.

מיכל בירן: למי שכבר לא זוכר מה זה אמור להיות, פנסיה, בגדול, זה הסדר חברתי שבו אנשים חוסכים לאורך כל חייהם, וכשהם מגיעים לגיל פרישה, כשהם כבר לא יכולים לעבוד, הם יכולים לדעת, יש להם ודאות עד אחרון ימיהם, גם אם יחיו מעט שנים וגם אם יחיו עד – עקפו את תוחלת החיים – הם יודעים כמה כסף יהיה להם, והם יכולים לבנות עליו, וכן, להזדקן בכבוד; אולי יותר בצניעות ממה שהם התרגלו, אבל בכבוד.

מיכל בירן: היום השיטה היא כזאת, שבסופו של דבר כל האחריות הועברה לחוסכים.

מיכל בירן: לכל אחד יש קרן משלו, מה שנצבר בה נצבר בה, ולמה שזה מספיק זה מספיק; וזה לא מספיק.

מיכל בירן: על-פי נתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, ל-36% מאתנו בכלל אין חיסכון פנסיוני, וזה היום, אחרי שיש צו הרחבה לפנסיה חובה לשכירים.

מיכל בירן: אלה יותר משליש מאזרחי המדינה, שנידונו להזדקן בעוני.

מיכל בירן: אלה שיש להם פנסיה לא תמיד יודעים איפה היא נמצאת.

מיכל בירן: על-פי הערכות של אגף שוק ההון, יותר מ-2.5 מיליארד נמצאים בחשבונות קטנים שאנשים פשוט לא יודעים איפה הם, ועד שהם ייזכרו איפה הם כבר דמי הניהול יאכלו את הכול.

מיכל בירן: אז אמרנו: אוקיי, מה עם אלה שיודעים איפה הכסף שלהם?

מיכל בירן: עדיין הם לא יודעים מה ננגס ממנו; דמי הניהול – אנשים לא מבינים, זה נשמע מעט, אנשים לא מבינים – כשמדברים על הצבירה זה בעצם – אתה יכול לשלם 50 שנה על אותו שקל שחסכת, שוב ושוב ושוב, את דמי הניהול, זה יכול להגיע לבין 10% ל-30% ממה שחסכת.

מיכל בירן: שוב, דמיינו לעצמכם: לחסוך מיליון ו-200,000 שקל במהלך החיים, ו-300,000 מזה, אפילו 400,000 במקרים קיצוניים, ילכו על דמי ניהול.

מיכל בירן: זה פשוט כמויות עצומות.

מיכל בירן: וחוץ מזה, לא מספיק שדמי הניהול מטורפים, אז גם עדיין יש היתר לקרנות הפנסיה, שאם הן משקיעות בחו"ל, והן רוצות לשלם לחברה שמתמחה בהשקעות האלה בחו"ל, הן לא ייקחו את הכסף הזה ממה שממילא שילמתם כדמי ניהול מופקעים, הן יוכלו על חשבונכם לגבות עוד.

מיכל בירן: 68%, אגב, מהציבור לא יודעים כמה הם דמי הניהול שלהם, ועשינו פה סקר קטן בקרב חברי הכנסת וראינו שחוץ מחבר הכנסת נחמן שי הייתה פה שתיקה מביכה.

יולי יואל אדלשטיין: אפשר לשאול את חיים כץ, אולי הוא – – –

איתן כבל: זה לא חיים כץ, זה – – – שלו.

מיכל בירן: וכשמדברים על דמי הניהול חשוב להזכיר את הממצא המדאיג-מאוד של שאול אמסטרדמסקי מ"כלכליסט", ש-66% מהחוסכים משלמים את המקסימום של דמי הניהול.

מיכל בירן: ומי אלה ה-66%?

מיכל בירן: אלה המנקות, והמאבטחים, ודווקא העובדים הכי חלשים, שלהם גם אין הפנאי ללכת לברר, לעשות סקר שוק, והמודעות, וגם אין להם יכולת המיקוח – כמו כשבאה קבוצה גדולה או כשבאים אנשים בעלי משכורות גדולות.

מיכל בירן: כך שהאנשים החלשים ביותר, הם משלמים – באופן אירוני – מסבסדים את החזקים ביותר.

מיכל בירן: חשוב להגיד – – –

חיים כץ: – – – לא מסבסדים אף אחד, מיכל.

חיים כץ: אותה מנקה, ב-20 אגורות שהיא משלמת דמי ניהול היא לא מסבסדת אף אחד.

מיכל בירן: בכל זאת כשאתה מסתכל על המערכת, חבר הכנסת חיים כץ, עובדה היא שיש אנשים שמשלמים מעט מאוד אחוזים יחסית לעצמם ויש אנשים שיחסית לעצמם משלמים את המקסימום, והמקסימום הזה הוא קשה לכיס שלהם, שגם ככה הוא מצומצם.

חיים כץ: הורדנו להם ב-50% בפעם שעברה.

מיכל בירן: חשוב להגיד שמערכת הפנסיה בישראל לא נמצאת על אי בודד, היא מושפעת דרמטית מהמצב הכלכלי-חברתי הכללי שלנו.

מיכל בירן: כשאנחנו סובלים במשק משכר נמוך, גם ההפרשות לפנסיות נמוכות בהתאמה.

מיכל בירן: כשיש הפסקות ארוכות שבהן אנשים לא חוסכים כי הם בין עבודות, כל הדבר הזה מצטבר.

מיכל בירן: כל ההנחות האלה שאתה עובד ברצף המון שנים, כמו שעשו בדור של ההורים שלי, זה כבר לא תקף היום לגבי הרבה מאוד אנשים.

מיכל בירן: עוד דבר זה הטבות המס שהמדינה נותנת.

מיכל בירן: בסופו של דבר, המערכת בנויה כך שמי שנהנה ביותר מהתמריץ לחיסכון פנסיוני הוא דווקא העשירון התשיעי והעשירי, כי בעצם מי שלא עובר את סף המס בכלל לא מקבל.

מיכל בירן: בכלל, המדינה לא משתתפת בסבסוד ובתמרוץ שלו בשביל החיסכון הפנסיוני.

מיכל בירן: על זה חשוב להגיד, שדווקא אגף שוק ההון הציע הצעה, שאותו כסף של התמריצים, אפשר יהיה לחלק את זה אחרת, ומי שלא עובר את סף המס יקבל את זה כמענק.

מיכל בירן: ולא, גם זה לא היה מספיק טוב לאגף התקציבים שעמד על הרגליים האחוריות כדי לסכל את היוזמה השוויונית הזאת שיצאה ממשרד האוצר.

מיכל בירן: ועל כל זה אתם מוסיפים את התספורות.

מיכל בירן: זו תופעה מדהימה.

מיכל בירן: כשאדם לוקח שוקולד בסופר ולא משלם עליו קוראים לו גנב.

מיכל בירן: אבל אם מישהו לוקח מאות מיליונים מהכסף של הציבור ואומר: אוי, בסוף אין לי מספיק להחזיר לכם, אז אומרים: בוא נסגור על שני-שלישים ולפחות שלא נאבד את הכול, וקוראים לו טייקון.

מיכל בירן: ועל כל זה, איפה הכסף נמצא?

מיכל בירן: 70% ממנו נמצא בשוק ההון, שזה אומר, כשיש גאות הכסף אז אחלה, הכסף שלנו עולה אתה.

מיכל בירן: אבל מה קורה כשאדם נאלץ לצאת לפנסיה דווקא כשיש שפל?

מיכל בירן: במקום שהחברה כולה תיקח אחריות על מה שאוקיי, יש גאות ויש שפל, זה בסדר – אבל להשאיר את האדם לבד, בודד, מול הרגעים הקשים האלה בעצמו, זה פשוט דבר לא סביר.

מיכל בירן: זה לא חייב להיות כך.

מיכל בירן: יש הרבה אפשרויות, יש הרבה דרכים לתקן את מערכת הפנסיה.

מיכל בירן: כשאני חושבת עליה אני חושבת שזה כמו ספינה ענקית שכל שינוי בהגה, כשאתה מזיז לוקח הרבה זמן עד שאתה רואה שינוי במסלול.

מיכל בירן: מצד אחד, זה אומר שאנחנו עכשיו עדיין יכולים לתקן, כי את מלוא הנזק אנחנו נחוש רק בעוד עשרות שנים.

מיכל בירן: מצד שני, אם שוב, כמו שאמרתי על הקור, אם אנחנו לא נטפל בזה עכשיו, כי זה עוד נראה רחוק וקשה לדמיין את זה, וקשה לדמיין את מלוא העוצמה של המשבר הזה, אז כשניזכר בזה זה פשוט יהיה מאוחר מדי, כי אלה פשוט סכומים אסטרונומיים שהם בכלל לא בהיקף של מה שאנחנו רגילים לדבר עליו בכנסת.

מיכל בירן: אז אני כן מבקשת מראש הממשלה ומשר האוצר, יש פה הצעה מצוינת של חבר הכנסת חיים כץ שישב פה קודם וחברת הכנסת שלי יחימוביץ להקים ועדת חקירה פרלמנטרית.

מיכל בירן: תביאו את מיטב המומחים, מרב המוחות הטובים בתחום, לשבת, לחשוב, לטכס עצה, למצוא איך פותרים את הבעיה הזו לפני שהיא הופכת לקטסטרופה, לפני שהפצצה מתפוצצת.

מיכל בירן: יש הצעת חוק של חבר הכנסת עמר בר-לב, שלי ושל חברי כנסת אחרים, שקוראת להקמת קרן פנסיה ממלכתית שתהיה הבסיס; יש היוזמה, כמו שאמרתי, של אגף שוק ההון לחלוקה שוויונית יותר של התמריצים; אפשר להציג כאן מסלקה פנסיונית שתשרת באמת את האזרח ולא רק את המשווקים והיועצים; אפשר לדאוג שייעוץ יהיה אובייקטיבי – יש המון מה לעשות.

מיכל בירן: הדבר היחיד שחשוב זה לא לשבת ולחכות שזה יגיע לפתחנו.

מיכל בירן: את הפתרון למשבר הפנסיוני צריך ליזום כבר עכשיו.

מיכל בירן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיכל בירן, שנימקה הצעת אי-אמון מטעם סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם סיעת ש"ס: הרעבת 817,000 ילדים, שהם שליש מאוכלוסיית הילדים במדינה, והפניית עורף לשוועת הקשישים הרעבים ולחצי מיליון המשפחות שמתחת לקו העוני.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: מי שינמק את ההצעה הוא סגן יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת יצחק וקנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשבועות האחרונים יוצא לי לנמק – גם בשבוע שעבר, כשלא היה אי-אמון אבל הייתה הצעה לסדר-היום – את הצעות האי-אמון בממשלה.

יצחק וקנין: מאחר ששר הכלכלה יושב פה, ואני אומר את הדברים, אולי הם לא כל כך חודרים ללבם של השרים וללבו של ראש הממשלה.

יצחק וקנין: אבל, רבותי, צריך לדעת, יש פה מצב שמישהו צריך לקחת אחריות.

יצחק וקנין: אדוני שר הכלכלה, פרשת השבוע – יש דבר שהוא קצת – בפוליטיקה זה לא כל כך מצוי שאתה אומר למישהו: לך, תקבל תפקיד של ראש ממשלה, תנהיג את עם ישראל, תהיה המנהיג, והמנהיג לא רוצה לקבל את השליחות.

יצחק וקנין: לא רוצה.

יצחק וקנין: אבל לפני שמציעים לו את השליחות, יש כמה בדיקות שעשו למשה רבנו.

יצחק וקנין: הוא יוצא אל אחיו, "וירא בסבלֹתם", כותב רש"י במקום – אני רוצה שאתה תשמע, חבל שראש הממשלה לא שומע את זה – כותב רש"י: נתן עיניו ולבו להיות מצר עליהם.

יצחק וקנין: אני אגיד לך את הפירוש של הדברים בשפה שלנו היום: נתן עיניו ולבו להיות מצר עליהם, דהיינו להבין את הכאב של השני, להבין את הצער של השני, להבין מה לא טוב לשני; איפה אני יכול לסייע לו.

יצחק וקנין: קמה ממשלה במדינת ישראל ומציגה לנו מצגת של גירעון גדול מאוד.

יצחק וקנין: ואדוני, אני אומר לך, אני מוותיקי הבית הזה.

יצחק וקנין: אני זוכר, ואמרתי את זה בשבוע שעבר, ב-2008 המצב היה יותר קשה, עולמית גם, לא רק במדינת ישראל; גירעון הרבה יותר גדול.

יצחק וקנין: לא נפלנו מהכיסא.

יצחק וקנין: ישבנו, חשבנו.

יצחק וקנין: ולפגוע בקצבאות הילדים – לא יקום ולא יהיה.

יצחק וקנין: לפגוע בשכבות החלשות לא נתנו, להעלות את המע"מ לא נתנו.

יצחק וקנין: עשינו צעדים.

יצחק וקנין: אני חבר ועדת הכספים ב-12 שנים האחרונות, ואני אומר לך דברים באחריות.

יצחק וקנין: לא נתנו לדברים האלה להיעשות.

יצחק וקנין: מה אתם עושים?

יצחק וקנין: עובדה היום, הכול מתחבר למה שאתה אומרים בכלל.

יצחק וקנין: אמרתם שיש גירעון גדול, אני חושב שאו שהשר ששמו שם – סלח לי מאוד, אני לא אוהב לדבר באופן אישי עד כדי כך – או שהוא לא הבין את המאטריה, או שסובבו אותו בכחש, או – אני לא הולך להגיד את זה.

יצחק וקנין: היום מתברר שיש עודפי תקציב, רזרבה שלא משתמשים בה.

יצחק וקנין: אני ישבתי בשבוע שעבר בוועדת הכספים.

יצחק וקנין: רבותי, אתם יודעים כמה העברות תקציביות שלא השתמשו בהן עשו ברזרבה?

יצחק וקנין: איפה אתם?

יצחק וקנין: בואו נחזיר את הקצבאות לפחות.

יצחק וקנין: אני אסביר לכם מה זה קצבה.

יצחק וקנין: מה אמר שר האוצר?

יצחק וקנין: צריך להפסיק את המדיניות של קצבאות.

יצחק וקנין: רבותי, זה טוב, אתה יודע למי? לי ולך.

יצחק וקנין: אני לא מתבייש להגיד את זה, לי ולך זה טוב.

יצחק וקנין: עם משכורת של חבר כנסת, לי ולך זה טוב.

יצחק וקנין: אבל משכורת של שני בני-הזוג עובדים – הרי זה מה שאתם טוענים – לא אלה שיושבים ומתבטלים, אלה שעובדים, השכיר שמקבל 5,000 ו-4,500 שקל בחודש, איך הוא גומר את החודש כשהוא צריך לשלם משכנתה 3,000–4,000 שקל?

יצחק וקנין: הוא צריך לשלם עבור הילדים שלו לבית-הספר, ארנונה, מים, חשמל.

יצחק וקנין: איפה המחיה שלו?

יצחק וקנין: בשבילו 400 שקל בקצבת הילדים זה הרבה כסף, אני אומר לך את זה באחריות.

יצחק וקנין: אני ישבתי בבתים של האנשים האלה ודיברתי אתם.

יצחק וקנין: בשבילם 400–500 השקל שהורדת להם בקצבאות זה כסף גדול, זה לא כסף קטן.

יצחק וקנין: אולי בשבילי זה כסף קטן.

יצחק וקנין: את זה אתם לא הבנתם כי אתם פשוט חובבנים.

יצחק וקנין: לא לקחתם את הדבר הזה ברצינות.

יצחק וקנין: ורבותי, אנחנו משלמים את המחיר הזה ואנחנו נשלם מחיר קשה.

יצחק וקנין: "נתן עיניו ולבו להיות מצר", זה לראות את המצב של החלש, להבין את המצב הקשה שילד לא יכול ללכת לטיול כי להורים שלו אין לתת 20 שקל או 40 שקל לטיול, או לקחת סנדוויץ'.

יצחק וקנין: רבותי, יש פתגם שאומר: לא ילדת אותו, אתה לא מרחם עליו.

יצחק וקנין: במרוקאית אומרים "אלי מא וולדו, מאיחן עליה", מי שלא ילד אותו, לא מרחם עליו.

יצחק וקנין: כנראה אצלכם, זה מעל הבינה שלכם, להבין את הדברים.

יצחק וקנין: אני אומר לכם, רבותי, אם לא תתקנו את הדברים – ויש אפשרות, הרי עובדה, שר האוצר לפני חודש ימים הודיע שהוא מבטל את העלאת המס שהוא היה צריך לעשות לחברות.

יצחק וקנין: נכון, רבותי, הוא ביטל.

יצחק וקנין: למה את זה אני יכול לבטל?

יצחק וקנין: מישהו יכול להסביר לי?

יצחק וקנין: למה את זה אני יכול לבטל, ואני לא יכול להחזיר את קצבאות הילדים או הקשישים?

יצחק וקנין: מעל 817,000 ילדים מתחת לקו העוני.

יצחק וקנין: איך אנחנו רוצים לטפל בזה, רבותי?

יצחק וקנין: איך?

יצחק וקנין: באיזה צורה אם לא נעשה מעשה?

יצחק וקנין: את המס, ברגע אחד ביטלו.

יצחק וקנין: למי ביטלת אותו?

יצחק וקנין: לעשירים ביטלת אותו.

יצחק וקנין: אין לי בעיה עם זה.

יצחק וקנין: אני אומר לך, אין לי בעיה.

יצחק וקנין: כל הכבוד שביטלת, אבל באותה מידה תרחם עלינו, שלא מתחילים את החודש; לא שלא מסיימים אותו, לא מתחילים את החודש.

יצחק וקנין: גם בנושא של הטבות המס, אתה יודע, אדוני שר הכלכלה, תן לכל ההתנחלויות.

יצחק וקנין: תן להם מה שאתה רוצה.

יצחק וקנין: תכניס אותם, אני בעד.

יצחק וקנין: אבל אל תבטל את קריית-גת וקריית מלאכי.

יצחק וקנין: למה לבטל את אזור העדיפות?

יצחק וקנין: ההחלטות שלכם הן לא החלטות נכונות.

יצחק וקנין: אני לא יודע איך אתם מקבלים אותן.

יצחק וקנין: יש מישהו שם שצריך להדליק לכם נורה על מה שאתם עושים.

יצחק וקנין: רבותי, אפילו לא שנה עברה מאז הקמתה של הממשלה.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו מדברים על ממשלה של שמונה חודשים.

יצחק וקנין: מה, היה פה איזה פלא?

יצחק וקנין: קרה איזה נס גדול?

יצחק וקנין: פתאום אין גירעון?

יצחק וקנין: פתאום יש עודפים?

יצחק וקנין: מה קרה?

יצחק וקנין: זו ההוכחה שזו חובבנות.

יצחק וקנין: לא יורדים למקרו.

יצחק וקנין: מדברים אתך גבוהה-גבוהה, מספרים לנו סיפורים, והתוצאות, רבותי, הן תוצאות הרות אסון לחברה.

יצחק וקנין: רבותי, זה לא שייך לפוליטיקה, זה לא שייך למפלגה, זה שייך לציבור הישראלי.

יצחק וקנין: הציבור הישראלי קורס תחת הנטל של אותן שכבות חלשות.

יצחק וקנין: הן קורסות, רבותי.

יצחק וקנין: אם לא נעשה מעשה בעוד מועד, רבותי, אני אומר לכם, אתם תישאו באחריות הזאת.

יצחק וקנין: אתם חייבים לתת את העדיפות.

יצחק וקנין: אני אומר, הממשלה צריכה לקבל החלטה, לקבל החלטה מיידית.

יצחק וקנין: דבר ראשון – להחזיר את קצבאות הילדים.

יצחק וקנין: להחזיר אותן, רבותי.

יצחק וקנין: זה יותר קטן מהפטור ששר האוצר הוריד בשבוע שעבר.

יצחק וקנין: אם זה 3 מיליארד, יש לו 3 מיליארד.

יצחק וקנין: יש לו 13 מיליארד שקל מעבר לרזרבה, עוד רזרבה שהם שמו בצד.

יצחק וקנין: רבותי, אני יודע איך המערכת מתנהלת, אבל במקום אחר – זאת שערורייה.

יצחק וקנין: אני אומר לכם, רבותי, זאת שערורייה.

יצחק וקנין: אני אומר לכם, ישבתי בוועדת הכספים שנים, ולא נתנו במצב יותר קשה; גם כשמפעלים קרסו פה ב-2008 והיינו צריכים לעשות קרן מיוחדת, לא נתנו לפגוע בקצבאות הילדים.

יצחק וקנין: כי, רבותי, יש קו שאסור לנו לעבור.

יצחק וקנין: אי-אפשר לדבר כל היום על מעמד הביניים וכל היום לדפוק את מעמד הביניים.

יצחק וקנין: מדברים על מעמד הביניים ומעמד הביניים חוטף מכות.

יצחק וקנין: אני חוזר שוב, לאדם שמשתכר 100,000, 70,000 שקל – ויש כאלה הרבה, ראינו היום את הנתונים על גובה השכר – ו-40,000 שקל, אין לו בעיה אם תיקח לו את הקצבה.

יצחק וקנין: אבל משפחה ששני בני-הזוג עובדים ומשתכרים 10,000 שקל, שניהם ביחד, 500-400 שקל, רבותי, זה כסף גדול בשבילם.

יצחק וקנין: זה כסף גדול, לפעמים זה הלחם, פרוסת הלחם שהילדים צריכים לקחת לבית-הספר.

יצחק וקנין: קחו את הדברים לתשומת לבכם.

יצחק וקנין: כתוב – לא סתם שמו אותך איפה שאתה יושב, אדוני השר.

יצחק וקנין: לא סתם.

יצחק וקנין: אם הגעת למלכות, אתה צריך לדעת מה אתה עושה במלכות הזאת.

יצחק וקנין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יצחק וקנין, אשר נימק הצעת אי-אמון מטעם סיעת ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: על שתי ההצעות, של סיעת העבודה ושל סיעת ש"ס, ישיב שר הרווחה והשירותים החברתיים, חבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי השרים, חבר הכנסת שנימק, חבר הכנסת וקנין, אני רק רוצה להזכיר לך ולכל היושבים, שהנתון שעליו אתה מתבסס – – –

יצחק וקנין: של 2012.

מאיר כהן: של 2012.

מאיר כהן: אדוני, אתם, תנועת ש"ס, הייתם חלק מהממשלה.

יצחק וקנין: – – –

מאיר כהן: שנייה.

מאיר כהן: אני לא נוהג להתנצח מעל דוכן הכנסת.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד את דברי.

מאיר כהן: הקשבתי לך ברוב קשב, אז אתה תצטרך להקשיב לי.

מאיר כהן: חברים, יכול להיות שנצטרך לצעוק האחד על השני, אבל נשתדל לא לעשות את זה.

מאיר כהן: ראה, יש באמת מידה של צביעות אצל חלק מחברי חברי הכנסת, וזה מביך, יכול להיות שאני אצטרך ללמוד את זה עם השנים, שבעצם, הצעת האי-אמון הזו, אדוני, היא אי-אמון בך, במפלגה שלך.

מאיר כהן: אתם הייתם שם ב-2012.

מאיר כהן: אתם הייתם שם.

מאיר כהן: כשאתם רושמים, הרעבה של 871,000 ילדים – אתה היית שם.

מאיר כהן: מפלגת ש"ס, במשך עשרות שנים הסתכלתי על המפלגה הזו, אני, כאחד שגדל בירוחם ודימונה, וכל כך כעסתי עליכם, כי אתם יכולתם לעשות הרבה יותר מהמעט שעשיתם.

מאיר כהן: לי מותר להגיד את זה, כי חלק ממשפחתי הם אנשי ש"ס והוויכוח הוא ויכוח בתוך הבית.

מאיר כהן: אבל טלו קורה מבין עיניכם, תהיו הגונים עם עצמכם, אל תעלו לכאן עם הצעות אי-אמון על נתונים שאתם בישלתם.

מאיר כהן: אתם הייתם חלק מהם.

מאיר כהן: אני אצטרך לתת את הדין, אני וחברי, על נתונים שיבואו, אבל אתה לא היית צריך לעמוד כאן.

מאיר כהן: לא היית צריך לעמוד כאן, אתה חלק מהעניין הזה.

מאיר כהן: בזה אני מסיים, כי אני לא רוצה, חס ושלום, להעכיר מערכת יחסים – – –

איתן כבל: אדוני השר, יש לי שאלה.

מאיר כהן: אתה לא תשאל עכשיו.

מאיר כהן: אני אענה לך תכף, מר כבל היקר.

איתן כבל: באמת, רק לדעת בעניין הבישולים, ממתי מתחילים לספור לממשלה את הבישול?

מאיר כהן: תודה שאתה שואל את זה.

מאיר כהן: אני מאמין, חבר הכנסת כבל, אין שום ספק שהאחריות היא מהרגע שנבחרת.

מאיר כהן: אנחנו צריכים לקחת אחריות על הכול.

מאיר כהן: אבל היות שמתייחסים לנתונים, אני מסתכל על הדוח הזה, ומאשימים אותנו בהרעבה של 871,000 ילדים, חס ושלום, כולם היו ילדינו וילדיך; אבל היות שמסתכלים על הדוח הזה אני שואל את עצמי, ממה נפשנו?

מאיר כהן: זה באמת על זה?

מאיר כהן: על זה צריך להגיד שאנחנו מרעיבים?

מאיר כהן: בואו נמתין.

מאיר כהן: עכשיו לעניין.

מאיר כהן: אנחנו בעיצומם של פרסומי דוחות וקבלת נתונים רבים אשר כולם מצביעים שאכן ממדי העוני גבוהים.

מאיר כהן: חוסר ביטחון תזונתי ופערים חברתיים הם מתכון לאסון חברתי ויש לטפל בהם מייד.

מאיר כהן: על זה אין שום ויכוח, לא באופוזיציה ולא בקואליציה.

מאיר כהן: הסכנה הגדולה הטמונה במטר כזה של נתונים ודוחות היא שנשלים עמם ונהפוך אותם לשגרת חיינו.

מאיר כהן: ברור לכם, אלה המביעים את האי-אמון בממשלה, שלכל שרי הממשלה – ועכשיו אני אומר את זה מעומק לבי – לכל שרי הממשלה, אפשר להתווכח לכאן ולכאן, לרבות שר האוצר וראש הממשלה, יש מחויבות אמיתית ועמוקה לצמצום הפערים בחברה הישראלית.

מאיר כהן: הוויכוח לעתים הוא על הדרך.

מאיר כהן: אנו מנתחים את דוח העוני בעיניים מקצועיות, בנשמה יתרה ומתוך כוונה אמיתית לטפל בעוני ובעניים, ולא כדי להפוך את השאלה הזו, חבר הכנסת וקנין, לעילה למשחקים פוליטיים ולהתנגחות.

מאיר כהן: זה הרבה יותר רציני מאשר לעמוד כאן ולהתנגח.

מאיר כהן: ברור לנו שהעוני הוא לא בעיה של העניים, הוא הבעיה שלנו, שלנו כמדינה, שלנו כממשלה.

מאיר כהן: אנחנו, ממשלת ישראל, האחראים הבלעדיים, כל שרי ושרות הממשלה, לשאלת העוני ולצמצום הפערים.

מאיר כהן: על מנת לטפל במציאות החברתית המורכבת, מתקיים שילוב מערכות ממשלתי מקצהו האחד של שולחן הממשלה ועד לקצה השני.

מאיר כהן: כל המשרדים מבינים שאיגום משאבים וסימון יעדים הם הערובה לשינוי המציאות.

מאיר כהן: נגישות לבריאות – מתחילים בשינוי; חינוך טוב ושוויוני – מתחילים; דיור בר-השגה; הורדת מחירים; פתיחת השוק לתחרות; פיתוח תשתיות לפריפריה הגיאוגרפית והחברתית; הקמת אזורי תעשייה משותפים; עידוד יציאה לעבודה; חיזוק הביטחון התעסוקתי, שמדאיג אותנו מאוד – אלה ועוד הם הגורמים הישירים לצמצום הפערים החברתיים בחברה הישראלית, וכולנו מכוונים לשם את כל מרצנו.

מאיר כהן: אני רוצה להדגיש שמשרד הרווחה בראשותי ממוקד ומכוון מטרה לטיפול בילדים, בעוני של ילדים, בילדים בסיכון, בהזנחה, בהתעללות בקשישים, בבעלי מוגבלויות ובאוכלוסיות נוספות שבהן נהגה, אדוני חבר הכנסת, ונהגו הרבה מאוד ממשלות במדיניות של הסתר פנים.

מאיר כהן: אתה צודק, אבל זה לא אנחנו.

מאיר כהן: אני רוצה לציין כמה מהתוכניות של משרד הרווחה, חלקן תוכניות המשך וחלקן תוכניות חדשות.

מאיר כהן: התוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון – 223,000 ילדים בכל היישובים בטיפול.

מאיר כהן: ככל שאני לומד איך מטפלים במקומות אחרים אני חייב להגיד שזה לא מספיק, אבל זאת תחילתה של מהפכה אמיתית, ואני מלא גאווה, ואני אגיד לך, על חלק משרי הרווחה, קודמי בתפקיד, ושרי החינוך, שהתחילו את התוכנית הזאת, ואנחנו ממשיכים אותה ביתר שאת.

מאיר כהן: בימים אלה, כל יום, במשך כמה וכמה שעות שוקדת הוועדה למלחמה בעוני שהקמתי בראשותו של אלי אלאלוף על מציאת פתרונות ומתן המלצות לעניין צמצום היקפי העוני במדינת ישראל.

מאיר כהן: המטרה שלנו, ואני מקווה שיעשו את זה כולם, בתוך עשר שנים להוריד את ממדי העוני ב-12% ולהגיע לממוצע של מדינות ה-OECD, והלוואי שנצליח יותר.

מאיר כהן: ואפשר לעשות את זה, זה לא בשמים.

מאיר כהן: המלצות הוועדה יכללו צעדים אופרטיביים מדידים וייקבעו בתוך 90 ימים מיום הקמתה.

מאיר כהן: הממשלה התחייבה לקדם את המלצות הוועדה, ואני סמוך ובטוח שנמצא גם את המקורות התקציביים המתאימים לצמצום הפערים, וזאת תהיה בשורה טובה.

מאיר כהן: טיפול בביטחון תזונתי: התחלנו עכשיו בעלות של 270 מיליון שקלים.

מאיר כהן: החל מחודש ינואר מגיעים לאותם ילדים בסיכון שעליהם אתם מדבר.

מאיר כהן: תוכנית המשפחות – 5,000 משפחות עם מנטורים, כל משפחה במשך שנתיים, לכל 15 משפחות מנטור שמלווה אותן ומוציא אותן ממעגל העוני לתעסוקה ולשיפור בחינוך ובבריאות.

מאיר כהן: עשינו את זה, אנחנו יודעים איך לעשות את זה.

מאיר כהן: הקצינו 100 מיליון שקלים לתוכנית הזאת.

מאיר כהן: ושוב, הקל ביותר הוא להחליט על העלאה של עוד 100 שקלים בקצבאות.

מאיר כהן: חבר הכנסת וקנין – –

באסל גטאס: תבטל את הקיצוץ.

מאיר כהן: – – אני באתי, וגם אתה, ממקומות שההורים שלנו לא קיבלו קצבאות.

מאיר כהן: אנחנו צריכים להשאיר את הכסף לחיזוק הקצבאות של נכים ושל קשישים, אנחנו צריכים למצות את כל האפשרויות לצאת לעבוד, ולדאוג שאלה שעובדים, שכרם יספיק להם לחיות.

מאיר כהן: אז אני מבקש לדחות את הצעת האי-אמון, כי באמת בנושא הזה, אל לנו להאשים את הממשלה הזאת בכשלים של הממשלה הקודמת.

מאיר כהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר מאיר כהן, שר הרווחה והשירותים החברתיים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצעת האי-אמון מטעם סיעות מרצ ויהדות התורה: פגיעת ממשלת ישראל בדמוקרטיה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת זהבה גלאון, והיא גם תנמק את הצעת האי-אמון.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני מנמקת הצעת אי-אמון בשם סיעות מרצ ויהדות התורה.

זהבה גלאון: אנחנו מביעים אי-אמון בממשלה, כי הממשלה הזאת משתוללת ואין מי שיעצור אותה, והכנסת מפגעת בדמוקרטיה, הכנסת שהייתה צריכה להיות המעוז, המגן, המבצר את זכויות האדם וההגנה על הדמוקרטיה הופכת להיות זו שמפגעת בדמוקרטיה הישראלית.

זהבה גלאון: תראו מה קורה כאן בממשלת ישראל, חברי חברי הכנסת, בזמן שיאיר לפיד וחברי הכנסת של יש עתיד משחקים בכל מיני איומי סרק ובתחזיקו אותי, ומחפשים כותרות בעיתונים כדי לבלום את הנפילה בסקרים, מי שבעצם מנהל את הממשלה הזאת אלה המתנחלים של הבית היהודי, החבורה האנטי-דמוקרטית של ישראל ביתנו והקיצונים המסיתים של הליכוד, שכל מה שמעניין, ככה לפעמים יש לי תחושה – שמה שמעניין אותם זה שהמדינה שלנו פה תעלה בלהבות.

זהבה גלאון: וכשאנחנו בודקים מה קורה, אז מסבירים לנו שהם יושבים בממשלה, כי פוליטיקה זה משחק של פשרות.

זהבה גלאון: אז אני רוצה, חברי חברי הכנסת, לקרוא בפניכם פסקה שנכתבה לפני שנה.

זהבה גלאון: נחשו, חברי חברי הכנסת, מי כתב את הפסקה – לא אתה, השר בנט – מי כתב את הפסקה הזאת; אני מצטטת: "הם הרי לא יקצצו לחרדים.

זהבה גלאון: הם לא יקצצו למתנחלים.

זהבה גלאון: הם לא יקצצו לוועדים הגדולים.

זהבה גלאון: הם לא יקצצו לאף אחד מהסקטורים, מהמגזרים, מקבוצות האינטרסים ומאלה שהתפקדו אליהם למפלגה.

זהבה גלאון: הם תמיד ידברו על זה, הם תמיד יעשו קולות כאילו הפעם הם מתכוונים ברצינות, ואז, ברגע האמת, הם יתכנסו בחדרים האחוריים של הפוליטיקה הישראלית הישנה, וכשהם יצאו משם אנחנו נגלה ששוב, גם הפעם, מי שמשלם את החשבונות הוא מעמד הביניים הישראלי".

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אמר את זה לא אחר משר האוצר יאיר לפיד.

זהבה גלאון: רק לפני שנה הוא אמר את זה, הוא כתב את זה ליתר דיוק, אותו שר אוצר שרק הבוקר הודיע שבעצם שוב, מתוך הסכם שהיה עם הבית היהודי, הם לא יקצצו בתקציב הישיבות.

זהבה גלאון: ונחשו מה קרה למי שהבטיח שהוא יקצץ את תקציב הביטחון?

זהבה גלאון: גם היום הגדילו שוב בכמה מיליארדים את תקציב הביטחון.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אז בפוליטיקה הישנה ובפוליטיקה החדשה, חברי חברי הכנסת, כנראה שאין שום הבדל, והם מסבירים לנו ביש עתיד, עוד הפעם הם מסבירים לנו שפוליטיקה זה משחק של פשרות.

זהבה גלאון: ואני שואלת אתכם, מה בדיוק קיבלה יש עתיד תמורת התמיכה העיוורת שלה בממשלה שמוליכה לחיסולה של מדינת ישראל כמדינה דמוקרטית?

זהבה גלאון: שימו לב באילו חוקים תמכו יש עתיד ושאר חברי הקואליציה הזאת: בחוק ההסתננות; מתכוונת לתמוך בחוק העמותות, בחוק פראוור.

זהבה גלאון: ומה קיבלה יש עתיד בתמורה?

זהבה גלאון: שימו לב, הבטחה לוועדה שתבחן את הפתרון לשוויון בנטל, או איזה תמיכה מעורפלת ומסויגת בחוק של חצי נקודת מס עבור זוגות חד-מיניים, שגם היא נתונה לגחמות של נפתלי בנט ואיילת שקד ושימוש בזכות הווטו שיאיר לפיד נתן לנפתלי בנט בממשלה הזאת.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, בזמן ששר האוצר נכנס לעוד קרב עם הפסד ידוע מראש מול ראש הממשלה נתניהו על איזו מפלגה תקבל את תפקיד יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, ממשלת נתניהו יוצאת למלחמה נגד העקרונות הבסיסיים ביותר של מדינה דמוקרטית.

זהבה גלאון: ומה שמדאיג אותי, שאזרחי מדינת ישראל הם כבר מזמן לא הריבון במדינה הזאת.

זהבה גלאון: אזרחי מדינת ישראל, חברות וחברים, רוצים הסדר מדיני ומשא-ומתן אמיתי, לא כזה של משיכת זמן מול האמריקנים.

זהבה גלאון: אזרחי ישראל רוצים לחיות במדינה חופשית ומתקדמת, אזרחי ישראל רוצים שההון יחולק גם למעמד הביניים ולא יהיה כולו בידי טייקונים והאלפיון העליון, והם מאמינים שזכותו של כל אדם במדינה היא לרשת ביטחון חברתית ולחיים בכבוד.

זהבה גלאון: ואני מעריכה שאם היו בודקים את זה היו רואים שאזרחי ישראל גם רוצים הפרדת הדת מהמדינה ושוויון זכויות לקהילה הלהט"בית, והם רוצים בעיקר שהמדינה תחזור ותשקיע בהם בחינוך, בפיתוח, ביצירת מקומות עבודה, בפתרונות לבעיית מחירי הדיור גם בתוך הקו הירוק ולא רק בהתנחלויות.

זהבה גלאון: איפה עומד ראש הממשלה בכל הנושאים האלה?

זהבה גלאון: על מה ראש הממשלה מדבר בשבועות האחרונים?

זהבה גלאון: שימו לב.

זהבה גלאון: למה הוא מתעקש לדבר אתנו רק על איראן, שואה, איראן, רוחאני, אנטישמי, מסוכן, ולקינוח עוד הפעם איראן?

זהבה גלאון: למה ראש הממשלה לא אומר לנו בכנות אם הוא מאמין בפתרון שתי המדינות ואם יש לו תוכנית אמיתית לבעיית הדיור?

זהבה גלאון: למה, למען השם, אחוז כל כך גבוה מהתחלות הבנייה מתרכז בהתנחלויות כשברור שיצטרכו לפנות אותן?

זהבה גלאון: בכלל, קראנו לו כאן בשבוע שעבר: ביבי, צא מהארון.

זהבה גלאון: מתי הוא יגיד את דעתו בנושא הקהילה הלהט"בית?

זהבה גלאון: ובכלל, האם הוא יגיד לנו אם יש לנו איזו תוכנית כלכלית אמיתית?

זהבה גלאון: אולי הוא גם יגיד לנו בהזדמנות הזאת מה הוא חושב על נישואים אזרחיים?

זהבה גלאון: אבל, חברי חברי הכנסת, אל תבלבלו את ראש הממשלה נתניהו בשאלות האלה.

זהבה גלאון: מה שעושה ראש הממשלה נתניהו, למי שראה גם את ועידת הליכוד, הוא עסוק כל היום בלוליינות פוליטית כדי לשרוד מול עסקני הליכוד.

זהבה גלאון: ומה עושה בינתיים הממשלה שלו, ממשלת נתניהו – וזאת הסיבה שבגינה אנחנו מציעים אי-אמון בממשלה?

זהבה גלאון: בדיוק ההפך ממה שהציבור היה רוצה.

זהבה גלאון: ממשלת נתניהו לוקחת את הכסף שלנו ומעבירה אותו לחטיבה להתיישבות ושורפת אותו בכל מיני הרפתקאות משיחיות של מתנחלים מעבר לקו הירוק, ועל הדרך גם מובילה אותנו לבידוד בין-לאומי ולתסיסה שיכולה להיגמר בעוד אינתיפאדה.

זהבה גלאון: הממשלה הזאת שוחקת שוב ושוב את מעמד הביניים ונכנעת פעם אחר פעם לאיומים של בעלי ההון.

זהבה גלאון: היא מפקירה את שירותי הרווחה, היא מחסלת את הדיור הציבורי.

זהבה גלאון: לאחרונה אנחנו רואים יוזמה חדשה מבית היוצר של איילת שקד ורוברט אילטוב.

זהבה גלאון: הממשלה הזאת גם פתחה במלחמה נגד ארגוני החברה האזרחית.

זהבה גלאון: כל מי שמעז לבקר את השלטון, מאיימים עליו.

זהבה גלאון: מאיימים עליו שיסתמו לו את הפה, ציד מכשפות מודרני.

זהבה גלאון: ואיך יסתמו לו את הפה?

זהבה גלאון: יצטרכו למסות את העמותה.

זהבה גלאון: אף ארגון לא יוכל לגייס יותר מ-20,000 שקלים.

זהבה גלאון: מה המשמעות של זה?

זהבה גלאון: שארגוני החברה האזרחית שלא מתיישרים עם הקו הרשמי של השלטון יצטרכו להיסגר, כי זה לא מתאים לנפתלי בנט ולאיילת שקד, ושמעתי מה היה לשר בנט להגיד על העמותות.

זהבה גלאון: כמובן, זה יהיה בתמיכת יש עתיד, כי הם מכשירים כל שרץ.

זהבה גלאון: שרץ של דה-לגיטימציה, שהפך גם מזמן לעניין של שגרה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אם אני צריכה לסקור עוד, איך כנסת ישראל, שכמו שאמרתי קודם, אמורה להיות זאת שמגינה על הדמוקרטיה הישראלית, היא המפגעת הראשית היום בארגוני החברה האזרחית, באזרחים, באזרחי ישראל הערבים.

זהבה גלאון: אנחנו ראינו רק לפני כמה זמן איך השר אהרונוביץ, השר לביטחון פנים, הסביר לנו שבכלל ארגוני החברה האזרחית הם אלה שמונעים ממנו ולא מאפשרים לו להילחם בפשיעה המאורגנת כי הם מתנגדים לשימוש במעצרים מינהליים.

זהבה גלאון: זה השר לביטחון פנים.

זהבה גלאון: ראינו את כל תקופות המעצר הדרקוניות והלא-מידתיות ששלחו אליהן מפגינים שמחו נגד חוק פראוור; באותה הפגנה שבה המשטרה החליטה גם לפגע בחופש העיתונות וביקשה מהעיתונאים ומהצלמים להעביר אליה תמונות מהאירוע.

זהבה גלאון: מישהו קצת התבלבל כאן.

זהבה גלאון: מישהו קצת לא מבין איך מתנהלת מדינה מתוקנת.

זהבה גלאון: והדבר החמור ביותר שהיה כאן בשבוע האחרון, זאת החלטה של הכנסת הזאת להעביר את החוק הדרקוני, את החוק הבזוי, חוק ההסתננות, שמאשר לכלוא אנשים ללא משפט ומבלי לבדוק בכלל את בקשות המקלט שלהם.

זהבה גלאון: אני רוצה להגיד, חברי חברי הכנסת, שאני גאה בחברי סיעתי, סיעת מרצ, שהצטרפו למאבק של אנשים שמבקשים לשים אותם במה שנקרא "מתקן שהייה פתוח", שם מכובס לכלא.

זהבה גלאון: אני שואלת אתכם: זאת דמוקרטיה?

זהבה גלאון: זאת דמוקרטיה, חברי חברי הכנסת?

זהבה גלאון: כל הדיבורים האלה שאנחנו שומעים כאן מהכנסת, כל הדיבורים האלה, זאת דמוקרטיה?

זהבה גלאון: וכל האמירות האלה.

זהבה גלאון: עלו כאן חברי כנסת, סיפרו לנו שקרים על חוק ההסתננות, הסיתו את תושבי דרום תל-אביב נגד אותם מבקשי מקלט, מבלי שאפילו בודקים באופן פרטני.

זהבה גלאון: מתייחסים לכולם באופן קולקטיבי כאילו מדובר כאן באיזו סכנה שמהלכת על קיומנו.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, לאמירות האלה יש השלכה על הציבור.

זהבה גלאון: ראינו את ההסתה הזאת באה לידי ביטוי כשאדם מוסת שפך כוס תה על חבר הכנסת אחמד טיבי.

זהבה גלאון: כולנו שמענו על אוהדי "בית"ר ירושלים" שקרעו ספר קוראן במהלך משחק כדורגל.

זהבה גלאון: איפה ראש הממשלה?

זהבה גלאון: איפה שר האוצר של הפוליטיקה החדשה?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, לסיום, אני קוראת לכם להפסיק לשתוק ולעמוד מהצד.

זהבה גלאון: אני יודעת שחלק

זהבה גלאון: כם חושבים שמוטב לחיות במדינה דמוקרטית, עם חברה פתוחה, פלורליסטית, סובלנית ורבגונית, שוחרת שלום, צדק ושוויון, משום שבחברה הפתוחה, חברי חברי הכנסת, אין לאף אדם, גוף או ארגון מונופול על האמת – כדבריו המחכימים של קרל פופר.

זהבה גלאון: אני יודעת שחלק

זהבה גלאון: כם מאמינים שלזכות אין מין ולאמת אין צבע, כדבריו של פרדריק דאגלס.

זהבה גלאון: אני יודעת שגם אתם חושבים שארץ אינה ניכרת רק במעשיה אלא גם במה שהיא מוכנה לשאת, כדבריו של קורט טוכולסקי, החקוקים על קירות "יד ושם".

זהבה גלאון: אני קוראת לכם מכאן: תפסיקו לשתוק.

זהבה גלאון: אין לכם פריבילגיה לעמוד מהצד.

זהבה גלאון: הצטרפו אלינו, עזרו לנו לבלום את ההשתוללות הזאת של הממשלה.

זהבה גלאון: אם אנחנו לא רוצים שהרוע ינצח, אסור לנו ואסור לכם, חברי חברי הכנסת, להמשיך לעמוד בצד ולשתוק.

זהבה גלאון: צריך להצביע אי-אמון בממשלה האנטי-דמוקרטית הזאת.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון, אשר נימקה הצעת אי-אמון מטעם סיעות מרצ ויהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת חנא סוייד לנמק הצעת אי-אמון מטעם הסיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד בנושא: כישלון הממשלה בתחום המדיני ובתחום הכלכלי-חברתי.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אנחנו מציעים להביע אי-אמון בממשלה בגלל התפקוד שלה בתחומים החברתיים והמדיניים.

חנא סוייד: אני אפרט את דברי ואחלק אותם לשני חלקים עיקריים: בהיבט החברתי-כלכלי, אני אדבר על התייחסות הממשלה לציבור הערבי ולאוכלוסייה הערבית בענייני הפיתוח והצרכים של אותה חברה; בחלק השני אני אדבר, כפי שאמרתי, על ההיבטים, או על התפקוד המדיני, על ההתנהלות המדינית של ממשלת נתניהו.

חנא סוייד: הדבר הראשון שאני רוצה לציין בהתנהלות הממשלה כלפי האוכלוסייה הערבית הוא שרוב העניינים של החברה הערבית והאוכלוסייה הערבית מתנהלים לא על-פי חוקים אלא על-פי החלטות ממשלה.

חנא סוייד: המדינה, בדרך כלל, בכל הנושאים, מתנהלת על-פי חוקים.

חנא סוייד: חוקים הם בדרך כלל חוקים אוניברסליים, אי-אפשר לפרש אותם בצורה אחת לקבוצה אחת ובצורה אחרת לקבוצה אחרת; החוק הוא אוניברסלי.

חנא סוייד: לכן, הדרך, לכאורה, להיטיב עם האוכלוסייה הערבית, אבל בעצם הדרך שנוקטת הממשלה על מנת לתעתע באוכלוסייה הערבית זה להנהיג ולכלכל את צעדיה ולתכנן את מעשיה כלפי האוכלוסייה הערבית על-ידי החלטות ממשלה.

חנא סוייד: החלטות ממשלה אפשר לפרש, אפשר להציב פרמטרים וקריטריונים שונים.

חנא סוייד: לקבוצה זאת מציבים כללים כאלה ולקבוצה אחרת מציבים כללים אחרים.

חנא סוייד: הניסיון בסופו של דבר הוא לא לעשות כלום.

חנא סוייד: אני רוצה לתמוך את דברי בשלושה נושאים עיקריים.

חנא סוייד: הנושא הראשון הוא המענק שמשרד השיכון אישר לרוכשי דירות על מנת לעזור להם לרכוש דירות בגלל העלייה המטאורית במחירי הדיור, דבר שכל המגזרים חוו אותו.

חנא סוייד: החוק הזה כלל כ-30 יישובים, עשרה מהם יישובים ערביים.

חנא סוייד: אז אפשר לחשוב ששליש מאלו שקיבלו את המענק הזה, כתמיכה ברוכשי דירות, יהיו ערבים.

חנא סוייד: מתברר שאף אזרח ערבי אחד לא קיבל את המענק הזה, מלבד שישה בעיר נצרת, שבה אופי הבנייה הוא אופי עירוני, והוא דומה גם בתל-אביב וגם ברעננה, וגם בחיפה, וגם בכל עיר אחרת.

חנא סוייד: בכל היישובים הערביים האחרים אף אחד – אחד – לא זכה במענק הזה.

חנא סוייד: ולמה?

חנא סוייד: כי תפרו קריטריונים "חכמים" שיוציאו מכלל הזכאות את כל האוכלוסייה הערבית.

חנא סוייד: וזה משרד השיכון, שיודע בדיוק, בפרטי פרטים, מהו אופי הבנייה ביישובים הערביים.

חנא סוייד: אז תפרו קריטריונים שהוציאו את כל האוכלוסייה הערבית.

חנא סוייד: בושה וחרפה – בושה וחרפה – שהממשלה מחליטה החלטה שבסופו של דבר אף אזרח אחד לא זוכה במענק הזה.

חנא סוייד: נושא אחר: חברת חשמל – חברת חשמל היא לא משרד ממשלתי, אבל היא חברה ממשלתית – מוציאה פרויקט שהיא רוצה לתת מענקים לסטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה.

חנא סוייד: בפרסום היא אומרת: ניתנת עדיפות לסטודנטים ערבים – בתחומי ההנדסה כמובן; זה חברת חשמל.

חנא סוייד: יפה מאוד.

חנא סוייד: מי שקורא את זה אומר: סוף-סוף יש חברת חשמל, שרוצה להיטיב עם הסטודנטים הערבים במוסדות להשכלה גבוהה.

חנא סוייד: כשהם רושמים את היישובים הנכללים בפרויקט הזה – אין אף יישוב ערבי אחד.

חנא סוייד: אז מה זה?

חנא סוייד: מה זה, אדוני היושב-ראש?

חנא סוייד: מה זה, משחק?

חנא סוייד: מה זה?

חנא סוייד: זה התייחסות לאזרחים?

חנא סוייד: אני אביא עוד דוגמה – הבטחתי עוד דוגמה – שהיית מעורב בה: חוק פראוור, חוק שנוגע בעצב מאוד מאוד מאוד רגיש, כן, וממשלה שיושבת על המדוכה מאז 2007, ומנסה להביא תוכנית, ומנסה להביא חוק, ויש ניגודים, ויש קונפליקטים, בתוך הממשלה, בין הממשלה לבין הציבור הערבי, הבדואי בעיקר, ומתברר בסופו של דבר שלב-לבה של התוכנית, לב-לבו של החוק, שזה תוכנית, מפה שבעצם אומרת כמעט את הכול.

חנא סוייד: מנסים, כמובן – כשהאזרחים הבדואים שואלים: תגידו לנו באילו יישובים יכירו, כדי שנתמוך בתוכנית הזאת, שאתם טוענים שאתם מוציאים מיליארדים על מיליארדים כדי להיטיב עם האוכלוסייה הבדואית; תגידו לנו שם של יישוב אחד.

חנא סוייד: תקצו לנו אדמות, שנסכים, שנדע איך להתקשר, איך לגשת לתוכנית הזאת; אומרים: אין, אנחנו לא יודעים.

חנא סוייד: מתברר שיש מפה, שחתומים עליה – לא יודע, אחראים, שר השיכון, לא יודע מי עוד, שרים, שמגדירה בדיוק מה זה ואיך זה, ומסתירים אותה מוועדת הפנים, שצריכה לדון.

חנא סוייד: אני יודע שהייתה פנייה לכבוד היושב-ראש, וכבוד היושב-ראש דאג שהמפה הזאת תוצג בפני חברי ועדת הפנים.

חנא סוייד: אז – אני נתתי רק שלוש דוגמאות, שמראות שבמסגרת החלטות הממשלה והתנהלות הממשלה כלפי האוכלוסייה הערבית – ההתנהלות הזאת מתעתעת, מסתירה, יוצרת בלבול, ובעצם מבטיחה משהו ועושה משהו אחר.

חנא סוייד: זה מה שנקרא הדיסוננס הקוגניטיבי.

חנא סוייד: אומרים משהו ועושים משהו אחר – זהו אופי ההתנהלות, וזה מעביר אותי לדון ולדבר קצת על ההיבט המדיני.

חנא סוייד: אנחנו ראינו כאן בשבוע שעבר מחזה קפקאי, סוריאליסטי לחלוטין, שבו ממשלה שמצהירה שהיא בעיצומו של משא-ומתן מדיני – עולה כאן חבר כנסת מדגל התורה, מהחרדים, ומעלה הצעת חוק – ברור שהוא רוצה להביא את הממשלה לידי האבסורד שהיא חיה בו, שהיא תתעמת עם האבסורד הזה – זה החוק של חבר הכנסת ליצמן.

חנא סוייד: המראה הקפקאי הוא שבעצם חברי הקואליציה בורחים, מצביעים ברגליים, מה שנקרא.

חנא סוייד: הם מצהירים: אנחנו מקיימים משא-ומתן, וכמה אנחנו רוצים, כמה אנחנו מקריבים בשביל השלום עם הפלסטינים, אבל כשבאה שעת אמת, אז מה – אז בורחים מהמליאה בשביל להמשיך בדיסוננס הקוגניטיבי הזה, אומרים משהו ועושים משהו בדיוק אחר.

חנא סוייד: וחבל, חבל, דיברנו על זה היום בישיבת האופוזיציה, שהאופוזיציה היא שזרקה חבל הצלה לקואליציה, כי כל הגיבורים של השלום, כל הקברניטים של ספינת המשא-ומתן עם הפלסטינים בעצם ברחו מהכנסת ולא הצביעו.

חנא סוייד: אני גם חייב להזכיר כאן את הראייה שהיא הפוך על הפוך; הראייה – ההתנהלות בנושא המשא-ומתן המדיני; הדבר הראשון שרוצים להתחיל בו זה סידורי הביטחון – סידורי הביטחון – ואיפה?

חנא סוייד: בנהר הירדן, בגבול עם ירדן.

חנא סוייד: כאילו אין עניין של כיבוש, אין עניין של התנחלויות, אין עניין של מחנק באוכלוסייה הפלסטינית.

חנא סוייד: כל זה, הזכויות של עם תחת כיבוש, האספירציות שלו, שהוא רוצה להקים מדינה, זה לא הבעיה; הבעיה זה קבוצת טרוריסטים – איך אנחנו נשלוט בקבוצת הטרוריסטים הזאת?

חנא סוייד: על-ידי כך שאנחנו נסגור את הגבולות.

חנא סוייד: זאת התנהלות שהיא פטרנליסטית, היא לא רצינית, היא אנטי-שלום.

חנא סוייד: גם אם הממשלה הזאת מצהירה שהיא רוצה להשיג שלום, היא בעצם עושה בדיוק את ההפך.

חנא סוייד: לכן, מהסיבות הראשונות שהזכרתי ומהסיבה הזאת, הממשלה הזאת לא ראויה לאמון הכנסת.

חנא סוייד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת חנא סוייד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סוייד נימק הצעת אי-אמון בממשלה מטעם הסיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד.

יולי יואל אדלשטיין: משיב על שתי ההצעות, של מרצ – יהדות התורה ושל חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד, סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה, חברותי וחברי חברי הכנסת, אדוני, היום נחצה גבול החוצפה והצביעות בבית הזה.

זהבה גלאון: רק היום?

זהבה גלאון: אתה אומר את זה כל שבוע.

עפו אגבאריה: התחלת – – –

אופיר אקוניס: סיעת מרצ הגישה הצעת אי-אמון על פגיעה בדמוקרטיה.

אופיר אקוניס: זאת, אדוני היושב-ראש, הסיעה שרמסה ודרסה ומעכה ברגל גסה את החוק והדמוקרטיה בישראל.

זהבה גלאון: אין בושה.

אופיר אקוניס: כשרק בשבוע שעבר, אדוני היושב-ראש, סיעת מרצ, ומאחוריה מפלגת מרצ, התייצבה – –

תמר זנדברג: הקוזק הנגזל.

תמר זנדברג: חוצפה.

תמר זנדברג: אתם לוקחים אנשים לכלא בניגוד לחוק שאתם חוקקתם, ועכשיו באים בטענות.

אופיר אקוניס: – – תמכה ברמיסת הדמוקרטיה – –

זהבה גלאון: מרצ היא הבעיה.

אופיר אקוניס: – – בדריסת השלטון התקין – –

זהבה גלאון: – – –

תמר זנדברג: – – – בניגוד לחוק שאתם חוקקתם.

תמר זנדברג: על מה אתה מדבר?

אופיר אקוניס: – – כאשר הביעה תמיכה בבריחתם של מסתנני העבודה מאפריקה – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – מסתנני העבודה מאפריקה, ממתקן "חולות", שבו על-פי חוק, אדוני היושב-ראש, שנקבע כאן, בבית הזה, ברוב קולות – –

עפו אגבאריה: מי הכניס את המסתננים?

עפו אגבאריה: איך הם נכנסו?

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: – – שם היו צריכים להיות – –

זהבה גלאון: אין לך בושה.

אופיר אקוניס: – – כפי שהחוק קובע.

אופיר אקוניס: הבושה, גברתי, צריכה להיות אצלכם.

זהבה גלאון: אין לך בושה.

אופיר אקוניס: הבושה צריכה להיות במפלגה שמניפה את דגל הדמוקרטיה – –

עפו אגבאריה: הבושה – – –

אופיר אקוניס: – – את דגל שלטון החוק, וכאשר זה מגיע, גברתי היושבת-ראש, יושבת-ראש מרצ, למבחן הביצוע, היא כושלת כישלון מחפיר, והייתי אומר גם כישלון מדאיג, משום שחברת הכנסת זנדברג – –

תמר זנדברג: איפה אתה חי?

אופיר אקוניס: – – מה מבין הציבור כאשר מפלגה וסיעה שאתם נציגיה בכנסת – אתם נציגי מפלגת מרצ בכנסת, את וחברת הכנסת רוזין – –

תמר זנדברג: נכון.

אופיר אקוניס: – – השתתפתן בהפגנה שהייתה – – –

תמר זנדברג: נכון.

תמר זנדברג: איפה החובה המוסרית של כל חברי הכנסת?

אופיר אקוניס: החובה המוסרית היא לדאוג לתושבי דרום תל-אביב.

אופיר אקוניס: את זה את לא עושה.

תמר זנדברג: מי ביטל את שיקום השכונות?

תמר זנדברג: חוצפן.

אופיר אקוניס: את זה את לא עושה.

אופיר אקוניס: אבל הדבר הוא שמפלגה שנציגיה ונציגותיה, אדוני היושב-ראש, בכנסת, כאן בסיעה, מציעות אי-אמון על פגיעה בדמוקרטיה, הן הראשונות לפגוע בדמוקרטיה הישראלית.

אופיר אקוניס: דווקא מסיעת מרצ זה בא.

אופיר אקוניס: נאה דורש – נאה מקיים.

אופיר אקוניס: זה לא קיים אצלכם.

אופיר אקוניס: הרי אצלכם – אדוני היושב-ראש, במפלגת מרצ ששואבת את שורשיה מהשמאל הציוני והפחות ציוני החל משנות ה-30 של המאה הקודמת, תמיד יש להם את האמירה שהם מנסים להדביק אותה, אני מוכרח להגיד, אבל זה באמת ביושר, באיזה סוג של הצלחה, לימין הישראלי כפאשיסט, סותם פיות ואנטי-דמוקרט בדימוי.

תמר זנדברג: את זה אתם עושים לבד, ללא התערבות.

אופיר אקוניס: בסוף, כשזה מגיע לביצוע, אתם עונים על כל הקריטריונים האלה.

אופיר אקוניס: על כל הקריטריונים האלה אתם עונים, חברת הכנסת זנדברג – –

תמר זנדברג: 30 שנה אתם בשלטון.

תמר זנדברג: אתם עדיין פוחדים ממה שאומרים לכם?

אופיר אקוניס: – – ובעיקר, ובעיקר בפגיעה בדמוקרטיה.

אופיר אקוניס: בעיקר פגיעה בדמוקרטיה.

אופיר אקוניס: את יודעת, אני הייתי אומר את זה – – –

עיסאווי פריג': תהיה ענייני בתשובות, תהיה ענייני בתשובות.

אופיר אקוניס: יש לי אתכם ויכוח נוקב.

אופיר אקוניס: יש לי אתכם ויכוח נוקב.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת פריג', גם אתה בתוך פורעי החוק האלה?

עיסאווי פריג': תהיה ענייני, זה הכול.

אופיר אקוניס: גם אתה בתוך פורעי – מה שעשתה סיעתך זה פגיעה חמורה וקיצונית בדמוקרטיה.

זהבה גלאון: חמורה?

זהבה גלאון: קיצונית?

תמר זנדברג: – – –

אופיר אקוניס: והייתי אומר בלשון לא דיפלומטית ולא פרלמנטרית – סיעת מרצ הפכה לסיעה של פורעי חוק.

אופיר אקוניס: זוהי המציאות, זוהי המציאות, זוהי המציאות ואלה הן העובדות.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: כן, את פורעת חוק, גברתי.

תמר זנדברג: בינתיים החוק שלך נפסל בבג"ץ וגם אתה לא מילאת אותו.

אופיר אקוניס: משום שאת הפסדת כאן, בבית הזה, בחדר הזה, במליאה.

אופיר אקוניס: החדר הוא קצת גדול.

אופיר אקוניס: את הפסדת בהצבעה דמוקרטית על החוק שלו התנגדתם.

אופיר אקוניס: היינו בדיון, שמענו, בסדר.

אופיר אקוניס: ואתם לא מקבלים הכרעות דמוקרטיות.

תמר זנדברג: – – – לא היו לפי החוק.

אופיר אקוניס: גברתי, למה את צועקת כל כך?

אופיר אקוניס: את הרי מטיפה לדמוקרטיה.

זהבה גלאון: החוק הוא לא דמוקרטי.

אופיר אקוניס: את הרי מטיפה לדמוקרטיה.

תמר זנדברג: המעצרים לא היו לפי החוק.

אופיר אקוניס: את קובעת מה דמוקרטי ומה לא?

זהבה גלאון: כן, כן.

אופיר אקוניס: את קובעת שהחוק הוא לא דמוקרטי כאשר הוא מתקבל ברוב קולות בחדר הזה, בבית הזה ברוב קולות?

תמר זנדברג: אתה סתם מקשקש וחבל.

אופיר אקוניס: אולי גם תבטלי את תוצאות הבחירות?

אופיר אקוניס: למה שלא תבטלי את תוצאות הבחירות, גברתי?

אופיר אקוניס: למה שלא תבטלי אותן?

אופיר אקוניס: למה שלא תבטלי את תוצאות הבחירות?

זהבה גלאון: – – – במקומות אחרים ובזמנים אחרים.

עפו אגבאריה: אבל הפסדתם.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אגבאריה, לגבי ניצחון והפסד חכה לשורה התחתונה.

זהבה גלאון: עריצות הרוב – – –

עפו אגבאריה: אבל הפסדתם.

אופיר אקוניס: אל תקפוץ בראש.

עפו אגבאריה: אבל הפסדתם.

אופיר אקוניס: אנחנו לא רק שלא הפסדנו, קודם כול המפסידים הגדולים הם אזרחי ישראל אשר 80,000 מסתננים מאפריקה כבשו את היישובים שבהם הם יושבים.

אופיר אקוניס: אתם מדברים על כיבוש.

אופיר אקוניס: אני אגיד לכם, אתם יודעים מה?

אופיר אקוניס: הכיבוש היחיד שישנו בארץ-ישראל המערבית הוא הכיבוש בדרום תל-אביב, בערד, באופקים ובאילת.

אופיר אקוניס: ערים שלמות תחת כיבוש של מסתנני עבודה אפריקנים, ואתם נותנים להם גיבוי.

אופיר אקוניס: ואני הייתי מצפה דווקא מסיעת מרצ – –

זהבה גלאון: אל תצפה, אל תצפה, אל תצפה.

אופיר אקוניס: – – שבאה ומתיימרת לייצג את שלטון החוק ומטיפה בצדקנות כל הזמן, במשך כל שנות קיומה, עוד מאז שלא הייתה מרצ, שהייתה רצ וכל המפלגות שהייתם קודם, לשלטון חוק – תקיימו.

אופיר אקוניס: יש חוק, יש שלטון חוק – תקיימו.

אופיר אקוניס: אתם מטיפים לנו מוסר.

זהבה גלאון: אל תטיף לנו מוסר.

אופיר אקוניס: וכשמטיפים לכם מוסר, גברתי, זה לא נראה לך.

אופיר אקוניס: זה לא נראה לך.

אופיר אקוניס: זה לא נראה לך.

תמר זנדברג: – – – אלף פעמים – – –

עפו אגבאריה: איך נכנסו ה-100,000?

אופיר אקוניס: אתה רוצה הסבר?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אגבאריה, אני מוכן לתת לך את ההסבר הזה אם אתה תרצה בכך, רק הבא בחשבון שהלילה פה מאוד ארוך.

אופיר אקוניס: יש חוק הווד"לים, ואני מוכן אם תרצה – –

יוני שטבון: חבר הכנסת אקוניס, סגן השר, אני מזכיר לכולנו שיש לנו לילה ארוך ודיון חשוב לא פחות בעוד נושאים.

אופיר אקוניס: – – בשבוע הבא – רק רגע, יש לי רעיון חברי, ידידותי לחבר הכנסת אגבאריה: יגיש בשבוע הבא הצעת אי-אמון על המסתננים, ואני מבטיח לך שאתה תקבל את ההסבר האמיתי ביותר, השקוף ביותר וההוגן ביותר איך הדבר הזה קרה.

תמר זנדברג: שמענו אתכם.

אופיר אקוניס: אני אתן לך.

באסל גטאס: אם מדובר על מסתננים, תסביר לנו איך הסתננת לנצרת אתמול?

אופיר אקוניס: הו, הנה האמת, הנה האמת יוצאת במליאת הכנסת, הנה האמת נחשפת מול פני האומה.

אופיר אקוניס: בסוף זה יוצא לך, בסוף זה בורח לך, בסוף זה מתפלק לך.

אופיר אקוניס: אומר חבר כנסת בישראל – – –

באסל גטאס: היו צריכים לשלוח אותך למתקן סגור.

אופיר אקוניס: קודם כול אני מאחל חג שמח לך ולכל תושבי נצרת ולכל אזרחי ישראל הנוצרים.

אופיר אקוניס: אני מאחל לך חג שמח.

אופיר אקוניס: נצרת היא לא העיר שלך, היא עירם של אזרחי ישראל.

אופיר אקוניס: היא עירו של העולם הנוצרי, ואני הייתי שם אתמול.

באסל גטאס: אז תבוא מהשערים, תבוא בשער, אל תסתנן.

אופיר אקוניס: זה היה בגאווה גדולה.

אופיר אקוניס: הייתי שם אתמול עם 150 חיילות.

אופיר אקוניס: השר בנט, 150 חיילות, מפקדות, וחיילים נוצרים, בני העדה הנוצרית, שאומרים: אנחנו, בניגוד אליך, רוצים להשתלב, רוצים להיות אזרחים שווי זכויות ושווי חובות.

באסל גטאס: לא היו 80.

באסל גטאס: עם כל מה שאתה משקיע לא היו 80.

אופיר אקוניס: היו 150, מה לעשות; מה לעשות שהיו שם 150 חיילות וחיילים?

אופיר אקוניס: והם עושים את זה בניגוד להסתה שאתה מוביל, שהמפלגה שלך מובילה, ובניגוד לאלימות שלך.

אופיר אקוניס: ואני מציע לך, גם אם אתה לא רוצה שהם יתגייסו, תנסה לשכנע.

אופיר אקוניס: לא באלימות ולא על-ידי שליחת בריונים להרביץ לאנשים מכות.

באסל גטאס: מי שלח בריונים?

באסל גטאס: הבריונים היחידים הם שלכם.

אופיר אקוניס: אני לא יודע, זה שווה בדיקה.

אופיר אקוניס: זה שווה בדיקה.

אופיר אקוניס: לא, לא שלנו.

אופיר אקוניס: אנחנו לא היינו מעורבים בזה.

באסל גטאס: שהמשטרה תחקור.

אופיר אקוניס: אין בעיה, אני מוכן.

אופיר אקוניס: שהמשטרה תחקור.

באסל גטאס: שהמשטרה תחקור.

באסל גטאס: ותראה – – – הוא הבריון הראשון.

אופיר אקוניס: אני מגנה את האלימות; אני מגנה, והממשלה כולה, את האלימות שהופעלה נגד בנו של הכומר, האב נדאף, בדיוק כפי שאני מגנה את האלימות שהופעלה נגד חבר כנסת בישראל בעיר באר-שבע על-ידי שפיכת כוס התה על פניו של חבר הכנסת אחמד טיבי.

אופיר אקוניס: הדבר הזה ראוי לגינוי של כל סיעות הבית, ואני מקווה – אני מדבר פה בשם הממשלה – הממשלה מגנה את המקרה הזה ואת האלימות הזאת בדיוק כפי שהיא מגנה את האלימות שמפעילים תושבים כאלה ואחרים בעיר נצרת, שהיא איננה רכושו הפרטי של חבר הכנסת באסל גטאס.

אופיר אקוניס: הנה, נכנס חבר הכנסת טיבי.

זהבה גלאון: – – – אוהדי "בית"ר".

באסל גטאס: פעם שנייה תבוא מהשער.

באסל גטאס: אל תסתנן.

אופיר אקוניס: הגינוי הוא גינוי של ממשלת ישראל – ואתה לא תגיד לי שאני מסתנן לעיר נצרת.

אופיר אקוניס: אתה חצוף והאמת שלך יוצאת כל שבוע.

אופיר אקוניס: כל שבוע האמת שלך – אתה הרי לא מצליח להתאפק.

באסל גטאס: מותר להפגין, מותר להפגין.

אופיר אקוניס: מותר לך לעשות הכול, אבל בסוף, כשאתה בא ואומר לחבר כנסת בישראל – לא, עזוב, לאזרח ישראלי, שהוא מסתנן לנצרת, זה חוצפה ושערורייה וזה מגלה מה אתה רוצה.

אופיר אקוניס: אתה רוצה את נצרת – –

באסל גטאס: מותר להפגין נגדך.

אופיר אקוניס: – – אתה רוצה את רמלה, אתה רוצה את יפו, אתה רוצה את עכו, אתה רוצה את באר-שבע, אתה רוצה את אשקלון.

אופיר אקוניס: זה מה שאתה רוצה.

באסל גטאס: למה החבאתם את זה?

באסל גטאס: למה עשיתם את זה בסתר?

באסל גטאס: התחבאתם.

באסל גטאס: התחבאתם.

אופיר אקוניס: הוויכוח איננו על יהודה ושומרון.

אופיר אקוניס: והוויכוח הזה שאתה כל פעם מציף פה, כל שבוע מחדש חושף את האמת.

אופיר אקוניס: ואני חושב שזה חשוב.

אופיר אקוניס: אני חושב שזה חשוב.

יוני שטבון: אדוני סגן השר וחברי חברי הקואליציה, אני רק באמת מנהל את המליאה והישיבה הנוכחית.

אופיר אקוניס: אני חושב שזה חשוב שאתה חושף.

יוני שטבון: בואו נהיה מוכוונים רק להצעות האי-אמון כדי שנוכל להתקדם אף שהנושאים פה בוערים.

באסל גטאס: הוא לא עונה.

באסל גטאס: שיענה אובייקטיבית על הצעות האי-אמון.

יוני שטבון: הסטייה היא מכל צד – – –

באסל גטאס: – – – לקבל קולות במרכז הליכוד.

באסל גטאס: מרכז הליכוד.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אני מאוד שמח על חשיפת האמת והסרת המסכות שמאפשר לנו חבר הכנסת באסל גטאס.

אופיר אקוניס: אני חושב שהדבר הזה הוא חשוב מאוד, וככל שאזרחי ישראל ייחשפו לאמת הזאת הם רק ישתכנעו שאנחנו צודקים ואתם טועים.

אופיר אקוניס: זה בסדר, אני מברך אותך.

אופיר אקוניס: אני מברך אותך.

אופיר אקוניס: אני מאוד מברך אותך.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, הממשלה קידמה ומקדמת ומחזקת את שלטון החוק בכל האמצעים העומדים לרשותה.

אופיר אקוניס: הקידום נעשה בכל חלקי הארץ ועל כל אזרחי המדינה.

אופיר אקוניס: כך עשינו בממשלות קודמות, כך אנחנו עושים בממשלה הזאת.

אופיר אקוניס: אנחנו גם דואגים – נמצא כאן חבר הכנסת טלב אבו עראר – בניגוד מוחלט לפרסומים קודמים שאולי לא הובנו, הממשלה לא גנזה את תוכנית פראוור.

אופיר אקוניס: הממשלה לא בלמה את תוכנית פראוור.

אופיר אקוניס: עד לרגע זה לא הייתה בקשה של הממשלה מן הכנסת לבלום או לא לקיים דיונים בוועדת הפנים בתוכנית פראוור.

אופיר אקוניס: וביום רביעי יתכנס דיון מכריע בראשות ראש הממשלה נתניהו והשר שמיר, אשר מונה להחליף את השר לשעבר בגין בעניין הזה.

אופיר אקוניס: והרוח היא להמשיך את החקיקה תוך כדי הכנסת השינויים והתיקונים המתבקשים.

אופיר אקוניס: ולכן כל פרסום אחר הוא – הייתי אומר בלשון עדינה – איננו מדויק.

אופיר אקוניס: זוהי הודעת הממשלה.

טלב אבו עראר: אני מודיע על ביטולו של החוק.

אופיר אקוניס: אתה לא יכול להודיע על ביטולו.

אופיר אקוניס: החוק לא נכנס לתוקף.

אופיר אקוניס: אין עדיין חוק, יש הצעת חוק.

אופיר אקוניס: ככה זה בכנסת.

אופיר אקוניס: ילמדו אותך חברי הכנסת הוותיקים שיושבים כאן.

אופיר אקוניס: אנחנו במצב של הצעת חוק.

אופיר אקוניס: עד שהחוק ייכנס לספר החוקים, אם ייכנס, אם ייכנס, אם יגיע לקריאה שנייה ושלישית ונצביע פה ברוב קולות, גם אתה תהיה מחויב לקיים אותו, כפי שחברת הכנסת גלאון מחויבת לקיים את חוק ההסתננות ואת חוק מתקן השהייה.

באסל גטאס: יש חוקים שאסור לקיים.

אופיר אקוניס: נאמרה פה אמירה חשובה.

אופיר אקוניס: נאמרה פה אמירה חשובה.

אופיר אקוניס: הפרוטוקול, אם לא שמעתם.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת באסל גטאס אמר שיש חוקים שחייבים לא לקיים.

אופיר אקוניס: נכון, זה מה שאמרת?

באסל גטאס: שאסור לקיים.

אופיר אקוניס: בבקשה, שאסור לקיים – כדי שהדבר הזה ייכנס לפרוטוקול הכנסת.

אופיר אקוניס: חבר כנסת קורא להפרת החוק.

באסל גטאס: יש חוקים עם דגל שחור.

אופיר אקוניס: מצטער, אתה קורא להפרת החוק.

זהבה גלאון: – – –

באסל גטאס: כן, חוק פראוור.

זהבה גלאון: והחוקים האנטי-דמוקרטיים שלכם – – –

אופיר אקוניס: יכול להיות שזה יקרה, חבר הכנסת גטאס.

אופיר אקוניס: יהיה דיון וברוב קולות או שיפילו את החוק או שיקדמו את החוק, אבל אתה לא תגיד שהחוק לא יתקיים.

זהבה גלאון: אתה לא תגיד נגיד.

אופיר אקוניס: אם הוא יתקיים, הוא יתקיים.

מוחמד ברכה: כל החוק הזה, אם יתקבל ואם לא יתקבל, מקומו בפח האשפה.

אופיר אקוניס: יכול להיות.

מוחמד ברכה: מקומו בפח האשפה.

אופיר אקוניס: זו דעתך.

מוחמד ברכה: אם יתקבל ואם לא יתקבל, מקומו בפח האשפה.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: זו דעתך?

מוחמד ברכה: כן.

אופיר אקוניס: מאה אחוז, זו דעתך.

אופיר אקוניס: אני מכבד את דעתך, וחולק עליה.

אופיר אקוניס: זה בסדר שזאת דעתך, אני מכבד את דעתך, אבל אתה תסכים אתי, אתה חבר – –

מוחמד ברכה: לא לא, ומה – – –

אופיר אקוניס: לא, אבל – – אתה חבר הכנסת 14 שנה.

אופיר אקוניס: 14 שנה אתה חבר בכנסת – –

מוחמד ברכה: אני אסביר לך – –

אופיר אקוניס: – – ואתה יודע איך מתקיימים כאן חוקים.

מוחמד ברכה: – – אני אסביר לך מה שלא הבנת.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, פח אשפה זה שאי-אפשר ולא צריך לכבד אותו.

אופיר אקוניס: בבקשה, לפרוטוקול, עוד הערה של חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: תפסיק להנחות את הכתבניות.

אופיר אקוניס: אני לא מנחה.

אופיר אקוניס: הן לא שומעות.

מוחמד ברכה: דבר אתנו ולא אתן.

אופיר אקוניס: הן לא שומעות.

אופיר אקוניס: כדאי שיכניסו את זה לפרוטוקול, גם את הדברים שלך וגם את הדברים של חבר הכנסת גטאס, כי כשחלילה תהיה אלימות – חלילה, ואנחנו איננו רוצים בכך, ואתה יודע את זה, אתה יודע את זה – –

מוחמד ברכה: הדבר האלים ביותר הוא לנשל אנשים מבתיהם ומאדמתם.

אופיר אקוניס: – – אז יבואו ויתבססו על דברים שאתה אומר כאן.

אופיר אקוניס: דברים שאתה אומר כאן.

מוחמד ברכה: זה הדבר האלים ביותר – לנשל אנשים מאדמתם ובתיהם.

מוחמד ברכה: זו האלימות.

אופיר אקוניס: אף אחד לא מנשל.

אופיר אקוניס: אנחנו מביאים – – –

מרב מיכאלי: רק עושה טרנספר.

אופיר אקוניס: את מבינה את החוק בכלל, גברתי, שאת מעירה הערות?

אופיר אקוניס: תקראי את החוק, תראי את הפיצוי הנדיב שהתושבים הבדואים מקבלים.

אופיר אקוניס: הם אזרחי ישראל ומתקיים על זה דיון, ולא צריך להגיד שמישהו מנושל מאדמתו.

זהבה גלאון: אדוני סגן השר, חוק פראוור יחד עם חוק ההסתננות צריכים לעבור למקום שחבר הכנסת ברכה אמר, ויש חובה – – –

אופיר אקוניס: אתם לא קובעים את זה, גברתי.

זהבה גלאון: אנחנו קובעים – –

אופיר אקוניס: לא, אתם מצביעים.

זהבה גלאון: – – אנחנו אומרים לך שיש חוקים – – –

אופיר אקוניס: לא לא, אתם לא קובעים זאת.

עיסאווי פריג': אתה הקובע, אתה הקובע הנצחי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת פריג', אם אני אגייס את הרוב – אתם לא מבינים דמוקרטיה, ריבון העולמים.

אופיר אקוניס: אתם לא מבינים דמוקרטיה, זה מדהים.

זהבה גלאון: זו עריצות הרוב.

אופיר אקוניס: איזה עריצות רוב?

אופיר אקוניס: על מה את מדברת?

אופיר אקוניס: איזה שטויות, סליחה, גברתי, באמת, יש גבול.

אופיר אקוניס: איזה חוק עבר פה בעריצות רוב?

אופיר אקוניס: איזה חוק?

אופיר אקוניס: מה עבר פה בעריצות?

זהבה גלאון: ההסתננות.

אופיר אקוניס: הכול עבר ברוב קולות.

עיסאווי פריג': אתה ענית בשם – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת טיבי רוצה – – –

אחמד טיבי: סגן השר – –

אופיר אקוניס: בבקשה.

אחמד טיבי: – – הודיע השר לשעבר בני בגין – הוא שוחח עם ראש הממשלה, המליץ בפניו לגנוז את החוק, וראש הממשלה כיבד את בקשתו.

אחמד טיבי: איך זה מתיישב עם – – –?

יוני שטבון: לא, חבר הכנסת טיבי.

יוני שטבון: זה לא הנתונים.

יוני שטבון: היום החוק – זה לא נכון.

אופיר אקוניס: אני מוכן לענות.

אופיר אקוניס: לא לא, כן כן, הוא צודק – –

יוני שטבון: זה ציטוט בתקשורת.

אופיר אקוניס: – – אדוני היושב-ראש, הציטוט של חבר הכנסת טיבי הוא נכון.

יוני שטבון: החוק מתקדם.

אופיר אקוניס: הוא נכון, כך אמר השר לשעבר בגין במסיבת עיתונאים.

אופיר אקוניס: אבל זוהי עמדתו של השר בגין – –

תמר זנדברג: מה זה ציטוט?

תמר זנדברג: הוא כינס מסיבת עיתונאים.

אופיר אקוניס: – – אינני יודע מנין הוא שאב את המידע.

אופיר אקוניס: אנחנו נצטרך לבדוק מנין הוא שאב את המידע.

אופיר אקוניס: אני מודיע לך – – –

אחמד טיבי: זו – – –

אופיר אקוניס: נכון, אתה צודק, אני לא אמרתי שציטוטך איננו נכון.

אופיר אקוניס: אפילו אני, בישיבת סיעה שממנה אני בא, ציטטתי בדיוק את אותו ציטוט שאתה מביא עכשיו, בעל-פה, אפילו לא מן הכתב, כי זה מה שאמר השר בגין.

אופיר אקוניס: אבל הודעתי – אתה לא היית פה – ביום רביעי יתכנס דיון אצל ראש הממשלה, יחד עם השר שמיר, שאמור – בעצם מחליף את השר בגין כממונה על עניין הסדרת הבדואים, ואז תתקבל ההחלטה הסופית, כשהרוח – כך אמרתי לחבר הכנסת אבו עראר – היא להמשיך את החקיקה של מה שמכונה פראוור.

עיסאווי פריג': לא חבל על הנייר, שנשרוף אותו, עם חוק כזה?

אופיר אקוניס: אינני יודע חבל או נשרף.

אופיר אקוניס: זה תפקיד של שר – לעבוד.

יחיאל חיליק בר: הבן-אדם שעשה את זה הודה שזה כישלון, זה איש שאתם מיניתם, ולמרות זאת אתם ממשיכים בדבר הזה?

יחיאל חיליק בר: איפה ההיגיון?

אופיר אקוניס: – – – הכריזו על התשובה כמסיבת עיתונאים.

יחיאל חיליק בר: וזה לא עריצות הרוב?

אופיר אקוניס: אנחנו לא במסיבת עיתונאים, עם כל הכבוד.

אופיר אקוניס: אני מבקש לסיים את התשובה.

טלב אבו עראר: למה רוב הממשלה מסרב לשבת אתנו?

טלב אבו עראר: חמש פעמים פנינו אליו בבקשה.

אופיר אקוניס: אני מעריך שגם הדבר הזה יקרה.

אופיר אקוניס: אני אמרתי שתהיה הידברות – תהיה הידברות מחודשת, ייבחנו סעיפים, השר שמיר מקבל עליו את המטלה הזאת.

אופיר אקוניס: ואתה בוודאי תוכל להיפגש אתו ולהשמיע את הערותיך.

טלב אבו עראר: יש לנו מה להעביר לראש הממשלה.

טלב אבו עראר: שישב אתנו – להשמיע כמה מילים, כמה דברים.

אופיר אקוניס: אין בעיה.

אופיר אקוניס: אני אעביר לראש הממשלה את בקשתך להיפגש אתו.

טלב אבו עראר: חמש פעמים ביקשנו ממנו, ואין התייחסות.

אופיר אקוניס: אני מציע שאף אחד בבית הזה לא יטיף לנו, גברתי חברת הכנסת גלאון, על דמוקרטיה, ואפילו לא על שלום.

אופיר אקוניס: בינתיים מי שעשה את השלום האמיתי זה רק הליכוד, בוודאי את הראשון – בוודאי את הראשון, ויצחק רבין עשה את השלום עם ירדן.

אופיר אקוניס: ותעשי טובה, בטח על ביטחון אל תטיפו.

זהבה גלאון: מאיפה יש – – – כל הביטחון – – –

אופיר אקוניס: אני מבקש מחברי הכנסת לדחות את הצעות האי-אמון.

יוני שטבון: תודה רבה לסגן השר חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יוני שטבון: אנחנו נעבור לדיון הסיעתי בהצעות האי-אמון.

יוני שטבון: הראשונה בדוברים – חברת הכנסת מרב מיכאלי ממפלגת העבודה.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: שלוש דקות.

יוני שטבון: בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני, בהמשך לדיון הער שהתנהל פה על בתים של אזרחיות ואזרחים בישראל, בואו נדבר באמת על הבעיה החברתית הכלכלית מספר אחת שלנו היום במדינת ישראל, של הציבור בישראל, שהיא בעיית הדיור; הדיור, והדיור הציבורי בפרט, כשהעוני בישראל משגשג כל כך יפה.

מרב מיכאלי: אז בישראל אחת הסיבות המרכזיות, אם לא הסיבה המרכזית, למצוקת הדיור היא קצב בנייה אטי להחריד באזורי הביקוש.

מרב מיכאלי: גם שנתיים וחצי אחרי המחאה החברתית הנתונים רחוקים מלעודד; רק לפני כמה חודשים הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה פרסמה דוח שמראה שמספר התחלות הבנייה בישראל ברבעון הראשון של 2013 צנח ב-3.4% לעומת הרבעון האחרון של 2012.

מרב מיכאלי: לעומת זאת, באותו זמן, באזור יהודה ושומרון אין חסמים, אין בעיות עם קבלנים, אין מעצורים תכנוניים – שמח.

מרב מיכאלי: מספר התחלות הבנייה זינק בלא פחות מ-176%, זה אפילו בלי לכלול את הבנייה הבלתי-חוקית.

מרב מיכאלי: ולהוסיף על זה, רק לפני חודש התפרסם מכרז של משרד השיכון ל-24,000 דירות, במיוחד בהתנחלויות שנמצאות מחוץ לגושי ההתיישבות ולא ייכללו בשטח ישראל בשום הסכם, בשום סוג של תוואי.

מרב מיכאלי: אדוני סגן השר, היום קיימים בגדה המערבית יותר מ-100 מאחזים בלתי חוקיים.

מרב מיכאלי: מדובר באלפי אזרחים שמתגוררות ומתגוררים ביישובים שקמו תוך הפרת החוק הישראלי, בלי החלטת ממשלה כמתחייב, בלי אישור של רשויות התכנון המוסמכות, תוך שהם פולשים, ולצערי גם פולשות, לקרקעות שאינן שייכות להם.

מרב מיכאלי: ובכל זאת, הן זוכות וזוכים לתמיכה כספית שוטפת ונדיבה במיוחד מהמדינה – מקניית המבנים שבהם הם גרים, דרך סלילת כבישים במיליארדים ועד בניית מוסדות חינוך עם כיתות קטנות וצוותי הוראה איכותיים.

מרב מיכאלי: מדובר באמת במפרי חוק, ובכל זאת הם זוכים ממשרד השיכון ומשאר משרדי הממשלה לתנאים שכולנו יכולנו רק לחלום עליהם.

מרב מיכאלי: שם מדינת הרווחה האמיתית.

מרב מיכאלי: הקמה של כל מאחז כזה עולה כ-50 מיליון שקל למדינה, והתחזוקה שלו עוד כמה עשרות מיליונים בשנה.

מרב מיכאלי: כל מי שבוחר להתגורר מעבר לקו הירוק זוכה מהממשלה בשורה ארוכה של הטבות – חברים – – –

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו בדיון בהצעות אי-אמון סיעתי מכובד.

יוני שטבון: מי שמעוניין לדבר, שיעשה זאת בחוץ בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מרב מיכאלי: כל מי שבוחר ובוחרת להתגורר מעבר לקו הירוק זוכָה מהממשלה בשורה ארוכה ארוכה של הטבות, בין היתר בתחום הדיור.

מרב מיכאלי: הנה דוגמה לחלק: הלוואה של 97,200 שקלים מהמדינה בתנאים נוחים להפליא; מימון של 50% מעלויות הפיתוח של פרויקט הבנייה; פטור ממכרז על הקרקע; הנחה של 69% על ערך הקרקע, ועוד ועוד.

מרב מיכאלי: ההטבות המופלגות האלה פירושן אובדן הכנסות למדינה – אובדן מסיבי של הכנסות למדינה – וצמצום דרסטי של היכולת שלה לסייע בתחום הדיור למי שבאמת צריכות וצריכים את זה, בתוך גבולות ישראל.

מרב מיכאלי: כי במקביל לכל היופי הזה, ביהודה ושומרון, קיימת בישראל קבוצה גדלה והולכת של אנשים ונשים שומרות חוק, שממתינות וממתינים יותר מעשור לדיור ציבורי; קבוצה הולכת וגדלה בהתאמה לממדי העוני שהממשלה מגדלת בהצלחה כל כך רבה.

מרב מיכאלי: החטא היחידי שלהם – שהם חיות וחיים בתוך גבולות המדינה.

מרב מיכאלי: רשימת ההמתנה הזאת הגיעה השנה לשיאים היסטוריים, והיא מכילה היום עשרות אלפי ישראליות וישראלים – חברים?

יחיאל חיליק בר: חברים, אני מבקש לא להפריע.

יחיאל חיליק בר: תודה.

מרב מיכאלי: מר ברכה?

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת צרצור, נא לכבד.

מרב מיכאלי: אני ממש מתנצלת, אבל – אני ממש מתנצלת, זה הפרעת קשב.

אברהים צרצור: – – – כן, בבקשה.

מרב מיכאלי: אני בטוחה.

מרב מיכאלי: חשוב.

אברהים צרצור: אנחנו מתנצלים, האמת.

מוחמד ברכה: את צודקת, אבל האמת שזו לא הייתה פטפטת אלא היה משהו מאוד יוצא דופן.

מרב מיכאלי: אני בטוחה, באמת.

מרב מיכאלי: זה בנושא.

מרב מיכאלי: אני אומרת שרשימת ההמתנה לדיור הציבורי הגיעה השנה לשיאים היסטוריים.

מרב מיכאלי: היא מכילה עשרות אלפי ישראליות וישראלים שעוד רגע מושלכות ומושלכים, ואגב, תוך כדי שאנחנו מדברות יש להניח שחלק מהם מושלכות ומושלכים לרחוב, עם המשפחות, עם הילדות והילדים שלהם.

מוחמד ברכה: מה המספר?

מרב מיכאלי: 0.039 דירה לכל 1,000.

מוחמד ברכה: לא.

מרב מיכאלי: כן.

מרב מיכאלי: תתפלא.

מרב מיכאלי: אני אחזור על זה עוד פעם, לפרוטוקול: בעוד שהממוצע במערב הוא 51.3 דירות דיור ציבורי על כל 1,000 אזרחיות ואזרחים, בישראל הוא עומד על 0.039 דירה על כל 1,000 אזרחיות ואזרחים.

מרב מיכאלי: זה באמת נתון בלתי נתפס, לא בכדי אתה מבקש ממני לחזור עליו.

יחיאל חיליק בר: גברתי, לסיכום.

מרב מיכאלי: אז כסף למאחזים יש, ברוך השם; כסף לדיור ציבורי אין בכלל.

מרב מיכאלי: כלומר, מדינת ישראל, ומשרד השיכון בראשה, כשהם מזרימים ביד נדיבה תקציבים גדולים לאזרחים מפרי חוק, ובאותו זמן מסלקים אלפי משפחות לחיות ברחוב תחת התירוץ השקרי שאין לה כסף, כאמור – משקרת.

מרב מיכאלי: יש לה כסף.

מרב מיכאלי: היא פשוט בוחרת לתת אותו פרוס על שטיח אדום לפורעי חוק ומענישה כאלה שעובדות ועובדים, ולפעמים גם שני בני-הזוג באותה משפחה, ובכל זאת חיות בעוני מרוד ובחוסר קורת גג.

מרב מיכאלי: לכן, אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת צריכה ללכת.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת מיכאלי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעבור לסיעת יש עתיד – חבר הכנסת דב ליפמן ינמק בשם הסיעה, ולאחר מכן ידבר חבר הכנסת יוני שטבון מטעם סיעת הבית היהודי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

דב ליפמן: כבוד היושב-ראש, אדוני השר, קודם כול, אני חייב להגיד שהגיע הזמן לברכת "שהחיינו" – הגעתי היום וראיתי שסיעת יהדות התורה תומכת בחברת הכנסת זהבה גלאון לראשות הממשלה.

דב ליפמן: אז באמת אנחנו התקדמנו, ואני מברך על זה שרואים אישה הראויה להיות ראש הממשלה.

דב ליפמן: אני אפריד בין סיעת מרצ ליהדות התורה באי-אמון שלהן.

דב ליפמן: חברת הכנסת גלאון יצאה, אבל בעצם היא אמרה שהמפלגה שלנו, מפלגת יש עתיד, אנחנו לא עושים שום דבר, אנחנו סתם באיזו ממשלה ואחרים מושכים בחבלים ואנחנו לא עושים שום דבר.

דב ליפמן: אז הנה: אנחנו הבטחנו שירות שווה לכולם – ומתקדמים עם החוק של הגיוס; אנחנו הבטחנו את המהפך בחינוך – ותודה לשר החינוך שמוביל את המהפך; הבטחנו שינוי שיטת הממשל – והחוק נמצא עכשיו בוועדה, ואנחנו נביא את זה למליאה בעוד כמה שבועות בעזרת השם; הבטחנו מהפך בדיור – ואנחנו עושים את זה דרך הקבינט לדיור שמוביל שר האוצר; גם הבטחנו תהליך מדיני, וכולם יודעים שזה לא היה קורה עכשיו בלי התמיכה ובלי זה שיש עתיד נמצאת בתוך הממשלה – בלעדינו זה לא היה קורה.

דב ליפמן: מרצ תוקפת את יש עתיד על נושאי דת ומדינה, איך אנחנו מתקדמים לגבי זכויות של נשים, ברית זוגיות – אני באופן אישי עובד על הבעיה של העגונות, זכויות לכל אזרח.

דב ליפמן: אנחנו עושים את זה, אנחנו מובילים את זה, ועושים המון.

דב ליפמן: לגבי יהדות התורה, פשוט רציתי להגיד שהיום האזכרה של הרמב"ם, ואני חושב שהרמב"ם בעצמו גם היה תומך בממשלה שלנו.

דב ליפמן: כל הנושא של שילוב לימוד תורה ותעסוקה, השילוב של לימוד תורה עם השכלה גבוהה ולימודים כלליים; הרמב"ם פוסק שבמלחמת מצווה כל אחד הולך ללחום, כל אחד הוא חלק מהצבא; וגם אפילו בצדקה – הרמב"ם אומר שהדרך הכי טובה לתת צדקה או לעזור לעניים זה להביא אותם לתעסוקה, שהם יכלו להיות עצמאים, וזה, בעזרת השם, מה שאנחנו עושים.

דב ליפמן: אז אני חושב שבאמת מבחינת מרצ, וגם מבחינת יהדות התורה, אנחנו לא רק עושים מה שהבטחנו, אנחנו מובילים, אנחנו מנהיגים ואנחנו מתקדמים.

דב ליפמן: כיוון שאנחנו עושים את זה, באמת כדאי שכל חברי הכנסת בבית יצביעו בעד הממשלה, ונדחה את הצעות האי-אמון.

דב ליפמן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת ליפמן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יוני שטבון בשם סיעת הבית היהודי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב מסיעת ש"ס, וחבר הכנסת יעקב אשר מיהדות התורה יעלה מייד אחריו.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

יוני שטבון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני הקשבתי קשב רב לדיון שהתפתח בין סגן השר חבר הכנסת אופיר אקוניס לחברי הכנסת מהאופוזיציה, מרצ וחברי הכנסת הערבים.

יוני שטבון: תראו, לא הפתיעו אותי חברי הכנסת הערבים, שהם הצטרפו למאבק עם המסתננים, בהפרת החוק הפרועה שהייתה השבוע, כי הם בעצמם אומרים: אנחנו פלסטינים, כמו בלשון שלהם, מרימים דגלי פלסטין ולא רואים את עצמם שייכים למדינת ישראל.

יוני שטבון: את זה אני יכול להבין, מה לעשות.

מרב מיכאלי: זו הסתה וזה שקר.

יוני שטבון: אתם מוזמנים לשמוע אותם בוועדות.

מרב מיכאלי: אני שומעת אותם בוועדות רצוף, מה זה – – –

יוני שטבון: הם לא רואים את עצמם שייכים למדינת ישראל.

יוני שטבון: חברתי חברת הכנסת מרב מיכאלי – –

מרב מיכאלי: זה ממש לא נכון.

מרב מיכאלי: ממש לא נכון.

יוני שטבון: – – חברי הכנסת הערבים מהסיעות השונות, למעט מרצ, לצערי – –

מסעוד גנאים: אם אני פלסטיני ערבי, זה לא אומר שאני לא אזרח.

יוני שטבון: – – אומרים פעם אחרי פעם שהם רואים את עצמם כפלסטינים, לא כאזרחי מדינת ישראל.

מרב מיכאלי: גם אתה רואה את עצמך כיהודי.

מרב מיכאלי: זה לא עושה אותך – – –.

מרב מיכאלי: מה זה קשור?

מסעוד גנאים: – – –

יוני שטבון: אגב, הם גאים על כך.

יוני שטבון: את זה אני יכול להבין.

יוני שטבון: אבל חברי הכנסת ממרצ – זה היה לי קצת מוזר.

יוני שטבון: אני יכול להבין: מדינה יהודית ודמוקרטית, את זה תוקפים; רוצים נישואים אזרחיים, קמפיין נגד ברית המילה וחיסול מוסד הרבנות – אז זה מאבק – אני מכיר את מרצ, סביב סוגיית הזהות היהודית של המדינה ומעבר למדינת כל אזרחיה.

יוני שטבון: אבל גם את המדינה הדמוקרטית – גם החלטות שהתקבלו בכנסת – להיות שותפים לנושאים שבהגדרה התקבלו פה, בכנסת, בחקיקה דמוקרטית, להיות שותפים בהסתה פרועה כמו שראינו בשבוע האחרון – זה כבר מוגזם.

יוני שטבון: כנראה, אדוני היושב-ראש, ברגע שמתרחקים מערכי היהדות, גם ערכי הדמוקרטיה לא נראים כל כך קשורים.

יוני שטבון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת יוני שטבון.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת נסים זאב מש"ס, ואחריו – חבר הכנסת יעקב אשר.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן – חבר הכנסת ניצן הורוביץ מסיעת מרצ.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כשאני עולה לדוכן, לחשוב מה אני רוצה מהממשלה המסכנה הזאת, מה יש להם?

נסים זאב: – אין להם יכולת.

נסים זאב: תגידו לי רק: אם עכשיו היה למשל יום הנכות הבין-לאומית, הממשלה הזאת הייתה זוכה במקום ראשון.

נסים זאב: ממשלה נכה, אין לה יכולת.

נסים זאב: תראו מה קרה רק ביום השלג; במקום להביא משאיות לפנות את השלג, העדיפו לשלוח אמבולנסים לפנות אנשים לבתי-חולים.

נסים זאב: הרבה יותר פשוט.

נסים זאב: עכשיו, אני ראיתי משהו מדהים; ראש העירייה פונה לראש הממשלה ואומר לו: אדוני, בוא ונכריז על יום חירום, אסון לאומי – לא פחות ולא יותר.

נסים זאב: במקום להכריז על כשל לאומי – יום אסון לאומי.

נסים זאב: איזה אסון קרה?

נסים זאב: ברוך השם, לא קרה שום דבר.

נסים זאב: אבל אני חושב שזוהי בקרה לעצמנו, מה המדינה, בשעת אמת, מה הממשלה, בשעת אמת, מסוגלת לעשות – במצבי חירום.

נסים זאב: שום דבר.

נסים זאב: נאדה.

נסים זאב: מכיוון שהנושא הוא עוני, נדבר כמה מילים; בפרשת השבוע כתוב: "תבן אין נִתן לעבדיך ולבנים אומרים לנו עשו והנה עבדיך מֻכים וחטאת עמך".

נסים זאב: בעצם, אין מקומות עבודה, אבל אומרים להם: תשמעו, אתם לא עובדים, ומכיוון שאתם לא עובדים אין לכם שום זכאות.

נסים זאב: אגב, אין מדינה בעולם, ודאי לא ב-OECD, שתולה הא בהא, וודאי שלא ב-125% שצריך להיות בכל משפחה, שעובדים באופן מלא פלוס, כדי לקבל את הזכאות שלהם.

נסים זאב: עכשיו בואו ורק נדבר מה קורה בפועל וכמה הוא שיעור העוני במדינת ישראל: 25% מהאזרחים הם עניים, כאשר במדינות ה-OECD, שאנחנו גאים שאנחנו שותפים עם אותן מדינות, בסך הכול מגיעים ל-11%.

נסים זאב: 35% מהילדים עניים, מול 19% במדינות ה-OECD.

נסים זאב: 20% מהמשפחות עניות, כאשר 64% מהן הן משפחות של עובדים, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: זאת אומרת, אי-אפשר לבוא ולומר: הם לא עובדים אז אין להם פרנסה.

נסים זאב: ובכל זאת, אותם 20% של כלל האוכלוסייה במדינת ישראל, 64% מהם עובדים ולא מגיעים למצב של פרנסה בכבוד, ו-14% זה משפחות ממש עניות.

נסים זאב: ואני לא מתפלא, כאשר בכל נקודה חברתית הממשלה הזאת פגעה – אולי האג'נדה שלה הייתה לפגוע רק בחרדים, בדתיים, במשפחות ברוכות ילדים, אבל אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, פגעו בכולם, בכלל האוכלוסייה.

נסים זאב: מדינה שנמצאת במצב כל כך – בשפל המדרגה, אני לא יודע איך היא יכולה להתמודד, באמת, עם בעיית העוני.

נסים זאב: לא בכדי אנחנו רואים את האירועים האחרונים, שלצערנו הרב אנשים הגיעו למצב שהם הציתו את עצמם.

נסים זאב: היה סילמן, שהיה אולי הסמל שהתחיל להדליק נורה אדומה בחברה הישראלית, אבל אנחנו רואים מקרים נוספים, שנוספו לאחרונה, בחודשים האחרונים, והממשלה לא עושה דבר.

נסים זאב: לכן, אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, הבקשה היא שכשממיליון ו-900,000 אזרחים חיים מתחת לקו העוני, ובתוכם 875,000 ילדים, כשרוב המשפחות עובדות ונמצאות במצב שאינן יכולות לחיות בכבוד, הממשלה צריכה וחייבת לשנות את המדיניות שלה – –

יוני שטבון: תודה.

יוני שטבון: נא לסיים.

יוני שטבון: בבקשה.

נסים זאב: – – אחרת היא נושאת באחריות לכולם.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

יוני שטבון: חבר הכנסת יעקב אשר, ואחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: שלוש דקות.

אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, התפרסם השבוע שמשרד האוצר עשה מהלך של נבחרת דירקטורים.

המהלך הוא יפה, לעשות מאגר של אנשים שראויים להיות דירקטורים במדינת ישראל.

ואחד הדברים שקרו תוך כדי מהלך זה שהוסיפו התניות ותנאי סף נוספים, והדבר הבולט ביותר הוא ניסיון.

כדי להיות דירקטור צריך שיהיה לאדם ניסיון ניהולי של לפחות עשר שנים.

אני מקווה שזה באמת היה מאחורי העניין, ולא דברים אחרים, אבל לא את זה אני רוצה לומר.

אם צריך ניסיון של עשר שנים כדי להיות דירקטור בחברה, אני רוצה לשאול את הממשלה, את שר האוצר, כמה שנים של ניסיון ניהולי יש לשר האוצר?

ראינו את זה, ואנחנו רואים את זה, וגם היום אנחנו אמורים להצביע על תיקונים בתקציב.

כולנו היינו כאן כשחגגה פה דרמה על הגירעון – תושבי ישראל הפסיקו לנשום – על הגירעון הענק שהולך לבלוע את כל מדינת ישראל.

דוד רותם: ולמרות זאת – – –

מנהלים דברים כאלה – – –

דוד רותם: – – – זהבה גלאון לישיבות.

כשמנהלים – גם כדירקטור, וודאי כשר האוצר – עובדים עם תחזיות נכונות, עובדים בצורה יותר רצינית, לא באים, מכניסים את כל המשק לחרדה על הגירעון האדיר, קובעים על-ידי זה יעד גירעון מופרז, שמוריד – שמעלה, בעצם, את הדירוג של הסיכון של מדינת ישראל בפרמטרים שונים.

לא צפו את ההכנסות מהרווחים הכלואים, לא צפו את ההכנסות בכלל, היום באים ומחזירים את זה בצורה כזו או אחרת.

ככה לא מנהלים עסק, ככה לא מנהלים דבר, אבל אי-אפשר לצפות.

אותו דבר אנחנו רואים בדיור.

כולנו יודעים את הברוך הגדול שיש בדיור לכל חלקי המגזרים בכל הארץ.

באים עם פתרונות גדולים, "סופר-טנקרים", מקימים עוד חברה, מסדרים עוד ג'וב למישהו, ובינתיים אנחנו מתבשרים שמחירי הדירות עלו שוב ב-6.9% בשנה האחרונה.

אלא מאי?

השיטה היא מאוד ברורה: לא צריך להיות מנהל, לא צריך להיות בעל ניסיון, צריך להיות פרשן, עיתונאי, שלא צריך לעמוד בפרשנות שלו ובדברים שלו, להשתמש בשלום כשרוצים להרגיז מישהו אחר בקואליציה; לדבר נגד בדיקה של רכישת מטוס או מעון לראש הממשלה, כשהמנהלים שלך מהאוצר שעה קודם מוציאים חוות דעת חיובית, שממליצה על הבדיקה הזאת.

הכול דיבורים, הכול פופוליסטיקה, אין ניהול.

ראינו את זה גם במשבר הגדול, ואתם יודעים מה?

ראינו את זה גם בקפיצה, כשהיה אז הסיפור על תרומת הדם של חברת הכנסת, אמר שר האוצר בפייסבוק באותו יום – –

יוני שטבון: רק נא לסיים.

יוני שטבון: בבקשה.

אני מסיים.

– – מי שצריך להיות מפוטר יפוטר עוד היום, אם לא – יתחילו אתי; ובסוף מתברר שהם עשו כפי שצריכים לעשות על-פי ההנחיות שלהם.

לא הכול דיבורים.

כדי להנהיג צריך להיות מנהל ומנהיג, ואני חושב שהסיבה שראש הממשלה שלנו נעלם בחודשים האחרונים זה שהוא פשוט נהנה לראות איך שר האוצר שלו לא מצליח לנהל כלום.

תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב אשר.

יוני שטבון: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יוני שטבון: בבקשה.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הגשנו הצעת אי-אמון היום על פגיעת הממשלה בדמוקרטיה, בגלל האובססיה שיש לממשלה הזאת, ובמיוחד לכמה גורמים בימין, נגד ארגוני זכויות האדם והאזרח.

ניצן הורוביץ: הרי מה שהארגונים האלה – – –

דוד רותם: – – – על מה אתה מדבר – –

אופיר אקוניס: מה אתה מקשקש – – –

דוד רותם: – – זה ארגוני זכויות?

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, הוא רק התחיל.

אופיר אקוניס: אני אענה לו – – –

ניצן הורוביץ: אתה צריך – –

יוני שטבון: חברי הכנסת מהקואליציה, הוא רק התחיל לדבר.

יוני שטבון: בבקשה.

ניצן הורוביץ: – – אתה צריך כל יום לקום ולהגיד תודה רבה שיש בישראל ארגונים כאלה, שעושים בעצם את מה שהממשלה הייתה צריכה לעשות – –

אופיר אקוניס: – – –

ניצן הורוביץ: – – וזה לדאוג לזכויות האדם והאזרח של תושבי ישראל.

אופיר אקוניס: אף אחד לא מדבר נגד הארגונים – –

ניצן הורוביץ: אתה יודע, לפני שנה – – –

אופיר אקוניס: – – נגד המימון של הארגונים.

ניצן הורוביץ: לפני שנה – – –

אופיר אקוניס: נגד המימון שלהם.

תמר זנדברג: נו, באמת.

ניצן הורוביץ: תקשיב, תקשיב.

ניצן הורוביץ: לפני שנה – –

אופיר אקוניס: – – –

ניצן הורוביץ: – – האגודה לזכויות האזרח, שהיא הארגון הגדול והוותיק, חגגה 40 שנה – –

תמר זנדברג: – – – זכויות אדם – – –

אופיר אקוניס: – – –

ניצן הורוביץ: – – ובאירוע – – –

אופיר אקוניס: לא, במימון.

ניצן הורוביץ: מה "במימון"?

אופיר אקוניס: מי מממן?

ניצן הורוביץ: אתה היית צריך לממן את הארגונים האלה – –

אופיר אקוניס: – – –

ניצן הורוביץ: – – אתה, כי הם עושים עבודה חשובה למדינה הזאת, אבל אתה מהלך עליהם אימים – –

אופיר אקוניס: אף אחד לא מהלך עליהם אימים.

ניצן הורוביץ: – – אתה מאיים עליהם – –

אופיר אקוניס: אף אחד לא מאיים עליהם.

ניצן הורוביץ: – – בגלל זה הם מתקשים בגיוס תרומות – –

אופיר אקוניס: – – –

ניצן הורוביץ: – – אז הם הולכים לגייס תרומות בחוץ-לארץ, ואז אתה ממסה אותם – – –

אופיר אקוניס: – – –

ניצן הורוביץ: תפסיק.

אופיר אקוניס: – – –

ניצן הורוביץ: – – – הארגונים האלה, הרי במה הם מטפלים?

באסל גטאס: – – – ארגוני זכויות אדם – – –

דוד רותם: שום דבר, בהסתה.

אופיר אקוניס: – – – מימון של מדינות, שמתערבות לך, זה דבר מכעיס.

יוני שטבון: חברי הכנסת.

יוני שטבון: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, בבקשה.

ניצן הורוביץ: הדבר האחרון שמעניין פה את הימין זה ההתערבות של המדינות הזרות.

ניצן הורוביץ: כל המאמץ פה של הימין הוא לסתום פיות פה בישראל, של ארגונים של החברה האזרחית בישראל, כי את הקולות האלה קשה לכם לשמוע – –

אופיר אקוניס: ממש לא – – –

ניצן הורוביץ: – – כי הם עושים ודואגים למה שאתם מקפחים ומעוותים.

ניצן הורוביץ: הם דואגים לזכויות חברתיות, והם דואגים לייצוג של אנשים, והם דואגים לצדק חברתי, והם דואגים לאנשים ממגזרים ומעמדות שאתם מקפחים אותם, וכואב לכם לראות את זה.

ניצן הורוביץ: לפני שנה, כשחגגה האגודה לזכויות האזרח 40 שנה, היה שם פרופסור יצחק זמיר, שהיה היועץ המשפטי לממשלה, והוא אמר: אתם בעצם עושים את מה שאני – כמערכת מדינתית, כמערכת משפט – הייתי צריך לעשות, ולא עשיתי.

ניצן הורוביץ: האגודה לזכויות האזרח, ו"בצלם", ו"אדם טבע ודין", ו"ידיד", וכל המפעל העצום והיפה הזה שיש לנו בארץ שנקרא ארגוני החברה האזרחית.

ניצן הורוביץ: ואתם, במקום להוקיר את העבודה של הארגונים האלה, ולהגיד שהם רק מביאים כבוד למדינה שלנו ועוזרים לאנשים, אתם רק מנסים להפריע להם ולפגוע בהם ולהטיל עליהם תשלומים, וגם ככה הרי הם בקושי מחזיקים מעמד.

ניצן הורוביץ: בטח כשאנחנו משווים את זה לכל מיני ארגונים, שאני מממן אותם מכיסי, כמו מועצת יש"ע – דרך המסים שלי, שהולכים לכספי הרשויות המקומיות בשטחים, מממנים את מועצת יש"ע.

ניצן הורוביץ: אז מה, זה בסדר?

ניצן הורוביץ: אז הארגונים האלה, שבאמת מקוששים – –

אופיר אקוניס: – – –

ניצן הורוביץ: – – פרוטה לפרוטה כדי לעשות את העבודה שאתם לא עושים – –

מיקי לוי: – – –

ניצן הורוביץ: – – אתם באים ופוגעים בהם.

ניצן הורוביץ: וזאת אולי הפגיעה הכי בוטה שלכם בדמוקרטיה, כי דמוקרטיה זה לא רק הבית הזה; דמוקרטיה זה חברה אזרחית, וזה ארגונים שפועלים ללא מטרת רווח, וזה ארגונים שעזרו ועוזרים לכל כך הרבה אנשים.

ניצן הורוביץ: אתם הרי שמים הכול על השטחים ועל זה.

ניצן הורוביץ: הם גם עוזרים לפגועי נפש, והם עוזרים לנשים והם עוזרים לאנשים עניים ולנכים, והם עוזרים למכלול החברה הישראלית, כשאתם גם אותם מזניחים.

יוני שטבון: נא לסיים, בבקשה.

ניצן הורוביץ: לכן אני אומר לממשלה הזאת: תחזרו בכם מהכוונות הזדוניות האלה.

ניצן הורוביץ: ואני רוצה להגיד כאן עוד משהו: גם אם החוקים – והרי החוק הזה לא יעבור, כמו שהוא נפל בכנסת הקודמת הוא ייפול גם פה, אבל עצם הדיבורים, הם מפריעים ופוגעים בארגונים וביכולת שלהם לתפקד.

ניצן הורוביץ: ואתם ואנחנו צריכים לעזור להם – –

יוני שטבון: תודה.

ניצן הורוביץ: – – כי זה לתפארת מדינת ישראל.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יוני שטבון: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יוני שטבון: חבר הכנסת הורוביץ, רק כדי לדייק: החוק הנוכחי עוסק בשני תחומים שלדעתי גם אתם מסכימים עליהם – חרם על מדינת ישראל והעמדה לדין של חיילי צה"ל.

יוני שטבון: לא מדובר על הדברים שאמרת קודם.

יוני שטבון: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השרים, כנראה יש התערבות ויש התערבות.

מסעוד גנאים: יש בממשלה או אצל השרים בממשלה – או בממשלת ישראל – התערבותה של ארצות-הברית, הידידה הגדולה, וההאזנה לראשי ממשלה – זה טוב, זה בסדר, זה נעים.

מסעוד גנאים: אבל עמותות זכויות אדם – זה לא טוב, כאילו שזה איום.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הממשלה הנוכחית וגם הממשלות שלפניה היו והן עדיין אלופות – אלופות בהאשמת הקורבן ובכדרור, העברת הכדור למגרשו של האחר, ואני מתכוון למגרשם של האזרחים הערבים-פלסטינים; כן, פלסטינים, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: אם אתה רואה או אחרים רואים סתירה בין זה שאני פלסטיני לבין זה שאני אזרח במדינת ישראל, זו בעיה שלך, לא בעיה שלי.

מסעוד גנאים: ואני פה שואל שאלה: על בסיס מה האפליה הזו נגד ערבים?

מסעוד גנאים: מה, כי מה הם?

מסעוד גנאים: אם היה הדבר על בסיס אזרחי מבחינה תיאורטית, ואם אתם רוצים ללכת אפילו לפי מגילת העצמאות – שוויון זכויות לכל התושבים בלי הבדל דת, גזע ומין – צריך שיהיה פה שוויון.

מסעוד גנאים: אבל למה יש אפליה?

מסעוד גנאים: כי אנחנו ערבים, כי אני ערבי-פלסטיני שונה, כי אני, יש לי ייחוד לאומי שונה מהרוב, וכי הרוב או חלק גדול ממנו רואה בי אויב.

מסעוד גנאים: היום רק קראנו על תושבים ערבים – לא כל כך הרבה תושבים, שני תושבים – שרכשו איזה אדמה, בנו בתים, על אדמה של הקק"ל, ועד היום, שנתיים, מסרבים לרשום להם את זה בטאבו.

מסעוד גנאים: העמיתים שלהם או השכנים שלהם היהודים שרכשו את הרכש הזה אתם, רשמו בטאבו ואין בעיה, אבל הם, כי הם ערבים, להם מעכבים את זה וסוחבים אותם.

מסעוד גנאים: רק מי שלא רוצה לראות את האמת, לא רואה שהאי-שוויון והאפליה והדחיקה הם על בסיס לאומי.

מסעוד גנאים: כי אני ערבי-פלסטיני – מפלים אותי.

מסעוד גנאים: אני רוצה גם לדבר על משהו אחר בקשר לרשויות הערביות.

מסעוד גנאים: תמיד, כאשר דיברנו על הרשויות הערביות, על התשתיות, על השירותים שם, אומרים: אתם לא גובים ארנונה.

מסעוד גנאים: נו, יש מחקר חדש שאני קראתי לפני כחודש אולי, של עמותת "סיכוי", שמראה: אפילו אם רשות ערבית ממוצעת גובה 100% – 100% – ארנונה, היא לא תוכל לתפקד, הכוונה היא לא תוכל להגיש את כל השירותים הראויים לתושביה.

מסעוד גנאים: ואם הרשות הזו – היא תגבה את הארנונה ב-100%, לכל תושב יש 809 שקל.

מסעוד גנאים: רשות מקומית יהודית זהה לה הייתה מקבלת 1,217 שקל לכל תושב.

מסעוד גנאים: והמספר הזה עולה יותר כאשר מדברים על ארנונה באזורים ללא מגורים, הכוונה לאזורי תעשייה.

מסעוד גנאים: אז, אדוני היושב-ראש, כאשר אני בוחן רשויות ערביות – אין להן משאבים, אין להן מימון, רק את הארנונה.

מסעוד גנאים: וגם אם היו גובים 100% ארנונה לא היו יכולים להגיש את השירותים הראויים.

מסעוד גנאים: יש דברים, אדוני היושב-ראש, מנוגדים לכל היגיון.

מסעוד גנאים: מה ההיגיון כאשר אתה, למשל, מקים אזור תעשייה ליד העיר שלי, סח'נין, אזור תעשייה משגב – כל השטח היה שטח של תושבי סח'נין, ועכשיו מוקם עליו אזור תעשייה – העיר סח'נין לא נהנית לא מרווחים, לא משום דבר.

מסעוד גנאים: גם אזור התעשייה ציפורית, שהוקם על אדמותיהם של תושבי משהד, הוא שייך – תראה את האבסורד – אזור התעשייה ציפורית, שאין לו רצף לא מוניציפלי, לא טריטוריאלי, עם העיר נצרת-עילית, הוא שייך לנצרת-עילית.

מסעוד גנאים: אבל אלה שבתיהם ליד אזור התעשייה נהנים רק מהסרטן ומהזיהום, לצערי הרב.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יוני שטבון: חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יוני שטבון: בבקשה.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו הגשנו הצעת אי-אמון על המצב המדיני וכישלון הממשלה.

עפו אגבאריה: לצערי הרב, אני מוכרח להודות שהמצב המדיני הולך ומתדרדר ונהיה עוד יותר קשה בגלל העמדות העיקשות של ממשלת ישראל, שלא רוצה להתקדם בשום שיחות ולא רוצה שום פתרון לשלום עם השכנים הפלסטינים.

עפו אגבאריה: קודם כול, אני רואה בחומרה את מה שמתרחש עכשיו, ודבר ראשון אני רוצה לגנות את הפיגוע שהיה באוטובוס בתל-אביב.

עפו אגבאריה: אני חושב שזה דבר בל ייעשה, ואני מאוד מקווה שיימצאו אלה שעשו את הדברים האלה.

דוד רותם: כבר היה עוד פיגוע אחד.

דוד רותם: דקרו שוטר בצומת-אדם.

עפו אגבאריה: אז יכול להיות, תלך תמצא את מי שעושה את הדברים האלה.

עפו אגבאריה: אנחנו עדים להרבה דברים שנעשו גם בעבר, והזכרתי את הדברים האלה, אז לך תבדוק, מאז פרשת הקצין הבכיר.

עפו אגבאריה: אז תבדקו את הדברים טוב טוב טוב, אם באמת.

עפו אגבאריה: מי שעשה את זה שיבוא על עונשו, אבל אני מגנה בכל החומרה את מי שפוגע באנשים חפים מפשע.

עפו אגבאריה: אבל אני גם מגנה את ההתנהגות של ממשלת ישראל גם בשטחים.

עפו אגבאריה: ואנחנו רואים רק בשבוע האחרון – בשבוע האחרון, בסוף השבוע, ארבעה פלסטינים נהרגו בשטחים.

עפו אגבאריה: משום מה אף אחד לא דיבר על זה.

עפו אגבאריה: אני חושב שזו מגמה של הממשלה כדי להזמין אינתיפאדה.

עפו אגבאריה: היא רוצה להזמין אינתיפאדה כדי להוכיח לעולם שהנה אנחנו רוצים שלום אבל הנה הם שפוגעים בנו.

עפו אגבאריה: אז מדוע היד כל כך קלה על ההדק וממשלת ישראל עושה את הפרובוקציות האלה, נכנסת ליישובים?

עפו אגבאריה: אפילו איש ביטחון פלסטיני, הרגו אותו.

עפו אגבאריה: כמובן תמיד הוא האשם, תמיד הוא – היה לו נשק.

עפו אגבאריה: אתם זוכרים את הבחור שגם כן רצחו אותו בבית-הקברות בתל-אביב, שוהה בלתי חוקי, שהוא כאילו – כאילו – הניף איזשהו חפץ חד, סכין, וזה לא היה ולא נברא?

עפו אגבאריה: מישהו דיבר על זה?

עפו אגבאריה: אני לא שמעתי אף גינוי פה, לא שמעתי.

עפו אגבאריה: לכן אני עוד פעם אומר ומפציר, שכל עם ישראל יבין שממשלת ישראל עושה את הדברים האלה במכוון, כדי להכשיל כל התקדמות במשא-ומתן, כדי להזמין אינתיפאדה ולהטיל את האשמה על הפלסטינים.

עפו אגבאריה: וזה המגרש שישראל יודעת לשחק בו ורוצה לשחק בו – זו איזושהי התנגשות אלימה עם העם הפלסטיני.

עפו אגבאריה: כדאי שהעם יבין את זה וידע את זה, מה שהולך לקרות מהממשלה הקיצונית הזו.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

יוני שטבון: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת ישראל חסון.

יוני שטבון: שלוש דקות, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כל אחת מהצעות האי-אמון מספיקה כדי להביע אי-אמון בממשלה: סיעת העבודה – כישלונה של הממשלה בתחום החברתי-כלכלי.

ג'מאל זחאלקה: מבחן התוצאה של הממשלה הוא נכשל.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אם יבוא אדם אובייקטיבי, מורה לא כל כך קפדן אפילו, כבוד שר החינוך, מורה לא קפדן במיוחד, לתת ציון לממשלה בעניין החברתי-כלכלי, הוא ייתן לה ציון נכשל.

ג'מאל זחאלקה: יותר עניים, יותר פערים, אין תוכניות לסגירת פערים, והממשלה במקום לקדם, במקום לפתח, היא הורסת.

ג'מאל זחאלקה: ראה לדוגמה תוכנית פראוור: האוכלוסייה הכי ענייה בארץ, במצב הכי קשה בארץ – דווקא לאוכלוסייה הזאת באה הממשלה עם מכות, ועם גזירות שהציבור לא יכול לעמוד בהן.

ג'מאל זחאלקה: הציבור משווע לפיתוח, רואה בולדוזרים, חושב שבאים לפתח, אבל הבולדוזרים, בעיניים ערביות, לצערי הרב, הם כלי הרס.

ג'מאל זחאלקה: יכול להיות שביישובים היהודיים רואים בולדוזר, אומרים: ואללה, בונים.

ג'מאל זחאלקה: ביישובים הערביים – בא בולדוזר, רואים שחורות.

ג'מאל זחאלקה: ראו בולדוזר – רואים טנק, שבא להרוס.

ג'מאל זחאלקה: ככה ראו למשל תושבי אום-אלחיראן את הבולדוזרים שהתקרבו.

ג'מאל זחאלקה: תושבי חירן לעתיד, שבונים אותה, רואים בזה כלי לפיתוח.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה לא עשתה שום דבר כדי להילחם בעוני וכדי לצמצם את הממדים של הפערים החברתיים.

ג'מאל זחאלקה: ממשלת ישראל, או ישראל, עדיין מתחרה על המקום הראשון בעולם, עם ארצות-הברית ועם כמה מדינות אחרות, לפעמים היא במקום הראשון, השני, השלישי, בפערים, לפי מדדי ג'יני.

ג'מאל זחאלקה: ההצעה השנייה – הרעבת 817,000 ילדים בישראל, שהם שליש מאוכלוסיית הילדים במדינה, והפניית עורף לשוועת הקשישים הרעבים ולחצי מיליון המשפחות שמתחת לקו העוני – כדרכה בקודש מפלגת ש"ס מגישה הצעות אי-אמון עם כותרת מאוד מאוד מאוד ארוכה, אבל היא נכונה.

יוני שטבון: נא לסיים, בבקשה, כי זה – – –

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא מאשימים את הממשלה הזאת שהיא יצרה את העוני, הממשלה הנוכחית.

ג'מאל זחאלקה: אבל אנחנו כן מאשימים אותה שהיא לא עושה שום דבר כדי להילחם בעוני.

ג'מאל זחאלקה: יגידו שרים של הבית היהודי ושל יש עתיד, לא אנחנו יצרנו את העוני – –

יוני שטבון: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – – –

ג'מאל זחאלקה: – – אבל אתם לא נלחמים בעוני, ומי שלא נלחם בעוני מייצר עוני.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יוני שטבון: חבר הכנסת ישראל חסון – שאינו נוכח – – –

ג'מאל זחאלקה: זחאלקָה, לא זחאלקֶה.

יוני שטבון: סליחה, חבר הכנסת זחאלקָה.

יוני שטבון: חבר הכנסת חסון – שאינו נוכח; אחריו – חבר הכנסת ממפלגת התנועה, חבר הכנסת עמרם מצנע, שהוא אחרון הדוברים, ויסכם סגן השר חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יוני שטבון: בבקשה.

עמרם מצנע: מכובדי היושב בראש, חברי הכנסת, השרים, אני רוצה לקחת פסק זמן מענייני היום ולנצל את הבמה הזאת לקרוא לראש הממשלה ולשרי הממשלה בשמם של 200 מג"דים, מח"טים ומקביליהם, בים וביבשה, לתקן את העוול שנעשה לרמטכ"ל רב-אלוף דוד אלעזר, דדו, זיכרונו לברכה, בעקבות מלחמת יום הכיפורים.

עמרם מצנע: למכתב הזה הצטרפו ראש ממשלה לשעבר, ארבעה שרי ביטחון לשעבר, ארבעה רמטכ"לים, שישה ראשי אמ"ן, מוסד ושב"כ, חמישה מנכ"לים של משרד הביטחון, שלושה מפכ"לי משטרה, שבעה מפקדי זרועות אוויר וים ויותר מ-100 אלופים, ניצבים ותת-אלופים, ובהם הרבה מאוד מפקדים בכירים שלחמו במלחמת יום הכיפורים.

עמרם מצנע: הרשימה הזאת מייצגת שיקול דעת רחב מאוד, וניסיון, של מפקדי שדה, שמתוקף תפקידם בהמשך, כשהם התקדמו בתפקידים, כמו למשל רב-אלוף שאול מופז, שהיה אז מפקד סיירת והתקדם לתפקיד הרמטכ"ל ושר הביטחון, ורבים אחרים, שמייצגים יחד שיקול דעת רחב מאוד, ניסיון מצטבר של מפקדי שדה, שלמדו את דוח אגרנט – דוח אגרנט, להזכיר לכם, בדק את ארבעת הימים הראשונים של המלחמה ואת הימים שקדמו למלחמה – וחזרו וחקרו במשך עשרות שנים, מזווית ראייה רחבה מאוד, מזוויות שונות, ומהפרספקטיבה של ניסיונם, אחריותם בתפקידים השונים ותפקידיהם – בחנו את המלחמה הזאת, שהייתה לפני 40 שנה, על כל היבטיה, וכולם הגיעו למסקנה חד-משמעית – ואני מניח שהם מייצגים לוחמים רבים מאוד של אותה מלחמה: ועדת אגרנט החמירה ביחס למי שהיה מפקדנו במלחמה, שמנהיגותו, החלטותיו, רוחו האיתנה והמקרינה באוקיינוס של ספק ומבוכה, כאשר עמדנו כפסע מכישלון, ובתנאים שאין קשים מהם, הוביל בתוך ימים לניצחון יוצא דופן בהיסטוריה הצבאית, אשר השלכותיו על עוצמת צה"ל והמדינה משפיעות גם עד היום.

עמרם מצנע: אנחנו לא מבקשים לשנות את דוח ועדת אגרנט.

עמרם מצנע: אנחנו מבקשים לתת משקל היסטורי לימים שאחרי ימי תחילת הלחימה, לתקן עוול מהותי, מוסרי והיסטורי, ולהביע במעמד מיוחד של הממשלה הערכה מיוחדת לפועלו של רב-אלוף דוד דדו אלעזר.

עמרם מצנע: כדאי לזכור – ולמי שלא יודע – מאחר שדוד אלעזר התפטר עם פרסום החלק הראשון של מסקנות ועדת אגרנט; הממשלה במליאתה, בהחלטה שקיבלה, לא פיטרה אותו – הוא הודיע מראש שבעקבות הדוח הוא מבקש לסיים את תפקידו, ולכן, ולאור הדברים שדיברתי, ורשימה כל כך ארוכה – ממש מדהים כמה אנשים הצטרפו ומצטרפים לרשימה הזאת, בתחושה עזה מאוד, ומאוד עמוקה, של עוול היסטורי, אישי, אנושי, שנעשה למי שבעצם עמד בגופו וביכולותיו וניצח, באמצעות החיילים והמפקדים, בצפון ובדרום, את המלחמה אולי הקשה ביותר שעברנו מעודנו.

עמרם מצנע: אחרי 40 שנה זה הזמן, ואני קורא מכאן לראש הממשלה ולממשלה כולה להקדיש לנושא הזה פרק מיוחד בישיבת הממשלה, ולתקן את העוול שנעשה.

עמרם מצנע: אנחנו, לוחמי מלחמת יום הכיפורים, חושבים שנכון, בעת הזאת, לעשות את המחווה הזאת לרב-אלוף, רמטכ"ל מלחמת יום הכיפורים, דוד אלעזר, דדו, זיכרונו לברכה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמרם מצנע.

יולי יואל אדלשטיין: אחרון הדוברים בדיון יהיה סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת מצנע באמת שינה פה את הטון, את הרוח ואת האווירה, כאשר הזכיר את הרמטכ"ל.

אופיר אקוניס: אתה יודע, חבר הכנסת מצנע, אתם הייתם לוחמי 1973, ואני מילידי 1973.

אופיר אקוניס: זה בהחלט דבר מעניין, שאני מייד עולה, ככה, לדבר אחריך, כאילו העברת לי מקל.

אופיר אקוניס: זה מאוד מעניין, כי אני מתגורר היום בבית, בבניין, שבו התגורר דדו, דוד אלעזר, סמוך לאוניברסיטה בתל-אביב, הבית שממנו הוא יצא ואליו הוא לא שב משום שנפטר מהתקף לב במקום סמוך.

אופיר אקוניס: אני חושב שהוא נפטר משיברון לב, חבר הכנסת מצנע, כי באמת, דדו, אדוני היושב-ראש, בהחלט היה – היום, כאשר סיכמנו 40 שנה למלחמת יום כיפור – אחד מהגיבורים – חבר הכנסת מופז, אתה השתתפת גם כן בקרבות, ודאי ראית – שהוביל את המפנה ההיסטורי במלחמת יום כיפור.

אופיר אקוניס: לכן אני חושב, חבר הכנסת מצנע, יישר כוח על דבריך, ואני חושב שהאמת ההיסטורית צריכה להיאמר, ובהחלט להשתנות, כי כרגע היא לא כפי שהיית רוצה או היינו רוצים שהיא תתואר.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אנחנו מסכמים כאן אחרי, נדמה לי הפוגה של חודש, פחות או יותר, או שלושה שבועות, הצעות אי-אמון – הצעות האי-אמון הפכו להצעות לסדר-היום מכמה סיבות, ואנחנו מסכמים היום את הדיון הזה אחרי שלושה שבועות שהוא לא התקיים.

אופיר אקוניס: אני אתייחס, ברשותך, לכמה מן הדברים שעלו במהלך הדיון.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת הורוביץ וחבריו לסיעת מרצ או חבריו מהשמאל ניסו בדיון הזה להטיף או ללמד את הכנסת, את אזרחי ישראל, מהי דמוקרטיה.

אופיר אקוניס: ובכלל, חבר הכנסת הורוביץ ניסה ללמד שהוא הוא הדמוקרט הגדול, ניסה להטיף.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, הסיעות בשמאל הבית, לדאבון הלב, מסיטות – בתי"ו ובטי"ת – את הוויכוח לעניין זכויות האדם והניסיון לכאורה לסתימת פיות.

עיסאווי פריג': – – –

אופיר אקוניס: זהו שקר גס.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת הורוביץ מטעה את הציבור.

אופיר אקוניס: לשמחתי, הציבור לא קונה – –

עיסאווי פריג': – – –

אופיר אקוניס: – – חבר הכנסת פריג', מה לעשות.

אופיר אקוניס: הוא לא – אני עונה לחברי כנסת שפשוט העלו פה שורה של שקרים, וצריך להעמיד את הדברים על דיוקם – – –

עיסאווי פריג': – – –

אופיר אקוניס: – – – להעמיד את הדברים על דיוקם.

אופיר אקוניס: הוויכוח, חבר הכנסת פריג', איננו על קיומן של העמותות.

אופיר אקוניס: הוא לא על הקיום של העמותות, ולא על זכותן הדמוקרטית לפעול, ולהפגין, ולדבר.

אופיר אקוניס: הוויכוח הוא על המימון, אתה יודע זאת.

אופיר אקוניס: גם חברת הכנסת זנדברג יודעת זאת, כי גם היא הייתה בוויכוח דומה בכנסת הקודמת כאשר אני הבאתי את החוק בנוסח הקודם שלו.

אופיר אקוניס: הוויכוח הוא לא על הפעילות, הוא על המימון.

אילן גילאון: – – –

קריאה: אז לא קראת את החוק – – –

עיסאווי פריג': – – –

אראל מרגלית: אז מה הבעיה – – –

אופיר אקוניס: על – – –

אילן גילאון: – – –

אופיר אקוניס: לא, לא, היה ויכוח מחוץ לכנסת.

אופיר אקוניס: מה קרה?

אופיר אקוניס: לא כל החיים הם בכנסת.

אופיר אקוניס: התווכחתי אתה בשידור כאשר הגישה תוכנית, לא משנה איפה כרגע.

אופיר אקוניס: ברדיו.

אופיר אקוניס: רוצה שאני אגיד?

תמר זנדברג: – – –

אראל מרגלית: מה הבעיה – – –

אופיר אקוניס: ברדיו של המרכז הבין-תחומי בהרצלייה, והיא העלתה אותי לשידור בעניין הזה.

אופיר אקוניס: זה הכול.

אופיר אקוניס: קיים – – –

אראל מרגלית: חבר הכנסת אקוניס, מה הבעיה עם – – –

אופיר אקוניס: עכשיו, אני אגיד לך, חבר הכנסת מרגלית, הוויכוח הוא על ההתערבות של מדינות זרות בשיח הפנימי במדינת ישראל.

אופיר אקוניס: למשל, כאשר ממשלת הוד מלכותה מתקצבת עמותות פוליטיות בישראל; אני אינני בא ואומר: לעמותה לזכויות האזרח אין זכות קיום, ול"בצלם" אין זכות קיום.

אופיר אקוניס: אני כמובן חולק עליהם מחלוקת יסודית ביותר, אבל אנחנו לא מנסים לבלום את זכות הקיום שלהם.

אופיר אקוניס: הדבר – שמעתי גם את הערתו, חבר הכנסת סוייד, של שגריר אנגליה.

אופיר אקוניס: כן?

אופיר אקוניס: הוא מתערב גם בתוך – והוא ידיד שלי, השגריר מתיו גולד.

אופיר אקוניס: והוא בא ואומר: אל תעשו כך, אל תעשו.

אופיר אקוניס: אנחנו נכריע בבית הזה בצורה דמוקרטית אם יש מקום להתערבות של ה-EU, של האיחוד האירופי, שמממן את העמותות הללו, או של אנגליה או של הולנד או של מדינות סקנדינביה, שמזרימות כסף עצום, אגב, כספי עתק.

אופיר אקוניס: אתם יודעים את זה.

אופיר אקוניס: אגב, חברת הכנסת שפיר יודעת את זה.

אופיר אקוניס: היא גם הייתה, יחד עם חבר הכנסת שמולי, במחאה החברתית.

אופיר אקוניס: זה הגיע גם לשם.

אופיר אקוניס: זה הגיע גם לפראוור.

אופיר אקוניס: זה הגיע גם לוויכוח על המסתננים.

אופיר אקוניס: כלומר, מה הולך כאן?

אופיר אקוניס: מהו מעגל הקסמים?

אופיר אקוניס: מדינות אירופה, בסופו של דבר, מתערבות בתהליך פנימי ישראלי.

אופיר אקוניס: זה הדבר הפסול, לא הפעילות של העמותות.

אופיר אקוניס: ואלה השקרים שהפיץ כאן, חבר הכנסת פריג', חברך לסיעה, חבר הכנסת הורוביץ.

אופיר אקוניס: ועל כך אנחנו מתקוממים.

עיסאווי פריג': – – –

אופיר אקוניס: לא, לא, לא, אלה העובדות.

אופיר אקוניס: אתם אל תשנו את העובדות.

אופיר אקוניס: אתם אל תשנו את העובדות.

אופיר אקוניס: אלה הן העובדות.

אופיר אקוניס: ואתה יודע שזה נכון.

אופיר אקוניס: עם יד על הלב, אתה יודע שמה שאמרתי הוא דבר נכון, ואתה יודע שזה לא מוסרי, זה לא צודק, זה לא יכול להיות.

אופיר אקוניס: אנחנו לא מתערבים.

אופיר אקוניס: יושב כאן שר האוצר – הוא לא יושב כאן, אבל יושבים כאן שרי אוצר לשעבר – אנחנו מעולם לא עשינו דבר דומה לזה.

אופיר אקוניס: מה זה הדבר הזה?

אופיר אקוניס: אתה מזרים כסף לעמותה פוליטית שפועלת בישראל.

אופיר אקוניס: היא מתאימה לדעות שלך, אז זה בסדר.

אופיר אקוניס: מה היה קורה אם היו מזרימים ל"אם תרצו"?

אופיר אקוניס: רק ל"אם תרצו"?

יחיאל חיליק בר: מזרימים.

אופיר אקוניס: אתה היית יוצא נגד זה.

יחיאל חיליק בר: מזרימים.

אופיר אקוניס: וזה לא נכון.

אופיר אקוניס: ואני גם נגד שיזרימו – –

תמר זנדברג: – – –

אופיר אקוניס: – – גם ל"אם תרצו" וגם לעמותות השמאל.

אופיר אקוניס: מי שכר את האוטובוסים?

אופיר אקוניס: תנו לנו תשובה.

אופיר אקוניס: מי שכר את האוטובוסים להפגנות המסתננים מול הכנסת בשבוע שעבר?

אופיר אקוניס: מי עשה את זה?

אופיר אקוניס: אם יש פה התערבות של מדינה זרה, הדבר הזה פסול.

עיסאווי פריג': שומרים על הדמוקרטיה שאתה רוצה לחסל.

עיסאווי פריג': שומרים על זה.

אופיר אקוניס: ולכן, חבר הכנסת הורוביץ, אתה במסע הטעיה.

אופיר אקוניס: אני שומע ראיונות שלך, אני קורא את מאמריך, אני קורא את הסטטוסים שאתה כותב – אתה פשוט זורה חול בעיני הציבור.

מיכל רוזין: ההיסטוריה תשפוט אותך – – –

אופיר אקוניס: את גם כן, סליחה.

מיכל רוזין: ההיסטוריה תשפוט אותך.

אופיר אקוניס: את השתתפת בהפגנה הזאת?

אופיר אקוניס: את לא זורה חול.

אופיר אקוניס: סליחה.

אופיר אקוניס: את השתתפת בהפגנה הזאת?

אופיר אקוניס: את לא מתביישת?

מיכל רוזין: – – –

אופיר אקוניס: את פורעת חוק.

אופיר אקוניס: את פרעת חוק.

מיכל רוזין: – – –

אופיר אקוניס: בוודאי.

אופיר אקוניס: אני אגיד לך גם למה.

מיכל רוזין: – – –

אילן גילאון: – – –

אופיר אקוניס: ואני גם אגיד לך למה.

אופיר אקוניס: אני גם אגיד לך למה: משום שאת נותנת גיבוי – –

מיכל רוזין: – – –

אופיר אקוניס: – – להסתננות בלתי חוקית, ואת נותנת גיבוי לבריחתם מהמתקן הפתוח.

אופיר אקוניס: נכון?

אופיר אקוניס: אז את משתתפת בדבר הזה.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: זהו דבר פסול, גברתי.

אופיר אקוניס: את רמסת את החוק.

אופיר אקוניס: זה דבר מצער.

מיכל רוזין: – – –

אופיר אקוניס: אל תעשי את הדבר הזה, משום שהחוק התקבל ברוב קולות בכנסת.

אופיר אקוניס: וזו עובדה.

אופיר אקוניס: אין לך מה לבקש.

אופיר אקוניס: עכשיו היא תבקש ממך להגיב.

אופיר אקוניס: אין לה מה להגיב.

אופיר אקוניס: אלה הן עובדות שהיו – – –

עיסאווי פריג': – – –

אופיר אקוניס: – – היא גם לא התביישה.

אופיר אקוניס: היא גם הלכה למצלמות ודיברה שם.

אופיר אקוניס: ואני מבקש, אדוני היושב-ראש, במצב שנוצר, כאשר מתקיים פה שיח ומתערבות בו מדינות זרות – זה הכול, חבר הכנסת הורוביץ – אנחנו את הדבר הזה מבקשים להפסיק, ולא את פעילותן.

אופיר אקוניס: ואתה, אתה, אני מבקש ממך, מעל הדוכן הזה – –

ניצן הורוביץ: – – –

אופיר אקוניס: – – להפסיק להפיץ את שקריך.

ניצן הורוביץ: – – – אפילו שנכשלת בכנסת הקודמת, תיכשל גם עכשיו.

אופיר אקוניס: להפיץ את שקריך.

אופיר אקוניס: להפסיק להפיץ את שקריך.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אנחנו שמענו פה דיון ארוך מאוד, ארוך מאוד.

אופיר אקוניס: יש לי תשובה כמובן לכל חבר וחברת כנסת: חברת הכנסת מיכאלי שדיברה, חבר הכנסת זחאלקה, חבר הכנסת אגבאריה, שאיים, הייתי אומר, או אמר את האיוולת – חבר הכנסת אגבאריה, אתה אמרת, אני מצטט: "ישראל מזמינה אינתיפאדה".

אופיר אקוניס: אתה לא מתבייש?

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: ישראל מזמינה אינתיפאדה?

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: אחרי מה שעשה יאסר ערפאת, ומה שעושה ההנהגה הפלסטינית.

אופיר אקוניס: אתה לא – – – אגב, סליחה שאני כמובן אומר לך, אדוני, שישראלים רבים קיפחו את חייהם באינתיפאדה הזאת, בפיגועים – –

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: – – וגם פלסטינים.

אופיר אקוניס: וגם פלסטינים רבים.

אופיר אקוניס: אני מגנה, אני בהחלט מגנה, אני בהחלט מגנה פיגועי טרור.

עפו אגבאריה: – – – אין לך את האומץ לעשות את זה.

אופיר אקוניס: מגנה פיגועי טרור.

אופיר אקוניס: ואני שמח שעשית את זה – –

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: – – על ניסיון הפיגוע, על ניסיון הפיגוע, אתמול בבת-ים.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת זחאלקה היה פה והתייחס, ודיבר על העוני ועל דברים אחרים.

אופיר אקוניס: אני רק רוצה להגיד לו, אפרופו צמצום הפערים החברתיים, ובזה אני אסיים: מחר, מחר – אתם לא עשיתם את זה 60 שנה – מחר נפתח קו הרכבת לשדרות.

אופיר אקוניס: אתם עשיתם?

אופיר אקוניס: מה עשיתם?

אופיר אקוניס: הושבתם שם אנשים, לא נתתם להם לצאת – – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: לא, אני לא מדבר – – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: – – – אבל השר בן-אליעזר לא פתח לשם מסילת ברזל – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

אופיר אקוניס: – – וזה צמצום פער חברתי.

אופיר אקוניס: וביום רביעי, אדוני, ראש העיר דימונה לשעבר, אנחנו נחלק את הטאבלטים הראשונים לילדים מעוטי יכולת בעיר אופקים.

אופיר אקוניס: ומשם נלך ללוד, ומשם נלך למקומות אחרים – –

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: – – בדרום.

אופיר אקוניס: אנחנו עושים צדק חברתי.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: אתם מקשקשים צדק חברתי, ומרחיקים צדק חברתי.

אופיר אקוניס: אני מבקש מחברות וחברי הכנסת לדחות את כל הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רוזין ביקשה להגיב על דברים, אבל מכיוון שיש סדר-יום ארוך אני אומר לסגנים שיחליפו אותי, שזה חברי הכנסת יוני שטבון, יחיאל בר, אורי מקלב, אחמד טיבי, וכן הלאה, שאם חברת הכנסת תדבר באחת המסגרות הרבות לדיבור, ותרצה לסטות מן הנושא ל-30 שניות, דבר שלא נשמע כמותו, ולהשיב לחבר הכנסת אופיר אקוניס, אני מבקש לאפשר לה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל עכשיו נעבור להצבעות.

מוחמד ברכה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה?

מוחמד ברכה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

מוחמד ברכה: כשנשפך התה על חבר הכנסת טיבי יצאה הודעה מהלשכה שלך – –

יולי יואל אדלשטיין: כן.

מוחמד ברכה: – – שאסור לאף אחד לקחת את החוק לידיים.

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

מוחמד ברכה: אני חושב שזו הייתה הודעה מצערת וכושלת, כי האיש ששפך את התה לא לקח את החוק לידיים, כי החוק לא אומר לשפוך תה על חבר כנסת.

מוחמד ברכה: לכן, אני מבקש שתתקן את ההודעה שלך, ולא להתיר במובלע התקפה על חבר כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, לא כל כך הבנתי, אבל אני אבדוק את עצמי.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שהגינוי היה חד-משמעי כמו שהיום גינוי – – –

מוחמד ברכה: – – – לקחת חוק לידיים.

יולי יואל אדלשטיין: חוק לידיים.

יולי יואל אדלשטיין: כן, זה – – –

מוחמד ברכה: מה זה החוק?

יולי יואל אדלשטיין: אה, אוקיי.

מוחמד ברכה: מי שעשה את מה שעשה, עשה דבר – – –

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו אני מתחיל להבין מה הכוונה.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעות על הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן – כולם ישובים?

יולי יואל אדלשטיין: אני לא בטוח שכולם ישובים.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אולי לא רוצים להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: דרך אגב, לפני שנתחיל להצביע, רק לתשומת הלב של חברי הכנסת, אני בטוח שיהיו רבים: בעקבות פנייה אלי של השדולה למען יונתן פולארד בראשות חברי הכנסת שקד ושי, ובעקבות החלטת הנשיאות היום, אני מודיע שביום רביעי יתקיים דיון אישי במליאה; היה דיון בהצעות לסדר-היום בנושא לפני כמה שבועות; הייתה החלטה במליאה להעביר את הנושא לדיון במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: ביום רביעי, לאחר החקיקה, יתקיים דיון בנושא.

יולי יואל אדלשטיין: מדובר בדיון אישי.

יולי יואל אדלשטיין: כל חבר כנסת שירצה להירשם יוכל להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה – כישלונה של הממשלה בתחום החברתי והכלכלי, של סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יצחק בוז'י הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הצעת האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 40 נגד – 59 נמנעים – 1 הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לא נקלט, חבר הכנסת דרעי?

יולי יואל אדלשטיין: אה, מקוזז.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההצעה – 40, נגד – 59, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון של סיעת העבודה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם סיעת ש"ס – הרעבת 817,000 ילדים בישראל, שהם שליש מאוכלוסיית הילדים במדינה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 40 נגד – 62 נמנעים – 1 הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 40 בעד, 62 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון של סיעת ש"ס לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מרצ – יהדות התורה: פגיעת ממשלת ישראל בדמוקרטיה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעות מרצ – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה – 40 נגד – 60 נמנעים – 1 הצעת סיעות מרצ – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 40, נגד – 60, נמנע אחד, שניים נוכחים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון של מרצ – יהדות התורה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: כישלון הממשלה בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי – חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל-מד"ע

יולי יואל אדלשטיין: –בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 40 נגד – 60 נמנעים – 1 הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל-מד"ע–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 40 בעד, 60 נגד, נמנע אחד, שלושה נוכחים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת האי-אמון מטעם הסיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל-מד"ע–בל"ד לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת דחתה את כל הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק לתיקון פקודת הכנסה (מס' 199), התשע"ד–2013, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אבקש להודיעכם כי חבר הכנסת יוני שטבון ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון – עצמאות נציבות שוויון ההזדמנויות בעבודה), התשע"ד–2013; פ/1964/19.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק האזנות הסתר (תיקון מס' 6), התש"ע–2009.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר אופיר אקוניס, המקשר בין הממשלה לכנסת, ימסור את ההודעה.

יולי יואל אדלשטיין: אין הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה תתקיים בעוד שבועיים.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע אנחנו רק מקבלים את ההודעה של הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת, כי הממשלה החליטה בנושאים כדלקמן: א.

אופיר אקוניס: בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר ממשרד ראש הממשלה למשרד התרבות והספורט את שטח הפעולה מרכז ההסברה; ב.

אופיר אקוניס: בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר ממשרד הכלכלה למשרד לאזרחים ותיקים את שטח הפעולה השירות האזרחי-לאומי.

אופיר אקוניס: בהתאם לסעיף 9(א)(11) ו-(ב) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, הממשלה מבקשת להודיע על כך לכנסת.

אופיר אקוניס: כמו כן מבקשת הממשלה להודיע לכנסת כי העברת – האם נדרשת הצבעה, גברתי המזכירה?

אופיר אקוניס: למיטב ידיעתי לא.

אופיר אקוניס: למיטב ידיעתי זו הודעה, אבל אם אתם תגידו לנו אנחנו נזמין את החברים להצבעה.

אופיר אקוניס: כמו כן מבקשת הממשלה להודיע כי העברת שטח הפעולה השירות האזרחי-לאומי תיכנס לתוקף במועד שבו תאשר הכנסת את העברת הסמכויות על-פי החוקים כמפורט להלן.

אופיר אקוניס: בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה – להעביר לשר לאזרחים ותיקים את הסמכויות על-פי דין כדלקמן: 1.

אופיר אקוניס: הסמכות הנתונה לשר הכלכלה על-פי חוק שירות לאומי (תנאי שירות למתנדב בשירות לאומי), התשנ"ח–1998; 2.

אופיר אקוניס: סמכות שר הכלכלה להתקין תקנות לפי פסקה 3(ב) בהגדרת "ילד" בסעיף 238 לחוק הביטוח הלאומי, התשנ"ה–1995, ולפי סעיף 400 לחוק, ככל שהיא נוגעת בהתקנת תקנות כאמור.

אופיר אקוניס: גברתי, פה זה האישור – –

יוני שטבון: הודעת דין רציפות.

אופיר אקוניס: – – בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה – הממשלה מבקשת את אישור הכנסת להעברת הסמכויות כאמור.

יוני שטבון: סגן השר, יש אולי הודעה על החלת דין רציפות נוספת, שלא מופיעה בפניך?

יוני שטבון: אנחנו בודקים את זה.

אופיר אקוניס: לא.

אופיר אקוניס: זאת העברת הסמכויות.

אופיר אקוניס: אלה העברות הסמכות, אנחנו על-פי סדר-היום.

יוני שטבון: אז בואו נעביר את זה אחר כך.

יוני שטבון: נתקדם.

אופיר אקוניס: אין לי פה דין רציפות.

יוני שטבון: בסדר, אנחנו נודיע את זה בהמשך.

אופיר אקוניס: אבל את ההודעה הזאת – חלקה לא צריך אישור בכל מקרה.

יוני שטבון: תודה רבה לסגן השר חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יוני שטבון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/821).

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק משק החשמל (תיקון מס' 12), התשע"ד–2013, קריאה ראשונה.

יוני שטבון: יציג את החוק שר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים, חבר הכנסת סילבן שלום.

יוני שטבון: בבקשה.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי הכנסת, אני מתכבד להגיש את תיקון מס' 12 לחוק משק החשמל.

סילבן שלום: הצעת החוק המונחת בפניכם, עיקרה בהארכת רישיונות ספק שירות חיוני שניתנו מכוח חוק משק החשמל ועתידים לפקוע ביום 1 בינואר 2014.

סילבן שלום: הרישיונות נדרשים להמשך הפעילות ואספקת השירותים החיוניים במשק החשמל.

סילבן שלום: בהתאם לחוק אין אפשרות לתת רישיונות חדשים לחברת החשמל לישראל בע"מ ללא שינוי מבני.

סילבן שלום: שר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים ושר האוצר, בהסכמה ובתמיכה של ראש הממשלה, מינו צוות היגוי לביצוע רפורמה במשק החשמל ובחברת החשמל.

סילבן שלום: הצוות אמור להגיש את המלצותיו לשרים עד יום 31 בדצמבר 2013.

סילבן שלום: כדי לאפשר היערכות ליישום ההמלצות, לרבות החלטות הממשלה ותיקוני חקיקה ככל שידרשו, מוצע לדחות בשנה את המועדים הרלוונטיים להארכת הרישיונות עד ליום 1 בינואר 2015.

סילבן שלום: ברצוני להודות ליושב-ראש הקואליציה, ליושב-ראש סיעת העבודה חבר הכנסת איתן כבל וליושב-ראש הרצוג על הסכמתם להביא את החוק בהסכמה, כדי להאריך את תוקף הרישיונות לחברת החשמל.

סילבן שלום: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לשר האנרגיה והתשתיות הלאומיות חבר הכנסת סילבן שלום.

יוני שטבון: אנחנו עוברים לדיון בהצעת החוק.

יוני שטבון: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

יוני שטבון: חבר הכנסת מוזס וחבר הכנסת ישראל אייכלר, שניכם מופיעים פה בדוברים.

יוני שטבון: חבר הכנסת ישראל אייכלר מוותר.

יוני שטבון: חבר הכנסת מוזס מוותר על הדיון?

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אין דוברים בהצעת החוק.

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה של הצעת חוק משק החשמל (תיקון מס' 12), התשע"ד–2013.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 73 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק משק החשמל (תיקון מס' 12), התשע"ד–2013, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יוני שטבון: 73 בעד, אין מתנגדים, נמנע אחד.

יוני שטבון: הצעת החוק התקבלה ותועבר להכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית לוועדת הכלכלה.

יוני שטבון: [מס' מ/814; "דברי הכנסת", חוב' ח', עמ' 6055; נספחות.

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה לקריאה הראשונה.

יוני שטבון: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 149), התשע"ד–2013 – – –

קריאה: קריאה שנייה ושלישית.

יוני שטבון: תיקון – לקריאה שנייה ושלישית.

יוני שטבון: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 149).

יוני שטבון: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה חבר הכנסת חיים כץ, בבקשה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 149), התשע"ד–2013, הצעת חוק ממשלתית.

חיים כץ: הצעת חוק זאת הופכת להוראה של קבע את הוראת השעה בדבר מימון פעולות לפיתוח שירותים לילדים בסיכון על-ידי המוסד לביטוח לאומי, הקבועה בסעיף 74א לחוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ"ה–1995.

חיים כץ: הקרן לילדים בסיכון הפועלת במוסד לביטוח לאומי מסייעת מכוח הסעיף האמור בפיתוח שירותים לילדים הנמצאים בסיכון ובמצוקה על רקע הזנחה, מצוקה כלכלית, היעדר טיפול או התעללות ובפיתוח שירותים לילדים עוברי חוק.

חיים כץ: הקרן לילדים בסיכון הוקמה כקרן זמנית לפני כעשור, ובמשך השנים קראה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות לממשלה לעגן את הקרן כקרן קבועה במקום להאריך את תוקף ההוראה מעת לעת.

חיים כץ: אולם רק עתה מוצע לקבוע את הסעיף שמכוחו פועלת הקרן הזאת להוראה קבועה.

חיים כץ: בנוסף מוצע בהצעת החוק המונחת בפניכם לקבוע כי מימון הקרן לא יעלה על 20 מיליון שקל בשנה.

חיים כץ: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות.

חיים כץ: אני פונה אליכם לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

חיים כץ: מאחר שסביר להניח שזה יאושר, אני רוצה להודות למנהלת הוועדה וילמה מאור ולצוות המסור של הוועדה: אתי, ענת, מעיין ואורי.

חיים כץ: תודה ליועצת המשפטית של הוועדה נועה ברודסקי-לוי, וכמובן, תודה לעוזרי הפרלמנטריים קורל אבירם ואילן מרסיאנו.

חיים כץ: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת חיים כץ.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 149), התשע"ד–2013.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 6 בעד סעיף 1 – 67 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יוני שטבון: בעד – 67, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק התקבלה ועברה בקריאה שנייה.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יוני שטבון: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 149), התשע"ד–2013 – מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 69 נגד – אין נמנעים – אין חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 149), התשע"ד–2013, נתקבל.

יוני שטבון: בעד – 69, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 149), התשע"ד–2013, התקבלה בקריאה שלישית.

יוני שטבון: [מס' מ/693; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' ט"ז, עמ' 2028; נספחות.

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 35), התשע"ד–2013.

יוני שטבון: יציג חבר הכנסת חיים כץ, בבקשה.

מאיר שטרית: קריאה שנייה ושלישית, לא ראשונה.

יוני שטבון: בקריאה שנייה ושלישית.

יוני שטבון: תודה לחבר הכנסת מאיר שטרית על התיקון.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 35), התשע"ד–2013, לקריאה השנייה והשלישית.

חיים כץ: חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום), התש"י–1950, מסדיר את התגמולים וההענקות למשפחות חיילי צה"ל שנספו במערכה.

חיים כץ: לצד החוק ניתנות היום לבני המשפחות השכולות הטבות מכוח הוראות מינהליות של אגף משפחות והנצחה במשרד הביטחון.

חיים כץ: הצעת חוק זאת, שהיא הצעת חוק ממשלתית, נועדה בעיקרה לעגן בחקיקה את ההטבות הניתנות כיום לבני המשפחה מכוח הוראות מינהליות וכן את סמכויותיהן של ועדות החריגים וועדת למ"ד שהיא ועדת לפנים משורת הדין.

חיים כץ: חלק מההטבות הניתנות היום לבני המשפחה נועד לסייע לבני משפחה השכולה לחזור ככל האפשר לתפקוד חרף האסון שפקד אותם, כגון הטבות לשיקום תעסוקתי, סיוע בלימודים וטיפולים נפשיים.

חיים כץ: חלקן נועד לפתור צורך מסוים שהתעורר ודרש פתרון, כגון בעיה רפואית, נפשית או כלכלית, וחלק מההטבות ניתן כדי להקל על המשפחה השכולה בתחומי החיים השונים, כגון סיוע ברכישת רכב ודירה, מענק לנישואין ועוד.

חיים כץ: בהצעת חוק זאת מוצע להוסיף לחוק משפחות חיילים שנספו במערכה פרק חדש שבו יפורטו כל ההטבות הניתנות לבני המשפחות השכולות וכן התנאים למתן הטבות אלה ושיעורן.

חיים כץ: סוגי ההטבות המוסדרים בפרק המוצע הם אלה: א.

חיים כץ: הטבות לשיקום תעסוקתי שהן חלק מסל ההטבות שמטרתן לסייע לבן המשפחה השכולה לחזור ככל האפשר לתפקוד מרבי חרף האסון שפקד אותו, וזאת מתוך תפיסה מקצועית הרואה בתעסוקה המפרנסת חלק מרכזי בשיקום ובהתמודדות עם השכול.

חיים כץ: ההטבות כוללות, בין היתר, סיוע לצורך הקמת עסק; ב.

חיים כץ: הטבות רכב וניידות, לרבות הטבות לרכישת רכב והחלפתו וסיוע במימון שיעורי נהיגה; ג.

חיים כץ: הטבות לרווחה כלכלית, כגון מימון שכר לימוד, הכשרה מקצועית, חוגים, שיעורי עזר, וכן הלוואות ומענקים; ד.

חיים כץ: הלוואות לדיור, לרבות הטבות לרכישת דירה ולשיפוץ דירה; ה.

חיים כץ: הטבות רפואיות, לרבות סיוע במימון תרופות, טיפולים שונים ורכישת אביזרים רפואיים; ו.

חיים כץ: הטבות לטיפול פסיכו-סוציאלי שנועד לסייע בהתמודדות עם האובדן והשלכותיו בתחום התפקוד האישי, המשפחתי, החברתי והתעסוקתי; ז.

חיים כץ: הטבות להנצחה, לרבות השתתפות בהוצאות האבל והאזכרה.

חיים כץ: מוצע לקבוע כי ההטבות הכספיות יוצמדו למדד המחירים לצרכן ויעודכנו בתחילת כל שנה, אלא אם כן נקבעה בתקנות באישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות שיטת הצמדה אחרת לגבי הטבה מסוימת.

חיים כץ: מוצע להסמיך את שר הביטחון להקים ועדת חריגים שתהיה מוסמכת לאשר לבן משפחה במקרים פרטניים וחריגים הגדלת הסכום הכספי הקבוע לפי החוק להטבה כספית מסוימת.

חיים כץ: כמו כן מוצע לקבוע כי ועדת החריגים תהיה רשאית במקרים חריגים ונדירים לאשר למבקש מימון שירותים והחזר הוצאות הקשורים לשכול שאינם מוסדרים בחוק, וזאת עד לסכום של 56,000 שקל.

חיים כץ: כמו כן, מוצע לעגן בחוק את עבודת הוועדה למתן סיוע לפנים משורת הדין, אשר פועלת כיום בהתאם לכללים שקבע שר הביטחון בהסכמת היועץ המשפטי לממשלה ואשר פורסמו ברשומות.

חיים כץ: מוצע לקבוע כי ועדה זאת תעניק סיוע לפנים משורת הדין לבן משפחה במקרים חריגים ובהתקיים מצב סוציו-אקונומי קשה שבו נמצא בן המשפחה.

חיים כץ: כמו כן מוצע כי לצורך גיבוש המלצתה תהיה הוועדה רשאית לשקול שיקולים סוציו-אקונומיים, הומניטריים ושיקומיים.

חיים כץ: כמו כן מוצע לערוך תיקון עקיף לחוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה, התש"ל–1970, ולקבוע בו כי ההטבות שיינתנו לבני משפחה לפי חוק משפחות חיילים שנספו במערכה יינתנו גם לבני משפחה של חלל פעולות איבה, כפי שגם בפועל נעשה כיום.

ראובן ריבלין: – – – זה תחת האחריות של שר הביטחון?

חיים כץ: כן.

ראובן ריבלין: ואז יהיו שתי מחלקות הנצחה ושתי מחלקות – – –

חיים כץ: הכול מתואם עם הלשכה.

ראובן ריבלין: זה עסק גדול.

חיים כץ: הכול מתואם בלשכה.

חיים כץ: הכול בא בהסכמה בהרבה מאוד ישיבות – –

ראובן ריבלין: ברור.

חיים כץ: – – בעבודה גדולה מאוד של חברת הכנסת שולי מועלם, שצריך לברך אותה על תרומתה בעיצוב החוק.

חיים כץ: היא עשתה רבות בשקט, בסבלנות, ביכולת רבה; עשתה וקידמה.

חיים כץ: מגיע לה שאפּוֹ.

חיים כץ: לא מקובל שהיא תעלה לברך פה, כי זאת הצעת חוק ממשלתית, אבל עשתה את עבודתה לעילא ולעילא, ולכן – תבורך.

חיים כץ: ועדת העבודה, הרווחה והבריאות קבעה כי גם הוראות לעניין ועדת חריגים והוועדה למתן סיוע לפנים משורת הדין יחולו על נפגעי פעולות איבה, בשונה מהמצב כיום, שבו לא קיימות ועדת חריגים וועדת למ"ד במוסד לביטוח לאומי לגבי נפגעי פעולות איבה.

חיים כץ: אני קורא לכם לאשר את הצעת החוק החשובה הזאת בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

חיים כץ: תודה למי שלקח חלק בקידום החוק, ובכלל זה עורכת-הדין סיגל רקנאטי ממשרד הביטחון, ארגון "יד לבנים" וארגון אלמנות ויתומי צה"ל, ותודות מיוחדות לך, פעם נוספת, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

חיים כץ: תודה למנהלת הוועדה וילמה מאור ולצוות המסור של הוועדה, אתי, ענת, מעיין ואורי; תודה ליועצת המשפטית של הוועדה, שמרית גיטלין-שקד, וכמובן תודה לעוזרי הפרלמנטריים קורל אבירם ואילן מרסיאנו.

חיים כץ: אני מקווה שתאשרו את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

חיים כץ: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת חיים כץ.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 35), התשע"ד–2013.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 8 בעד סעיפים 1–26 – 50 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–26 נתקבלו.

יוני שטבון: בעד – 50, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יוני שטבון: הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 35), התשע"ד–2013, קריאה שלישית.

יוני שטבון: מי בעד ומי נגד?

יוני שטבון: הצבעה מס' 9 בעד החוק – 47 נגד – אין נמנעים – 1 חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 35), התשע"ד–2013, נתקבל.

יוני שטבון: 47 בעד, אין מתנגדים, נמנע אחד.

יוני שטבון: הצעת החוק התקבלה בקריאה שלישית.

יוני שטבון: [מס' מ/812; "דברי הכנסת", חוב' ז', עמ' 5912; נספחות.

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 54), התשע"ד–2013, קריאה שנייה ושלישית.

יוני שטבון: יציג חבר הכנסת חיים כץ, בבקשה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 54), התשע"ד–2013; הצעת חוק ממשלתית.

חיים כץ: הצעת חוק זו משלימה היבט במהלך החקיקה שהחל בשינוי שיטת העדכון של גמלאות עובדי המדינה מהצמדה לעובד בפועל להצמדה שנתית למדד המחירים לצרכן, ונמשך בשינוי דומה לגבי שוטרים וסוהרים שפרשו ולגבי הפורשים משירות בצבא הקבע.

חיים כץ: הצורך בתיקון נובע מכך שבמקביל למהלך תיקוני החקיקה שנסקרו, נחתמו הסכמים קיבוציים שבמסגרתם ניתנו לדירוגים שונים תוספות שכר המשולמות בכמה פעימות.

חיים כץ: מי שפרשו בתקופה שבה עדיין ניתנו תוספות השכר אך לפני המועד שבו שולמו בפועל תוספות השכר לא קיבלו את תוספת השכר, אף שכללה תשלום בעד תקופה שבה היו בשירות.

חיים כץ: בחלק מההסכמים נקבע כבר מראש הצורך בהתאמת תוספת שכר לגמלאות הגמלאים, ולגבי חלק מההסכמים נעשה תיקון בהתאם לאותו עיקרון.

חיים כץ: הצעת החוק המונחת בפניכם מזכה גמלאי של שירות המדינה, שוטר וסוהר, וכן פורש משירות קבע בצה"ל, אשר פרש במהלך התקופה הרלוונטית להסכמי השכר, בהגדלת המשכורת הקובעת לעניין תשלום הגמלה באותו חלק ממסגרת עלות התוספות שלא קיבל כעובד או כחייל פעיל, בשל פרישתו לפני אותו מועד.

חיים כץ: ההוראה תחול גם על כבאים שחוק שירות המדינה (גמלאות) הוחל עליהם.

חיים כץ: השיעורים או הסכומים שבהם תעודכן המשכורת הקובעת מפורטים בחלקים השונים של התוספת המוצעת לחוק, בהתאם לדירוג ולחודש הפרישה, ובמקרים מסוימים גם בהתאם לדרגה ולדירוג, וכן מפורטים בה החודשים שהחל בהם יחושב העדכון.

חיים כץ: העדכון בפועל יביא להגדלת התשלומים, וייעשה לא יאוחר מ-1 במרס 2014.

חיים כץ: לגבי מי שמוקבל לנושא משרה שיפוטית נעשה עדכון של המשכורת הקובעת בהתאם לעליית השכר הממוצע שלפיו מתעדכן שכר נושא משרה.

חיים כץ: התיקונים הנוספים המוצעים במסגרת הצעת החוק שמונחת לפניכם נערכים לגבי שוטרים וסוהרים, שמקרבים את תנאיהם לתנאים שנקבעו לגבי הפורשים משירות הקבע בצה"ל בעת שינוי שיטת עדכון המשכורת הקובעת: א.

חיים כץ: מוצע לקבוע את שיעורי תוספת ההפרשים לשוטרים ולסוהרים ואופן המידוד בקירוב לשיעורים ולאופן המידוד שנקבעו לגבי פורשי צה"ל ובהתחשב בהבדלים לגבי משך פריסת התשלום והתוספת.

חיים כץ: נוסף על כך מוצע לצמצם את תחולת ההסדר שמכונה "קופה ציבורית", שבמסגרתו מופחתת הגמלה עקב קבלת משכורת במקביל מאוצר המדינה ומקופה ציבורית, ולצמצמו באופן שיחול רק על שוטר או סוהר שלאחר פרישתם חוזרים ומשרתים במשטרה או בשירות בתי-סוהר, רטרואקטיבית לגבי התקופה שהחלה ב-1 בינואר 2012, בדומה לצמצום דומה החל באותו מועד שנעשה לגבי פורשים משירות בצה"ל.

חיים כץ: יובהר כי אין שינוי חקיקתי לגבי ההוראות החלות במקרה של גמלאות כפל, לרבות מקופה ציבורית, שתהיה אותה קופה ציבורית הקבועה לגבי עובדי מדינה אחרים.

חיים כץ: עוד מוצע לאפשר היוון של התוספות העתידיות ליורשי זכאי שנפטר.

חיים כץ: גם תיקון זה נעשה בעקבות חקיקה דומה שנעשתה לגבי הפורשים מצה"ל.

חיים כץ: ואולם יצוין כי הצעת חוק זו כוללת תיקון של אותה חקיקה לגבי קבלת ההיוון בידי יורשיו של מי שפרש מצה"ל, בקביעה שמהסכום המהוון ינוכו סכומים שהיה על מי שמכוחו מקבלים היורשים את התוספות לשלם כהחזר הלוואה בנקאית שניתנה בהתבסס על פריסת תשלומי התוספות, שזה בהסדר בנקאי שייחודי לפורשי צה"ל.

חיים כץ: תיקון נוסף שמוצע, לגבי הפורשים מצבא קבע בלבד, הוא לאפשר ניכוי מסכומי הגמלה לצורך תשלומים שנקבעו בפקודת הצבא, ובלבד שניתנה לניכוי כאמור הסכמת הפורש משירות בצה"ל.

חיים כץ: לסיום אזכיר עניין נוסף שמופיע בהצעת החוק ומטרתו להבהיר כי לעניין גמלה המשולמת לשאיריו של מי שהיה זכאי לגמלה ייעשה חישוב התוספות על גבי הגמלה המקורית שהייתה מגיעה לזכאי הגמלה.

חיים כץ: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני פונה אליכם – לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

חיים כץ: תודה לכל מי שלקח חלק בקידום החוק, ובכלל זה אסי מסינג ממשרד האוצר, סגן שר האוצר מיקי לוי, שדאג שהצעת החוק הזאת תקודם ותהיה במהלך השנה הזאת, כדי שיוכלו להחיל אותה מייד על הפורשים.

חיים כץ: תודה למנהלת הוועדה וילמה מאור ולצוות המסור של הוועדה, אתי, ענת, מעיין ואורי.

חיים כץ: תודה ליועצת המשפטית של הוועדה, נועה בן-שבת, וכמובן תודה לעוזרי הפרלמנטריים מרב, אילן מרסיאנו וקורל אבירם.

חיים כץ: צדק צריך להיעשות.

חיים כץ: אחד לפה, אחד לפה.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: אני מקווה שחברי הכנסת יתמכו בהצעה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת כץ.

יחיאל חיליק בר: רק – לפני שנעבור להצבעה, נודע לנו שבמה שנראה כפיגוע בכיכר אדם נפצע שוטר בינוני עד קשה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נאחל לו מפה רפואה שלמה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 10 בעד סעיפים 1–12 – 43 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–12 נתקבלו.

יחיאל חיליק בר: בעד – 43, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יחיאל חיליק בר: הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 54) עברה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 11 בעד החוק – 42 נגד – אין נמנעים – אין חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 54), התשע"ד–2013, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 42 בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 54) עברה גם בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: [מס' מ/768; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ז, עמ' 2262, חוב' כ"ב, עמ' 3351; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 198), התשע"ד–2013, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, במדינת ישראל, על-פי הערכות של רשות המסים ומערכת האכיפה, יש כ-130 מיליארד שקלים במה שנקרא שוק שחור או הלבנת הון.

ניסן סלומינסקי: רק נדמיין לעצמנו שאנחנו יכולים לגבות משם 10 מיליארד בשנה – כבר היו משנים את כל התקציב; לא היינו צריכים להעמיס על עם ישראל גזירות של העלאת מס, העלאת מע"מ.

ניסן סלומינסקי: כל שכן אם נוכל לגבות משם 20 מיליארד או 30 מיליארד.

ניסן סלומינסקי: במסגרת הזאת חוקקנו רשימה של חוקים שהמטרה המרכזית שלהם היא לחסום את הפרצות ולא לאפשר להלבין הון, לא לאפשר חישובי מס אגרסיביים שעברו את הגבול, וגם הצעת החוק שעכשיו אנחנו דנים בה – מסובך טכנית להסביר, אבל המטרה המרכזית שלה היא שבהתקבל החוק נחסמת עוד פרצה שדרכה אפשר היה להלבין הון, ואיך אומרים – לעשות חישובים אגרסיביים, ואנחנו, מדינת ישראל מפסידה מזה הרבה מאוד כסף.

ניסן סלומינסקי: אני מקווה מאוד, חברי, שנצביע על זה גם בקריאה שנייה וגם בקריאה שלישית, ובכך אנחנו עוזרים: א.

ניסן סלומינסקי: לעצור את ההון השחור; וב.

ניסן סלומינסקי: כשנצליח, נוכל למנוע הרבה מאוד גזירות שלולא זה יכול להיות שנטיל בנושא של מיסוי, של מע"מ ושאר הדברים.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה בהזדמנות הזאת כבר להודות למנהל הוועדה טמיר, לליאת, לחברי העוזרים – –

יחיאל חיליק בר: סליחה, נא לשמור על השקט.

ניסן סלומינסקי: – – לרועי וולף, להילה סובול ולאלדד עוזרי, ולייעוץ המשפטי, שלא עזב אותנו אפילו לרגע, שעות על גבי שעות, לעורך-הדין אייל לב-ארי, לעורכת-הדין שלומית גרינברג ולעורך-הדין רוני טיסר.

ניסן סלומינסקי: ושוב אני מבקש מחברי, נאשר את הצעת החוק הזאת בקריאה שנייה ושלישית, ואני מקווה שתבוא טובה גדולה לעם ישראל.

ניסן סלומינסקי: תודה לכם.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת סלומינסקי.

יחיאל חיליק בר: להצעת החוק הזאת אין מסתייגים ואין מבקשי דיבור.

יחיאל חיליק בר: על כן אני עובר להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 98).

יחיאל חיליק בר: קריאה שנייה.

קריאות: 198.

יחיאל חיליק בר: (מס' 198).

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 12 בעד סעיפים 1–5 – 39 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–5 נתקבלו.

יחיאל חיליק בר: בעד – 39, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההצעה עברה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 13 בעד החוק – 39 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 198), התשע"ד–2013, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 39 בעד, ללא מתנגדים ונמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 198), התשע"ד–2013, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: [מס' מ/656; "דברי הכנסת", חוב' ז', עמ' 5918, הכנסת ה-18, מושב רביעי, חוב' י"ז, עמ' 26770; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק החברות (תיקון מס' 22), התשע"ד–2013, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת אורי מקלב, בשם יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת דוד רותם.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, ובמקום יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת דוד רותם, אני מתכבד להביא לפניכם את הצעת חוק החברות (תיקון מס' 22), התשע"ד–2013.

אורי מקלב: הצעת החוק היא הצעה ממשלתית.

אורי מקלב: התיקון המוצע לחוק החברות נועד ליצור מודל תאגידי חדש, שיכונה "קרן לתועלת הציבור", ולהסדיר את מעמדן ופעילותן של קרנות אלה.

אורי מקלב: מדובר על גופים שמטרתם גיוס משאבים והעמדתם לרשות ארגוני המגזר השלישי.

אורי מקלב: הצעת החוק גובשה בהמשך לדיונים בשולחנות עגולים שהוקמו ב-2008 במטרה לחזק את שיתוף הפעולה בין הממשלה, החברה האזרחית והמגזר העסקי.

אורי מקלב: על-פי הערכת הממשלה, וכפי שעולה מדיוני השולחנות העגולים, מיסוד מעמדן של קרנות כאלה יעודד את הנתינה, יהפוך את הגופים המממנים לנגישים, אמינים ומקצועיים יותר, ובסופו של דבר יחזק את המגזר השלישי ואת פעילותו.

אורי מקלב: אין לנו אלא לקוות שתיקון זה אכן יתרום להשגת מטרות אלה.

אורי מקלב: חשוב להדגיש שהצעת החוק אינה מטילה חובה להתאגד כקרן לתועלת הציבור, אלא מאפשרת זאת לגוף שיבחר בכך, ויהיה מוכן לעמוד בכללי הפיקוח ובמגבלות הכרוכים בכך, בהנחה שהן תורמים פוטנציאליים והן ארגוני המגזר השלישי יעדיפו לפעול מול קרן לתועלת הציבור מאשר מול גוף שאינו בעל מעמד כזה ואינו כפוף לפיקוח ולמגבלות כאמור.

אורי מקלב: לפי הצעת החוק, קרן לתועלת הציבור היא חברה לתועלת הציבור שביקשה מרשם ההקדשות, שהוא הגורם המפקח על הקרנות, הכרה מיוחדת כקרן לתועלת הציבור ועומדת בתנאים שקובע החוק.

אורי מקלב: כך, למשל, החוק מגביל את מטרות הקרן למימון פעילות גופים ללא כוונות רווח: עמותות, הקדשות ציבוריים, חברות לתועלת הציבור, מוסדות להשכלה גבוהה ועוד, ליווי הפעילות שלשמה ניתן המימון ופיקוח על השימוש בכספים.

אורי מקלב: נוסף על כך נדרש כי במועד ההכרה יהיה לקרן הון עצמי נזיל מינימלי של 5 מיליון ש"ח, כדי שתוכל להגשים את מטרתה העיקרית, שהיא חלוקת כספים.

אורי מקלב: מוצע לאפשר הכרה בשלושה סוגי קרנות לתועלת הציבור המאפיינים את המגזר הפילנתרופי; לכל סוג מספר תורמים שונה ודרגת פיקוח שונה: הראשון, קרן משפחתית שנועדה להסדיר פעילות פילנתרופית של משפחה או משפחות, ודרגת הפיקוח עליה היא הנמוכה ביותר.

אורי מקלב: מספר התורמים יכול להגיע עד 20 בכל תקופת קיומה.

אורי מקלב: השני, קרן בניהול פרטי, שיכול להיות בה בעל שליטה, והיא יכולה לגייס כספים ממספר קטן של תורמים גדולים יחסית.

אורי מקלב: אפשר שיתרמו לה עד 20 תורמים בכל שנה, ותרומת כל אחד מהם צריכה להיות יותר מ-20,000 ש"ח.

אורי מקלב: השלישי, קרן בניהול ציבורי שרשאית לגייס כספים מהציבור הרחב, אין בה בעל שליטה, ובהיעדר בעל אינטרס לפקח עליה, הפיקוח עליה מעט יותר הדוק.

אורי מקלב: קרן כזאת יכולה לשנות את מעמדה למעמד אחר, ואף לבקש לבטל את ההכרה בה כקרן לתועלת הציבור, כפוף לאישור רשם ההקדשות, שיבחן את התקיימות התנאים שבחוק ושיקולים נוספים, לפי העניין.

אורי מקלב: בדיוני הוועדה נוספה סמכות לרשם ההקדשות לשנות את מעמדה של קרן לתועלת הציבור גם מיוזמתו, אם מצא כי בנסיבות העניין נכון וצודק לעשות כן.

אורי מקלב: אלה עיקרי המגבלות והפיקוח אשר מוצע להחיל על קרנות לתועלת הציבור: הראשונה, חלוקה מזערית והגבלת הוצאות – כדי להבטיח שהקרנות פועלות לקידום מטרותיהן ולא להבטחת קיומן שלהן, מוצע לחייב אותן לחלק בכל שנה שיעור מסוים משווי נכסיהן לגופי המגזר השלישי ולהגביל את ההוצאות השוטפות המותרות להן.

אורי מקלב: חלוקת הכספים יכולה להיות בדרך של מתן מענקים, ובמידה מוגבלת גם במתן הלוואות בתנאים מיטיבים.

אורי מקלב: הן רשאיות כמובן לחלק יותר כספים, ולסייע בדרכי מימון נוספות, ובעקבות כך, בדיוני הוועדה נעשו תיקונים כדי להתאים את הכללים גם לקרנות צמיתות, שאינן מחלקות את כספי הקרן, והוחלט כי המגבלות על ההוצאות השוטפות ייקבעו בתקנות על-ידי שר המשפטים באישור ועדת החוקה, חוק ומשפט.

אורי מקלב: תרומת נכסים – הקרנות אינן אמורות לנהל נכסים, לכן מוצע לקבוע מגבלות על קבלת נכסים כתרומה על-ידי קרן לתועלת הציבור.

אורי מקלב: בדיוני הוועדה נקבע כי המגבלות לא יחולו על נכס שנתרם לקרן ונדרש לה לקידום מטרותיה, כגון מבנה המשמש את הקרן כמשרד.

אורי מקלב: השקעת כספי הקרן – מוצע להגביל את דרכי השקעת הכספים העודפים של הקרן לדרכי השקעה סולידית, המפורטת בתוספת לחוק ומבוססת על דרכי ההשקעה שנקבעו לעניין השקעת כספי הקדש ציבורי על-ידי הנאמן לפי חוק הנאמנות.

אורי מקלב: ביקורת, שקיפות וממשל תאגידי – מוצע כי קרן תמנה דירקטור בלתי תלוי, רואה-חשבון, מבקר, מבקר פנימי, ועדת ביקורת וכן ועדת חלוקה, שתמליץ, בין היתר, על אמות מידה לחלוקת הכספים ועל אופן חלוקתם.

אורי מקלב: כמו כן, מוצע לחייב את הקרן בחובות דיווח ובכללי שקיפות מוגברים ביחס לחברות אחרות לתועלת הציבור.

אורי מקלב: בעניינים אלה מוצע להקל על הקרן המשפחתית.

אורי מקלב: בנוסף, מוצע כי במקרה שבו כספים של קרן לתועלת הציבור הועברו לאחר, בחריגה מהמגבלות החלות על ההוצאות השוטפות, תהיה סמכות לבית-משפט לדרוש מנושא משרה, שידע או היה עליו לדעת על כך, להשיב את הכספים לקרן, אלא אם פעל בתום לב או נקט את כל האמצעים הסבירים כדי למנוע זאת.

אורי מקלב: בוועדה הוחלט שרשם ההקדשות לא יגיש בקשת השבה מקרן לתועלת הציבור, לפי המוצע, או מחברה לתועלת הציבור, לפי החוק הקיים, אלא לאחר שמסר לנושא המשרה הודעה על כוונתו ואפשר לו לטעון את טענותיו.

אורי מקלב: אנחנו נסיים בציון – הצעת החוק במתכונתה המקורית כללה חלק נוסף, שבו הוצעו תיקונים כלליים הנוגעים לחברות לתועלת הציבור ולעמותות, שעיקרם חיזוק גופי הביקורת והשקיפות בעמותות ובחברות לתועלת הציבור והגברת סמכויות פיקוח.

אורי מקלב: אנחנו פיצלנו, הכנסת פיצלה, את הצעת החוק הזו, ודיברנו על כך שהוועדה סברה שאלה שני נושאים נפרדים.

אורי מקלב: לכן אנחנו דנים בימים אלה בחלק השני.

אורי מקלב: אבקש מהחברים לתמוך בהצעת חוק ממשלתית זו.

אורי מקלב: להצעת החוק אין הסתייגויות.

אורי מקלב: לפני שאסיים, אני רק רוצה להודות למנהלת הוועדה, גברת דורית ואג, ליועצת המשפטית, עורכת-הדין תמי סלע, ולמשנה ליועץ המשפטי לממשלה אבי ליכט.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת מקלב.

יחיאל חיליק בר: להצעת חוק החברות (תיקון מס 22) יש לוח תיקונים ויש שש בקשות דיבור, כולן של סיעת מרצ.

יחיאל חיליק בר: אני מזמין, לפי הסדר, את חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חבר הכנסת ניצן הורוביץ – אינו נוכח; חבר הכנסת אילן גילאון – מוותר.

יחיאל חיליק בר: אני עובר להצבעה על הצעת חוק החברות (תיקון מס 22), התשע"ד–2013, בקריאה שנייה, כולל לוח התיקונים.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 14 בעד סעיפים 1–7 – 25 נגד – 2 נמנעים – 1 סעיפים 1–7 נתקבלו.

יחיאל חיליק בר: 25 בעד, שני מתנגדים ונמנע אחד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 15 בעד החוק – 23 נגד – 1 נמנעים – 1 חוק החברות (תיקון מס' 22), התשע"ד–2013, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 23 בעד, אחד נגד, אחד נמנע.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק החברות (תיקון מס 22), התשע"ד–2013, כולל לוח התיקונים, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: [מס' מ/771; "דברי הכנסת", חוב' א', עמ' 4849; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: הצעת חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ד–2013 [מס' מ/799; "דברי הכנסת", חוב' א', עמ' 4858; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: כעת אנחנו עוברים לדיון משולב בשתי הצעות חוק: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 100), התשע"ד–2013, קריאה שנייה ושלישית, והצעת חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ד–2013, קריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: תציג את הצעות החוק בדיון המשולב חברת הכנסת מירי רגב, יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

יחיאל חיליק בר: האם יש חבר כנסת באולם, שמתנגד לדיון משולב?

יחיאל חיליק בר: מאחר שאין, אנחנו עוברים לדיון המשולב.

יחיאל חיליק בר: אני מזמין את חברת הכנסת מירי רגב, יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, להציג את הצעות החוק בדיון המשולב.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברי הכנסת, אנחנו דנים בשתי הצעות חוק, בעצם, שנצביע עליהן בנפרד, הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 100) והצעת חוק הווד"לים.

מירי רגב: אני אציג בשלב הראשון את הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 100), ולאחר מכן את הצעת חוק הווד"לים.

מירי רגב: לאחר מכן יוכלו חברי הכנסת להתייחס ואז נעבור להצבעה.

מירי רגב: את הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 100), התשע"ד–2013, יזמה הממשלה.

מירי רגב: הצעת החוק הזאת – סעיף 145(ז) לחוק התכנון והבנייה, התשכ"ה–1965, קובע כי מוסד תכנון לא ייתן היתר בנייה אלא אם כן אושרה למקרקעין שלגביהם מבוקש ההיתר תוכנית מפורטת הקובעת הוראות, לרבות לגבי פירוט ייעודי הקרקע, שטחי הבנייה המותרים וגובה המבנה.

מירי רגב: הצעת החוק המוצעת היא הצעת חוק ממשלתית אשר באה בעקבות עתירה לבג"ץ כנגד תוכנית מתאר ארצית משולבת למים, אשר אפשרה להקים מתקני מים, בהתאם לפרמטרים מסוימים, ללא תוכנית מפורטת ומכוחו של היתר בנייה בלבד.

מירי רגב: בג"ץ קיבל את העתירה וקבע כי לא ניתן לחרוג מהוראות החוק בתוכנית מתאר ארצית.

מירי רגב: לפיכך מוצע בהצעת החוק לאפשר הקמתם של מתקני תשתית בלא צורך בתוכנית מפורטת.

מירי רגב: ככלל, יש חשיבות רבה לכך שיבוצע תכנון מפורט בכל מקרה, כדי שיובטחו כלל האינטרסים הרלוונטיים ויתקיים שיתוף ציבור נאות בתהליך התכנון.

מירי רגב: אולם ההצעה שלפנינו מציעה ליצור חריג לכלל זה במקרים מיוחדים שבהם מדובר בתשתיות בפריסה ארצית רחבה המצריכות גמישות במהלך התכנון, או שלא ניתן לקבוע לגביהן מראש את המיקום המדויק.

מירי רגב: כאמור, ההצעה שלפנינו ביקשה ליצור חריג כזה ונוסחה באופן רחב מאוד.

מירי רגב: במסגרת הדיון שהתקיים בוועדת הפנים והגנת הסביבה עמדה הוועדה על כך שיוכנסו להצעת החוק כמה שינויים עקרוניים אשר יבטיחו כי הקמתם של מתקני התשתית תיעשה בזהירות ותביא בחשבון את הצרכים הציבוריים אשר עלולים להיפגע ממנה, לרבות הבטחת הבריאות, הבטיחות, הנופש, הפנאי וההגנה על אוכלוסיות חלשות, מוחלשות, אשר חשופות יותר לפגיעה.

מירי רגב: בעקבות דרישת הוועדה נוספו כמה עקרונות אשר שולבו בהצעת החוק.

מירי רגב: לפיכך קבעה הוועדה שהאישור שיינתן על-ידי שר הפנים אינו מספיק, אלא יהיה גם אישור של ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת.

מירי רגב: אני חושבת שאני לא אמשיך לפרט את התיקונים שהבאנו.

מירי רגב: הצעת החוק מונחת לפניכם.

מירי רגב: אני חושבת שהצעת החוק הזאת היא הצעת חוק טובה.

מירי רגב: לכן אני מבקשת כמובן לדחות את כל ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק, שהיא הצעת חוק שבאה בעקבות בג"ץ, מתייחסת לבג"ץ ומביאה את כלל הצרכים של האוכלוסיות, גם האוכלוסיות המוחלשות.

מירי רגב: לכן אני מבקשת לאשר את הצעת החוק הזו.

מירי רגב: מכאן אני עוברת להצעת חוק הווד"לים – חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ד–2013.

מירי רגב: הצעת תיקון, הוראת שעה, שמבקשת להאריך את תוקף החוק ב-22 חודשים נוספים.

מירי רגב: התוכנית, תוכנית הווד"לים, אני רוצה להזכיר לכם, הגיעה אחרי המחאה החברתית.

מירי רגב: תוכנית הווד"לים באה כדי לתת ביטוי לדיור בר-השגה.

איציק שמולי: אין דירה אחת.

מירי רגב: חכה, חכה.

סתיו שפיר: – – –

מירי רגב: תוכנית הווד"לים, שאושרה בעבר, לא התייחסה לדיור בר-השגה.

מירי רגב: לכן אמרתי – – –

סתיו שפיר: גם עכשיו לא.

מירי רגב: את מכירה את החוק?

סתיו שפיר: אני מכירה את החוק.

מירי רגב: אם את מכירה את החוק, את בוודאי יודעת שהוא מתייחס לדיור בר-השגה.

מירי רגב: את בוודאי יודעת שהוא מתייחס לדיור בר-השגה.

מירי רגב: כי לקרוא – לפחות את יודעת.

סתיו שפיר: להגיד דיור בר-השגה זה לא – – –

מירי רגב: תכף אני אקריא לכם את זה.

מירי רגב: החוק שהיה לפני, לא התייחס לדיור בר-השגה.

מירי רגב: אמרה הוועדה, ובצדק, שחוק הווד"לים יאושר ויוארך ב-22 חודשים רק אם הוא יתייחס לדיור בר-השגה.

מירי רגב: אכן הגענו, לאחר סדרת דיונים מאוד ארוכה, גם בוועדה וגם עם השר גדעון סער, שנמצא פה – ואני מודה לך, גדעון סער, על כך שהבנת את חשיבותו של הנושא הזה.

מירי רגב: בשונה מהחוק שעבר, החוק הזה שונה והוא בשורה לציבור; גם אם אחרים חושבים שהוא לא.

מירי רגב: הוא בשורה לציבור, כי הוא נותן מענה אמיתי לדיור בר-השגה.

מירי רגב: הוא נותן מענה בכך שיהיו דירות קטנות ודירות גדולות – – –

קריאה: – – –

מירי רגב: רגע, רגע, מר ידידי, רגע.

מירי רגב: הוא נותן מענה בהשכרה בפיקוח – במחיר מפוקח, וזה דיור בר-השגה, והוא נותן מענה בדיור להשכרה בשוק החופשי.

מירי רגב: שלושת הנושאים האלה, הפרמטרים האלה, הם חלק מדיור בר-השגה.

מירי רגב: אז אפשר להגיד שהחוק לא מתייחס לזה, אבל הוא מתייחס לזה.

סתיו שפיר: מי מתחייב שבאמת יתייחסו?

מירי רגב: הוא מתייחס לזה, משום שבכל תוכנית יחייבו – –

סתיו שפיר: בכמה?

מירי רגב: – – דירות בנות-השגה – –

סתיו שפיר: על-פי איזו הגדרה?

מירי רגב: תכף אני אגיד לך.

מירי רגב: – – של עד 25%.

מירי רגב: בכל תוכנית יהיו דירות, או תמהיל של דירות קטנות, דירות גדולות – –

סתיו שפיר: דירות קטנות זה לא דיור בר-השגה.

מירי רגב: – – או תמהיל של דירות להשכרה במחיר מפוקח – –

סתיו שפיר: גם זה לא דיור בר-השגה.

סתיו שפיר: אז איפה דיור בר-השגה בסיפור הזה?

מירי רגב: – – או דירות, כמובן, להשכרה בשוק החופשי.

מירי רגב: אני חושבת שההצעה הזאת היא הצעה טובה, היא הצעה חשובה, היא הצעה ראשונה – שפעם ראשונה שמה את זה על השולחן.

מירי רגב: השר קבע צוות שיקבע את הקריטריונים לדירות להשכרה במחיר מפוקח.

מירי רגב: לאחר שהקריטריונים יוצגו בפני השר, כפי שהוא קבע, בתוך 60 יום הם יוצגו גם לוועדה.

מירי רגב: גם בעניין הזה, כבוד השר, אני מברכת אותך.

מירי רגב: כולם מדברים על דיור בר-השגה, ואנחנו עושים את זה, ואתה השר הראשון – – –

אילן גילאון: מי זכאי לזה?

מירי רגב: אז אני אומרת לך.

מירי רגב: אילו היית קצת יותר ערני ולא קופץ – – –

אילן גילאון: את ערנית.

מירי רגב: אז אני אומרת לך – לך לא מתאים לעשות את זה.

מירי רגב: מי שיקבע לעשות את זה – קבע השר – –

אילן גילאון: את ערנית.

אילן גילאון: אין ספק שאת ערנית יותר ממני.

מירי רגב: – – קבע השר צוות של כל המשרדים, והצוות הזה – – –

אילן גילאון: לא, מי זכאי לקבל?

מירי רגב: אז אני מסבירה לך – – – הצוות הזה יקבע את הקריטריונים, כפי שקובע החוק.

מירי רגב: בתוך 60 יום יוצגו הקריטריונים לשר, ולאחר מכן – בוועדת הפנים.

מירי רגב: זו פעם ראשונה שמוכנים לדבר על דירות להשכרה בפיקוח, עם קריטריונים, מה שעד עכשיו רק דיברו עליו ולא עשו.

מירי רגב: אפשר להגיד שזה לא רציני וזה לא חשוב; מצד שני, אפשר להגיד: יפה, בואו נראה איך אנחנו יכולים להשפיע על זה.

אילן גילאון: – – –

מירי רגב: אני רוצה להגיד לך שדב חנין ותמר זנדברג היו בדיונים והשפיעו על זה, אז לא חוכמה רק לשבת פה ולצעוק, אלא החוכמה היא גם לבוא ולהגיד מה כן עשו.

אילן גילאון: לא, אני שואל כמה זה יעלה.

מירי רגב: אפשר לעשות אולי יותר, אבל ההתקדמות הזאת היא בשורה גדולה מאוד בחוק הווד"לים, ואני מבטיחה לך שהבשורה הזאת תהיה גם חלק מפורום התכנון והבנייה.

אילן גילאון: – – –

מירי רגב: אני לא התעסקתי עם דיור ציבורי כאן.

מירי רגב: דיור בר-השגה לא מדבר על דיור ציבורי.

מירי רגב: דיור בר-השגה מדבר על תמהיל של דירות קטנות וגדולות – –

אילן גילאון: – – –

מירי רגב: – – על דיור בהשכרה במחיר מפוקח ועל דירות להשכרה.

מירי רגב: שלושת ההיבטים האלה נמצאים בחוק הווד"לים הנוכחי, שאתה אמור להצביע ואפילו לתמוך בו.

מירי רגב: הנושא השני שנמצא בחוק הווד"לים זה הפינוי והבינוי.

מירי רגב: גם בחוק הפינוי והבינוי יהיו היבטים של מה שקשור לדיור בר-השגה, וגם כאן הגענו לסיכום עם השר גדעון סער.

מירי רגב: בהתחלה הגיעה הממשלה ואמרה: פינוי ובינוי יתעסק רק עם דירות קטנות.

מירי רגב: ואמרנו: לא; פינוי ובינוי יתעסק גם עם נושאים אחרים שקשורים לדיור בר-השגה.

מירי רגב: לא רק זה, אלא שקבענו את לוח הזמנים.

מירי רגב: רצתה הממשלה שפינוי ובינוי וד"לים יהיה ללא מגבלות זמן, ואמרנו: לא, הוא יהיה עם מגבלות זמן.

מירי רגב: וגם פה, הודות להתערבות האישית של שר הפנים, הנושא הזה נסגר.

מירי רגב: אני חושבת שבסך הכול החוק הזה, חוק הווד"לים, הוא בשורה – הוא בשורה לאזרחים, לציבור המוחלש, לציבור שרוצה לשכור דירה ולא רק לקנות דירה – לשכור דירה במחיר מפוקח.

מירי רגב: אני רוצה לברך את השר גדעון סער ואת צוותו על התהליך שעברנו.

מירי רגב: זה לא היה פשוט, אבל אנחנו נמצאים פה אחרי שהגענו להבנות, והן חשובות.

מירי רגב: אני רוצה להודות לצוות הוועדה, ליפה, שוש, ליאת, רחלי, איה, וכמובן לצוות המשפטי בראשותו של תומר רוזנר, לגלעד וליוטל, על כל שיתוף הפעולה, על כך שהצלחנו להביא חוק אמיתי, שלא רק מדבר בססמאות אלא גם עושה דיור בר-השגה.

מירי רגב: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, גברתי יושבת-ראש ועדת הפנים חברת הכנסת מירי רגב.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעבור לרשימת המסתייגים בדיון המשולב.

יחיאל חיליק בר: ראשון הדוברים מטעם סיעת חד"ש – דב חנין.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד 30 דקות לשטוח את דבריך.

יחיאל חיליק בר: אחריו – מוחמד ברכה, חבר הכנסת חנא סוייד וחבר הכנסת עפו אגבאריה.

מירי רגב: דב, תנצל אותן לטוב.

מירי רגב: קבעתי כמה פגישות עד להצבעה.

מירי רגב: תנצל את הבמה לטוב.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, גברתי השרה, גברתי יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, חברת הכנסת רגב, לפני שאת יוצאת אני רוצה רק – – –

מירי רגב: שמעתי אותך כל כך הרבה שעות.

דב חנין: לא, אני יודע, אני רק רוצה לומר משפט אחד – – –

מירי רגב: כל כך הרבה שעות.

דב חנין: – – – משפט אחד, לפני שאני אתחיל בביקורת הגדולה שיש לי על החוק הזה.

דב חנין: אני רוצה דווקא לומר מילה של הערכה, גברתי היושבת-ראש, על העבודה הרבה שאת עשית, המאמץ הגדול, שגם היו בו הישגים, ואני אדבר עליהם בהמשך.

דב חנין: אני מתנגד לחוק, אבל בהתנגדות הזאת אני רואה גם את ההתקדמות וההישג שיש בו, ואני מברך על כך.

דב חנין: אני יודע שלך באופן אישי היה חלק בדבר הזה, ובפוליטיקה, גם אם אנחנו בשני הצדדים ההפוכים של המתרס יש מקום גם להגיד דברי הערכה כשהם מגיעים, ובמקרה הזה הם בהחלט מגיעים לך.

מירי רגב: תודה רבה.

דב חנין: רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, חוק הווד"לים הוא לטעמי חוק מוטעה, בעייתי, והוא חוק בעייתי ומוטעה גם ברמת הניתוח שעומד מאחוריו וגם ברמת הפתרונות שהוא כביכול מציע.

דב חנין: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לפתוח את החלק הזה של דברי בדיון – כי יהיה לי בהמשך הלילה נאום נוסף, שאותו אני אקדיש לניתוח צדדים אחרים של החוק, אבל בנאום הזה אני רוצה להתמקד בניתוח עקרוני של החוק והכשלים הבסיסיים שלו, ובנאום השני אני אדבר על כמה כשלים נקודתיים וגם אנסה לנתח את תיקון 100 לחוק התכנון והבנייה, שגם הוא בעייתי, מסוכן ומוטעה.

דב חנין: כהערה מקדמית, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר שאנחנו בכמה השנים האחרונות נתקלנו בצונאמי של רפורמות שונות ומשונות, ובחלקן גם סותרות, שהממשלה מקדמת בענייני תכנון ובנייה; כל מיני ועדות עוקפות תכנון וועדות עוקפות ועדות עוקפות תכנון, ורפורמת הקרקעות, ורפורמת המרפסות, ה"סופר-טנקר", ורפורמת הפרגולות, והווד"לים מהדורה ראשונה, ועכשיו הווד"לים מהדורה שנייה, ובדרך נמצאות ועדות סופר-מהירות עוקפות וד"לים מכוח החלטת הממשלה מיום 30 במאי 2013 – זה מה שמכונה "הפרויקט הלאומי לדיור", שזה פרויקט שמוביל משרד האוצר.

דב חנין: ואני אמרתי, אדוני היושב-ראש, בוועדה, שכשקוראים את כל הבליל העצום הזה של רפורמות ואנטי-רפורמות, למיניהן, יש לרגע תחושה שחבורה של אנרכיסטים השתלטו על מדינת ישראל, והם פשוט עושים פה פרעות במערכת התכנונית.

דב חנין: מי שידע למצוא את ידיו ואת רגליו ביער העצום של הוועדות שהוקמו כדי לפתור את בעיית עודף הוועדות – לדעתי ראוי לפרס ישראל לפחות.

דב חנין: אבל מעבר לטענה הזאת אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לומר לך ולומר גם לציבור, שיש מכנה משותף בצונאמי הזה, של כביכול-רפורמות, של הקמות ועדות עוקפות תכנון מסוגים שונים ומשונים; יש מכנה משותף, והמכנה המשותף הזה הוא פספוס מוחלט של הבעיה האמיתית בתחום הדיור, הוא פספוס מוחלט של מה הם גורמי העומק להיווצרות משבר הדיור, ובמקביל התקפה שיטתית על מערכת התכנון לטובת אינטרסים נדל"ניסטיים צרים כדי לייצר רווחים קלים ומהירים לבעלי הון.

דב חנין: אין מחלוקת בבית הזה, אני מקווה, על כך שבחברה הישראלית יש משבר דיור קשה – אנשים לא מצליחים לקנות דירות, אנשים לא מצליחים לשכור דירות.

דב חנין: משבר הדיור היה אחד הגורמים העיקריים לפריצת המחאה החברתית הגדולה בקיץ 2011.

דב חנין: על זה אין ויכוח.

דב חנין: אבל הוויכוח קיים, והוא ויכוח קשה, לגבי השאלה למה נגרם משבר הדיור.

דב חנין: הטענה האידיאולוגית של הממשלה היא שמשבר הדיור קשור לבעיה בתחום ההיצע.

דב חנין: מהי הבעיה בתחום ההיצע?

דב חנין: חסמים תכנוניים מונעים בנייה של דירות.

דב חנין: חסרות דירות בישראל, יש נורא מעט דירות, ולכן, בגלל החסמים התכנוניים בעיקר, חסרות דירות ומחירי הדירות עולים.

דב חנין: גבירותי ורבותי, הטענה הזאת היא טענה אידיאולוגית, אבל אין לה שום קשר עם המציאות.

דב חנין: הנתונים שאני מביא עכשיו, עמיתי חברי הכנסת, אינם הנתונים שלי אלא נתונים של אדם כמו עמוס רובין, איש בנק ישראל, מי שהיה היועץ הכלכלי של ראש הממשלה לשעבר יצחק שמיר.

דב חנין: בשנת 2011, כשפרצה המחאה החברתית, ברבעון השלישי של 2011, כתב לנו מר רובין: היה בישראל שיא של היצע דירות.

דב חנין: אבל הממשלה, כמובן על בסיס ההשקפה האידיאולוגית הקבועה שלה, המשיכה להטמיע בציבור את האגדה שבישראל פשוט חסרות דירות וזאת הסיבה לעליית המחירים.

דב חנין: הנתונים האמיתיים מראים שבישראל לא הייתה בעיה של היצע דירות, וגם היום אין בעיה של היצע דירות.

דב חנין: הבעיה שכן קיימת היא שהקבלנים פועלים באופן הגיוני מבחינת הפעולה שמתבקשת מהם במשטר של שוק כדי לתמרן את הבנייה שלהם בהתאם למכירות השוטפות, כדי למקסם את הרווחים שלהם וכדי לא להיתקע עם מלאי גדול של דירות.

דב חנין: זה מה שקבלנים עושים במשטר של שוק חופשי.

איציק שמולי: דב, יש לך מספרים על הדבר הזה?

דב חנין: יש לי מספרים על הדבר הזה, ואני מייד אתן כמה מהם.

דב חנין: בין 2009 ל-2011, זאת התקופה שבה המצוקה של הדיור מגיעה, אגב, לשיאה; שנתיים של עליות מחירים ומצוקה שהולכת ומחריפה.

דב חנין: מלאי הדירות בישראל זינק.

דב חנין: במהלך השנתיים האלה, 2009–2011, מלאי הדירות הבלתי-מכורות עולה ב-36% ומגיע לסדר גודל של 11,600 דירות לא מכורות.

דב חנין: למה זה קורה, דרך אגב?

דב חנין: זה קורה כי ב-2009 היה משבר עולמי.

דב חנין: היה חשש שהמשבר הזה יפגע גם בכלכלה הישראלית.

דב חנין: החשש הזה התבדה, הוא לא פגע בכלכלה הישראלית.

דב חנין: כשהחששות לפגיעה בישראל מהמשבר העולמי התבדו והקבלנים חשבו שהתנאים הכלכליים יעבדו לטובתם, הם בנו.

דב חנין: זה ברור, זאת פעולה כלכלית רגילה ופשוטה.

דב חנין: אגב, באותה תקופה הקבלנים לא רק בנו אלא גם לא היו לחוצים להיפטר ממלאי הדירות שלהם.

דב חנין: הם חשו שהם נמצאים על הגל הנכון.

דב חנין: ממילא המחירים עולים, אין בישראל אפקט של המשבר הכלכלי העולמי, ולכן למה למכור את הדירות שהם התחילו לבנות?

דב חנין: כל הדברים האלה נמצאים בניתוח של מר רובין.

דב חנין: המלאי הלא-מכור שבידי הקבלנים, ביוני 2011, ממש ערב המחאה החברתית, עלה והגיע ל-13,188 דירות.

דב חנין: בסך הכול עלייה של 55% במלאי מאז השפל של תחילת 2009.

דב חנין: זאת אומרת, גם ב-2009 לא הייתה בעיה אמיתית של היצע דירות, אבל אפילו אם הייתה בעיה של היצע דירות מצומצם יחסית, הבעיה הזאת כבר לא הייתה קיימת ב-2011, כאשר ההיצע עלה ב-55%.

דב חנין: מה הייתה בעצם המחאה החברתית הגדולה מבחינת תחום הדיור?

דב חנין: המחאה הובלה קודם כול על-ידי אנשים שהתקשו לשכור דירות.

דב חנין: כשאנחנו עושים את הניתוח הזה ואנחנו מסתכלים לא על צד ההיצע אלא על צד הביקושים, אנחנו רואים שיש ביקושים שונים, מאוד מאוד שונים בתחום הדיור, ואני אדבר על כך בהמשך.

דב חנין: הממשלה לא התייחסה לשוכרים האלה.

דב חנין: להפך, הממשלה הקשתה על המצוקה של השוכרים האלה מכיוון שמתוך אותה טענה של מחסור בדירות היא דחקה במשקיעים למכור את הדירות כדי שזוגות צעירים כביכול יוכלו לרכוש אותן.

דב חנין: הדבר הזה גרם לפגיעה בשוכרים, לפינוי שוכרים ולהעלאת דמי שכירות.

דב חנין: אני רוצה לחזור ולומר שהיצע הדירות בישראל – יש בישראל התחלות בנייה.

דב חנין: ב-2007 התחלות הבנייה היו סדר גודל של 30,000.

דב חנין: ב-2010–2011, ערב המחאה החברתית, יש לנו כבר בערך 47,000 יחידות דיור.

דב חנין: אבל שוב, כל עוד הקבלנים לא יודעים שהם יכולים בוודאות למכור את הדירות שלהם במחירים שיספקו אותם, הם לא יבנו מעבר לכמות הנדרשת.

דב חנין: בוודאי שהקבלנים לא ייצרו בשוק עודף כדי להוריד משמעותית את מחירי הדירות ולפגוע ברווחים של עצמם.

דב חנין: מי שמבין איך עובד ראש של קבלן מבין את זה לבד, לא צריך אפילו להסביר את זה.

דב חנין: קבלנים לא יפגעו ביכולת שלהם להשיג רווחים על-ידי הצפת השוק בהרבה מאוד דירות בהתנדבות.

דב חנין: זה לא יכול לקרות, זאת כלכלה אלמנטרית למתחילים.

דב חנין: אני אומר, קודם כול, הניתוח שאומר שהבעיה היא בעיה של היצע הוא ניתוח לא נכון.

דב חנין: אני הבאתי את דבריו של עמוס רובין, אבל אני רוצה להביא, אדוני היושב-ראש, דברים שאומרים האנשים שיושבים על המלאי הזה, מנהלי המחוזות של משרד הפנים.

דב חנין: בדיון שנערך במשרד הפנים אומרת הממונה על מחוז מרכז, רות יוסף, שבמחוז שבאחריותה, מחוז המרכז, יש קרקע מתוכננת ובלתי מנוצלת ל-120,000 דירות ומספר דומה של דירות הנמצא כיום בתהליכי תכנון.

דב חנין: איפה, אגב, הדירות האלה?

דב חנין: למה הדירות לא יוצאות לפועל?

דב חנין: לא בגלל שהן לא מתוכננות בגלל חסמים במקומות אחרים, חסמים של תחבורה, חסמים של ביוב.

דב חנין: אומרת מנהלת מחוז המרכז במשרד הפנים: "אני לא צריכה עוד 90,000 דירות.

דב חנין: יש לי אפשרות להגיע לעוד רבע מיליון יחידות דיור לפי התמ"א הנוכחית.

דב חנין: לא צריך את הווד"לים ולא צריך שום תוכניות אחרות שייצרו לנו פה מצב חירום מלאכותי".

דב חנין: במחוז המרכז, אומרת מנהלת המחוז, מתוכננות רבע מיליון דירות היום.

דב חנין: אגב, מתוך המספר הזה, תוכניות מאושרות לבנייה שלא מומשו כ-120,000 דירות, תוכניות בהליכי תכנון בוועדה עוד כ-120,000 דירות.

דב חנין: אגב, זה נכון למחוז המרכז וזה נכון גם למחוז תל-אביב.

דב חנין: בואו אני אתן לכם את הנתונים, גם הם נתונים רשמיים של משרד הפנים.

דב חנין: אני מביא נתונים שהובאו על-ידי נעמי הנדל, מתכננת מחוז תל-אביב, בדיון שנערך במשרד הפנים.

דב חנין: אני מבין מהנתונים שלה שבמחוז תל-אביב תוכניות מאושרות לבנייה בשלוש השנים האחרונות כ-21,000 דירות שכבר אושרו, בתהליכי תכנון בוועדה עוד 15,500 דירות, סך הכול במחוז תל-אביב – עוד 36,500 דירות.

דב חנין: זאת אומרת, אנחנו מדברים על יותר מרבע מיליון דירות – אם אנחנו מצרפים את מחוז המרכז ומחוז תל-אביב – של דירות מתוכננות, או נמצאות בהליכי תכנון מתקדמים, שלא צריך בשבילן ועדות חדשות, לא צריך בשבילן הליכי תכנון מיוחדים.

דב חנין: צריך פשוט לבנות או לגרום למישהו לבנות.

דב חנין: אבל כאשר מי שצריך לבנות הם הקבלנים וכאשר הקבלנים מתכננים את הבנייה שלהם לפי הרווחים שלהם וכאשר מאפשרים לקבלנים להמשיך לתכנן את הבנייה שלהם לפי הרווחים שלהם, למה שהם יבנו?

דב חנין: למה שהבעיה הזאת בכלל תיפתר?

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, פורום המתכננים, שכולל אדריכלים, מתכננים, אדריכלי נוף, מהנדסי ערים, שמאים, מביא גם הוא מספרים של מלאים תכנוניים על-פי תוכניות בתוקף של כ-90,000 דירות, עוד מלאי תכנוני נוסף של 80,000 דירות בהכנה.

דב חנין: אגב, אלה נתונים שנכונים ל-2011.

דב חנין: מאז נוספו עוד לפחות 75,000 דירות למאגר התכנוני.

דב חנין: אגב, חלק קטן מאוד מהדירות האלה שנוספות למאגר התכנוני גם נבנו בפועל.

דב חנין: כשאנחנו רואים את הנתונים האלה, שמצביעים לנו באופן ברור שבצד ההיצע התכנוני יש היצע תכנוני מספיק, יש אפילו היצע תכנוני עודף, אז למה מקדמים את המהלכים האלה של הווד"לים?

דב חנין: מי מרוויח ומי מפסיד מהמהלך של הווד"לים?

דב חנין: בואו נתחיל במי שמפסיד.

דב חנין: מי שמפסיד זה הציבור הרחב.

דב חנין: ראשית, הציבור הרחב מפסיד, כי זה לא פותר את משבר הדיור.

דב חנין: זה לא פותר, זה לא יפתור.

דב חנין: זה לא פתר וזה לא יפתור את משבר הדיור.

דב חנין: אני אתייחס לנושא הזה בהמשך.

דב חנין: שנית, כי הערוץ הזה, של הווד"לים, הוא ערוץ מסוכן והרסני.

דב חנין: הוא פוגע בנו.

דב חנין: הוא פוגע בזכויות הדמוקרטיות שלנו.

דב חנין: הוא פוגע ביכולת שלנו להתנגד לבנייה, לפרויקטים, למיזמים, לתוכניות נדל"ניסטיות.

דב חנין: אם המהלך הזה, של הווד"לים, היה בתוקף, אפשר היה לבנות ולחסל את פארק-איילון, אפשר היה לחסל את יערות ירושלים ולבנות את תוכנית ספדיה, אפשר היה לעשות הרבה מהלכים נדל"ניסטים לא מועילים מבחינת שוק הדיור אבל הרסניים לחלוטין מבחינת יכולתו של הציבור לעמוד ולהגן על עצמו.

דב חנין: וכמובן, כמובן, המהלכים האלה פוגעים בסביבה.

דב חנין: בארץ כל כך קטנה וצפופה, שכבר היום צפונית לבאר-שבע היא צפופה פי-שניים מהולנד, שהיא המדינה הצפופה באירופה, יש צורך דווקא במערכת תכנונית יותר מאוזנת, יותר שקולה, שתיתן פתרונות אמיתיים, שתיתן מענה אמיתי, שתשקול את האינטרסים השונים, שתיצור צדק חלוקתי, שתפתור בעיות של אנשים שאין להם היום שום פתרונות דיור משום סוג.

דב חנין: אז הציבור הרחב מפסיד, אבל יש מי שמרוויח, ומי שמרוויח הם אלה שמייצרים לעצמם ערוצים מהירים של רווחים כלכליים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כשאנחנו באים היום לדון על הרחבת והארכת חוק הווד"לים, הדיון שלנו הוא לא רק תיאורטי, כי יש לנו את הניסיון בשנתיים האלה, של הווד"לים, מה הן עשו, ובעיקר מה הן לא עשו.

דב חנין: יותר משנתיים לאחר אישור הוראת השעה הראשונית של חוק הווד"לים אנחנו יכולים להראות לא רק בניתוח תיאורטי, אלא גם בנתונים אמפיריים, שהחוק הזה איננו הכלי הנכון לפתרון מצוקת הדיור.

דב חנין: הוועדות לדיור לאומי בעיקר אישרו, בשנתיים הראשונות, תוכניות ותיקות שכבר קודמו בהליכי התכנון הרגילים, וזה בעצם – כשרואים את הפריון של הווד"לים עד היום – זה בעיקר לקחת דברים שכבר היו בערוצי התכנון הרגילים ולהעביר אותם דרך המסלול הווד"לי, וזה מהלך שהוא לחלוטין מיותר.

דב חנין: זה היה בשנה הראשונה לקידום החוק.

דב חנין: בשנה השנייה לקידום החוק קודמו מעט מאוד תוכניות, וזה, אגב, הוכחה נוספת לטענה שהתחלתי בה, שהיצע התוכניות המאושרות איננו הגורם המרכזי לירידת מחירי הדיור, ומה שצריך לטפל בו זה חסמים אחרים לחלוטין.

דב חנין: אותן תוכניות שהוועדות לדיור לאומי אישרו לא כללו בכלל דיור לפתרון המצוקה.

דב חנין: כמו שאמר בקריאת ביניים, ובצדק, חבר הכנסת איציק שמולי – אפילו דירה אחת בת-השגה לא נבנתה בווד"לים האלה.

דב חנין: ואני רוצה, אדוני היושב-ראש, להזכיר לך שכשחוק הווד"לים נדון בכנסת, אלה היו באמת ימי שיאה של המחאה החברתית.

דב חנין: נדמה לי אפילו, חבר הכנסת שמולי, שאתה היית אצלנו בכנסת, וגם חברת הכנסת שפיר, עוד לא כחברי כנסת, אלא כמנהיגים של המחאה החברתית.

דב חנין: ואתם באתם לדיונים, והבטיחו לכם, אמרו לכם: הנה, עכשיו יהיו פה וד"לים, ובווד"לים יהיו פתרונות, וזה יהיה "סופר-טנקר" שיפתור את בעיית מצוקת הדיור.

דב חנין: וכל ההבטחות האלה, עמיתי חברי הכנסת, היו – ואנחנו אומרים את זה בכאב ובצער היום – הבטחות שקריות לחלוטין, כי שום דבר לא נעשה.

דב חנין: ממש שום דבר לא נעשה.

דב חנין: אנחנו מדברים על כך שהממשלה רמסה ברגל גסה את כל המחויבויות לדיור בר-השגה.

דב חנין: מ-26,000 יחידות דיור שאושרו בסך הכול במסלול הווד"לי, רק 1,600 הן דירות קטנות, רק 80 הן דירות להשכרה, ואפס הן דירות להשכרה בהישג יד.

דב חנין: כשאני אומר, אגב, "דירות קטנות", דירות קטנות בירושלים – אדוני היושב-ראש, אתה יודע את זה היטב – וגם בתל-אביב, יכולות להיות דירות כל כך יקרות, וכל כך לא בנות-השגה, שאין בכותרת הזאת, "דירות קטנות", שום הבטחה חיובית.

יחיאל חיליק בר: אני דוגמה לכך, אגב.

דב חנין: בדיוק.

דב חנין: לכן כשאנחנו מדברים על דיור בהישג יד אנחנו מדברים על דיור בהישג יד – על דיור בהשכרה מפוקחת שתגרום למחירים להיות אפשריים גם לאנשים שאינם מיליונרים ואינם בני מיליונרים, וזה בדיוק מה שהחוק הזה לא עשה.

דב חנין: אגב, לא רק הבטחות היו; זה אפילו נכנס בצורה כזו או אחרת לתוך הטקסט של החוק, אבל שוב, כשלא רוצים לקדם משהו לא כל כך חשוב אפילו מה כתוב בחוק.

דב חנין: ולמרות מה שהיה כתוב בחוק הממשלה צפצפה והמשיכה בדרכה הקלוקלת, והמשיכה במהלך שמלכתחילה לא נועד לייצר פתרונות של דיור בר-השגה ולכן גם לא ייצר אותם בפועל.

דב חנין: אז דיור בר-השגה לא היה בווד"לים.

דב חנין: אבל היו בחוק הזה פגיעות אחרות וקשות, כי תוכניות וד"ליות, שהן לא תוכניות שנשקלות באופן כולל, הן תוכניות לא מאוזנות.

דב חנין: הן לא כוללות פתרונות לכל הצרכים של אנשים שהולכים לגור בדירות האלה.

דב חנין: לא מספיק לבנות דירות; צריך גם ליצור גני-ילדים, ופתרונות, ובתי-ספר, ודרכים, וגנים.

דב חנין: וכמובן, כשמקדמים תוכניות בצורה לא מחושבת פוגעים באופן בלתי הפיך במשאבי הקרקע המדולדלים של המדינה, ולא יוצרים מרחבי בנייה ראויים מבחינת נגישות, מבחינת נגישות תעסוקה, מבחינת התרומה וההשתלבות שלהם ליישובים קיימים, מבחינת הצדק החלוקתי במדינת ישראל.

דב חנין: הנה, אם אנחנו מדברים על משבר דיור במדינת ישראל, ועל אוכלוסייה שנאנקת תחת מצוקה של חוסר פתרונות לדיור, כמו למשל האוכלוסייה הערבית – נמצאים אתי פה חברי הכנסת ברכה ואגבאריה – כמה פתרונות דיור קיבלה האוכלוסייה הערבית מתוך החוק האדיר, הנפלא הזה, של הווד"לים?

דב חנין: חבר הכנסת ברכה מסמן, אז אני אומר את זה רק לפרוטוקול, שהפרוטוקול ידע מהו הסימון, כי הוא סימון מדויק: הסימון היה בדיוק אפס.

דב חנין: אז הנה, אתם רואים.

דב חנין: הרי כשמדברים על מצוקת דיור, בסופו של דבר צריך להסתכל על בני-האדם, ולראות איפה מצוקת הדיור הזאת גרה, איפה היא נמצאת.

דב חנין: בכפרים הערביים, למה אנשים לא יכולים לגור – זוגות צעירים אין להם בית?

דב חנין: האם הווד"לים פתרו להם את הבעיות האלה?

דב חנין: האם הווד"לים היו יכולים לפתור להם את הבעיות האלה?

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, המהלך הזה, של פעולות הוועדות לדיור לאומי – אנחנו שוב אומרים את הדברים האלה על בסיס הניתוח העובדתי, לא רק על בסיס הניתוח התיאורטי – הוועדות האלה לא הפעילו את סמכויותיהן בעניין דיור בר-השגה.

דב חנין: אחר כך אמרו לנו: כן, אבל לא הותקנו תקנות.

דב חנין: אז קודם כול, החוק לא חייב להתקין תקנות, החוק נתן לוועדות לדיור לאומי את הסמכות לייצר פתרונות של דיור בר-השגה, אבל שוב – כשלא רוצים לקדם פתרון לא מקדמים פתרון וכשלא רוצים לקדם שינוי לא מקדמים שינוי.

דב חנין: פה אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להתייחס קצת לוויכוח הגדול שהיה אצלנו, בוועדת הפנים.

דב חנין: אנחנו הפעם אמרנו – ואני רוצה להגיד לזכות הדיון בוועדה, כי הצלחנו בנושא הזה לשכנע לא רק את עצמנו, חברי האופוזיציה, אלא גם את חברי הקואליציה בוועדה, כולל יושבת-ראש הוועדה, חברת הכנסת רגב, שהייתה כאן לפני כן, שאי-אפשר לחזור על אותה מתכונת קלוקלת ושקרית, ואם כבר נעשה את הפגיעה הגדולה בציבור באמצעות מנגנון עוקף-תכנון כמו חוק הווד"לים, לפחות המנגנון הזה צריך לכלול בתוכו איזשהו מינימום של דיור בר-השגה.

דב חנין: היה לנו פה ויכוח מאוד קשה עם הממשלה.

דב חנין: בסופו של דבר נקבע שאכן רבע מהדירות תצטרכנה להיות דירות קטנות, או דירות להשכרה, או דירות בהשכרה בפיקוח, והרעיון הפרשני שעומד מאחורי הדבר הזה הוא שיצטרכו להשיג באמת רבע כזה, או רבע כזה, או רבע אחר, אבל לא יהיה אפשר באופן עקבי לטעון שבכל מקרה, תמיד, איזושהי חלופה תהיה בשיעור אפס.

דב חנין: כלומר: איזשהן דירות בהשכרה בפיקוח תהיינה בחוק הזה.

דב חנין: כמה?

דב חנין: זו שאלה.

אילן גילאון: 25% מתוך דירות באותו בניין, באותו מבנה?

דב חנין: בכל פרויקט.

דב חנין: בכל פרויקט.

דב חנין: בכל פרויקט 25%.

דב חנין: וזה הישג.

דב חנין: אני מברך עליו.

דב חנין: אני מברך עליו.

דב חנין: אני רק אומר – למה אני חושש?

דב חנין: מתוך הניסיון שלי עם הממשלה הזאת, שגם קודם הרי היו לה המנגנונים לקדם דיור בר-השגה, וקיימה דיור בר-השגה בשיעור אפס.

דב חנין: אני אומר: אותם אלה שלא רצו לייצר דיור בהשכרה בפיקוח קודם עלולים גם היום, למרות הוראת החוק, להתחמק מההוראה המפורשת הזאת ולא לייצר פה דיור בר-השגה.

דב חנין: אחד הדברים המצערים שאני אומר שקרו בדיון הזה, זה שבתוך החלופות האלה לא הצלחנו, למרות המאבק שעשינו – הממשלה לא הסכימה לזה בשום פנים ואופן – לכלול גם את האופציה של בניית דיור ציבורי.

דב חנין: אם כבר עושים מסלול עוקף-תכנון ואם כולנו יודעים ששוק הדיור הציבורי סובל ממחסור מאוד גדול בדירות, שם באמת יש בעיה של היצע.

דב חנין: מספר הדירות בדיור הציבורי הצטמצם באופן דרמטי בשנים האחרונות.

דב חנין: חסרות הרבה דירות בדיור הציבורי.

דב חנין: אז אמרנו, אם כבר מייצרים מסלול עוקף-תכנון כזה, לפחות נבטיח שחלק מהבנייה במסלול עוקף-התכנון הזה תלך לטובת דיור ציבורי.

דב חנין: לצערי הגדול, הממשלה לא הסכימה לזה.

דב חנין: והיא לא הסכימה לזה מכיוון שבדיוק כמו שהיא מתנגדת לדיור בר-השגה היא מתנגדת לדיור ציבורי.

דב חנין: ויותר מזה, הממשלה בעצם מנהלת מדיניות של ייבוש הדיור הציבורי ובאופן הדרגתי חיסול הדיור הציבורי מבלי להבין שדיור ציבורי הוא כלי הכרחי כדי להתמודד עם מצוקת הדיור של השכבה החלשה ביותר, אלה שאין להם שום יכולת להגיע לפתרונות דיור אלא אם כן נותנים להם פתרונות של דיור ציבורי.

דב חנין: כי, עמיתי חברי הכנסת, כשאנחנו עוברים מצד ההיצע לצד הביקוש אנחנו רואים ששוק הדיור הוא שוק מפולח ויש בו קבוצות שונות של אנשים.

דב חנין: ותשובה חברתית אמיתית צריכה להידרש לבעיות החברתיות השונות של הקבוצות השונות.

דב חנין: דיור ציבורי הוא לאנשים שבאמת, אם לא תיתן להם דיור ציבורי, דירות שהמדינה בונה ומעמידה לרשותם בשכירות מאוד מאוד נמוכה, לא תהיה להם קורת גג.

דב חנין: מעליהם נמצאים אלה שכן – אנשים עובדים, מתפרנסים בקושי, מנסים לשכור דירה ומתקשים לשכור דירה בשוק השכירות הרותח.

דב חנין: להם צריך פתרונות של דיור בר-השגה, שכירות מוגנת במחיר מפוקח.

דב חנין: מעליהם יש את אלה שכבר מצליחים לרכוש דירה אבל לא מצליחים לעמוד בהחזרי המשכנתאות.

דב חנין: כל התמונה הזאת היא תמונה דיפרנציאלית.

דב חנין: אם אנחנו רוצים להתמודד עם אחת החוליות הקריטיות בתחום הדיור אנחנו צריכים לתת מענה למה שקורה בתחום השכירות, לקושי הגדול של אנשים, במיוחד אנשים צעירים, לשכור דירות בישראל.

דב חנין: אם אנחנו מתמודדים עם צד הביקוש אנחנו צריכים לראות שאחת הבעיות הגדולות בישראל נובעת מהעובדה שבגלל הריבית הנמוכה אנשים שמחפשים השקעה בטוחה לטווח ארוך, הדרך היחידה שלהם להשקיע היא בנדל"ן, ולכן הם מעלים את מחירי הדירות.

דב חנין: אבל כדי להתמודד עם הבעיה הזו, ההתמקדות העיוורת, האידיאולוגית, בצד ההיצע לא מספיקה.

דב חנין: אתה חייב לנתח באופן חברתי, באופן ביקורתי את צד הביקוש.

דב חנין: ועמיתי חברי הכנסת, אחרי שאמרתי את הדברים האלה על צד ההיצע וצד הביקוש אני חייב לומר שבשום מקום בעולם השוק לא נתן, לא נותן ולא ייתן פתרון לבעיות דיור.

דב חנין: הקפיטליזם, עמיתי חברי הכנסת, תמיד מעדיף ערכי חליפין על ערכי שימוש.

דב חנין: ולכן בכל העולם יש עודף אדיר בכל מיני מוצרים שלאף אחד מאתנו אין צורך אמיתי בהם, אבל בכל העולם יש מחסור בדירות מגורים.

דב חנין: כי המערכת הזאת, הקפיטליסטית, המערכת של השוק, לא מסוגלת לתת את הערך האמיתי לערכי שימוש.

דב חנין: היא תמיד מעדיפה ערכי חליפין על ערכי שימוש.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, אין ברירה אלא המדינה חייבת להיכנס לתמונה.

דב חנין: המדינה חייבת להיכנס לתמונה קודם כול באמצעות בנייה ציבורית תקציבית בהיקפים גדולים.

דב חנין: ומדינת ישראל ידעה לעשות את זה בעבר ועשתה את זה בעבר.

דב חנין: הרי בשנות ה-50 הגיעו לארץ הזאת מאות אלפי אנשים.

דב חנין: הם בסופו של דבר הגיעו לדירות.

דב חנין: איך הם הגיעו לדירות?

דב חנין: הסתמכו על השוק הפרטי?

דב חנין: או כי המדינה, במישרין או באמצעות חברות ציבוריות, בנתה בהיקפים עצומים בנייה ציבורית?

דב חנין: זה הניסיון שהיה בארץ, אבל זה גם הניסיון בעולם.

דב חנין: אנחנו יכולים להסתכל על מדינות מתקדמות קצת יותר מישראל ולראות, למשל, את הולנד עם מפעל הדיור הציבורי המפואר שיש שם, שבערים רבות מגיע להיקפים של 50% מסך כל האנשים המתגוררים בדירות של דיור ציבורי.

דב חנין: והדיור הציבורי בהולנד הוא לא דיור לעניים, לאנשים הכי מוחלשים והמסכנים, הקבוצה שבאמת לא יכולה בלי פתרונות כאלה.

דב חנין: הדיור הציבורי בהולנד הוא מגוון של פתרונות של דיור חברתי ששייך למערכת הציבורית, שמושכר במחירים ציבוריים, על בסיס של קריטריונים ציבוריים, וכך אנשים גרים בעיר כמו אמסטרדם, למשל.

דב חנין: הולנד זאת דוגמה אחת.

דב חנין: דוגמה אחרת – גרמניה, עם מערכת של שכירות מוגנת, של הגנה על השוכרים, של ביטחון חברתי.

דב חנין: בגרמניה אנשים לא מרגישים צורך לקנות דירות מכיוון שהם יודעים שאם הם שוכרים דירות יש להם הגנה.

דב חנין: יש להם הגנה על היכולת להעלות את שכר הדירה, או יותר נכון, הגבלות על היכולת להעלות את שכר הדירה.

דב חנין: יש להם הגנה מפני פינוי מהיר שלהם מהדירה.

דב חנין: גרמניה.

דב חנין: סינגפור – בנייה ציבורית מסיבית היא הבסיס לפתרון בעיות הדיור של מדינה כל כך צפופה כמו סינגפור.

יחיאל חיליק בר: ולסיכום.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני מגיע לסיכום החלק הזה, החלק הראשון בטענות שלי.

דב חנין: החוק הזה שבפנינו הוא חוק מוטעה, מטעה ומזיק.

דב חנין: הוא חוק מוטעה מכיוון שהוא מכוון למטרה הלא-נכונה.

דב חנין: הוא לא מתמודד עם הבעיות האמיתיות בשוק הדיור.

דב חנין: הוא חוק מטעה מכיוון שהוא בא כחלופה למה שהמדינה צריכה לעשות, להיכנס לתמונה, לתת בעצמה פתרונות, לבנות בנייה ציבורית בכל המקומות – בערים הגדולות, ביישובים הערביים.

דב חנין: למה אף אחד לא מעלה את הדרישה הזאת?

דב חנין: למה כל הבנייה הזאת צריכה להיות פרטית?

דב חנין: למה מדינת ישראל לא חייבת לבוא ולתת פתרונות דיור במקומות שהפתרונות האלה חסרים?

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

דב חנין: והחוק הזה הוא מזיק מכיוון שבמקביל לכל הדברים שהוא לא עושה, הוא עושה דברים אחרים מסוכנים מאוד.

דב חנין: הוא פותח פתח לרווחים קלים, הוא פותח פתח לערוצים עוקפי-תכנון, פוגע בדמוקרטיה, פוגע בסביבה, פוגע בחברה שלנו.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעבור עכשיו לחבר הכנסת מוחמד ברכה, גם כן מסיעת חד"ש.

יחיאל חיליק בר: לרשותו יהיו עשר דקות.

יחיאל חיליק בר: ולאחריו – חבר הכנסת חנא סוייד.

יחיאל חיליק בר: לאחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: עשר דקות לרשותך.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת חוק הווד"לים היא הצעת חוק נדל"נית.

מוחמד ברכה: אין לה שום קשר עם האינטרס הציבורי.

מוחמד ברכה: הקשר שלה עם הניסיון לפתור את מצוקת הדיור הוא מפוקפק.

מוחמד ברכה: היא בעצם מעמידה משאבים ציבוריים, אם זה קרקע ואם תקציבים, לטובת בעלי ההון וההון הגדול, הקבלנים והחברות הגדולות.

מוחמד ברכה: בעצם לא צריך לחטט יתר על המידה.

מוחמד ברכה: מספיק לדעת את האופי החברתי או האנטי-חברתי של הממשלה.

מוחמד ברכה: זו ממשלה של ההון הגדול, זה כבר ידוע.

מוחמד ברכה: כל דבר שיכול להיראות כאילו שהוא בא לדבר במושגים של הטבה לציבור, בעצם בא לשרת את ההון הגדול שהוא אשר קובע את מדיניות הממשלה.

מוחמד ברכה: גם לפני כמה שבועות, כשדיברנו על ביטול ההעלאה במס הכנסה, זה נראה מצוין.

מוחמד ברכה: אבל בעצם זה היה, לדעתי, במקום לבטל או להוריד את המע"מ.

מוחמד ברכה: המע"מ הוא מס רגרסיבי.

מוחמד ברכה: מס הכנסה הוא מס פרוגרסיבי, זאת אומרת, אנשים משלמים על-פי יכולתם.

מוחמד ברכה: לכן כמות הפטור, סכום הפטור של השכבות החזקות הוא הגדול ביותר.

מוחמד ברכה: לכן ביטול העלאה של מס הכנסה בא לטובת אלה שיש להם הרבה ומשלמים הרבה.

מוחמד ברכה: לעומת זאת, לו היו מורידים את מס ערך מוסף, שהוא מס רגרסיבי, שווה לכולם, גם לעני וגם לעשיר, אני חושב שהתועלת מכך, מההורדה, לשכבות החלשות הייתה גדולה יותר.

מוחמד ברכה: או, למשל, הדיבור על מס הכנסה שלילי – רעיון, לדעתי, מאוד מפוקפק, כי הוא בא במקום העלאת שכר המינימום; העלאת שכר המינימום, ואז התוספת תהיה בגוף התלוש, זאת אומרת, עם כל מה שמשתמע מכך לגבי ותק, לגבי ביטוחים, פנסיה וגובה הפנסיה ודברים כאלה.

מוחמד ברכה: הופכים את התוספת הזאת, כביכול, למס הכנסה שלילי, זאת אומרת שהמדינה משלמת במקום המעסיקים.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, המדינה, במקום לקחת את המשאבים שלה ולהעביר אותם לטובת הציבור, היא בעצם לוקחת ובמקום המעסיקים משלמת מס הכנסה שלילי – במקום שהמעסיק ישלם את מה שהוא צריך לשלם, והעובד יקבל את זה בתוך ההטבות, בתוך הפנסיה ובתוך כל הזכויות שלו.

מוחמד ברכה: וכאן יש כותרת גדולה של כאילו ניסיון לפתור את מצוקת הדיור, אבל בעצם, כפי שאמרתי בהתחלה, זה מין פרויקט נדל"ני שבא לקדם אינטרסים של חברות גדולות, גם כשהוא מדבר פה ושם על החובה של 25% לדיור ציבורי וכו'.

מוחמד ברכה: נכון מה שאמר חברי, חבר הכנסת דב חנין, איפה החוק הזה לא יהיה, לא יתקיים?

מוחמד ברכה: הוא לא יתקיים במקומות שיש בהם המצוקה הגדולה ביותר – בקרב הציבור הערבי ובקרב השכבות החלשות בפריפריה.

מוחמד ברכה: החוק בא כדי להשלים פרויקט אחר – של היפטרות המדינה מכל אחריות לדיור הציבורי, לדיור שהיה בבעלות המדינה והפך, כמובן, לנדל"ן, למכשיר לייצר נזילות מסוימת בתקציב – זמנית, ארעית, מוגבלת – אבל בעצם זה ישחרר את המדינה ממחויבותה לספק דיור לשכבות החלשות.

מוחמד ברכה: עם זה גם משתלב – עם האמירה הזו של דברים שעטופים במילים שיכולות להיות יפות או יכולות להתקבל בתודעה הציבורית – גם החוק שקרוי חוק פראוור, החוק להסדרת ההתיישבות הבדואית בנגב.

מוחמד ברכה: החוק הוא לא להסדרת ההתיישבות הבדואית בנגב.

מוחמד ברכה: הוא בעצם ניסיון להחריג את האזרחים הבדואים מהחוק הכללי, לייצר מערכת חוקים מיוחדת לבדואים, שבה הליכים משפטיים נורמטיביים ונורמליים ומקובלים לגבי כלל האזרחים לא יהיו מקובלים, על-פי מתווה פראוור – חוקים פשוטים, כמו חוק המשטרה וחוק הירושה, יקבלו משמעות אחרת בחוק פראוור, חוק להסדרת ההתיישבות הבדואית בנגב.

מוחמד ברכה: בעצם, זו ממשלת המילים המכובסות.

מוחמד ברכה: כשמורידים את מס ההכנסה או כשלא מעלים את מס ההכנסה – הם מיטיבים עם ההון הגדול; כשמחליטים על מס הכנסה שלילי – הם משחררים את ההון הגדול ולא מעלים את שכר המינימום; כשמדברים על חוק הווד"לים – בעצם הופכים את הקרקע ואת התקציבים לבנייה לנחלתם של העשירים על מנת לאגור ולצבור רווחים נוספים; כשמדברים על הסדרת ההתיישבות הבדואית בנגב – מדובר על נישול והעמדת הקרקע כאילו לטובת המדינה, אבל המדינה, מהר ממה שחושבים, תעמיד אותה לבעלי חוות פרטיות או לקבלנים שיש להם כל מיני פרויקטים גרנדיוזיים להפרחת השממה וכו'.

מוחמד ברכה: לכן, רבותי, העניין הוא לא עניין של טרמינולוגיה, הוא לא עניין רק של מילים מכובסות, אלא עניין של אג'נדה של ממשלה קיצונית ביותר בכל מה שקשור לתפיסתה הכלכלית.

מוחמד ברכה: מה שקרוי השוק החופשי וכלכלת השוק, אלה שוטים – רבים של שוט – שיורדים על הגב של הציבור החלש, ובעצם הם באים כדי לייצר שלטון עריץ של ההון ושל הקפיטליזם הישראלי, וגם הקפיטליזם שמייבאים אותו מחוץ למדינה.

מוחמד ברכה: אותו ההיגיון גם שולט בתפיסה המדינית של הממשלה, של ההתעקשות על הכיבוש ועל אי-קידום השלום, מתוך מחשבה שזה פרויקט, גם נדל"ני וגם כלכלי, שיכול לפעול לטובת אותם חוגים.

מוחמד ברכה: אבל גם פה יהיה, כמו תמיד, כמו כל דבר במדינת ישראל, יהיה בו גם האלמנט הגזעני האנטי-ערבי האנטי-פלסטיני.

מוחמד ברכה: לכן, רבותי, אני חושב שהחוק הזה הוא חוק מסוכן; הוא חוק שעטוף פה ושם במילים יפות, אבל בעצם הוא חוק שבא לשרת את האג'נדה הכלכלית הקיצונית של הקפיטליזם של ממשלת ישראל בראשות בנימין נתניהו.

מוחמד ברכה: מצער אותי מאוד שחברי כנסת רבים אינם חודרים לשורש העניין, מדקלמים דברים מבלי ללמוד ומבלי להתעמק בהם ונלחמים על דברים שכולם, בבסיסם, הם דמגוגיה מילולית.

מוחמד ברכה: תנועת המחאה שהייתה בקיץ 2011 זעקה זעקה מסוימת.

מוחמד ברכה: הזעקה הזו נבלעת בתוך המלל של חוקים כאלה ובתוך מפלגות, כמו יש עתיד, שרכבה על הגל של המחאה אבל בעצם הדבר הראשון שהיא עשתה – התחברה מייד לאויב הגדול של אותה מחאה, שזה בנימין נתניהו, ובעצם בגדה בכל ערך שיצא מתוך אותה מחאה צודקת – אף שגם לי יש ביקורת עליה, ואמרתי אותה במקומות אחרים ואגיד אותה בהזדמנות אחרת.

מוחמד ברכה: אבל בעצם הממשלה היא אותה ממשלה של נתניהו, גם כשמפלגת העבודה, חברת הכנסת יחימוביץ, שירתה בה בקדנציה הקודמת, גם כשמפלגת העבודה יצאה ממנה, גם כשיש עתיד נכנסה אליה, וגם אם יש – – –

שלי יחימוביץ': אבל אני חייבת לציין שאני תמיד התנגדתי – – –

מוחמד ברכה: אני יודע.

מוחמד ברכה: ולזכותך ייאמר שברגע שנבחרת ליושבת-ראש מפלגת העבודה זה היה אבן פינה בהתנהגות הפוליטית שלך, שאת לא נכנסת לממשלה של נתניהו, למרות כל הפיתויים.

מוחמד ברכה: גם בקדנציה הזו היו הרבה פיתויים.

מוחמד ברכה: הרי אני יודע שיש כאלה שאומרים לך: למה ברחת מהכס של שר האוצר?

מוחמד ברכה: נו, באמת, זה לא לברוח.

מוחמד ברכה: זה להציב אלטרנטיבה, זה לא לברוח.

מוחמד ברכה: אבל אני מסתכל על המפלגה שלך, אני מקווה שהיא – אמרתי את זה לפני כמה ימים בכנס של השמאל בתל-אביב; ביום שישי, לא האחרון, לפני זה – –

יחיאל חיליק בר: רק לסיים, בבקשה.

מוחמד ברכה: אני מסיים, אדוני.

מוחמד ברכה: – – שמי שטבע את המשפט: מה שרואים מכאן לא רואים משם, יכול לראות את זה מהכיוון ההפוך.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, מה שרואים עכשיו מכאן, תראו אותו דבר כשתהיו שם, אם תהיו.

מוחמד ברכה: אמרתי את זה לבוז'י הרצוג, ואני אומר גם לך, למרות שאתם התמודדתם, אבל אתם אותה מפלגה בשבילי.

מוחמד ברכה: לכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שהצעת החוק הזו היא, בגדול, עם הרבה מילים מכובסות אבל עם תוכן מאוד מסוכן.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת ברכה.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת חנא סוייד, ואחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעבור לדיון הסיעתי של סיעת העבודה לאחריו; ולאחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: לרשותך כעשר דקות.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אנחנו דנים כאן בחוקי תכנון ובנייה, ואני בפתח דברי רוצה לדבר על נושא אקוטי.

חנא סוייד: היום פסק בית-משפט מחוזי בנצרת שצריך לספור פתקים בקלפי, שלא נספרו עד היום – בבחירות המוניציפליות שהיו לפני יותר מחודש בנצרת.

חנא סוייד: הפסיקה הזאת של בית-המשפט עלולה להשפיע על התוצאה של מי יכהן כראש העיר בנצרת.

חנא סוייד: בעניין החוקים שאנחנו דנים בהם כאן – אנחנו מדברים במשולב על שני חוקים: חוק הווד"לים ותיקון 100 לחוק התכנון והבנייה.

יחיאל חיליק בר: סליחה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת טיבי, נא לנהל את זה בחוץ.

יחיאל חיליק בר: תודה.

חנא סוייד: אני רוצה לציין כאן, כפי שאמרתי כשנימקתי את הצעת האי-אמון של הסיעה שלי, שלצערי הרב הנושאים של האוכלוסייה הערבית מתנהלים במדינה לא על-ידי חוקים, אלא על-ידי החלטות הממשלה.

חנא סוייד: זה דבר מוזר.

חנא סוייד: כל העניינים במדינה, בסופו של דבר, צריכים להתנהל על-פי חוקים שוויוניים שמביאים בחשבון את האינטרסים של כל קבוצות האוכלוסייה בישראל.

חנא סוייד: לצערי הרב, החוקים שאנחנו מדברים עליהם כאן הם בעייתיים, והם מפלים – נגד האוכלוסייה הערבית, או ליתר דיוק הם לא מתייחסים כמעט לאוכלוסייה הערבית, מכיוון שהם נרקמו במהרה, רצו לתת מענה לצרכים של דיור, אבל במהרה, כפי שהסברתי, והם לא נתפרו בצורה שוויונית, כך שיפתרו ויתייחסו לבעיות של דיור ושל השגת דיור גם בקרב האוכלוסייה היהודית בערים הגדולות וגם בקרב האוכלוסייה הערבית.

חנא סוייד: חוק הווד"לים, הבעיה העיקרית שלו היא שאין בו פתרון למצוקת הדיור בישראל.

חנא סוייד: אומנם הוא פועל כבר תקופת מה, אבל הוא לא הביא לפתרון מצוקת הדיור והוא לא גרם לירידת מחירי הדיור.

חנא סוייד: כל מה שהוא תרם עד עכשיו זה הגדלת מספר התוכניות שאושרו, אבל גם אם אושרו יותר תוכניות, למעשה הביצוע של אותן תוכניות עדיין תקוע, במובן זה שאתה יכול לייצר יותר תוכניות, אבל התוכניות יישארו במגירות ולא יבוצעו.

חנא סוייד: אם אתה לא מגדיל את ההיצע של יחידות הדיור, בסופו של דבר אתה לא תורם להתמודדות עם העלייה המטאורית של מחירי הדיור, כך שבשורה התחתונה גם עם התיקון – גם עם הרוויזיה שמנסים עכשיו להכניס לחוק הזה, מכיוון שהוא נכשל – באמת מבחן התוצאה מורה שהחוק הזה – ועוד צעדים אחרים שהממשלה נקטה – לא תרם כהוא זה להורדת מחירי הדיור.

חנא סוייד: לכן אני חושב שהחוק הזה הוא חוק מיותר מההתחלה, והוא לא תרם ולא יתרום, על-פי מה שאנחנו רואים, לפתרון בעיית הדיור.

חנא סוייד: מדברים כאן על דיור בר-השגה; דיור בר-השגה זה דיור שמשפחה ממוצעת יכולה להשיג – יחידת מגורים.

חנא סוייד: אבל עכשיו התחילו לדבר על דירות קטנות, כלומר אתה רוצה להכריח את המחיר של הדיור לרדת לא על-ידי כך שאתה מוזיל את הדירות, אלא על-ידי כך שאתה מקטין את הדירות, כאילו בסופו של דבר אתה מושיב אנשים בחורים, בשטחים מאוד קטנים, ואז המחיר ירד, אבל בעצם אז אתה תגרום למצוקה אחרת, של המשפחות, שהן יצטרכו לגור בצפיפות רבה, עם כל הבעיות המתלוות לכך.

חנא סוייד: זה לגבי חוק הווד"לים.

חנא סוייד: לגבי התיקון האחר של החוק, שמדבר על מתן אחריות וסמכויות יותר גדולות לוועדות התכנון והבנייה, לוועדות המקומיות, אני רוצה להעיר לגבי התיקון הזה מהאספקט או מנקודת המבט של הציבור הערבי ושל היישובים הערביים.

חנא סוייד: זה מצב שבו כאילו אתה אומר:

חנא סוייד: כל מי שיש לו "מרצדס", אני נותן לו מערכת וידיאו או מערכת שמע משוכללת.

חנא סוייד: אתה צריך את בעל ה"מרצדס" כדי לתת לו את ההטבה.

חנא סוייד: נותנים יתר סמכויות לוועדות התכנון המקומיות, כאשר ברוב היישובים הערביים אין ועדות מקומיות לתכנון ובנייה, אלא יש ועדות מרחביות; מקבצים כמה יישובים יחד, ושר הפנים ממנה איזשהו יושב-ראש של ועדה לתכנון ובנייה.

חנא סוייד: זה כמובן ברוב המקרים.

חנא סוייד: בנצרת יש ועדה מקומית לתכנון ובנייה.

חנא סוייד: בטייבה יש ועדה שהיא מנוטרלת ולא פועלת, אבל רוב היישובים הערביים פועלים בוועדות מקומיות שהן ועדות מרחביות, שהיושב-ראש וכל הסגל בוועדה המקומית הוא סגל ממונה על-ידי שר הפנים.

חנא סוייד: תחשבו על מצב שבו ראש עיר כמו סח'נין, כמו תמרה, יישובים גדולים, של 30,000 ו-40,000 תושבים, הם צריכים להיות חברים בוועדה שבה פקיד שמינה שר הפנים הוא האחראי לענייני התכנון ביישובים שלהם.

חנא סוייד: זה מצב אבסורדי.

חנא סוייד: זה מצב שבו מפקיעים את הסמכויות של התכנון והבנייה מאותם יישובים, ואותם יישובים משוועים לתכנון, משוועים לבנייה, ורוצים לבנות, ולהתפתח, וליזום תוכניות מתאר, תוכניות הרחבה ותוכניות מפורטות, ולאפשר ליותר ויותר משפחות לבנות.

חנא סוייד: המצב הזה לא ניתן.

חנא סוייד: לא מאפשרים לדרג הנבחר, לרשויות המקומיות, למועצות העיר ביישובים הערביים, לשחק את התפקיד הזה, לשרת את הציבור שלהם בכך שהם מאפשרים יותר אישור של תוכניות ואישור של שטחי בנייה, כך שזה ייטיב וזה יפתור את בעיית המגורים ביישובים הערביים.

חנא סוייד: לכן אני חושב שהחוק הזה הוא חוק מגזרי, בסופו של דבר, כי אם אתה מציע דברים שמגזר שלם לא נהנה מהם, בעצם לא עשית שום דבר, אלא גרמת לכך שמגזר אחד ייהנה, וגם זה בספק, עם כל כך הרבה מגבלות וסימני שאלה שהעלה כאן חברי דב חנין בהתייחסותו לחוק הזה, ומגזר שלם, שמשווע, כפי שאמרתי, לפתרון בעיות בנושאי התכנון הבנייה, שאתה הוצאת אותו, החוק הזה בכלל לא מתייחס אליו.

יחיאל חיליק בר: סיכום.

חנא סוייד: אני רוצה להגיד שהיעדר ועדות תכנון ובנייה מקומיות ביישובים הערביים, שנבחרות על-ידי האוכלוסייה, הוא שורש הבעיה בתחומי התכנון והבנייה ביישובים הערביים.

חנא סוייד: זה שורש הבעיה.

חנא סוייד: לכן צריך להגיע למצב שבו מאפשרים ליישובים הערביים להקים ועדות תכנון ובנייה נבחרות, כך שהדמוקרטיה והייצוג המקומי ייקחו את התפקיד ואת הסמכות לתכנן עבור עצמם, כמובן במסגרת תוכניות המתאר המחוזיות והארציות.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת סוייד.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נתחיל בדיון הסיעתי של סיעת העבודה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת איתן כבל וחברת הכנסת סתיו שפיר.

יחיאל חיליק בר: אדוני, יש לך 15 דקות.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני אגיד לכם למה אני מוטרד.

איציק שמולי: מכיוון שרק היום, כמה זה סמלי שביום הזה בחרה אותה ממשלה שמביאה לנו היום את הארכת חוק הווד"לים, לפרסם את הנתונים העדכניים על עליית מחירי הדירות.

איציק שמולי: והמחירים – אתם לא תתפלאו לשמוע – ממשיכים לעלות, ומול המחירים הגואים יש פה מצעד, ואי-אפשר להסתכל על זה בדרך אחרת, מצעד של איוולת והונאה בכל מה שקשור לחוק הווד"לים ככזה שיכול להוריד את מחירי הדיור, ואני כמובן אסביר למה.

איציק שמולי: בכלל, הממשלה הזאת די מצטיינת בפער הגדול שלה.

איציק שמולי: אנחנו נדבר עוד מעט גם על יעדי התקציב, על שינוי הצעת התקציב שדיברנו עליה ככה ארוכות לפני כמה חודשים, ועושים בה היום שינויים דרמטיים.

איציק שמולי: אבל לעניין הדיור, הנתונים הם כאלה שמחירי הדיור מאז 2005 עלו ב-46% ריאלית, וזה לעומת השכר הריאלי שעלה רק ב-2.5%.

איציק שמולי: מחירי השכירות מאז 2008 עלו בכמעט 50%, ובמציאות הלא-נורמלית הזאת שרי הממשלה מתווכחים ביניהם איזו תוכנית תקודם קודם.

איציק שמולי: והדבר המצער באמת, שהתוכניות, לא רק שהן שונות, הן גם לפעמים מתנגשות אחת בשנייה.

איציק שמולי: בזמן ששר הפנים מבקש להקים, לקדם מערכת תכנון אלטרנטיבית, מגיע שר הבינוי והשיכון ומבקש לחזק את המערכת הקיימת; שר השיכון רוצה שאנחנו נלך לגור בהתנחלויות, ושר האוצר רוצה שנלך לגור בשכירות עד שנת 2014, בלי מחירים מפוקחים.

איציק שמולי: כלומר, אין תוכנית אחת סדורה, יש כל מיני תוכניות שמנסים לקדם בניסיון לגנוב קרדיט אחד מהשני.

איציק שמולי: והמחירים בזמן הזה, כמובן שהם ממשיכים לעלות, בזמן שכולכם ממשיכים להתווכח על הקרדיטים, ושום דבר לא קורה.

איציק שמולי: והנה הנתונים שפורסמו היום על-ידי הממשלה: ברבעון השלישי של שנת 2013 עמד מחירה של דירה ממוצעת בישראל על 1.26 מיליון שקלים, שזה גבוה יותר לא רק מאשר ברבעון המקביל אשתקד ב-5.5%, אלא מאז שאתם, חברי ביש עתיד, נכנסתם לממשלה, עלייה של 3%.

איציק שמולי: נדרשות היום 136 משכורות כדי לעמוד במחיר של אותה דירה, לעומת 132 בשנה הקודמת.

איציק שמולי: בחישוב חציוני, תחשבו על זה כך, שבמשך 161 חודשים בן-אדם פשוט אמור לעצור את חייו, להפסיק להוציא מכספו על ילדים, על תחבורה, על מזון, ולהוציא את 100% משכורתו במשך 161 חודשים לפי השכר החציוני, כדי להגיע לדירה משלו.

איציק שמולי: ומי שרוצה לשכור, אז גם שם אין שום פתרונות לממשלה הזאת ולמצב של השוק הנוכחי, כיוון שהיום שכירות במדינת ישראל עולה כמעט 3,500 שקלים, שזה מגיע לכדי 40%, 40% ממה שאנשים, בעיקר אנשים צעירים, מפרישים ממשכורתם כדי לענות על הצורך הזה של קורת גג.

איציק שמולי: ואם חוק הווד"לים הזה, כפי שעלתה יושבת-ראש ועדת הפנים לכאן בחגיגיות והודיעה שזו ספינת הדגל של הממשלה בתחום הדיור בכל מה שקשור לפתרון בעיית הדיור, אז אני באמת באמת חושש שאנחנו, הצעירים, עומדים בפני טביעה של ממש.

איציק שמולי: החוק הזה התקבל בכנסת בשנת 2011.

איציק שמולי: נכון, אמר חבר הכנסת דב חנין, אני וחברי הגענו לכאן עוד בימי המחאה, וככה הבטיחו לנו בלי להתבלבל שזה החוק הגדול שגם יפשט את הליכי התכנון וגם יגדיל את ההיצע ובסופו של דבר יוריד את המחירים.

איציק שמולי: זה מה שטענה הממשלה בזמנו.

איציק שמולי: אני מביא לכם גם ציטוט של לשכת ראש הממשלה, כמדומני, שככה יצאה בחגיגיות ערב פרסום החוק: "לראשונה, בהנחיית ראש הממשלה, נוסף לחוק סעיף הקובע כי ניתן יהיה לתכנן במסגרת תוכנית הווד"לים דיור להשכרה בהישג יד.

איציק שמולי: בנוסף, מעבר לחוק הווד"לים, במסגרת שלוש החלטות שתקבל מועצת מינהל מקרקעי ישראל בימים הקרובים, תיקבע מתכונת לדיור בהישג יד במסגרת מחיר למשתכן" – המגה-קומבינה של הממשלה הקודמת, זה כמובן לא בציטוט – "דירות להשכרה במתכונת של שכר דירה מפוקח".

איציק שמולי: אפילו לא דירה אחת מתוך 26,000 דירות במסלול של הווד"לים אושרה במסגרת דירה של שכר דירה מפוקח, ובניית מעונות לסטודנטים – תחזיקו חזק, אבל גם בעניין של מעונות הסטודנטים לא נבנתה אפילו יחידה אחת נוספת.

איציק שמולי: המהלך הזה של חוק הווד"לים, מעבר לזה שהוא יוצר מערכת תכנון נפרדת, על כל מה שמשתמע מכך – הרי מערכת התכנון שלנו בנויה כך שיש כמה רשויות תכנון, שיש ביניהן גם איזונים וגם מורכבויות – ובא שר הפנים וממשיך עם הגישה הזאת שבעצם מפרה את האיזונים האלה.

איציק שמולי: רק כדי להמחיש, בעזרת חוק הווד"לים אפשר למעשה להקים שכונות שלמות מבלי להתייחס, לא למרקם העירוני, לא לתשתית התחבורתית, הפיזית, לא למספר מקומות העבודה שיכולים לתמוך בהקמה של אותה שכונה.

איציק שמולי: אבל כדי לא לעשות לכם חיים קלים, חברי בממשלה, אני לא מתכוון להפוך את הוויכוח הזה לוויכוח בין אנשים לבין לטאות ועשבים.

איציק שמולי: כלומר, ההיבטים של איכות הסביבה הם חשובים, אבל גם כשמסתכלים על טובתם של אזרחי ישראל, אני חושב שהדבר הזה, המגמה הזאת, הכוונה הזאת להמשיך את חוק הווד"לים היא הרסנית.

איציק שמולי: אנחנו במהלך הדיונים, עוד בשנת 2011, אז כצופים מן הצד, אבל היו כאן גם לא מעט חברי כנסת שהתעקשו להכניס במסגרת חוק הווד"לים עניין של דיור בר-השגה.

איציק שמולי: הדבר הזה כמובן לא צלח בצורה מלאה, אבל הכוונה הייתה מאוד מאוד ברורה.

איציק שמולי: מעבר להפשטת הליכי התכנון והגדלת ההיצע, הדרישה הייתה לספק תמהיל מגוון של דירות, תמהיל שיתאים למשקי בית עם הכנסות בינוניות ונמוכות.

איציק שמולי: והדבר הזה באמת קיבל ביטוי בסעיף 3(ב) לחוק.

איציק שמולי: נוספה בסעיף הזה סמכות תקדימית לייעד קרקע בתוכנית לדיור בהישג יד בהשכרה, כלומר לוועדות לדיור לאומי נתנה הכנסת את הסמכות לקבוע פרויקטים של שכירות במחיר מפוקח, כשבמסגרת אותם הפרויקטים ייקבע גם מי זכאי וכמובן גם המחיר של השכירות.

איציק שמולי: וכפי שאמרתי קודם, למרות הסמכות המאוד מאוד גורפת שניתנה לממשלה ולוועדות לדיור לאומי, הממשלה בחרה להתעלם במפגיע, בצורה גורפת ומכוונת מהדבר הזה, מהסמכות שניתנה לה, ופשוט רוקנה מתוכן והתעלמה מהתכלית החברתית שהייתה למחוקק בחקיקת חוק הווד"לים.

איציק שמולי: וזה דבר שלא ניתן לעבור עליו לסדר-היום כאשר באים לדבר לא רק על המשך והארכה של חוק הווד"לים, אלא גם על הרחבת הסמכויות שלו.

איציק שמולי: כפי שאמר חבר הכנסת דב חנין, 25,000 דירות אושרו במסגרת חוק הווד"לים, מתוכן 1,600–1,700 דירות, דירות קטנות, ועוד 80 דירות להשכרה.

איציק שמולי: אף לא דירה אחת במחירים מפוקחים.

איציק שמולי: הדבר הזה מעיד על משהו אחד: שההתכווננות והאוריינטציה של הוועדות לדיור לאומי, של הווד"לים, התכלית שלהן היא אחת, ובזה הם מצליחים בחלק מהדברים, והיא להגדיל את ההיצע, אבל לא במידה מספקת שתוכל להשפיע על המחירים.

איציק שמולי: ולכן, החוק הזה כשל בצורה נחרצת במימוש התכליות החברתיות שלו, והממשלה רומסת ברגל גסה את הוראות החוק, מרוקנת אותו מתוכן ומעלימה מאוכלוסיות שהן לא מוחלשות – גם אוכלוסיות בינוניות, גם זוגות צעירים – מונעת מהם את האפשרות להגיע לקורת גג משלהם.

איציק שמולי: החוק הזה לא ייצר דיור בהישג יד.

איציק שמולי: למרות שגם שר הפנים וגם יושבת-ראש ועדת הפנים מרבים לומר בוועדה את הביטוי הזה, דיור בר-השגה, זה כשלעצמו לא הופך את החוק ולא יוצר מנגנון בתוך החוק לקיים דיור בר-השגה.

איציק שמולי: ואפשר להמחיש את זה בדרך מאוד מאוד פשוטה.

איציק שמולי: אנחנו בוועדה ביקשנו משר הפנים לקבוע כמות מינימום של דירות בנות-השגה למשך תקופת הארכת החוק.

איציק שמולי: באנו ואמרנו: משנת 2011 ועד עכשיו דירה אחת לא אושרה במחירים מפוקחים.

איציק שמולי: בוא תקבע אתה, שר הפנים, אפילו משהו מעליב של 5%, 10%, מכלל כל הדירות שמאושרות במסגרת ההליך התכנוני של הווד"לים.

איציק שמולי: בוא תקבע אתה את הרף.

איציק שמולי: ושר הפנים כמובן נעמד על הרגליים האחוריות ואמר: לא יהיה.

איציק שמולי: לא יהיה כי זו הכוונה האמיתית של הממשלה.

איציק שמולי: הממשלה לא מעוניינת לא בדיור בר-השגה ולא בדיור ציבורי; הממשלה לא מעוניינת לקדם את הפתרונות למשבר הדיור, ובטח לא באופן של הגברת המעורבות הממשלתית.

איציק שמולי: ועם המציאות הזאת של מחירים שהולכים וגואים זה קצת מוזר שבאה הממשלה – הממשלה השנייה שכבר עושה את זה ומנפנפת בחוק הווד"לים כאילו הוא הדבר הכי מוצלח בעולם.

איציק שמולי: כי אני שואל אתכם שאלה פשוטה: אם החוק הזה הוא באמת כל כך מוצלח, אז איך מחירי הדיור ממשיכים לעלות?

איציק שמולי: איך בתקופת כהונתה של הממשלה הזאת – אני לא מדבר על ראש הממשלה, שבשיא גדולתו ותפארתו, עד שנדרש לעניין אחרי שנתיים וחצי, עלה לכאן, לפודיום הזה, וכל מה שהוא מצא להגיד: זו אחריותו של אולמרט.

איציק שמולי: כפיים.

איציק שמולי: זו אחריותו של אולמרט.

איציק שמולי: את מי זה מעניין?

איציק שמולי: את מי זה מעניין?

איציק שמולי: חמש שנים אתה ראש הממשלה.

איציק שמולי: בתקופתך מחירי הדיור עולים ב-50%.

איציק שמולי: זה מה שיש לך להגיד לאנשים הצעירים במדינה?

איציק שמולי: זה אולמרט?

איציק שמולי: למי אכפת?

איציק שמולי: ועכשיו, במקום לעצור ולנתח את הכישלון ולברר לפני שמאריכים את החוק הזה למה משבר הדיור לא נפתר ולמה חוק הווד"לים לא מסייע בעצירת ובלימת מחירי הדיור, לא רק שמאריכים את החוק הזה אלא בוחרים להרחיב אותו: מעכשיו ניתן יהיה גם על קרקעות פרטיות; יזמים פרטיים יוכלו לקדם את הפרויקטים שלהם בהליך של הווד"לים, ויוכלו אולי לעשות רווחים קלים.

איציק שמולי: וזה דבר – אתם יודעים, אני מחפש את המילים הנכונות, אבל צביעות נראית לי מילה קטנה מדי, כי בזמן שהאנשים הצעירים מדברים על דיור בר-השגה, אז למעשה מה שיוצרים כאן באמת זה מסלול מקוצר לבעלי ההון, שיוכלו לקדם את הפרויקטים שלהם במסלול המהיר ביותר, בלי לתת שום התחייבות על גובה המחיר.

איציק שמולי: וכפי שאמרתי, הדרישה שלנו היום היא צריכה להיות מאוד מאוד פשוטה.

איציק שמולי: אם הכוונה של הממשלה אמיתית, שהממשלה, כפי שאני הצעתי בהסתייגות שלי, תבוא ותקבע רף מינימום, כמה דירות במסגרת המסלול הזה של הווד"לים יהיו במסגרת של שכר דירה מפוקח, כלומר מחירים מפוקחים.

איציק שמולי: אני לא מעז לדבר עם הממשלה הזאת על דיור ציבורי, כי באוזניה זה יכול להישמע כקללה, אבל דיור ציבורי – כשאנחנו ביקשנו במסגרת הדיונים בוועדה להעלות ולשריין לדיור הציבורי אחוז קטנטן – – –

שמעון סולומון: דרך אגב, בלי תוכנית של דיור ציבורי המחיר של הבתים שמעלים כל שנה מחדש בלי שום קשר ובלי שום פרופורציה למצב הכלכלי – לא ירד.

שמעון סולומון: לכן אני לא מבין את ההתנגדות לתוכנית של יש עתיד.

איציק שמולי: אני אסביר לך מה ההתנגדות לתוכנית של יש עתיד.

יחיאל חיליק בר: רק לסיים בבקשה.

איציק שמולי: אני מסיים.

איציק שמולי: יש עתיד התחייבה בצורה מאוד מאוד ברורה בבחירות האחרונות לדיור בהשכרה, מה שנקרא.

איציק שמולי: יש עתיד התחייבה על מלאי מסוים של 150,000 דירות.

איציק שמולי: היא רק לא סיפרה לנו שזה הולך להיות בעשר שנים, היא לא סיפרה לנו – שנייה – היא לא סיפרה לנו – –

שמעון סולומון: מהיום הראשון.

איציק שמולי: – – היא לא סיפרה לנו, חבר הכנסת סולומון – – –

שמעון סולומון: – – –

איציק שמולי: חבר הכנסת סולומון, אני אומר לך: ההתחייבות המפורשת ביותר שלכם – –

שמעון סולומון: אני אומר לך: מהיום הראשון.

שמעון סולומון: 75,000 – – –

איציק שמולי: – – ההתחייבות המפורשת ביותר שלכם הייתה שהמחירים יהיו מפוקחים, שהמחירים יהיו מפוקחים.

איציק שמולי: עכשיו, אם אתה חושב שאנשים – אתה גם בן-אדם צעיר, אבל אם אתה חושב שהאנשים הצעירים במדינה יוכלו לחכות לכם עד שנת 2024 כדי שאם וכאשר תקימו כאן את ה-150,000 יחידות דיור, וגם אז לא במחירים מפוקחים, אז יש לך טעות.

שמעון סולומון: – – –

איציק שמולי: אז אני רוצה דרכך להעביר מסר לשר האוצר: זה לא שהאנשים הצעירים עוזבים את המדינה, זה שהממשלה, ובעיקר שר האוצר, עזבו את הזוגות הצעירים.

איציק שמולי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת שמולי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת סתיו שפיר, ואחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

יחיאל חיליק בר: אחרונת הדוברים מסיעת העבודה תהיה חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, עשר דקות לרשותך.

סתיו שפיר: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, חוק הווד"לים שאנו דנים בו היום, ה"סופר-טנקר" של ראש הממשלה לפתרון מצוקת הדיור כביכול, אושר לראשונה בדיוק שבועיים אחרי פרוץ המחאה החברתית.

סתיו שפיר: אבל אל תטעו, החוק הזה לא הומצא כדי לפתור את הבעיה המרכזית שזעקה המחאה, היא בעיית הדיור.

סתיו שפיר: להפך, הממשלה ההיא הוכיחה שהיא אינה פותרת בעיות; היא בעיקר עסוקה בניצול מומנטומים תקשורתיים כשהיא מזהה כאלה, וכך היא עשתה גם כלפי המחאה עם החוק הזה בדיוק.

סתיו שפיר: במקום להביט היישר אל המציאות ולחשוב מחדש, במקום לאמץ פתרונות הגיוניים, מעשיים, שכבר נוסו ברחבי העולם, במקום לחוקק לראשונה סוף-סוף חוק לדיור בר-השגה שיגדיר זכאות לדיור על-פי גובה ההכנסה של הדייר, במקום לקדם ולפתח שוק לשכירות ארוכת טווח בערים הגדולות, במקום לעדכן את הקריטריונים לזכאות לדיור ציבורי ולחדש את מלאי הדירות לזכאים – במקום כל זה הממשלה ראתה את מאות האלפים צועדים אתנו ברחובות והחליטה שזו הזדמנות ממש חד-פעמית לעוד ניצול ציני של מצוקה אמיתית של הציבור הישראלי כדי לקדם עוד חוק טפל שלא יבנה פה ולו יחידת דיור אחת לדיור בר-השגה.

סתיו שפיר: אנחנו לא נפלנו בפח הזה, לא אז ולא היום.

סתיו שפיר: ה"סופר-טנקר" הזה, קראנו לו אז כבר סופר-בלוף, ואמרנו את זה לפני שהחקיקה יצאה לפועל; התנגדנו לה בכול הכוח.

סתיו שפיר: היום, שנתיים וחצי אחר כך, אני יכולה להגיד בדיוק את אותו דבר שאמרנו אז, רק שהפעם יש לנו גם הוכחות: 80 דירות להשכרה – זו הבשורה שהביא עמו החוק הזה.

סתיו שפיר: 80, 80 דירות להשכרה.

סתיו שפיר: ואנחנו לא מדברים על דירות בהישג יד.

סתיו שפיר: אלה 80 דירות להשכרה ש-2,000,000 השוכרים בישראל יכולים להתחיל לריב עליהן.

סתיו שפיר: ומובן שאין פה מה לדבר בכלל על מחיר מפוקח, ומבחינת הממשלה אפשר להשכיר שם דירת שני חדרים של 40 מטר ב-7,000 שקל, כי זה מה שקורה כשאין פיקוח.

סתיו שפיר: והעיקר שנגיד שבנינו דירות להשכרה, כפי שאמרה מירי רגב רק לפני שעה קלה.

סתיו שפיר: לפני שנתיים הכריז נתניהו כך, ממש במילים אלה, ואני מצטטת: מדינת ישראל פתחה את הברזים לכל אותה אוכלוסייה צמאה לדירות במחיר הגיוני.

סתיו שפיר: עד היום נבנו במסגרת חוק הווד"לים אפס יחידות דיור בר-השגה.

סתיו שפיר: אפס.

סתיו שפיר: אז זה מה שנקרא לפתוח את הברזים לאוכלוסייה צמאה לדירות?

סתיו שפיר: לצערי, הברזים היחידים שראינו מאז ההבטחה ההיא הם אלה שמציפים את הבריכה בבית ראש הממשלה, לא את שוק הדיור.

סתיו שפיר: שנתיים אחרי המחאה, ואפשר לומר שאולי שירותים חברתיים תקינים עוד אין פה, אבל שתי מדינות לשני עמים כבר יש: יש מדינה אחת שבה חיים ראש הממשלה וממשלתו, ומתחתיה יש מדינה אחרת ליתר אזרחי ישראל משלמי המסים, ובה אנחנו חיים.

סתיו שפיר: במדינה שאני גרה בה ביחד עם שאר אזרחי ישראל צריך לעבוד 135 חודשים ברצף, בלי להוציא שקל, כדי לקנות דירה, וזה על-פי חישוב של משרד השיכון, כלומר אם אתם מרוויחים משכורות של 9,000 שקל.

סתיו שפיר: במדינה שאנחנו חיים בה, כדי לגור בדירה שכורה – כי אין לנו הרי כסף לקנות דירה – צריך להפוך לקורבן של שוק מופקר ופרוץ, בלי שום הגנה, בלי הבטחה מינימלית שתוכל להמשיך לגור בדירה הזאת אפילו חודש אחד נוסף.

סתיו שפיר: זו המציאות.

סתיו שפיר: ממשלת ישראל לא רוצה להכיר במציאות, אז היא מקימה ועדות שעוקפות את המציאות, ואם להשתמש בטרמינולוגיה של ראש הממשלה: עברו שנתיים מאז חקיקת חוק הווד"לים, וישראל עדיין צמאה לדירות.

סתיו שפיר: מה זה צמאה, מתייבשת.

סתיו שפיר: מחירי הדיור לא רק לא הגיוניים, הם גם ממשיכים לעלות.

סתיו שפיר: רק השבוע נתבשרנו כי ישראל שובצה גבוה גבוה בדירוג בין-לאומי של עליית מחירי הנדל"ן, והיום מבקשת הממשלה לאשר את הארכת הוועדות לא-לנו האלה.

סתיו שפיר: תראו, אל תבינו אותי לא נכון.

סתיו שפיר: בחוק החדש כן נכנסו כמה שינויים, בזכות מאבק עיקש של חברי הכנסת מהאופוזיציה ושל הארגונים החברתיים – של הקואליציה לדיור בר-השגה ועוד ועוד; הוכנסו בחוק הזה כמה תיקונים מבורכים.

סתיו שפיר: הוא קובע לראשונה, למשל, כי 25% מסך הדירות שיאושרו יהיו קטנות, להשכרה, או לדיור בהישג יד להשכרה עם פיקוח לזכאים, במחיר מוזל.

סתיו שפיר: אבל מה הבעיה?

סתיו שפיר: שהחוק נמנע, במכוון, מלקבוע מדדים לעקרונות האלה.

סתיו שפיר: זאת אומרת, אין פה בכלל מדדים של ביצוע.

סתיו שפיר: כך, בדיוק כפי שקרה עם חוק הווד"לים המקורי, הממשלה יכולה למסמס את הכוונה המקורית, ושום דבר לא יכול לעמוד בדרכה.

סתיו שפיר: כדי לדאוג באמת לזוגות הצעירים שצריכים לעצור את האוויר במשך 135 משכורות, כדי שיוכלו להתחיל בכלל לחלום על דירה משלהם, נדרשת פה קבלת החלטות אמיצה.

סתיו שפיר: ממשלה שלוקחת ברצינות את משבר הדיור הייתה דואגת שבחוק הזה תהיה חובה להקצות נתח גדול מיחידות הדיור בכל פרויקט חדש לדיור בר-השגה.

סתיו שפיר: היא לא הייתה משאירה את זה לשיקול דעת או לפרשנות.

סתיו שפיר: דיור בר-השגה הוא האפשרות היחידה לשלב אנשים מאוכלוסייה בינונית וצעירה באזורי בנייה חדשים, והחוק הזה, כמו שהוא, פשוט מאפשר להתעלם מהם.

סתיו שפיר: והם לא היחידים.

סתיו שפיר: גם הזכאים לדיור הציבורי הושמטו מהצעת החוק המתוקנת, כאילו שהם לא זקוקים לסיוע באופן מיידי.

סתיו שפיר: חברי ועדת הפנים דרשו מהממשלה שחלק מהדירות שייבנו יימסרו למדינה, וזו תקצה אותם לזכאי הדיור הציבורי, אבל גם הבקשה הזאת נדחתה.

סתיו שפיר: והכי גרוע – החוק בגרסתו החדשה בכלל לא מגדיר מה זה "דיור בר-השגה".

סתיו שפיר: הוא מסמיך את ידיו של צוות חיצוני לקבוע תקנות.

סתיו שפיר: כמובן שאין "דד-ליין" בחוק לקביעת התקנות, אין בכלל חיוב לאישור התקנות על-ידי שר הפנים, שום דבר.

סתיו שפיר: אז מה זה משנה שעובדים על קביעת תקנות אם אף אחד לא חייב לקבל אותן?

סתיו שפיר: צריך כנראה להסביר שוב, ולהסביר את זה ברור: ההגדרה המקובלת היום בעולם ל "דיור בר-השגה" היא זו שגוזרת את הוצאות הדיור הנורמטיביות מתוך המסוגלות של הדייר, כלומר מתוך רמת ההכנסה שלו.

סתיו שפיר: זה אומר שלא יותר מ-30% מההכנסה הפנויה תלך להוצאות דיור.

סתיו שפיר: זאת אומרת, אתם מרוויחים 6,000 שקל בחודש?

סתיו שפיר: הוצאות הדיור הכוללות לא עוברות את ה-2,000.

סתיו שפיר: זו ההגדרה.

סתיו שפיר: כך מגדירים את זה בעולם.

סתיו שפיר: כך מגדירים את זה בצרפת, באנגליה, בגרמניה, במקומות שונים בארצות-הברית.

סתיו שפיר: זו ההגדרה.

סתיו שפיר: למה רק ישראל לא יכולה לעשות את זה?

סתיו שפיר: מה היה כל כך נורא אם היינו מגדירים זכאות חדשה לדיור בר-השגה?

סתיו שפיר: האם הבעיה היא שאז הממשלה הייתה צריכה להתמודד, חלילה, עם הממדים האמיתיים, הקשים, של מצוקת הדיור?

סתיו שפיר: האם אז לא הייתה ברירה לממשלה אלא לקחת אחריות על העתיד של האזרחים שלה?

סתיו שפיר: כל ההישגים שנכנסו להצעת החוק לאחר חודשים של דיונים מתישים והסתייגויות – הממשלה הזאת יכולה למסמס, למזמז, למרוח, ובסופו של דבר גם לקבור.

סתיו שפיר: אז בשביל מה הייתה כל העבודה הזאת?

סתיו שפיר: תראו, הממשלה עכשיו תעביר את החוק הפחדני הזה, למרות ההתנגדות שלי ושל חברי סיעתי ושל חברי לאופוזיציה.

סתיו שפיר: זה בסדר, אנחנו נעקוב.

סתיו שפיר: בשנים הקרובות אנחנו נעבור תוכנית-תוכנית ונספור: כמה דירות בהישג יד תצליחו לבנות הפעם?

סתיו שפיר: מתי תסתיים העבודה על הקריטריונים לדיור?

סתיו שפיר: מתי הם יתקבלו, אם יתקבלו?

סתיו שפיר: כמה שקרים תצטרכו בינתיים לספר לאזרחי המדינה שלכם, שמחכים, מחכים למוצא פיו של הבית הזה?

סתיו שפיר: אולי תנסו פעם אחת להפגין אומץ?

סתיו שפיר: קחו ברצינות את ההבטחות שאתם, ממשלת ישראל, הבטחתם לציבור הישראלי.

סתיו שפיר: פעם אחת קחו את זה ברצינות.

סתיו שפיר: קחו את הקריטריונים האלה, תאמצו אותם, תקבעו להם "דד-ליינים" אמיתיים.

סתיו שפיר: תוודאו שבכל פרויקט חדש יהיו דירות לדיור בר-השגה, אפילו אם זה לא בחוק הקיים.

סתיו שפיר: עשו זאת.

סתיו שפיר: זו הדרישה שהוציאה לרחובות חצי מיליון איש לפני רק שנתיים.

סתיו שפיר: זו הדרישה שעדיין אנשים מחכים בבתיהם לראות אותה מתקיימת.

סתיו שפיר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת סתיו שפיר.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יחיאל חיליק בר: לרשותך עשר דקות, אדוני.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתמול פגשתי חבר, בן 50 לערך, אב לבן – בן נשוי – אזרח ישראלי מהשורה, כמו כל אחד מאתנו.

נחמן שי: הוא סיפר על הבן שלו ובת-זוגו.

נחמן שי: שניהם משתכרים יחד 11,000 שקל.

נחמן שי: שניהם עובדים קשה מאוד.

נחמן שי: הם קמים ב-05:30 כל בוקר, נוסעים לרכבת, עולים על הרכבת, נוסעים למרכז הארץ, עובדים עד שעות הערב, שוב רכבת, הביתה.

נחמן שי: כמו בסיפורים.

נחמן שי: שניהם עובדים.

נחמן שי: הוא שאל אותי: תגיד, מתי תהיה להם דירה?

נחמן שי: הם נשואים.

נחמן שי: מתי תהיה להם דירה, ואיך תהיה להם דירה בדיוק?

נחמן שי: הוא אמר.

נחמן שי: אגב, שניהם כבר בוגרי אוניברסיטה, עם תארים, שניהם שירתו בצבא, הבן בגולני.

נחמן שי: ממש מלח הארץ, הלוואי שכולם היו כאלה.

נחמן שי: ממה הם יחסכו, הוא אומר לי, 4,000–5,000 שקל למשכנתה?

נחמן שי: ממה הם יחסכו בדיוק, ואיך?

נחמן שי: מה יקפיץ את המשכורות שלהם פי-שלושה או פי-ארבעה?

נחמן שי: לא הייתה לי תשובה.

נחמן שי: לא יכולתי להגיד לו שיש חוק הווד"לים באותו רגע.

נחמן שי: לא בטוח שהוא יעזור בכלל למשפחה הזאת.

נחמן שי: אבל שאלתי את עצמי: למה שהזוג הזה יישאר בארץ?

נחמן שי: הם רוצים לבנות את עצמם, את עתידם.

נחמן שי: והוא סיפר לי על קרובי משפחה שלו שהגיעו לאוסטרליה, ואני סיפרתי לו על קרובי משפחה שלי שגם הגיעו לאוסטרליה, אבל אוסטרליה היא גדולה, הם כנראה לא ייפגשו בקרוב.

נחמן שי: מדובר על אנשים שרוצים לחיות פה, בארץ, כיהודים.

נחמן שי: הם אוהבים אותה, הם גדלו פה.

נחמן שי: מה הסיכוי שלהם?

נחמן שי: מאין הם יביאו את הכסף?

נחמן שי: ואני אומר את זה כי הסתכלתי עליו והוא הסתכל עלי, הוא דיבר עם חבר כנסת, ואין לי תשובה; אין לי תשובה לתת לו.

נחמן שי: אנחנו לפני שבוע ציינו את העוני.

נחמן שי: מספר העובדים העניים זינק פי-שניים תוך עשור.

נחמן שי: זאת אומרת שאנשים עובדים והם עניים.

נחמן שי: אתם ראיתם את זה.

נחמן שי: ממדי העוני בישראל הם מהגבוהים בעולם המפותח.

נחמן שי: על-פי הדוח, יותר מ-1.75 מיליון איש מאזרחי ישראל עניים, 440,000 משפחות, ומהם – המספר שתמיד מזעזע אותי, תמיד מזעזע אותי – מספר הילדים העניים: למעלה מ-800,000.

נחמן שי: והוא גדל, כי כתוצאה מקיצוץ קצבאות הילדים, אנחנו יודעים, הוא יגדל.

נחמן שי: מישהו לקח אחריות גם להגדיל אותו.

נחמן שי: אז מאיפה לא רק הזוג הזה, הצעיר – מאיפה כל האנשים האלה ייקחו כסף כדי למצוא לעצמם דירה?

נחמן שי: לא פלא שבשכונות מסוימות בירושלים מצטופפות שמונה ועשר נפשות, ואולי יותר, בשלושה חדרים בקושי.

נחמן שי: פותחים את המיטות, סוגרים את המיטות בבוקר.

נחמן שי: זה בירושלים במיוחד, כי הלוא היא העיר הכי ענייה בארץ, אתם מכירים את הסיפור הזה.

נחמן שי: מחוז ירושלים – זה גם חשוב לך, ידידי היושב-ראש – שיעור העוני בירושלים, אגב, סתם, כי זה תמיד חורה לי הכי הרבה: 35% מהמשפחות בירושלים הן עניות; 60% מהילדים בירושלים הם עניים.

נחמן שי: 60%.

נחמן שי: אז איפה הם יגורו בדיוק?

נחמן שי: אז עכשיו בא החוק, והחוק הוא חשוב.

נחמן שי: אני אומר לכם: החוק הוא חשוב, אני מאמין אפילו שהחוק בא מתוך מגמה אמיתית ורצון לטפל בבעיה ולפתור אותה.

נחמן שי: וזה כבר גלגול מתקדם של החוק, כי אנחנו יודעים שהחוק הזה כבר היה, ועכשיו מאריכים אותו.

נחמן שי: אבל קיבלנו, כולנו – חברי ציטטו ואני אחזור על הציטוט הזה, כי כבר יש על מה להתבסס, כלומר זה לא תיאוריה, הוועדות כבר עובדות.

נחמן שי: עכשיו אנחנו מאריכים את התוקף של הוראת השעה.

נחמן שי: זאת אומרת, אנחנו מסייעים להם להמשיך.

נחמן שי: אבל אם בסוף מתוך 26,000 יחידות דיור שאושרו בווד"לים רק 1,627 הן דירות קטנות, זאת אומרת 6%; ורק 80 הן דירות להשכרה – 0.3%; ואפס דירות יועדו לדיור בהישג יד להשכרה – 0%; אז מה עשינו?

נחמן שי: מה מבטיח לנו שבסיבוב הבא, זה שאנחנו נכנסים אליו עכשיו, המצב יהיה יותר טוב?

נחמן שי: נכון שעכשיו סוכם ש-25% מהדירות תיכנסנה לקטגוריה הזאת, וגם תהיה ועדה, צוות – אני מצטט: בין-משרדי בראשות שר הפנים, והוא יקבע תקנות וכללים.

נחמן שי: ואני מאמין לו.

נחמן שי: אני בכלל – אני מאמין.

נחמן שי: אני באמת מאמין לממשלה שהיא רוצה לקדם את הנושא הזה.

נחמן שי: כי לא יכול להיות אדם בר-שכל במדינת ישראל, בטח בעמדת הנהגה, שלא ירצה לפתור את הבעיה.

נחמן שי: הבעיה – הבאתי לכם דוגמאות עד כמה הבעיה הזאת רחבה.

נחמן שי: כי תחת הממשלה הזאת – לא ממשלה אחרת, תחת הממשלה הזאת – אני רוצה להזכיר לכנסת, מדוח שפרסם משרד השיכון, מהיום: מחירי הדירות עלו ב-7% בשנה האחרונה.

נחמן שי: עלו.

נחמן שי: אנחנו כל הזמן רק שומעים איך מטפלים במחירי הדיור, ואו-טו-טו ירד מחיר הדירות, ואו-טו-טו זה.

נחמן שי: מי יודע איזה נס יתרחש פה?

נחמן שי: ולרכישת דירה, למי ששכח, רק 136 משכורות צריך.

נחמן שי: 136.

נחמן שי: 12 שנה לעבוד רק בשביל הדירה.

נחמן שי: וההישג הגדול זה שלא צריך יותר, זאת אומרת, לא גדל המספר של המשכורות שצריך.

נחמן שי: אז מה הפלא שישראל מובילה בעליית מחירי הדיור במדינות ה-OECD?

נחמן שי: מובילה.

נחמן שי: בכלל אני חושב שהם נורא אוהבים אותנו ב-OECD, כי אנחנו מספקים להם את הנתונים הכי מעניינים.

נחמן שי: כל הזמן.

נחמן שי: את צוחקת, אני יודע.

נחמן שי: כל הזמן.

נחמן שי: אני חושב שאנחנו המדינה הכי מרתקת.

נחמן שי: מצד אחד היא – קודם כול, היא התקבלה למועדון הזה בתרועות גדולות, והיא כל הזמן מתבלטת שם, אבל איכשהו אנחנו תמיד יוצאים הכי גרוע, כמעט הכי גרוע.

נחמן שי: אני רק מקווה שלא יזרקו אותנו משם בסוף.

נחמן שי: יגידו: תשמעו – אתם יודעים, אף ארגון לא רוצה שיהיה לו הרבה נתונים גרועים, כי זה מוריד את הממוצע.

נחמן שי: אז בוא נתפלל.

נחמן שי: הנה, השר שטייניץ היה אחד השדכנים העיקריים בכניסה ל-OECD.

נחמן שי: הוא עסוק קצת, אבל אולי הוא יסביר לי אם לא אכזבנו קצת את חברינו ב-OECD עם הנתונים שאנחנו מציגים להם.

נחמן שי: כי אתה, היו לך יחסים מצוינים ב-OECD.

נחמן שי: אני הזכרתי שאנחנו כל הזמן מספקים ל-OECD נושאים למתוח ביקורת עלינו, בהמון תחומים, כולל בנושא הדיור, אז אמרתי שאני מקווה שלא יזרקו אותנו מהמועדון.

נחמן שי: אתה טרחת מאוד שנהיה שם.

נחמן שי: אבל באמת, העניין של הדיור הציבורי – גם הוא, גם הוא; אנחנו, בעניין הדיור, גם בו.

נחמן שי: הנה, מחירי הדירות בישראל עלו בשיעור הגבוה ביותר בקרב מדינות הארגון לשיתוף פעולה כלכלי – ה-OECD.

נחמן שי: מחקר וכו' וכו'.

נחמן שי: אז אני אמרתי, עוד פעם – אני רוצה כבר לסיים את דברי:

נחמן שי: אני מאמין שהממשלה רוצה לקדם את הנושא הזה.

נחמן שי: אני מאמין לה.

נחמן שי: ואני חושב שגם השר וגם יושבת-ראש הוועדה עשו, והם גם חידשו חידוש עם ה-25% האלה.

נחמן שי: בסדר גמור.

נחמן שי: אבל בעיני יש רק מבחן אחד, הוא מבחן הביצוע.

נחמן שי: לא הכוונות קובעות, אלא הביצוע.

נחמן שי: בביצוע עד עכשיו הממשלה כשלה.

נחמן שי: היא כשלה עם החוק.

נחמן שי: המחירים עלו; מחירי הדירות ממשיכים לעלות; העול הוא בלתי ניתן לתיאור.

נחמן שי: הוא מתחבר עם הנתונים הכלכליים-חברתיים האחרים המאכזבים שלנו.

נחמן שי: וכאן אנחנו רק – אנחנו נצביע בעד.

נחמן שי: אני אצביע בעד; אני חושב שגם חברי, כי אנחנו לא רוצים שיאשימו אותנו כמובן שאנחנו מכשילים חלילה את הניסיון הזה.

נחמן שי: אבל אני אומר לכם לקחת את זה בזהירות גדולה, ואני מבטיח שאנחנו, כחברי כנסת, בכל מקום שנהיה נמשיך ונעקוב אחרי החוק הזה.

נחמן שי: כי אני אומר לכם שזה בנפשנו.

נחמן שי: זה בנפשנו שלא יגדל פה דור שגם יהיה עני וגם יהיה מחוסר דיור וגם יהיה בור.

נחמן שי: כל הצרות האלה ייפלו על הדור הבא של מדינת ישראל אם אנחנו לא נבטיח ונפקח שהחוק הזה יתממש, וחוקים אחרים, כדי שיקום פה דור אחר.

נחמן שי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מרב מיכאלי, אחרונת הדוברים מסיעת העבודה.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן נעבור לדיון הסיעתי של סיעת ש"ס.

יחיאל חיליק בר: ראשון הדוברים – נסים זאב.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

מרב מיכאלי: חמש דקות.

יחיאל חיליק בר: חמש דקות.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני.

מרב מיכאלי: תודה, חברות, חברים, הרבה דברים חכמים וחשובים נאמרו היום על החוק הבעייתי והגרוע הזה.

מרב מיכאלי: אני אציין בחמש הדקות שלי את מה שהם בעיני הדברים הכי בולטים.

מרב מיכאלי: קודם כול, באמת, חוסר הנחיצות שלו.

מרב מיכאלי: כי שוב ושוב אנחנו נוכחות שהבעיה, הפקק הוא לא בתכנון.

מרב מיכאלי: כשהחוק הזה עבר לראשונה היו 160,000 דירות מאושרות לבנייה.

מרב מיכאלי: 160,000.

מרב מיכאלי: עכשיו בוא נראה את הממשלה הזאת מוציאה את זה לפועל.

מרב מיכאלי: הבעיה היא במימוש וביישום.

מרב מיכאלי: לא יעזור שייתנו לווד"לים האלה לתכנן עכשיו עוד 100,000, עוד 200,000, עוד 300,000 דירות.

מרב מיכאלי: אם הם לא מסוגלות ומסוגלים להוציא את זה לפועל, מה התועלת בכל התכנון הלקוי הזה?

מרב מיכאלי: ותכף נפרט כמה הוא לקוי.

מרב מיכאלי: משום שלא משנה כמה דירות יתכננו הוועדות, יאשרו לבנייה, אם המדינה לא מכשירה את התשתיות הסביבתיות, הציבוריות, הנחוצות בשביל לגור: צריך ביוב, צריך מים, צריך כבישי גישה, צריך תחבורה ציבורית, תשמור השם – דבר שהממשלה הזאת בכלל לא מכירה מי יודע מה.

מרב מיכאלי: כל זה בשביל שאפשר יהיה גם לצאת מהבית וגם אפשר יהיה לחיות בתוך הבית.

מרב מיכאלי: לא מספיק שיוקם בית.

מרב מיכאלי: אם כל זה לא קורה, לא יעזרו כל הווד"לים שבעולם, בכל הכבוד.

מרב מיכאלי: עכשיו, בואו נדבר על התכנון של הווד"לים.

מרב מיכאלי: הממשלה רוצה להזדרז עם התכנון.

מרב מיכאלי: להזדרז.

מרב מיכאלי: דחוף, דחוף נורא התכנון, בשביל לתכנן עוד ועוד דירות שלא נוכל לבנות אותן.

מרב מיכאלי: כל הרעיון בתכנון הוא תכנון: שיהיה היגיון; שיהיה מספיק מקום בשביל מבני ציבור; שיהיו כל התשתיות האלה שדיברתי עליהן, שבאמת אפשר יהיה להוציא אותן לפועל; שתהיה מספיק חניה; שיהיה איפה להעביר דרכי גישה; שיישארו שטחים פתוחים.

מרב מיכאלי: כי אחרי הכול, שטחים פתוחים – צריך לחזור ולהזכיר כנראה – הם לא איזה, איך אני אגיד?

מרב מיכאלי: שיגעון של אנשים ירוקים.

מרב מיכאלי: שטחים פתוחים הם אוויר לנשימה.

מרב מיכאלי: בפועל.

מרב מיכאלי: הם חמצן.

מרב מיכאלי: הם מקום שעליו נוכל גם לגדל כל מיני ירקות, שאחר כך נצטרך לאכול אותם, שיהיו לנו ויטמינים.

מרב מיכאלי: זה גם צריך.

מרב מיכאלי: שטחים פתוחים – כן, חברות וחברים, צריך גם להשאיר שטחים פתוחים.

מרב מיכאלי: לא הכול זה שלמת בטון ומלט.

מרב מיכאלי: אז כשמתכננים מהר מהר מהר, וגם מתכננים בוועדות האלה בלי קשר לוועדות שקיימות, הרשמיות – המצוינות, אגב, שבדרך כלל עושות עבודה טובה.

מרב מיכאלי: בין השאר העבודה הטובה שלהן היא שהיא מאפשרת לאזרחיות ולאזרחים להציג התנגדויות.

מרב מיכאלי: כי כן, לפעמים יש דברים שאולי הוועדה לא רואה והאזרחיות והאזרחים שגרות מסביב כן רואות, וצריך שאפשר יהיה לתת להן להתנגד.

מרב מיכאלי: זה לא הדבר הזה שיש היום מפלגות בקואליציה שאוהבות שלא יפריעו להן – שלא יפריעו להן לעשות, שלא יפריעו להן למשול, וכל מיני גופים כמו האופוזיציה או כמו האזרחיות והאזרחים, פשוט מפריעים להם.

מרב מיכאלי: אז לא.

מרב מיכאלי: צריך לתת לאזרחיות ולאזרחים להשמיע את קולם.

מרב מיכאלי: ואילו היו רק מוסיפות ומוסיפים כוח אדם לאותן ועדות, שזאת המומחיות שלהן זה שנות דור, מאז קום המדינה, אילו היו פשוט מוסיפים כוח-אדם לוועדות האלה, באמת, כל הבעיות האלה היו נפתרות כבר, אגב, מאוד מאוד מזמן.

מרב מיכאלי: אבל לא.

מרב מיכאלי: הממשלה הזאת מתייחסת לזה כאילו זו מדינה של מישהו אחר, כאילו זו ממשלה של מישהו אחר, והיא באה לעקוף אותה.

מרב מיכאלי: היא אומרת: אני לא – אין לי סבלנות אליכם.

מרב מיכאלי: אתם זקנים, אתם שירות ציבורי, אתם טרחניים, לוקח לכם זמן.

מרב מיכאלי: אני – אני צעירה, מהירה, מגניבה, ולכן אני אקים את הוועדות שלי, והן יעקפו אתכן; הן יתכננו מהר, מעכשיו לעכשיו.

מרב מיכאלי: הן יפתרו לי את כל הבעיות, טיק-טיק-טיק.

מרב מיכאלי: יהיו מלא מלא תכנונים חדשים.

מרב מיכאלי: אחר כך ניתקע שוב עם היישום והבנייה.

מרב מיכאלי: את זה אף אחד לא טורח לספר לנו ואף אחד לא טורח להגיד, ואף אחד מהממשלה הזאת גם לא מציע לזה פתרונות.

מרב מיכאלי: ואחרון אחרון – העניין הפעוט של דיור ציבורי.

מרב מיכאלי: במדינה שבה העוני הולך וגדל באופן שהוא מביש, מחפיר, מקומם, מתסכל, באמת מסוכן – מסוכן ללכידות החברתית, מסוכן לביטחון; המילה הזאת שכל כך אוהבות ואוהבים במדינת ישראל: ביטחון.

מרב מיכאלי: איזה ביטחון יש במדינה שיש בה כל כך הרבה אנשים ואנשות שלא יכולות לקיים את עצמן גם אם שני ההורים במשפחה עובדות ועובדים?

מרב מיכאלי: אז לאלה שגם אין להם פעמים רבות קורת גג, אין להם איפה לגור, יש בישראל, שימו לב, 0.039 דירות דיור ציבורי על כל 1,000 אזרחיות ואזרחים.

מרב מיכאלי: רק לשם השוואה, הממוצע במערב הוא 51 דירות על כל 1,000 אזרחיות ואזרחים.

מרב מיכאלי: אצלנו – שמעתם נכון: 0.039.

מרב מיכאלי: גם את הבעיה הבוערת, בוערת, בוערת הזאת הווד"לים האלה לא מתקנות.

מרב מיכאלי: באמת אסור להעביר את החוק הזה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת נסים זאב יתחיל את הדיון הסיעתי של סיעת ש"ס.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת איציק כהן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: עשר דקות לרשותך.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, לא הבנתי מה זה וד"לים, אז אמרו לי שזה ועדת דלים: יש דלים ואביונים במדינת ישראל שהוועדה הזאת באה באמת לפתור את הבעיה שלהם.

נסים זאב: אני באמת אוחז בכך שהממשלה עושה כמיטב יכולתה, עם כל המגבלות שיש לה – ויש לה מגבלות גם בחשיבה, גם בתכנון.

נסים זאב: אבל מה לעשות, אלה היכולות שלהם.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אם כל חטאת זה כאשר כל הנושא של הדיור הציבורי – לפני כמה שנים הייתה פה התלהמות והתלהבות שבאים כרגע לפתור בעיה ומצוקה של אותן משפחות שנתקעו בתוך הדירות שלהן כל כך הרבה שנים, וסוף-סוף הם יכולים לקנות את הדירות שלהם אולי ב-20%, מקסימום עד 25%, ויש כאלה שגם ב-10%.

נסים זאב: והלכה לקראתם הממשלה, ובסופו של דבר, נכון להיום, יש כמעט 2.5 מיליארד שקלים מהמכירות האלה.

נסים זאב: והכספים האלה, איך אומרים – אף אחד לא יודע לאן נעלמו, איפה הם נמצאים, איזה דירות נרכשו.

נסים זאב: הלוא הייתה הבטחה מפורשת שאותם כספים יופנו אך ורק לדירות לזכאים, ולא ראינו שנקנו דירות עבור אותם זכאים.

נסים זאב: וההתעללות הזאת ממשיכה, והתור, כפי שאני יודע, כמעט בכל ערי הארץ – אין פתרונות אמיתיים למצוקות של הזכאים.

נסים זאב: מי שמקבל תעודת זכאות חושב: הו, הגיעה הגאולה שלו סוף-סוף, הוא כבר קיבל ממשרד השיכון אישור שהוא זכאי לדיור, והוא חושב שהנה, או-טו-טו, תוך חודש, תוך שבועיים הוא מקבל את הדירה, ואני כבר אחליט רק איזו דירה באיזו שכונה.

נסים זאב: והוא מחכה חודש וחודשיים ושנה ושנתיים, ובסופו של דבר אומרים: תשמע, יש לך עוד זמן, ולכן בינתיים אולי ניתן לך סיוע בשכר דירה.

נסים זאב: זה מה שקורה נכון להיום.

נסים זאב: עכשיו, מה הפתרונות באמת?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אם לא יפשירו באמת קרקעות במדינת ישראל – לא חסרות קרקעות; שלא יספרו לי סיפורים וייתנו אחוזי בנייה גבוהים.

נסים זאב: אם מדינת ישראל לא תוריד את מחירי הקרקע, ואם האינטרסים הכלכליים של מינהל מקרקעי ישראל – שבעצם תופס למעלה מ-90% של קרקעות המדינה, הוא בעל הבית של המדינה.

נסים זאב: תגיד לי: איזה אינטרס יש למינהל?

נסים זאב: אני יודע רק עכשיו על איזו עסקה של מוסד חינוך, ראיתי את הביזנס; זה משהו מזעזע.

נסים זאב: ולכן, אני אומר לך שאין שום סיבה בעולם שמישהו תהיה לו איזו מוטיבציה לבנות אפילו מוסד ציבורי כשכל השירות הוא שירות ציבורי גרידא.

נסים זאב: אין.

נסים זאב: כי המחיר היום, אפילו לקרקע ציבורית, למוסדות ציבור, המחיר מאמיר לשמים, ברקיע.

נסים זאב: ולכן, כל עוד בעל הבית האחד והיחיד שאין לו מתחרה זה מינהל מקרקעי ישראל, זה כמו שיש יצרן אחד במדינת ישראל.

נסים זאב: וכשיש יצרן ואין תחרות אז המחירים תמיד בשמים.

נסים זאב: עכשיו, זוגות צעירים – כולם אמרו שייתנו להם פרויקטים מיוחדים.

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני, מתוך ידיעה: למשל, במעלה-אדומים, רק לפני כמה שנים דירת ארבעה חדרים עלתה 500,000 שקל, וזה כולל מרפסת גדולה, מחסן גדול, חניה מתחת לבית.

נסים זאב: היום אותה דירה נמכרת בין 1.2 מיליון ל-1.4 מיליון – תלוי אם זו יד שנייה או יד ראשונה.

נסים זאב: זאת אומרת, זה לא עלה רק בכפליים, זה עלה פי-שלושה.

נסים זאב: אז שמעתי חבר כנסת שאומר שזה עלה ב-50%.

נסים זאב: הלוואי ב-50%.

נסים זאב: זה עלה פי-שניים או פי-שלושה.

נסים זאב: מחירי הדירות פה האמירו במצב שגם אם הממשלה, איך אומרים?

נסים זאב: תשב על הברכיים שלה כדי להוריד ולהוזיל את מחירי הדירות, אני מסופק אם יש לה בכלל היכולת.

נסים זאב: אז מה?

נסים זאב: איך אומרים – נותנים בתוכניות האלה איזו סוכרייה, אולי אחיזת עיניים, הייתי קורא לזה, כאילו אנחנו עכשיו הולכים באמת לפתור את הבעיה של המשתכן.

נסים זאב: גם בדיור למשתכן הרי הקריטריונים ברורים: רק לא חרדים, כי אתה צריך להגיע למצב שעובדים לפחות ב-125% משרה.

נסים זאב: זאת אומרת, אם שני בני-הזוג לא עובדים, וגם אם רק אחד עובד, אז הם לא זכאים לדירה למשתכן.

נסים זאב: אני כבר לא מדבר על התוכניות הגרנדיוזיות שהיו אז, בזמנו.

נסים זאב: מאיר שטרית, שר השיכון, אני זוכר שבא והביא איזו הצעת חוק.

נסים זאב: חשבנו: עת הזמיר הגיעה, הגאולה מתקרבת.

נסים זאב: הוא אמר שמעכשיו, בתוכניות החדשות שלנו, יהיו דירות במלאי להשכרה.

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, המדינה לא ערוכה.

נסים זאב: האזרחים שלה לא ערוכים ולא יכולים.

נסים זאב: אין להם יכולת לקנות דירות.

נסים זאב: הנה, היום היינו יחד עם חבר הכנסת סולומון בוועדה, ודיברנו על העולים החדשים האתיופים, שיש להם המגבלות שלהם.

נסים זאב: עם כל הרצון, כשנותנים להם כ-281,000 שקלים כדי לרכוש דירה, מי יכול לרכוש דירה?

נסים זאב: איזה עולה חדש, ביכולות שלו – יכול לקנות דירה?

נסים זאב: תראו לי את הדירה הזאת בכלל.

נסים זאב: איפה היא קיימת?

שמעון סולומון: אף אחד לא קונה.

נסים זאב: אף אחד.

נסים זאב: זאת אומרת, גם אם אתה נותן לו – וזאת הלוואה, אני כבר לא יודע מאיפה הוא יחזיר את ההלוואה, אבל בוא נאמר שיש לו את היכולת להחזיר.

נסים זאב: מי יכול לרכוש דירה ב-280,000 שקל?

נסים זאב: לכן, אם לא תהיה הוזלה דרסטית, משמעתית, שבאמת תיתן פתרונות ומענים לדברים האלה, אנחנו נמצא את עצמנו אולי בעוד שנתיים עם עוד פרויקט ועם עוד תוכניות.

נסים זאב: ותאמינו לי, תוכנית מביאה תוכנית כמו שחבר מביא חבר.

נסים זאב: אל נשכח שלמשל כל הנושא של המלט, שזה מרכיב די מרכזי – כאשר חברה אחת במדינת ישראל היא בעלת הבית, היא קובעת את המחירים, לא יעזור שום דבר.

נסים זאב: הנושא של עובדים זרים – כאשר אין לך כוח עבודה ואתה צריך לייבא ואתה בהגבלה מסוימת, אז שוב, גם כוח-האדם עם ההגבלות שלו מייקר את כל מה שקשור.

נסים זאב: אני מסתכל סביב ירושלים כי אני, כאיש ירושלים – אני אומר לך, אדוני, בשכונת הקטמונים, למשל; אתה יכול לראות שם את כל השכונות, למשל ח' או ד' או ה', יש שם אזורים שלמים שהבניינים שם הם בנייני בלוק עם ארבע קומות.

נסים זאב: אם באמת רוצים שם גם לייפות ולתת תכנון רציני ומגוון לאותם תושבים, צריך לעשות באמת חשיבה רצינית ולבנות במקום ארבע קומות שמונה ועשר קומות, בניין אבן, לתת איכות חיים – זה נקרא פינוי ובינוי – ולתת להם את כל מה שמגיע להם על-פי דין.

נסים זאב: אני בטוח שהם ישתפו פעולה.

נסים זאב: אבל אם הדייר ירגיש שרק רוצים לדחוק אותו מהבית שלו, ולא לתת לו פתרון ביניים עד שהוא יבנה, או שהמדינה תיתן לו, וגם – מי באמת יכול לשאת?

נסים זאב: מי יש לו יכולת לעשות פרויקטים כאלה?

נסים זאב: האם באמת משרד השיכון מתכוון להרים פרויקטים כאלה של להרוס בניינים ישנים ולבנות אותם מחדש, ולתת פתרונות תוך כדי הכפלה שלהם, או לשלש אותם לגובה?

נסים זאב: הדבר המרכזי, כמו שאני רואה אותו: המדינה היא חמדנית.

נסים זאב: היא מוכרת מעט ומרוויחה הרבה, כי אלה האינטרסים שלה.

נסים זאב: יש כאן אנשים עם אינטרסים ברורים שמחירי הדירות דווקא יעלו ויאמירו.

נסים זאב: לא מעניינת אותם עליית המחירים.

נסים זאב: יש כאן קבוצות לחץ.

נסים זאב: אנחנו יודעים מה זה לוביסטים, ואנחנו יודעים בדיוק איך הם עובדים.

נסים זאב: אותו הדבר.

נסים זאב: אני לא רוצה להזכיר פה שמות של אנשים מתוך הכנסת.

נסים זאב: למה שאדם, שר בממשלת ישראל, שיש לו דירה ששווה נגיד 5 ו-6 מיליון שקלים – שמחירי הדירות שלו דווקא ירדו?

נסים זאב: מה האינטרס שלו בכלל?

נסים זאב: אדרבה, שיעלו כמה שיותר.

נסים זאב: מי שיש לו – ייתן לו עוד.

נסים זאב: מי שאין לו – איך אומרים בערבית?

נסים זאב: ידבֵּר חאלה.

נסים זאב: שידפוק את הראש שלו.

נסים זאב: מה זה מעניין אותנו?

נסים זאב: זה מה שקורה בפועל.

נסים זאב: אני אומר שבכל מקרה אנחנו בהחלט נתמוך בחוק הזה, אבל אני לא רואה שכל הנושא התכנוני הולך להשתנות באמת.

נסים זאב: אני לא רואה פתרון בפועל, ואם לא יחליפו את אנשי התכנון היום ברשויות המקומיות וייתנו להם חשיבה חדשה, התיקים ימשיכו להיות תקועים, כפי שאני מכיר אותם כבר זה 20 שנה.

נסים זאב: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת נסים זאב.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איציק כהן – אינו נוכח.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יעקב אשר, יהדות התורה, הוא הדובר הבא.

יחיאל חיליק בר: אחריו – נעבור לסיעת מרצ.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: יש לך עשר דקות.

אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני דווקא תומך בחוק הווד"לים, אף-על-פי שיש הרבה מן הצדק בטענה שאילו הייתה המדינה, במערכות הקיימות, בלי להקים מסלול נפרד, עובדת נכון אפשר היה להגיע להאצה של בנייה.

בעצם הווד"לים הם מסלול נוסף, שאפשר היה אפשר לעשות אותו גם במסלולים הרגילים, אבל כשאנחנו נמצאים במצב כזה, גם דברים שאולי הם מלאכותיים – בסופו של יום המטרה היא חשובה.

ולכן, חלק הארי מהדברים, אפשר היה לעשות אותו גם במתכונת הקיימת, דרך הוועדות המחוזיות, בצורה הרגילה, אבל בכל זאת, כדי להפנים את מצב החירום שבו נמצאת מדינת ישראל, לפעמים גם שינויים קוסמטיים כאלה – עצם המושג הזה של האצת הבנייה ומסלול מיוחד יחייב בסופו של דבר, אני מקווה, את הפקידים ואת אותם אנשים שממונים על הדבר הזה.

כך שאני תומך בחוק הזה ברמה העקרונית.

הייתה הסתייגות אחת, ואמרתי זאת גם בוועדה, שאני חושב שיש טעות גדולה: יש בחוק המוצע – אומנם הוא מתקן את החוק הקיים; בחוק הקיים צריך שלפחות 80% מהקרקע תהיה בבעלות מינהל מקרקעי ישראל, והשאר יכול להיות גם של בעלים פרטיים, בחוק הזה תיקנו את זה והתוכניות צריכה להכיל לפחות 40% קרקע מינהל.

וכאן אני שואל, ושאלתי את זה גם בוועדה ולא קיבלתי תשובה: מדוע להגביל את זה רק לקרקעות של מינהל מקרקעי ישראל?

בסופו של דבר, הרי מה המטרה שלנו?

המטרה שלנו זה להגדיל את מספר יחידות הדיור, להגדיל את היצע הדירות, ולהוריד את המחירים על-ידי זה.

אנחנו מכירים את הגוף הזה שנקרא מינהל מקרקעי ישראל: הוא גוף שבלוני, שעובד לאט, לא תמיד הוא מזיז דברים בצורה מהירה.

אין בעצם שום נפקות אם זה קרקע פרטית או אם זה קרקע מינהל, מעבר לזה שיש אולי אנשים שפוחדים לומר בנייה פרטית.

הרי כל המטרה שלנו היא להאיץ בנייה של יחידות דיור, אז מה זה משנה מי הבעלים של הקרקע?

איזה עניין יש בזה?

לפחות כהצעת פשרה הצעתי בהסתייגות, וביקשתי להסתייג על זה, לפחות להוריד את האחוז, כדי שיהיה לזה שם של המדינה, שם של המינהל, אז גם ב-20% – שיסתפקו ב-20%, ולא 40% מהקרקע, וכך גם אם 80% ממנה תהיה פרטית יחול עליה חוק הווד"לים, כדי שיוכלו באמת להאיץ את הבנייה ולהאיץ את אותה שכונת מגורים, את אותן יחידות דיור שאנחנו כל כך רוצים.

לצערי הרב זה לא התקבל.

איני מבין מדוע, משום שכשאנחנו בוחנים את זה, בסופו של יום הווד"לים וכל המערכת וכל התהליך זה תהליך מורכב מאוד, עם הרבה ועדות, עם הרבה אפשרויות של הסתייגויות, הרבה אנשי מקצוע שבוחנים את התוכניות, ואם כל המטרה היא רק להגדיל את היצע הדירות, לא היה צריך להגדיל את זה בקרקע.

אין שום נפקות מאיזו קרקע זה מגיע.

כולנו היינו צריכים להתגייס לעניין הזה, שזה יהיה גם בקרקע פרטית וגם בקרקע ציבורית; בכל קרקע שעומדת בתנאים, שמתאימה לתכנון, שמתאימה לאותה תוכנית מתאר עירונית.

הרי יש מספיק הגבלות, מספיק גבולות ומספיק נקודות ציון כדי לדעת מה נכון לעשות באותו מקום.

לכן אין שום הבדל אם זה יהיה בקרקע פרטית או בקרקע ציבורית.

אבל אני מציג את ההסתייגות הזאת כמעט ללא תקווה שזה יתקבל, כי המערכות כבר זזות ורוצים לקדם את זה ולהאיץ את זה.

לגופו של עניין, אני חוזר: אף-על-פי שאנחנו באופוזיציה ולמרות הדברים שנאמרו כאן, אני חושב שהתוכנית עושה דברים טובים.

הרעיון הוא רעיון נכון.

צריך להמשיך אותו, לשפר אותו – והוא שופר; צריך לשפר אותו יותר, ואולי נעשה סיבוב נוסף בשיפורים שלו.

לגבי נושא הדיור הציבורי, אין ספק שהנושא הזה הוא נושא נכון.

צריך לשלב את זה בתוך הדברים.

אבל יש בעיה קשה מאוד בהגדרה של דיור בר-השגה – הרבה בעיות של הגדרה ואיך להוציא את זה בסופו של דבר אל הפועל.

אני חושב שלא היה צריך – וטוב שזה נעשה כך – לא היה צריך לעצור את החוק הזה עד שימצאו את הפתרונות האחרים, ובמקביל אפשר גם לקדם את הנושא של דיור ציבורי או דיור בר-השגה, כדי שבסופו של דבר נגיע למטרות שאנחנו רוצים: שכל זוג צעיר יוכל למצוא במדינת ישראל את המקום שבו הוא יבנה את חייו, ולא יצטרך לשעבד את עצמו או להסתובב בדירות שכורות במחירים שמאמירים כל הזמן על חשבון האוכל היומיומי, על חשבון הלחם והמרגרינה.

תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת יעקב אשר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

יחיאל חיליק בר: עשר דקות לרשותך, אדוני.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הווד"ל בעינינו הוא אחיזת עיניים; הוא לחפש את המטבע מתחת לפנס.

ניצן הורוביץ: הוא לא נתן תשובה עד עכשיו לבעיות הדיור במדינת ישראל והוא גם לא ייתן, כי המסלול הזה הוא פשוט מסלול מוטעה.

ניצן הורוביץ: ובמקום לבזבז את הזמן על להסביר מה הבעיה בווד"ל ובחוק הזה, במתכונתו הקודמת והנוכחית, אנצל את הזמן שיש לי כדי להסביר איך לדעתנו אפשר להוריד את מחירי הדיור.

ניצן הורוביץ: אז קודם כול, צריך שיהיה ברור שהאמירה הזאת שאי-אפשר להוריד את מחירי הדיור במדינת ישראל – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מזרחי, אם חבר הכנסת הורוביץ מפריע לך, אבקש ממנו לסיים.

ניצן הורוביץ: – – –

יחיאל חיליק בר: לא, לא, אני מכבד אותך מאוד.

יחיאל חיליק בר: אם – – –

ניצן הורוביץ: לא, לא.

ניצן הורוביץ: אני בטוח שגם מזרחי יסכים אתי שהאמירה הזאת שאנחנו שומעים, שזו גזירת גורל, סוג של גזירת גורל, שאי-אפשר לעשות שום דבר, שמחירי הדיור וככה זה יהיה – וזה רק אולי אפילו ילך ויעלה – היא אמירה שלא רק שלא צריך להשלים אותה, היא גם לא נכונה.

ניצן הורוביץ: היא משרתת אינטרסים מסוימים.

ניצן הורוביץ: דווקא מדינת ישראל במהלך שנותיה ידעה לעשות פרויקטים של דיור לאומי.

ניצן הורוביץ: הרי זה ראשי התיבות של המילה וד"ל: ועדות לדיור לאומי.

ניצן הורוביץ: אם אנחנו מדברים על דיור לאומי אמיתי, מדינת ישראל ידעה לעשות את זה.

ניצן הורוביץ: בשנים הראשונות, בעשורים הראשונים של המדינה, קראו לזה במילה שכולנו זוכרים: שיכון.

ניצן הורוביץ: גופים ציבוריים, מדינת ישראל, עיריות, חברות ציבוריות, בנו דיור לעם, ואנשים כמו ההורים שלי, למשל, שהגיעו ארצה עם שתי מזוודות בידיים, הצליחו תוך זמן קצר לגור בדירה משלהם, שהייתה דירת שיכון.

ניצן הורוביץ: כך זה היה בשנות ה-50 וה-60.

ניצן הורוביץ: אחר כך, למשל, לפני 20 שנה בערך בא גל עלייה גדול מברית-המועצות, רוסיה.

ניצן הורוביץ: המדינה הייתה צריכה לספק דירות זולות מהר, וברחבי הארץ, ועשו את זה – משהו כמו 150,000 דירות.

ניצן הורוביץ: איך עשו את זה אז?

ניצן הורוביץ: פשוט המדינה לקחה את הקרקע שבידיה – ורוב הקרקע בישראל היא קרקע ציבורית, שהיא בידי המדינה ברובה, וגם בידי הרשויות המקומיות.

ניצן הורוביץ: למשל בתל-אביב – וזה דבר שאני הדגשתי במהלך הקמפיין האחרון לראשות העיר תל-אביב – רבע מהקרקע בתל-אביב היא קרקע של עיריית תל-אביב.

ניצן הורוביץ: מה יותר פשוט – והרי עשינו את זה כל כך הרבה פעמים – מלקחת את הקרקע הציבורית, לקבוע מראש את מחיר העלות של הדירה, מה שקוראים היום מחיר למשתכן, או מחיר מטרה?

ניצן הורוביץ: הרי בבנייה המרכיב הגדול ביותר הוא עלות הקרקע.

ניצן הורוביץ: הקרקע היא של המדינה.

ניצן הורוביץ: הבנייה – עלותה ידועה למטר מרובע לפי סטנדרט מסוים.

ניצן הורוביץ: המדינה יכולה מראש לקבוע את מחיר הדירה.

ניצן הורוביץ: עשינו את זה בזמן האחרון במקום שנקרא חריש.

ניצן הורוביץ: בהתחלה זה היה מיועד לחרדים, וכשאני גיליתי שבחר

ניצן הורוביץ: יש המדינה תשווק ב-650,000 שקל דירת ארבעה חדרים חדשה, אמרתי: למה רק לחרדים?

ניצן הורוביץ: זה יפה מאוד, 650,000 שקל לדירת ארבעה חדרים חדשה.

ניצן הורוביץ: בוא נעשה את זה לכולם, לכל אזרחי מדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: ניגשו קבוצות רכישה, והסיפור ידוע.

ניצן הורוביץ: העניין הוא – וראינו את זה בחריש, וראינו את זה בקליטת העלייה מרוסיה, וראינו את זה בשנות ה-50 וה-60, ואנחנו גם נראה את זה שוב בקרוב, כי זה בלתי נמנע – שהדרך היחידה להציע דירות לעם, להתמודד עם המחירים המטורפים של הדיור בישראל, שאין להם אח ורע בעולם ביחס למשכורות, היא לבנות בנייה ציבורית.

ניצן הורוביץ: אני לא מדבר על דיור ציבורי, שהוא דיור לנזקקים לפי חוק הדיור הציבורי, "עמידר" והדברים האלה, אני מדבר על הרבה מעבר לזה.

ניצן הורוביץ: אני מדבר על בנייה ציבורית בקרקעות הציבור, שהן ברובן קרקעות מדינה, חלקן קרקעות של הרשויות המקומיות – פרויקטים של דיור איכותי, לא שיכון של שנות ה-50 או ה-60; דיור איכותי, בנייה אטרקטיבית, טובה, יפה.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, אני רואה את זה בפריז ובאמסטרדם ובלונדון ובברלין.

ניצן הורוביץ: אם שר האוצר יש לו כל כך הרבה טענות על הישראלים שנוסעים לברלין, שייסע לברלין ויראה איך אנשים בברלין, שזו היום העיר האירופית האטרקטיבית ביותר, גרים.

ניצן הורוביץ: ומדובר על מאות-אלפי ברלינאים, ובתוכם כבר לא מעט ישראלים, בדירות שהן בבעלות ציבורית, בבעלות חברות-בת של עיריית ברלין.

ניצן הורוביץ: שכר הדירה הוא בפיקוח.

ניצן הורוביץ: אי-אפשר להעלות אז זה, להכפיל משנה לשנה, כמו שעושים פה.

ניצן הורוביץ: העיקרון הוא פשוט: נכסי הציבור, קרקעות הציבור, צריכים לשמש לבנייה ציבורית של דיור להשכרה לטווח ארוך ולקנייה.

ניצן הורוביץ: אני לא נגד שוק פרטי, אבל את השוק הפרטי בארץ, שיצא מאיזון – הרי מה אנחנו רואים ב-20 השנה האחרונות?

ניצן הורוביץ: משווקים את הקרקעות לקבלנים, לכל המרבה במחיר.

ניצן הורוביץ: משרד האוצר גורף את הסכומים ואחר כך הקבלנים חופשיים לגמרי לשווק את הדירות במחיר שהם קובעים.

ניצן הורוביץ: הרעיון או המחשבה שהייתה, שהקבלנים יתחרו אחד בשני והמחירים ירדו, לא מוכיחה את עצמה כבר כל כך הרבה שנים.

ניצן הורוביץ: למה אנחנו מחכים?

ניצן הורוביץ: המחירים רק עולים.

ניצן הורוביץ: הנתון הרלוונטי הוא מספר המשכורות שצריך כדי להגיע לדירה.

ניצן הורוביץ: בארץ הנתון הזה הוא משהו כמו 140, 145 משכורות.

ניצן הורוביץ: רק שנבין, בארצות-הברית הנתון המקביל הוא 65 משכורות אמריקניות ממוצעות ליחידת דיור אמריקנית ממוצעת.

ניצן הורוביץ: בברלין, אותה ברלין ששר האוצר מתפלא למה הישראלים נוסעים לשם, זה 55 משכורות.

ניצן הורוביץ: זה שליש מהנתון בישראל.

ניצן הורוביץ: זאת אומרת, ישראלי צריך לעבוד פי-שלושה מהברלינאי כדי להגיע לדירה.

ניצן הורוביץ: איך במצב כזה מצפים שאנשים יגורו כאן?

ניצן הורוביץ: היום, אדוני היושב-ראש, אנשים כבר לוקחים משכנתה, אני שמעתי, ל-40 שנה.

ניצן הורוביץ: אדם מתחיל בגיל 25 – מתי בן-אדם קונה דירה?

ניצן הורוביץ: כשהוא מתחתן, אני יודע, 25, 26.

ניצן הורוביץ: עד גיל 65 הוא משלם משכנתה.

ניצן הורוביץ: אנחנו כולנו משתעבדים לכל ימי חיינו לארבע קירות ותקרה.

ניצן הורוביץ: אנשים שמבקרים בארץ שואלים אותי: מה, אצלכם הבניינים עשויים מזהב?

ניצן הורוביץ: מה, בונים פה את הבניינים מאיזה בלוקים מפלטינה?

ניצן הורוביץ: למה זה עולה כל כך הרבה?

ניצן הורוביץ: למה זה עולה כל כך הרבה – כי יש פה חזירות וחמדנות של קבוצה קטנה של בעלי אינטרסים שמשעבדת את כל העם הזה לנדל"ן ומרוויחה על זה סכומים מטורפים.

ניצן הורוביץ: והדרך לעשות, להתמודד עם זה, היא לא על-ידי וד"ל – והווד"ל הזה הוא בסך הכול מין מסלול עוקף-תכנון, לדעתי; זה לא רק לדעתי, אני כבר רואה את זה כמה שנים.

ניצן הורוביץ: זה רק יעצים את התופעה שאני מדבר עליה.

ניצן הורוביץ: צריך להוציא את הדברים האלה מהווד"לים.

ניצן הורוביץ: יש מערכת תכנונית, ולא צריך לפגוע בזה.

ניצן הורוביץ: מה שצריך לעשות זה שהמדינה והעיריות יבנו בעצמן.

ניצן הורוביץ: בדיוק כמו שהמדינה בונה בסיסי צבא ובתי-ספר ומושבים והתנחלויות וכבישים ושדות-תעופה, כך המדינה צריכה לבנות דירות לעם.

ניצן הורוביץ: בנו את זה כך כל כך הרבה שנים, זה לא דבר דמיוני.

ניצן הורוביץ: כשאני מדבר על הדברים האלה עם אנשים, אנשים אומרים לי: מה, המדינה תבנה?

ניצן הורוביץ: כן, המדינה תבנה.

ניצן הורוביץ: המדינה תבנה.

ניצן הורוביץ: המדינה יודעת לעשות את זה מצוין והיא יכולה לבנות.

ניצן הורוביץ: ושוב, אני מבקש מהציבור שלא ללכת שולל אחר הטענות האלה שפה אנחנו מביאים איזה דבר שאני לא יודע מה, אבד עליו הכלח ברוסיה הסובייטית.

ניצן הורוביץ: בערים המתקדמות בעולם גרים מיטב האנשים בדיור שהוא בנייה ציבורית.

ניצן הורוביץ: באמסטרדם למשל יותר מחצי משוק הנדל"ן – ואמסטרדם היא לא ולדיווסטוק – יותר מחצי משוק הנדל"ן באמסטרדם זה בנייה ציבורית בבעלות ציבורית ובשכר דירה מפוקח.

ניצן הורוביץ: וקח בן-אדם שמקים לעצמו משפחה, חושב על ילדים, חושב להתבסס, לעשות קריירה – לא צריך להיות תחת טבעת החנק כל החיים שלו ולחשוב: איך אני, חלילה, אני לא יודע מה, אני אחלה, אני אפוטר, איך אני אעמוד במשכנתה?

ניצן הורוביץ: יש שכר דירה שנקבע בחוזה ארוך טווח.

ניצן הורוביץ: הוא יכול לתכנן את החיים שלו, לגור בצורה נורמלית, וזה מה שעושים.

ניצן הורוביץ: אם בניו-יורק הקפיטליסטית ובלונדון הקפיטליסטית עושים בדיוק את מה שאני אומר – מקצים בכל פרויקט דיור חדש חלק לדיור בר-השגה, במחירים מפוקחים, הרשויות בונות בעצמן דירות – מה אני צריך טובה של תשובה או דנקנר כזה או איזה טייקון נדל"ן?

ניצן הורוביץ: הקרקע היא שלי.

ניצן הורוביץ: שלי – הכוונה של הציבור, של המדינה.

ניצן הורוביץ: אני אבנה עליה בעצמי.

ניצן הורוביץ: כל המחשבה הזאת – הרי מה עשו פה?

ניצן הורוביץ: לקחו את המשאב הכי רווחי, הכי טוב, הכי שווה, והפריטו אותו.

ניצן הורוביץ: אלה הקרקעות, זה הנדל"ן.

ניצן הורוביץ: ואדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך, מה שעכשיו אנחנו רואים שקורה עם הנדל"ן, עם טירוף המחירים, יקרה בעוד 20 שנה גם עם החינוך והבריאות.

ניצן הורוביץ: ואז נעמוד פה עוד 20 שנה ונגיד: טוב, מי שאין לו כסף, שילך לבית-חולים ציבורי ויקבל בריאות סוג ג'; מי שיש לו כסף ילך לבית-חולים פרטי.

ניצן הורוביץ: זה היום מה שקורה בנדל"ן.

ניצן הורוביץ: זרקו אותנו – מה?

אורי מקלב: – – –

ניצן הורוביץ: כן, אבל זה תהליך.

ניצן הורוביץ: אתה יודע, היום כשאני מדבר על בנייה ציבורית, סגנון השיכון אבל בצורה מודרנית, אנשים מסתכלים עלי ואומרים: זה מוזר.

ניצן הורוביץ: איזה מין דבר?

ניצן הורוביץ: ככה עוד 20 שנה, כשאנחנו נדבר על בריאות ציבורית, יגידו: מה, זה מוזר.

ניצן הורוביץ: מה זה בית-חולים ציבורי?

ניצן הורוביץ: הכול צריך להיות פרטי, תחרות חופשית.

ניצן הורוביץ: אנחנו רואים שהסיפור הזה של התחרות החופשית הקפיץ את המחירים לרמות שהעם הזה לא יכול לעמוד בהן.

ניצן הורוביץ: הוא לא יכול לעמוד במחירים האלה יותר, אי-אפשר.

ניצן הורוביץ: נקעה נפשנו.

ניצן הורוביץ: זו היום הבעיה מספר אחת.

ניצן הורוביץ: אני שומע את זה מאלפי אנשים.

ניצן הורוביץ: זו הבעיה מספר אחת.

ניצן הורוביץ: צריך לשחרר את העם משעבוד הנדל"ן – אני קורא לזה צמיתות נדל"ן, כי אנשים בתחילת חייהם משתעבדים לבועה הזאת – – –

אורי מקלב: נא לסיים.

אורי מקלב: לא שמת לב לזמן.

ניצן הורוביץ: כן, אז אני מסיים.

ניצן הורוביץ: אני קורא לממשלה לא לחפש מקסמי שווא באיזה נוסחאות מופרכות – – –

אורי מקלב: אם אתה רוצה עוד כמה דקות, תמר ביטלה – – –

ניצן הורוביץ: אה, מאה אחוז.

ניצן הורוביץ: תודה.

ניצן הורוביץ: הרעיון הזה שאנחנו נעקוף את הוועדה המקומית או את הוועדה המחוזית ונעשה את זה בהליך מהיר כביכול – הרי מה זה ייתן?

ניצן הורוביץ: יעשו שכונות בלי תכנון.

ניצן הורוביץ: יבנו למשל שכונה בלי בית-כנסת, בלי מקווה; אני אומר את זה לך – –

אורי מקלב: יש נושא אחד שאנחנו מסכימים.

ניצן הורוביץ: אבל זה קרה כבר.

ניצן הורוביץ: – – או בלי מוסדות חינוך ראויים או כל הדברים האלה.

ניצן הורוביץ: זה לא מה שצריך.

ניצן הורוביץ: מה שצריך זה דירות בזול; זה מה שצריך – דירות בזול.

ניצן הורוביץ: ואפשר לעשות את זה בכלל בלי בעיה.

ניצן הורוביץ: הקרקע היא של המדינה.

ניצן הורוביץ: מספיק לקחת את נכסי הציבור ולהעביר אותם לידי טייקונים.

ניצן הורוביץ: ואת הדבר הזה אפשר לעשות בקלות.

ניצן הורוביץ: היום הבנייה היא כבר הרבה יותר מהירה, בטכנולוגיות החדשות, מאשר בעבר.

ניצן הורוביץ: בהחלטה של הממשלה לעשות דיור לעם.

ניצן הורוביץ: הרי תראה, אנחנו הרי יודעים מה קצב גידול האוכלוסייה.

ניצן הורוביץ: אנחנו יודעים שבשביל לתת דירות צריך כל שנה לבנות בערך 50,000 דירות חדשות, כי האוכלוסייה גדלה.

ניצן הורוביץ: אנשים היום – יש להם ילדים, כל המגזרים.

ניצן הורוביץ: צריך דירות, 50,000.

ניצן הורוביץ: זה לא כל כך קשה להבין.

ניצן הורוביץ: בונים הרבה פחות, אז המחירים גם עולים כל הזמן בצורה מטורפת.

ניצן הורוביץ: עכשיו, אומרים לי, שלא יגורו בתל-אביב.

ניצן הורוביץ: מה זה תל-אביב?

ניצן הורוביץ: היום גם כשאתה הולך לקריית-גת, אתה הולך לרמלה, אתה הולך – לא משנה, זה יקר.

ניצן הורוביץ: הכול יקר.

ניצן הורוביץ: הכול נורא יקר.

ניצן הורוביץ: ואי-אפשר לחיות ככה יותר.

ניצן הורוביץ: ואני אומר: הישראלי הוא לא חייזר.

ניצן הורוביץ: אנשים עוזבים את הארץ בראש ובראשונה בגלל הסיפור הזה של שכר דירה ומחירי הדירות.

ניצן הורוביץ: וככל שזה יעלה, כך זה יגבר.

ניצן הורוביץ: עכשיו, אני אגיד נתון לסיום, בשביל לסבר את האוזן.

ניצן הורוביץ: בחמש השנים האחרונות השכר הריאלי במדינת ישראל עלה במשהו כמו אולי 5%; מחירי הדירות עלו ביותר מ-50%.

ניצן הורוביץ: לא צריך להיות פה איזה כלכלן מומחה, איזה גאון פיננסי, בשביל להבין שאין הלימה בין הדברים.

ניצן הורוביץ: אי-אפשר לחיות ככה יותר.

ניצן הורוביץ: עכשיו, המחאה החברתית יצאה לרחובות בגלל הדיור.

ניצן הורוביץ: הרי מה היה שם?

ניצן הורוביץ: דפני ליף, בעלת הבית שלה העלתה לה ככה בבת-אחת את שכר הדירה בדבר חסר פרופורציה, והיא פשוט הלכה ועם אוהל יצאה לרחוב.

ניצן הורוביץ: המחאה ההיא הייתה חשובה ביותר.

ניצן הורוביץ: מה קיבלנו בסופה?

ניצן הורוביץ: מפלגת יש עתיד ויאיר לפיד שר האוצר, שמביא לנו איזה חוק כזה עלוב של וד"ל.

ניצן הורוביץ: כוסות רוח לפגר – החוק הזה, זה מה שהוא יעשה לשוק הנדל"ן.

ניצן הורוביץ: צריך לשנות כיוון: לקחת קרקעות הציבור, להוציא מכרזים לקבלנים, עם מחיר למשתכן.

ניצן הורוביץ: המחיר של חריש הוא מחיר ריאלי – 650,000 שקל לדירה חדשה של ארבעה חדרים.

ניצן הורוביץ: זה מחיר שאנשים יכולים לעמוד בו, מכל המגזרים.

ניצן הורוביץ: במחיר כזה לא צריך לקחת משכנתה ל-40 שנה, אפשר גם לקחת משכנתה לעשר שנים.

ניצן הורוביץ: גם זה הרבה, אגב.

ניצן הורוביץ: פעם היו לוקחים פחות.

ניצן הורוביץ: גם בהרבה ארצות לוקחים פחות.

ניצן הורוביץ: זה נחשב הרבה, אבל נגיד, עשר שנים – תוחלת החיים עלתה – זה דבר סביר.

ניצן הורוביץ: עשר שנים, ואז הבן-אדם, אחרי שהוא משלם את זה, יוצא לעצמאות, מוכר את הדירה, עובר הלאה, מתקדם, מרחיב, נולדים ילדים, גדלים וכו'.

ניצן הורוביץ: מתחיל בדירה קטנה, כמו שההורים שלי התחילו בשיכון צנוע – של "עמיגור", נדמה לי שזה היה – והמשיכו הלאה, מכרו וקצת הוסיפו.

ניצן הורוביץ: זה נורמלי.

ניצן הורוביץ: מה שיש היום זה לא נורמלי.

ניצן הורוביץ: היום כשאני מדבר עם צעירים בני 30 על דירה הם מסתכלים עלי במין עיניים כאילו אני מדבר אתם על איזה חלליות באוויר, איזה מדע בדיוני.

ניצן הורוביץ: איך הם יגיעו לדירה?

ניצן הורוביץ: אני כבר שומע, אדוני היושב-ראש, שצעירים נשארים אצל ההורים כבר עד גיל 35; כבר עם ילדים, נשואים, נשארים אצל ההורים, למה אין להם כסף לקנות דירה או לשכור דירה.

ניצן הורוביץ: ואת הדבר הזה צריך לפתור, והפתרון הוא תחת היד.

ניצן הורוביץ: אבל, לצערי, מחפשים מתחת לפנס, כי לא רוצים לגעת בכסף הגדול, שהיום נותנים אותו לטייקונים.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

אורי מקלב: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אני בטוח שאתה זוכר שבתחילת שנות ה-60 היה מחזמר שנקרא "איי לייק מייק", והיה זמר שקראו לו ליאור ייני.

אילן גילאון: אין לי ספק שאתה יודע את זה.

אילן גילאון: בשיר הוא אמר: "מה צריך בסך הכול בן-אדם כדי לחיות?

אילן גילאון: – – – כיכר אחת של לחם, וכד אחד של יין – – – וגג מעל לראש, שלא ייפלו עליו המים".

אילן גילאון: אז תראה מה קרה משנות ה-60 ועד עכשיו לכיכר לחם, לכד יין, לגג מעל הראש שלא ייפלו מים.

אילן גילאון: אבל אתה יודע מה הכי מציק לי?

אילן גילאון: שאין בזה אהבה בכלל.

אילן גילאון: הוא אמר: "ואהבה, אהבה כל הזמן".

אילן גילאון: ואת כל הדברים האלה אנחנו עושים ללא שמץ של אהבה, ללא שמץ של כוונה טובה.

אילן גילאון: ואפשר לקרוא לזה וד"לים, וונדלים ושמנדלים וסנדלים.

אילן גילאון: דירות להשגה זה לא יביא.

אילן גילאון: משום שדירות להשגה פירושן דירות שאפשר להשיגן.

אילן גילאון: ונאמרו עוד נתונים סטטיסטיים קודם, וחברי ניצן הורוביץ דייק ואמר כמה צריך לעבוד ישראלי מול ברלינאי כדי להשיג את הדירה הזאת.

אילן גילאון: וברור לגמרי שהנגזרת של דירה להשגה היא כמה האדם מרוויח מצד אחד וכמה הוא יכול להוציא על הדירה.

אילן גילאון: וכן, חבר הכנסת הורוביץ, אין לי ספק שזה קונספירטיבי.

אילן גילאון: זאת אומרת, מישהו כיוון את זה, לצמצם מוביליות של אנשים, שישקעו בארבעת הקירות שלהם.

אילן גילאון: ואיך זה נעשה?

אילן גילאון: כאשר המשכנתה עולה כמעט כמו שכר הדירה, אז אנשים יש להם נטייה להגיד לעצמם: בוא אני אקנה לעצמי את חלקת המשכנתה שלי, שלא נאמר חמור מן הדבר הזה.

אילן גילאון: ולכן, – תראה, אדוני – הייתה מכה של רפורמות: היו לנו רפורמת המרפסת ורפורמת התריס ורפורמת ה"סופר-טנקר" וה"סופר-בנקר" ולא נעים לי להגיד הסופר מה.

אילן גילאון: בסופו של דבר, דבר אחד הגיוני לא קרה: מדינת ישראל לא לקחה בחזרה את האחריות שלה לאחד ממרכיבי היסוד שמדינה צריכה להיות אחראית לו, וזה נושא הדיור.

אילן גילאון: מדינה צריכה לתת חינוך, בריאות, תעסוקה, קורת גג וביטחון לאזרחיה, אחרת – שתעביר את עצמה ל-BOT שינהל.

אילן גילאון: מי שחושב שהכול במכרז, והכול צריך להוציא, ולמדינה אסור לבנות ואסור לה לעשות שום דבר – כי היא מפריטה את עצמה לדעת.

אילן גילאון: כי מה לעשות, אדוני היושב-ראש?

אילן גילאון: כנראה שאזרחי המדינה, ובמיוחד אזרחי מדינת ישראל, הם נטל כלכלי כבד מנשוא על קופת האוצר של מדינת ישראל, ולכן יש להפריט אותם.

אילן גילאון: ולדעתי, לו מדינת ישראל הייתה יכולה לייצא את כל אזרחיה לחו"ל – כי זה היה עולה לה יותר זול – אולי היא הייתה חושבת לעשות גם את הדבר הזה.

אילן גילאון: במציאות הנוכחית, ללכת לשֶקֶר, לבלוף כל כך גדול, למצעד איוולת כזה, שלא מבין שאפשר לפתור את בעיית קורת הגג – וזה שמה – רק בשלושה אופנים: האחד זה דיור ציבורי.

אילן גילאון: אגב, אדוני, מדינת ישראל בחסרונה הגדול, בשנות ה-50 וה-60, בנתה דירות לעולים החדשים שהגיעו מחו"ל הנה.

אילן גילאון: סיפר חבר הכנסת הורוביץ קודם איפה הוריו גרו.

אילן גילאון: אני נקלטתי בתוך דירה כזאת, 65 מטר – חברת "אשטרום" בנתה עבור "עמיגור" – ושם גרנו, בשכר דירה סביר מאוד, בדיור הציבורי, ללא מבחן הכנסה אפילו.

אילן גילאון: ככה נהגה מדינת ישראל.

אילן גילאון: היא עשתה הרבה מאוד טעויות בהרבה מאוד תחומים, אבל דבר אחד היה לה: הייתה לה כוונה טובה.

אילן גילאון: היא עשתה הרבה מאוד אפליות, והיא לא טיפלה בערבים, והיא בנתה כור היתוך, אבל דבר אחד היה לה: הייתה לה התכוונות.

אילן גילאון: לו היינו לוקחים את האחריות שהתכוונה המדינה לתת אז ומעבירים אותה להיום, עם האמצעים, עם הטכנולוגיות של היום, חבר הכנסת הורוביץ, יכולנו להיות גם אנחנו הולנד.

אילן גילאון: בלי ספק יכולנו להית הולנד.

אילן גילאון: ויש לנו את האפשרות הזאת, זה רק עניין של סדר עדיפויות.

אילן גילאון: הנה הבוקר, אדוני, היה דיון בוועדת העבודה, הרווחה הבריאות על הנושא של תיירות מרפא.

אילן גילאון: אתה הרי לא תחשוד בי שאני קסנופוב או משהו כזה.

אילן גילאון: אני בעד יצוא של תיירות רפואית, אני חושב שזה טוב, בוודאי שאני מעדיף את זה, כי זה יצוא של חיים, אלף מונים על תעשיית הנשק, שאנחנו מצטיינים בייצוא שלה – בוודאי ובוודאי ובוודאי מסיבות הומניטריות.

אילן גילאון: והדיון בא בעקבות אותה כתבה בטלוויזיה שאני לא יודע אם אדוני ראה, שהראתה כמה מנתחים מאוד מפורסמים במדינת ישראל, איך הם פשוט עושקים, סחיטה באיומים הם עושים לכל מיני אנשים שבאים כתיירים כדי לקבל כאן מרפא.

אילן גילאון: אבל בגדול, אני בעד תיירות מרפא.

אילן גילאון: אבל מדינת ישראל לא יכולה לגרום לכך שהיא תהפוך באמת לאור לגויים מהבחינה הזאת על חשבון חושך לישראלים; כל הישראלים: יהודים וערבים וכל האנשים שגרים כאן.

אילן גילאון: היא לא יכולה לעשות את זה.

אילן גילאון: יש סדר עדיפויות בעניין; מה עוד שזה נובע מסיבות כספיות.

אילן גילאון: אבל תראה, אדוני, אין רק תיירות מרפא במדינת ישראל, שבה הלקוחות מחו"ל קודמים ללקוחות מן הארץ, שבה יש מיטות – כפי שהעיד היום מנכ"ל בית-החולים תל-השומר – שמשעה 16:00 ריקות, אבל אני יודע שבאזור שלי, שזה בתי-החולים קפלן וברזילי, ממתינים אנשים שמונה ותשעה חודשים לתור.

אילן גילאון: אין רק תיירות רפואית, ואני אומר לך למה אני מכוון: יש גם תיירות דיורית.

אילן גילאון: במצב הנדל"ן היום במדינת ישראל באים אנשים מחו"ל, משקיעים בדירות יקרות – לא הבנות-השגה, ודאי לא בנות-השגה למי שהיום מאוד צריך אותן, אותן שכבות ביניים, שכבות מוחלשות – ורוכשים כאן דירות שהם סוגרים אותן לאחר מכן.

אילן גילאון: אני בא מעיר שיש בה הרבה מאוד דירות כאלה, באשדוד; בעיקר באים מצרפת, אבל גם ממדינות אחרות.

אילן גילאון: כאשר אתה משווה את הדברים, אתה מסתכל ואתה רואה דבר אחד: חוסר אהבה, חוסר רצינות וחוסר אחריות, שמשולה – יסלחו לי, בחיי, אדוני, יסלחו לי האינסטלטורים, אני סומך יותר על אינסטלטורים, כאלה עם חריץ אפילו, מאשר על ממשלת ישראל, משום שאת הסיפורים שלה אני שומע ערבים לבקרים.

אילן גילאון: ומי שעלה על גל המחסור בדיור הזה, שזה היה כל תמציתה של המחאה, מבטיח לבנות לנו 150,000 דירות.

אילן גילאון: ואני תומך בתוכנית כזאת, רק שהיא נפרסת על הרבה מאוד זמן; את הדבר הזה הסתירו.

אילן גילאון: אז אני רואה אנשים שמבטיחים הרבה מאוד דברים, והם גם אנשים לא מנוסים, ואני, אדוני, מאוד בונה על חוסר ניסיון, כתנאי הכרחי לעשות מהפכה, לחשוב מחוץ לקופסה: פתאום לבנות בנייה תקציבית – כי זה מה שחשוב כאן, בתים, דירות.

אילן גילאון: סבא שלי היה אומר: כדי שלא תהיה אבטלה צריך עבודה; כדי שיהיה דיור צריך לבנות דירות.

אילן גילאון: ואז מגיעים אנשים חסרי ניסיון – ואני מאוד מעריך את חוסר הניסיון, אמרתי, כתנאי הכרחי למהפכה; חבר הכנסת חנין, אתה יודע מה הן מהפכות, אתה מבין קצת במהפכות.

אילן גילאון: אני אומר שאני מאוד מחשיב חוסר ניסיון כדי לבצע מהפכה, בתור תנאי הכרחי, אבל לא בתור תנאי מספיק.

אילן גילאון: אי-אפשר לבוא לבצע מהפכות רק עם חוסר ניסיון ועם עירוב של מציאות עם דמיון.

אילן גילאון: לכן, תראה, אדוני היושב-ראש, כדאי שאת הווירטואליה הזאת שבה אנחנו חיים, את המציאות, שבה מדינה מבקשת כל הזמן להשתחרר מהאחריות שלה, שוועדת השרים לענייני שמות היא הוועדה שעובדת הכי קשה מכל הוועדות – כל פעם יש איזה שם; וד"ל, וד"ל, כל שם; לוויסקונסין פתאום קראו "אורות לתעסוקה" ואחרי זה נתנו לזה שם אחר.

אילן גילאון: אל תבלשטו אותנו כבר.

אילן גילאון: מספיק עם הדבר הזה.

אילן גילאון: תחליטו באופן ערכי על מה אתם מבקשים להיות אחראים.

אילן גילאון: אם אתם תלכו ותתכוונו שהמדינה הזאת תהיה אחראית לאזרחיה, ברמות שמדינה צריכה להיות אחראית ובנושאים שאמרתי קודם, צריך ללכת עכשיו לבנייה.

אילן גילאון: הציע חברי ניצן: יש קרקעות של רשויות, יש קרקעות של המדינה, את הנכסים האלה חייבים להכניס לתוך המשחק, כי זה חלק אינטגרלי, זה נכסי ציבור, זה חלק אינטגרלי ממחיר הדירה.

אילן גילאון: הדבר האחרון – מי שמשלה את עצמו, בחוכמת חלם, שהוא יצליח בפריפריה, בפרברים, לבנות איזו שכונה שלא מתייחסת לשום דבר – אגב, שטויות כאלה גם עשו בעבר, שפתאום בנו עיירה של סוודרים כאופקים או שדרות.

אילן גילאון: היו עושים רק סוודרים, כל האנשים היו תלויים בסוודרים.

אילן גילאון: מי שחושב שהוא יבנה דבר כזה היום, אז שישכח מזה.

אילן גילאון: כי אם הציר של מגורים, של תעסוקה ושל שירותים לא יהיה מחובר לרשת הראשית של הרשת האורבנית, זה פשוט לא יעזור.

אילן גילאון: לכן, צריך לקבוע דבר ראשון מה זה דיור בר-השגה.

אילן גילאון: דיור בר-השגה איננו יכול – אני, לדעתי, לטעמי, אתה יודע, אני סוציאליסט אורתופד כזה, אני מאמין שזה צריך להיות חמישית מהכנסתו של אדם.

אילן גילאון: אבל אני הולך להיות יותר לארג', אני אלך לפי המערב.

ניצן הורוביץ: שליש.

אילן גילאון: שליש.

אילן גילאון: בסדר, אני מסכים.

אילן גילאון: שליש מהכנסתו של אדם זה המקסימום שאדם צריך להשקיע בדירה באיכות טובה.

אילן גילאון: הדברים האלה ניתנים היום; בטכנולוגיות שיש היום גם ניתן לעשות את זה.

אילן גילאון: לכן, אדוני, כמובן צריך לדחות מיניה וביה את הווד"ל הנוכחי, שבוודאי הוא קודם לעוד איזה וד"ל שיבוא בעוד כמה חודשים במסווה או בשם אחר.

אילן גילאון: תודה רבה לך.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

אורי מקלב: תודה רבה על הדברים.

אורי מקלב: אחריו – חברת הכנסת חנין זועבי, ואם היא לא נמצאת – חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: אתה מקבל גם זמן של חנין זועבי.

אורי מקלב: עשר דקות לרשותך, אדוני.

באסל גטאס: אני מצטרף לכבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר – יש שר באולם?

באסל גטאס: אה, אוקיי – לגבי החוק, כי גם אני מאמין שהוא לא יביא למזור בעניין המחסור בדיור.

באסל גטאס: אני רוצה להתמקד בשני עניינים.

באסל גטאס: עניין הקרקע – אנחנו מדברים על זה כאילו במבט כלכלי בלבד, שהקרקע מהווה מרכיב חשוב ודומיננטי במחיר הדירה, ושוכחים שבעצם הקרקע היא משאב שעושים בו ספסרות.

באסל גטאס: הקרקע הזאת הפכה להיות קרקע בבעלות המדינה במחיר אפסי; היא או הופקעה מידי בעליה המקוריים, או שהמדינה ירשה אותה כשהיא קמה, כי היא הייתה רשומה על "אלמנדוב אלסאמי", קרקע אמירית, שנרשמה לטובת המדינה.

באסל גטאס: בעצם המדינה לא שילמה עבור אותה קרקע שהיום היא מנסה להשיג את המחיר המקסימלי עבורה.

באסל גטאס: אין ולדעתי לא היה בהיסטוריה ממדי רווח אדירים מהסוג הזה.

באסל גטאס: תתארו לעצמכם שמחיר קרקע במרכז היום מאמיר למיליוני דולרים, כשבעצם נגיד שולם עבורה דולר, היא עלתה דולר, יעני מיליוני אחוזים המדינה מרוויחה מהעניין, כשבהחלטה מדינית יכולים להוזיל אותה גם כן למחיר כמעט אפסי ובזה לגרום להורדה משמעותית של מחיר הדיור.

באסל גטאס: אני אומר את זה מנקודת מבט של מישהו שיודע שאותה קרקע, חלק גדול ממנה הופקע מהעם הערבי הפלסטיני, שחלקו אזרחי מדינת ישראל.

באסל גטאס: כרמיאל, לדוגמה, קמה על קרקעות שהופקעו מהיישובים בסביבה – מבענה, דיר-אלאסד, מג'ד-אלכרום, נחף; ממש הופקעה מהם, ולא שולמו פיצויים עד היום, כי אנשים סירבו לקחת פיצויים אפסיים.

באסל גטאס: היום, אותה קרקע, כשהיא עומדת למכרז על-ידי מינהל מקרקעי ישראל, הוא מנסה להשיג את המחיר המקסימלי.

באסל גטאס: כמובן, כרמיאל היא פרויקט ציוני, ולכן, שוב, המחירים הם לא מחירי שוק.

באסל גטאס: הקבלנים, כשהם באים ומתמודדים על אותן קרקעות בכרמיאל ובמעלות ובנצרת-עילית, יודעים שהמדינה מעוניינת שייבנו הרבה דירות, ואז יש תקרת מחיר ששונה ממקומות אחרים.

באסל גטאס: אבל קרקעות מדינה שנמצאות בתחומי שיפוט של היישובים הערביים – זה מסע אדיר של עינוי עד שהמינהל יוזם פרויקטים, לעתים רחוקות, באותם יישובים, וגם שם מנסה להשיג מחיר מקסימלי.

באסל גטאס: לדוגמה אני מביא את הפרויקט האחרון, שהרשות לפיתוח כלכלי במשרד ראש הממשלה ניסתה לקדם כפרויקט דגל בסח'נין – הקמת שכונה חדשה בסח'נין.

באסל גטאס: במכרז הראשון לאותה שכונה אף קבלן לא הסכים להיכנס, והמכרז נותר יתום; עד שהיא שינתה את תנאי המכרז, עשתה אותו מחדש בתנאים חדשים, כלומר בהוזלה משמעותית של מחירי הקרקע, וראו זה פלא, הרבה קבלנים נכנסו והתמודדו.

באסל גטאס: אני מביא את זה כדוגמה דווקא מיישוב ערבי, כמו סח'נין, להראות שמרכיב הקרקע הוא כלי מדיניות בעניין הדיור.

באסל גטאס: אם המדינה משתמשת בו – ולא בחוקים "סופר-טנקריים" למיניהם, שלא יביאו ולא יקדמו, כפי שאנחנו יודעים שכבר כמה שנים החוק הזה לא מביא אפילו לבנייה של דירה אחת בדיור בר-השגה.

באסל גטאס: העניין השני הוא ההתייחסות לדיור – ופה אני מצטרף לחברי דב חנין – ההתייחסות לענף הזה בכלל, כאילו הוא ענף כלכלי שחוקי השוק שולטים בו.

באסל גטאס: ואני מביא דוגמה שאני אישית מכיר, שהיא רחוקה מכאן אולי 40–50 קילומטר, של העיר רוואבי, שבונים אותה קבלנים – פרויקט של שוק חופשי, שכל הקרקע הפרטית נרכשה מבעליה במחיר שוק, ובונים שם כ-40,000 יחידות דיור.

באסל גטאס: זאת הפעם הראשונה, לפחות באזור שלה, או לפחות ברשות הפלסטינית, שבונים עיר מאפס.

באסל גטאס: וממה שאני יודע, בואו ננתח מה ההבדלים בין כאן לבין רוואבי: 99% מהחומרים לבנייה – מ-א' עד ת' – של אותה עיר נרכשים בישראל.

באסל גטאס: הקרקע נרכשה, כפי שאמרתי, מבעליה המקוריים במחיר שוק.

באסל גטאס: נשאר מרכיב העבודה.

באסל גטאס: אכן, העבודה והעובדים הפלסטינים מקבלים שכר יותר נמוך.

באסל גטאס: מחיר העבודה, או עלות העבודה, במחיר הדירה הסופי הוא אולי 15%–20%.

באסל גטאס: בואו נניח שעלות העבודה בגדה היא 50%, שליש מעלות העבודה בישראל, אז זה אמור להשפיע על מחיר הדירה הסופי בסדר גודל של 10%–20%.

אורי מקלב: הם הרבה יותר זולים מסינים?

אורי מקלב: אני לא משוכנע.

באסל גטאס: בסין מגלמים את המחיר אחרי שאתה מגיע – – –

אורי מקלב: לא בסין.

אורי מקלב: הסינים, פועלי הבניין.

באסל גטאס: לא יודע.

באסל גטאס: אני משווה לעובד ישראלי אפילו, לא לעובד סיני.

אורי מקלב: מי עובד ישראלי?

באסל גטאס: אני אומר, למחיר עבודה בישראל – אם זה סינים או ישראלים או ערבים אזרחי המדינה – בוא נעשה תרגיל אריתמטי פשוט: מחיר עלות העבודה בגדה הוא שליש מהמחיר בישראל.

באסל גטאס: זה אמור להשפיע על מחיר הדירה הסופי בסדר גודל של 5%–10%.

באסל גטאס: מה מתברר?

באסל גטאס: שאותן דירות, שהן הרבה יותר גדולות, משמעותית, בשטח, מדירה ממוצעת בישראל, נמכרות עם רווח נאה ליזמים במחיר שהוא שליש מהמחיר של הדירה בישראל.

באסל גטאס: ב-50,000–60,000 דולר אתה יכול לקנות דירה ברוואבי.

באסל גטאס: אתם מוזמנים לקנות.

אורי מקלב: דירה של שלושה חדרים 50,000 דולר?

באסל גטאס: אפילו ארבעה חדרים.

באסל גטאס: שם אין דירה פחות מ-120 מטר מרובע.

באסל גטאס: דירות של 80-70 מטר לא קיימות בתרבות הדיור שלנו.

באסל גטאס: אלה דירות הרבה יותר מרווחות, עם מחיר שהוא בין שליש ל-50%.

באסל גטאס: אם אני משווה עם המרכז זה שליש, אם אתה משווה עם הפריפריה – אולי 50% ממחיר דירה שאתה יכול לרכוש בכרמיאל או בנצרת-עילית או במעלות-תרשיחא.

באסל גטאס: אז מה שאני אומר הוא שאם המדינה לא תיכנס לענף הזה ביוזמות ובמימון ממשלתי, אנחנו נישאר כבולים בתאוות הבצע של היזמים, וגם בתאוות הבצע של מינהל מקרקעי ישראל.

באסל גטאס: הדוגמה של סח'נין אומרת דבר אחד בשבילנו, האזרחים הערבים: אם המדינה רוצה באמת לתרום ולמעט בנייה בלתי חוקית ביישובים הערביים, שתיזום פרויקטים.

באסל גטאס: לא אחד בסח'נין – שיהיו 100 בשנה כמו סח'נין.

באסל גטאס: אני אומר לכם, בסח'נין היה דבר שלא היה כדוגמתו, שהתארגנו קבוצות של זוגות צעירים ורכשו קרקע.

באסל גטאס: זאת לא קבוצת רכישה בדיוק בסימנים הישראליים, כמו בערים, אבל זאת קבוצת רכישה שהתארגנה, קנתה ורכשה את הקרקע במיטב כספי המינהל, על-פי תנאי המכרז, זכתה בו, והיא בונה.

באסל גטאס: במקום חוק וד"לים שלא יביא אותנו לשום מקום, מדיניות וכלים של מדיניות אקטיבית להקלה, במיוחד ביישובים הערביים.

באסל גטאס: אני מאמין שאותה דוגמה גם תקפה וטובה לכלל המשק.

באסל גטאס: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת באסל גטאס.

אורי מקלב: אנחנו נעבור לחבר הכנסת אחמד טיבי.

אורי מקלב: בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מדובר בחוק מהיר – החוק קיים כבר שנתיים, הוא חוק עוקף ועדות תכנון ובנייה.

אחמד טיבי: נשאלת השאלה, מה היבול של השנתיים האחרונות?

אחמד טיבי: היבול הוא דל ביותר, אם לא אפסי.

אחמד טיבי: ואני אכוון לפריפריה, ליישובים הערביים; איזה פתרון ניתן לזוגות הצעירים, אדוני היושב-ראש?

אחמד טיבי: כמה דירות בנו בטייבה, באום-אלפחם, בסח'נין, בשלומי?

אחמד טיבי: בצפון?

אחמד טיבי: לכן נשאלת השאלה למה צריך את החוק הזה בכלל.

אחמד טיבי: לכן באה ההסתייגות שלנו.

אחמד טיבי: ההסתייגות שלנו היא הסתייגות מהותית.

אחמד טיבי: אנחנו בעד שתהיה נגישות או השגה של דיור לזוגות צעירים.

אחמד טיבי: זה הנושא שרבים מדברים בו בבית הזה – גם קואליציה, גם אופוזיציה, אבל דוברי הממשלה כל הזמן מבטיחים ולא מקיימים בנושא דיור בר-השגה.

אחמד טיבי: אין דיור, ואם יש, הוא לא הושג.

אחמד טיבי: דיור זה לא רק רישיון בנייה או מכרזים, זה גם תשתיות, כבישים, מרפאות, בשכונות חדשות, חשמל.

אחמד טיבי: היום ישבתי עם השר סילבן שלום – נפגשתי עם השר סילבן שלום יחד עם תושבי ג'ת; מאות דירות שם לא מחוברות לחשמל – אנשים ששילמו כבר לפני שנים רבות, היום – – –

דוד צור: – – –

אחמד טיבי: לא לא לא, שילמו לפני שנים רבות, תשלום מלא.

אחמד טיבי: חלק שילמו מקדמה, חלק שילמו תשלום מלא.

אחמד טיבי: זה שבע, שמונה, תשע שנים הם בלי חשמל – יישוב בתוך מדינת ישראל.

אחמד טיבי: חלק מהיישוב חובר בהחלטה של השר בנימין בן-אליעזר – החלטה טובה שהייתה.

אחמד טיבי: אחר כך ההחלטה הוקפאה, ומאז אף אחד לא לוקח את המושכות לידיים.

אחמד טיבי: היום נפגשתי עם השר שלום יחד עם נציגות בעלי הבתים ונציג המועצה המקומית, כדי למצוא פתרון.

אחמד טיבי: אי-אפשר להשאיר את האנשים האלה, ששילמו תמורת חיבור לחשמל, ללא חשמל.

אחמד טיבי: ביקרתי אצלם, ביישוב ג'ת, בבתים האלה.

אחמד טיבי: השר שלום הקשיב הקשב היטב, הבטיח לעזור וגילה אמפתיה.

אחמד טיבי: הוא גם היה יושב-ראש חברת החשמל, כך שהוא מבין את המאטריה היטב.

אחמד טיבי: תכנון ובנייה, לצערי הרב, זה אמירה אידיאולוגית, ולכן אנחנו לא רואים פיתוח של היישובים הערביים, כי המדיניות היא מדיניות של חניקה ליישוב הערבי, בלי תוכניות מתאר, והרחבה של היישובים היהודיים ופיתוח שלהם.

אחמד טיבי: ולכן נשאלת השאלה: עד מתי יישארו התכנון והבנייה אמירה אידיאולוגית שמדירה, מקפחת את היישובים הערביים?

אחמד טיבי: כמעט לגבי כל יישוב שאין בו תוכנית מתאר יש תוכנית שהכינו – תוכנית חלופית או תוכנית מקורית שהוצעה לרשויות – ואין הקשבה.

אחמד טיבי: ההליכים מסורבלים ומקשים על זוג צעיר לפרוץ את הדרך קדימה לבניית חיים חדשים ומכובדים.

אחמד טיבי: עכשיו מדברים על תכנון ובנייה, בנייה, זוגות וכדומה, ובמקביל יש תוכנית פראוור, שהיא תוכנית להריסת מה שקיים, הריסת חיים של עשורים, כדי לשים אנשים, לכפות עליהם חיים ביישובים מרוכזים בניגוד לדעתם.

אחמד טיבי: היום שמענו הודעה של סגן השר המקשר, אקוניס, שהודיע שהחוק של פראוור לא נגנז, וביום רביעי תהיה ישיבה במשרד ראש הממשלה של ראש הממשלה, מנכ"ל משרד ראש הממשלה והשר יאיר שמיר, השר המיועד לטפל בנושא הזה.

אחמד טיבי: יש נקודת אור אחת במפגש הזה: שהשר לשעבר בני בגין הוזמן להשתתף.

אחמד טיבי: בני בגין הוזמן להשתתף בישיבה הזאת, כפי שנודע לי; בני בגין, שהודיע שהחוק נגנז, כי הוא המליץ לראש הממשלה, וראש הממשלה קיבל את המלצתו.

אחמד טיבי: עכשיו אומר כאן סגן השר אקוניס מעל הדוכן בתשובה על שאלה שלי שהוא לא יודע על סמך מה אמר בני בגין את מה שהוא אמר, ושהוא מדבר על דעת עצמו, לא על דעת ראש הממשלה.

אחמד טיבי: למי אתם מאמינים, לאופיר אקוניס או לבני בגין?

מוחמד ברכה: אופיר אקוניס.

אחמד טיבי: בסוף הלילה יש אנשים שמאמינים לאופיר אקוניס.

אחמד טיבי: מסימני נדודי השינה, סימני העייפות.

מוחמד ברכה: אופיר אקוניס לפני שבוע אמר שמדינה פלסטינית לעולם לא תקום.

מוחמד ברכה: אמרתי לו: ראש הממשלה אמר בבר-אילן שכן תקום, אבל אני מאמין לך ולא לראש הממשלה.

אחמד טיבי: בנקודה הזאת גם אני מצטרף אליך – לא מרצון שהיא לא תקום, אבל אני ואתה אומרים שהיא תקום.

אחמד טיבי: היא תקום (אומר דברים בשפה הערבית).

אחמד טיבי: לכן אני אומר, אדוני היושב-ראש, דיור, כפי שאמרתי, זה לא רק אם יש היום בנייה; זה גם תשתיות, זה גם סביבה, זה גם כבישים בכל יישוב ערבי.

אחמד טיבי: שים לב למצב הכבישים הבין-עירוניים באזור שהוא כולו יישובים ערביים.

אורי מקלב: תבדוק כבישים בירושלים.

אחמד טיבי: אני מגיע לנקודה הזאת.

אחמד טיבי: איך יודעים שאתה נמצא באזור של כמה יישובים ערביים?

אחמד טיבי: הכביש הבין-עירוני הוא לא כביש במצב טוב, למרות שהוא בין-עירוני.

אחמד טיבי: אתה עובר לאזור של יישובים יהודיים, אתה רואה את ההבדל.

אחמד טיבי: הזכרת את ירושלים.

אחמד טיבי: יש ירושלים המזרחית ויש מערב-ירושלים, ירושלים המערבית, וההבדל הוא כבין שמים וארץ.

אחמד טיבי: בין שמים לארץ.

אחמד טיבי: בורות בתוך הכבישים.

אורי מקלב: אין כביש.

אחמד טיבי: אין כביש, ואם יש כביש, הכביש נגמר באיזה מקום.

אחמד טיבי: ואני תוהה: למה?

אחמד טיבי: הרי אנשים משלמים ארנונה, אנשים זכאים לזכויות יסוד, לתשתיות.

אחמד טיבי: הייתי בכפר ראמיה.

אחמד טיבי: חברי הכנסת, עמיתי, היו – כולנו היינו.

אחמד טיבי: כפר ראמיה זה אדמה שיש עליה טאבו של הבעלים.

אחמד טיבי: כרמיאל הוקמה על האדמות של ראמיה, ומאז, זה יותר מ-20 שנה, אין חשמל בבתים.

אחמד טיבי: לא נותנים להם לבנות, לא נותנים להם להתפתח, אנשים חיים על גנרטור, אדוני היושב-ראש – ישראל 2013, עוד מעט ישראל 2014.

אחמד טיבי: אנשים חדשים באים לכרמיאל ואתה רואה יישוב מתקדם, וההבדל – אם יבוא נציג מועצת זכויות האדם, יראה יישוב מודרני ומתקדם, כרמיאל, שבמקור הוקם על אדמות שהופקעו מערבים, ובתוכו שכונת ראמיה, יישוב.

אחמד טיבי: איך אני מעריץ את הילדים של ראמיה, שלומדים לאור נרות, מגנרטור, בניגוד לכל הסיכויים, כנגד כל הסיכויים, ומצליחים ומפלסים את דרכם אל חיים טובים, למרות המצב הבלתי-אנושי שבו הם שרויים.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, לכן אנחנו אומרים שהחוק הזה הוא חוק לא טוב.

אחמד טיבי: המהירות והפזיזות הן לא במקום.

אחמד טיבי: הוא חוק שעוקף ועדות לתכנון ובנייה, ולכן ההסתייגות שלנו, שאני מנמק אותה עכשיו, וההתנגדות שלנו.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי; ועל הדיוק בזמנים.

אורי מקלב: אנחנו נעבור לדובר האחרון, חבר הכנסת דב חנין.

אורי מקלב: בבקשה.

דב חנין: תודה לך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת והציבור הרחב שעוקב אחרינו בדיון הזה – – –

אחמד טיבי: מיליון עוקבים.

דב חנין: אני בטוח שהרבה מאוד אנשים עוקבים, ואני אומר להם שהם בצדק עוקבים, כי החוק הזה הוא חוק חשוב, הוא חוק שכדאי להכיר אותו, הוא חוק שחשוב להכיר אותו.

דב חנין: חשוב להכיר אותו כי הוא חוק בעייתי ומסוכן.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אנחנו מתקרבים לסיכום הדיון, ואני אנסה לסכם את הטיעונים שהעלינו כאן בשם האופוזיציה בשעות הארוכות של הדיון הזה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הטענה שלנו היא שחוק הווד"לים החדש הוא לא רק חוק מוטעה, הוא גם חוק מסוכן.

דב חנין: במקום לפתור את משבר הדיור, הממשלה ממשיכה להתקיף את מערכת התכנון.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, בתחום הדיור התכנון הוא לא הבעיה, הוא חלק מהפתרון, אבל הממשלה הזאת היא לא הפתרון, היא חלק מהבעיה.

דב חנין: זה העניין.

דב חנין: אמרתי שחוק הווד"לים לא יצר פתרונות דיור אמיתיים ולא ייצר פתרונות דיור אמיתיים גם בעתיד.

דב חנין: זה מתחיל מכך שהחוק הזה איננו מזהה בצורה נכונה את הבעיה.

דב חנין: הוא ממקם את הבעיה, בניתוח אידיאולוגי, עיוור למציאות, מנותק מהמציאות, בצד ההיצע.

דב חנין: הראיתי בנאום הראשון שלי בנושא הזה שזאת עמדה לא נכונה.

דב חנין: את הבעיה בצד ההיצע, אגב, הניתוח של הממשלה ממקם במערכת התכנון.

דב חנין: גם זה לא נכון.

דב חנין: הראיתי בדברים שלי בנאום הקודם שקיים מלאי תכנוני גדול מאוד של דירות שאפשר לבנות, של דירות שאושרו מבחינה תכנונית.

דב חנין: למה הן לא נבנות?

דב חנין: לא בגלל מערכת התכנון, אלא בגלל שלא משתלם לקבלנים לבנות אותן, כי כך פועל השוק.

דב חנין: קבלנים יבנו כשכדאי להם.

דב חנין: ומי שחושב שקבלנים יציפו את השוק כדי להוריד את המחירים, מציע לנו בעצם להאמין שקבלנים יפעלו כדי להקטין את הרווחים שלהם, וזה ניתוק מוחלט מכל ניתוח כלכלי ומכל ניתוח ריאליסטי של המצב.

דב חנין: אז בעיה ראשונה שמונעת בנייה של דירות היא האינטרסים של הקבלנים.

דב חנין: החוק הזה לא רק שהוא לא מתמודד עם הבעיה הזאת, אלא הוא אפילו מחמיר אותה.

דב חנין: בעיה שנייה שבגללה לא נבנות דירות היא העובדה שיש קשיים בפתרונות קצה, למשל פתרונות ביוב, פתרונות תשתיות ומערכות אחרות שלא מאושרות, גם אם התכנון של הדירות קיים.

דב חנין: אז במקום לטפל בפתרונות הקצה הזה, או בחוסר פתרונות הקצה האלה, הממשלה מציעה עוד מנגנון שמכוון לייצר תכנון של עוד דירות.

דב חנין: אמרתי: המנגנון הזה מכוון לייצר תכנון של עוד דירות, כי מאוד מאוד חשוב להבין שהחוק לא מחייב את הקבלנים גם לבנות את הדירות האלה.

דב חנין: זה אחד הכשלים הבסיסיים ביותר שיש בחוק: עושים פה מערכת מואצת של אישור תכנוני של דירות, ואחרי שהדירות האלה מאושרות לבנייה אין שום מנגנון, אדוני היושב-ראש, שמחייב את הקבלנים האלה לבנות את הדירות האלה בפועל.

דב חנין: הרי מה אומרים?

דב חנין: אומרים שהם צריכים להראות במשך כמה שנים התחלת בנייה של רבע מהתשתיות, זה מספיק.

דב חנין: רבע מהתשתיות זה לא דירות ברבע מתשתיות היסוד, זה לא דירות למגורים, אבל זה מה שהחוק מחייב.

דב חנין: בדיון שהיה בוועדה ניסינו – אגב, יחד עם חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, דווקא חברת הקואליציה – לפחות לייצר מנגנון שיחייב את הקבלנים לבנות את אותן דירות שהם קיבלו אישור תכנוני להן במסלול המואץ והמהיר הזה.

דב חנין: הממשלה מתנגדת.

דב חנין: אז התוצאה היא שאנחנו מייצרים פה חוק של תכנון מהיר, הייתי אומר: תכנון מהיר עוקף-תכנון, בלי שום חיוב לבנות את הדירות המתוכננות בפועל.

דב חנין: מכל הבחינות האלה ניסיתי להראות שהחוק הזה הוא חוק מוטעה.

דב חנין: עכשיו אני רוצה להגיד כמה מילים על זה שהוא גם חוק מסוכן.

דב חנין: כולנו זוכרים את פרשת "הולילנד", שבה יזמים הצליחו לייצר אישור לפרויקט בעייתי, וחוק הווד"לים הוא חוק שיהפוך את הארץ הזאת כולה מארץ הקודש ל"הולילנד" אחת גדולה.

דב חנין: כשחוק הווד"לים המקורי הגיע לכנסת אנחנו העלינו את החששות האלה.

דב חנין: ואז באו אלינו אנשי משרד המשפטים ונתנו לנו תשובה; הם אמרו: חוק הווד"לים יחול אך ורק על קרקעות ציבוריות.

דב חנין: מי שיוכל לקדם תוכניות וד"ליות יהיו אך ורק גורמים ציבוריים, רשויות המדינה.

דב חנין: וזה, אגב, מה שנכנס לחוק הווד"לים המקורי.

דב חנין: היום הממשלה מציעה להוריד את המגבלה הזאת.

דב חנין: היום בעצם אפשר יהיה לקדם תוכניות וד"ליות גם על קרקעות פרטיות בעיקרן, אפשר יהיה לקדם תוכניות וד"ליות גם על-ידי יזמים פרטיים, ואותו טיעון שהממשלה – נציגי הממשלה, נציגי משרד המשפטים, בכזה שכנוע פנימי, אמרו, והסבירו, ושכנעו שהוא יהיה החסם מפני ניצול לרעה של הערוץ המהיר הזה – הדבר הזה נפל, הוא לא קיים בחוק החדש.

דב חנין: אז פעם ראשונה החוק הזה מסוכן בכך שהוא בעצם יוצר ערוצים מהירים, קלים ונוחים ליזמים פרטיים, לנדל"ניסטים פרטיים, שיוכלו להשתחרר מהחובות התכנוניות שלהם ולקדם תוכניות מהירות ובלתי מאוזנות שתואמות את האינטרסים שלהם.

דב חנין: פעם שנייה החוק הזה מסוכן מכיוון שיש פה פגיעות, למשל, בדמוקרטיה שלנו.

דב חנין: הדמוקרטיה היא לא רק הזכות של אזרח להצביע אחת לארבע שנים בבחירות לכנסת; הדמוקרטיה היא גם הזכות שלנו – אולי קודם כול – הזכות שלנו להשפיע באמת בדברים החשובים בחיים שלנו, והזכות להשפיע באמת בדברים שחשובים בחיים שלנו כוללת גם את הזכות להביע עמדה, להתנגד, להילחם אפילו, בכלים שהדמוקרטיה מספקת, נגד תוכניות בנייה פוגעניות, שאנחנו חושבים שהן לא מתאימות לנו ואולי הן מאיימות עלינו, פוגעות בנו.

דב חנין: חוק הווד"לים, עם המנגנונים המהירים ועוקפי מערכת התכנון שלו, הוא חוק שבסופו של דבר פוגע בדמוקרטיה – פוגע בדמוקרטיה במובן המהותי הזה שלה, במובן של דמוקרטיה ככלי שלנו באמת להשפיע בדברים שקורים סביבנו, בדברים שחשובים לחיים שלנו.

דב חנין: וחוק הווד"לים כמובן הרסני מבחינה סביבתית.

דב חנין: כל המנגנונים שנוצרו לאורך שנים, שבהם אנחנו יכולים לשמור על שטחים פתוחים, שבהם אנחנו יכולים לשמור על איזונים, לא מתבצעים, לא נשמרים במתכונת הרגילה שלהם בחוק הווד"לים, כי כל הכוונה שלו היא לייצר את האישור המהיר, את המסלול המהיר למהלכים הנדל"ניסטיים והיזמיים שהוא מבקש לקדם.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הקושי הגדול בתפיסה האידיאולוגית שהממשלה מציעה בסוגיית הדיור נמצא גם בחוסר ההתייחסות המוחלט לצד הביקושים.

דב חנין: צד הביקושים, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, בתחום הדיור הוא צד מפולח, הוא צד דיפרנציאלי, הוא צד שיש בו קבוצות חברתיות שונות, שצריך לכל אחת מהן להתייחס בנפרד.

דב חנין: נתחיל מהשכבה הבסיסית, השכבה של חסרי הדיור: חסרי הדיור הם אנשים שלפעמים נמצאים במצוקה, לפעמים חולים, לפעמים נכים, לפעמים עניים מרודים.

דב חנין: אנשים כאלה צריכים פתרונות דיור שבהם המדינה בונה ומעמידה לרשותם בהשכרה פתרונות של דיור ציבורי.

דב חנין: למרבה הצער, עמיתי חברי הכנסת, ממשלת ישראל הנוכחית נחושה במטרתה, בכיוון שהיא מקדמת, לייבש ולצמצם את הדיור הציבורי.

דב חנין: אנחנו רואים את זה בשורה ארוכה של מהלכים.

דב חנין: לאורך השנים האחרונות מספר הדירות בדיור הציבורי הצטמצם במידה ניכרת.

דב חנין: הרבה מאוד דירות כאלה הוצעו למכירה.

דב חנין: התמורה על הדירות שנמכרו מהדיור הציבורי לא שימשה לקנייה או לבנייה של דירות חדשות של דיור ציבורי.

דב חנין: עקב זה המאגר של הדירות בדיור הציבורי הצטמצם במידה מאוד ניכרת.

דב חנין: מספר האנשים שצריכים פתרונות של דיור ציבורי כמובן לא הצטמצם, כולנו מכירים את הארגונים החברתיים ואת תמונת המצב החברתית העגומה שקיימת במדינת ישראל.

דב חנין: מכיוון שכך, מה שעשתה המדינה, מה שעשתה הממשלה – היא החמירה בהדרגה את הקריטריונים לזכאות של דיירים לדירות בדיור ציבורי.

דב חנין: הקריטריונים האלה הפכו לכל כך בלתי אפשריים, שגם אם חד-הורית עם שני ילדים, שהיא חולה בסרטן, נדרשת, אני מצטט: להביא לעולם ילד נוסף כדי שתהיה בכלל זכאית להיכנס לרשימת ההמתנה לדירות בדיור הציבורי.

דב חנין: אני אומר "זכאית להיכנס לרשימת ההמתנה של דירות לדיור ציבורי" מכיוון שגם כשאתה כבר זכאי לדירה של דיור ציבורי אתה צריך להמתין לה שנים רבות.

דב חנין: גם אחרי המתנה כזאת אתה פתאום יכול לגלות שאחרי שהמתנת שש או שבע שנים אתה קופץ מהמקום השני או השלישי בתור – חוזר בדרך פלא למקום ה-20, כי בינתיים נכנסו לפניך אנשים שהם עוד יותר במצוקה, עוד יותר זכאים ממך.

דב חנין: והמדינה לא בונה דירות כאלה של דיור ציבורי.

דב חנין: אנחנו, עמיתי חברי הכנסת, במסגרת החוק הזה, אמרנו: אוקיי, אם כבר עושים מהלך כזה עוקף-תכנון, ובונים דירות בהיקפים גדולים בהליכים מהירים, לפחות בואו נבטיח שחלק מהדירות הנבנות האלה תהיינה דירות של דיור ציבורי.

דב חנין: לצערי הגדול הממשלה התנגדה לכך, וגם היום בחוק, אחרי כל המאבקים שהתנהלו בוועדה, החוק איננו כולל, איננו מבטיח, איננו נותן שום מספר, מספר כלשהו, של דירות של דיור ציבורי שצריכות להיבנות על-פיו.

דב חנין: אז הנה קבוצה ראשונה של חסרי דיור שבעיית הדיור שלה לא נפתרה בחוק הווד"לים וגם לא הולכת להיפתר בחוק הווד"לים.

דב חנין: בואו ניקח קבוצה אחרת של חסרי דיור – ופה, חברי הכנסת גטאס ואגבאריה, אני פונה אליכם ואל הציבור שאתם מכירים היטב, הציבור הערבי במדינת ישראל.

דב חנין: גם ביישובים ערביים יש לא מעט מקרים שקיימות תוכניות מאושרות לבנייה של בתים והם לא נבנים בפועל.

דב חנין: אני מכיר את המציאות הזאת למשל בכמעט כל הכפרים במשולש.

דב חנין: למה לא בונים?

דב חנין: כיוון שבאים ואומרים: אין פתרונות קצה.

דב חנין: אין פתרונות קצה, למשל של מערכת ביוב.

דב חנין: אז למה שהממשלה לא תפתור את הבעיה, תתמודד עם הבעיה במקום שבו היא אכן נמצאת?

דב חנין: אם רוצים ליצור פתרונות דיור, למה לא משקיעים את הכסף הזה בפתרונות קצה, למשל של הביוב בג'לג'וליה?

דב חנין: ואז תוכנית קיימת, מאושרת – אפשר לצאת אתה לדרך ולבנות אותה.

דב חנין: למה לא עושים את זה?

דב חנין: שוב אנחנו רואים חוסר ההתייחסות.

באסל גטאס: אתה מדבר על קרקעות מדינה או על קרקעות פרטיות?

דב חנין: גם וגם.

דב חנין: גם בקרקעות מינהל וגם בקרקעות פרטיות יש תוכניות מאושרות.

דב חנין: למה הן לא יכולות לצאת לפועל?

דב חנין: למה לא נותנים אישורי בנייה לתוכניות האלה?

דב חנין: בטענה שאין פתרונות קצה, למשל של מערכת ביוב.

דב חנין: אני אומר: בבקשה, רוצים לפתור את הבעיות?

דב חנין: בואו נייצר פתרונות קצה, וכבר אנחנו יכולים לשחרר את אותן תוכניות מאושרות לביצוע לבנייה.

דב חנין: אין שום קושי תכנוני מבחינת האישור של התוכניות.

דב חנין: הן כבר אושרו.

דב חנין: ופה אני מגיע לקבוצה שלישית של אנשים שנמצאים במצוקת דיור.

דב חנין: חלק גדול מאוד מהאנשים שנמצאים במצוקת דיור הם שוכרי הדירות.

דב חנין: שוכרי הדירות בתל-אביב, ירושלים, חיפה, אבל גם בערים אחרות בישראל, לא מסוגלים לשלם את שכר הדירה מתוך ההכנסות שיש להם, מתוך השכר שיש להם.

דב חנין: גם כאן ההתערבות הנדרשת היא אחרת – לא הצפה של עוד דירות כביכול שתקועות במערכת התכנונית, ולמעשה הן לא תקועות במערכת התכנונית, אלא למשל התערבות בשוק השכירות; התערבות, מעורבות של המדינה בשוק השכירות.

דב חנין: קבוצה נוספת של אנשים שנמצאים במצוקת דיור הם רוכשי הדירות.

דב חנין: אני כבר אמרתי כאן שהבעיה הזאת קשורה, למשל, לחוסר האפשרות לחסוך באופן בטוח לטווח ארוך ובינוני בישראל; זה קשור, למשל, לעובדה שהריביות כאן נמוכות.

דב חנין: לאנשים אין דרך להשקיע כספים לטווח בינוני וארוך ולדעת שהם מרוויחים משהו על הכסף הזה.

דב חנין: אז במצב הזה בהחלט יש אנשים שהאופציה שהם מצאו כדי להבטיח לעצמם את הנכסים שלהם, את הרכוש שלהם, היא האופציה של רכישת דירה.

דב חנין: וכשאנחנו הופכים את רכישת הדירות לערוץ, בעצם עיקרי, מרכזי, ראשי להבטחת ההון המשפחתי הקטן שיש באותו משק בית, אנחנו כמובן מעלים את רמת הביקושים, ויחד אתה מעלים גם את המחירים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, יש שני חוקים שאנחנו דנים בהם במשולב בדיון הזה, ועד עכשיו אני דיברתי על חוק הווד"לים.

דב חנין: אם יישאר לי זמן אני אנסה להציג כמה מההסתייגויות שלנו באופן נקודתי.

דב חנין: אבל לפני שאני אגיע להסתייגויות הנקודתיות אני רוצה לומר גם כמה מילים כלליות על המהלך השני, המהלך החקיקתי השני שהממשלה מקדמת, וזה תיקון 100 לחוק התכנון והבנייה.

דב חנין: גם המהלך הזה, עמיתי חברי הכנסת, הוא מהלך מאוד מאוד בעייתי ומסוכן.

דב חנין: אני אומר את הדברים כיוון שלפעמים בתוך הנחשול הגדול של יוזמות לשינויים בחוק התכנון והבנייה קשה לברור את החשוב מתוך הטפל וקל לפעמים לאבד את התמונה הכללית.

דב חנין: אבל תיקון 100, עמיתי חברי הכנסת, הוא ללא ספק מהלך פוגעני ומסוכן במיוחד.

גדעון סער: מה זאת אומרת "ללא ספק"?

דב חנין: ללא ספק, כמובן, אדוני השר, זו דעתי.

גדעון סער: אבל יש ספק, כי יש דעות אחרות.

גדעון סער: ללא ספק זאת עמדתך.

דב חנין: אכן.

דב חנין: ללא ספק זו עמדתי, ולדעתי אין ספק בכך שהחוק הזה פוגעני.

גדעון סער: אני רק מראה לך שאני מקשיב לכל מילה.

דב חנין: קודם כול, אדוני השר, לא חשדתי בך לרגע שאתה לא מקשיב.

דב חנין: אז אני רוצה גם להביע את הערכתי על זה שאתה נמצא כאן אתנו בסיום הדיון הזה, ואני בטוח שאתה מקשיב, וגם אני משוכנע שדעתך אחרת, כי אם דעתך הייתה כדעתי, מן הסתם לא היית מביא את החוק הזה בפנינו.

דב חנין: אבל מה מטריד אותי בתיקון 100?

דב חנין: תיקון 100, עמיתי חברי הכנסת – לכאורה, תסתכלו עליו, הוא נראה תיקון טכני.

דב חנין: הניסוח שלו נראה מאוד מאוד מצומצם.

דב חנין: זה לא חוק גדול, אבל למרות החזות הזאת מדובר פה, עמיתי חברי הכנסת, בלא פחות ממהפכה, מכיוון שבעצם הצעת החוק הזאת ברמה המהותית שלה עושה משהו שלא נעשה מאז נחקק חוק התכנון והבנייה לפני כמעט יובל שנים: היא מאפשרת בעצם בנייה בלי שלבנייה הזאת יקדם תכנון אמיתי, ממשי.

דב חנין: החובה הזאת לתכנן היא הליבה של חוק התכנון והבנייה, ובעצם החובה הזאת לתכנן היא גם הסיבה הבסיסית שלשמה החוק הקים את כל המנגנון המורכב הזה של מוסדות התכנון והבנייה, שיחדיו מהווים את השתי וערב הזה של מערכת התכנון שלנו.

דב חנין: המטרה של כל המהלך הזה הייתה ליצור דרך מושכלת שתקבע את שימושי הקרקע במדינה תוך לקיחה בחשבון של כל האינטרסים התכנוניים בהתייחס לכל יחידת שטח.

דב חנין: העיקרון הבסיסי הזה של מערכת התכנון והבנייה הודגש בשני העשורים האחרונים שוב ושוב על-ידי בתי המשפט בשורה ארוכה של פסקי-דין.

דב חנין: הם הדגישו את החובה להוציא היתרי בנייה רק על סמך תכנון מפורט, שכן ללא תכנון מפורט, תכנון כזה שברור ממנו היכן בדיוק עומדים להתבצע בנייה ופיתוח ומה בדיוק ייבנה או יפותח שם, לא יכולים מוסדות התכנון לדעת בעצם על מה הם מחליטים, והציבור לא יכול לממש את זכות הטיעון שלנו בנוגע לתוכנית.

דב חנין: אני רוצה להפנות, למשל, לפסק-הדין של בית המשפט העליון בעניין "הירדן", ערעור אזרחי 7654/00.

דב חנין: שם אומר בית-המשפט העליון שבלי תכנון מפורט מי שיתכנן בפועל לא יהיו מוסדות התכנון, ובמקרה כזה, וזה ציטוט: "מתן היתרי בנייה על-פי תוכנית כללית ובלתי מפורטת עשוי להיות שקול למתן היתר בלא תוכנית בכלל".

דב חנין: אלא שזה בדיוק הגרעין של מה שמוצע בהצעת החוק הזאת.

דב חנין: בפועל, הציבור לא יוכל לדעת מראש מה באמת עומדים לבנות בקרבתו ולהציג בפני גוף מחליט אובייקטיבי את הפגיעה הצפויה בו.

דב חנין: לא יהיה ניתן עוד לשקול מראש את החלופות לביצוע.

דב חנין: מעתה גופי התשתית הגדולים, היזמים, שמטבע הדברים, כמו כל אחד, רואים קודם כול את האינטרס שלהם, הן מבחינת נוחות הביצוע והן מבחינת העלויות, הם שיוכלו להחליט בפועל מה יבוצע.

דב חנין: הדבר המסוכן במיוחד בתיקון 100 הוא בכך שהתיקון הזה חל על הדברים הגדולים.

דב חנין: הוא לא עוסק בדברים הקטנים, בפרטים – במרפסות, בפרגולות.

דב חנין: תיקון 100 מדבר למשל על מתקני שידור אלחוטיים, מתקני מים, מתקני מדידה או ניטור או מתקן תשתיות מסוג אחר שקבע שר הפנים.

דב חנין: אלה הם מתקנים בהיקפים גדולים, מתקני תשתיות, מתקני שידור אלחוטי; אלה הם מתקנים שהם יותר משמעותיים מהבנייה הרגילה של בית מגורים, או אפילו של חנות.

דב חנין: אנחנו מדברים פה על הדברים הגדולים, המהותיים, שיש להם משמעות סביבתית, יש להם אולי לעתים משמעות בריאותית, יש להם משמעות מאוד מאוד גדולה לחיים של האנשים שנמצאים מסביב.

דב חנין: ודווקא לגבי המתקנים האלה הצעת החוק יוצרת מסלול מאוד מהיר, מאוד נוח, מאוד קל, מאוד פשוט ומאוד עוקף מערכת תכנון.

דב חנין: הפגיעות של הצעת החוק הזאת מאוד קשות; הן גם קשות ברמה המעשית, הן גם קשות ברמה החוקתית.

דב חנין: אני רוצה להזכיר, למשל, את הפגיעה בזכות הקניין.

דב חנין: זכות הקניין של האדם בישראל, אומרת הפסיקה, מורכבת מזכותו בקרקע וגם ממה שניתן לעשות בה.

דב חנין: את מה ניתן לעשות בקרקע קובע חוק התכנון והבנייה, ולכן ההוראות של חוק התכנון והבנייה יש בהן השלכה מאוד גדולה, מאוד משמעותית, על שווי רכושו של האדם.

דב חנין: לכן, גם מהזווית החוקתית, לשמירת זכויות היסוד שהחוק יוצר, ובראשן זכותו של אדם להיות מעורב במה שמשפיע על קניינו במובן הבסיסי ביותר, יש חשיבות מהמעלה הראשונה.

דב חנין: אנחנו מבינים היום שקניינו של אדם לא נעצר בהכרח בקירות ביתו.

דב חנין: יש חשיבות גם למרחב שמחוץ לבית, כמו הגינה והפארק, איכות האוויר בשכונת מגורים, השאלה אם יש או אין בסביבה רעש, קרינה או זיהומים; כל זה חלק מהזכות שלנו לקניין.

דב חנין: לכן פגיעה בהם בחוק מהווה פגיעה חוקתית שעלולה אפילו להביא לפסילת החוק הזה.

דב חנין: אני רוצה לצטט בהקשר הזה דברים שאומר בית-המשפט העליון בבג"ץ 5016/96, חורב ואחרים נגד שר התחבורה: "הנה כי כן, לכל יחיד ויחיד מן הציבור יש חלק ברכוש הציבור – במקרקעין שיועדו לציבור – ואין יחיד או בעל שררה רשאים ליטול מרכוש הציבור ולייחדו ליחיד או לחלק מהציבור, אלא על-פי חוק או חוקה".

דב חנין: העקרונות של חוסר הפגיעה צריכים לחול גם על זכותו של היחיד בקניין הציבור, ולכן הזכות של היחיד ברשות הרבים כזכותו ברכוש היחיד.

דב חנין: החוק הזה מכוון לכאורה לתת פתרונות לבעיות דחופות.

דב חנין: ואכן, לפעמים קשה לפתור את הבעיות הדחופות, ככל שהן באמת דחופות, בהליך תכנוני ממושך יחסית.

דב חנין: אבל גם כאן, במצבים כאלה של דחיפות, אנחנו יכולים למצוא פתרונות אחרים במסגרת מערכת התכנון הרגילה, ולא בפטור מתוכנית, כמו שמוצע בתיקון הזה.

דב חנין: אפשר, למשל, לקבוע הוראה שמאפשרת לשר הפנים או למועצה הארצית לתת, במצבים דחופים מסוימים, הוראה למוסד התכנון הרלוונטי לקדם תוכנית מסוימת מהר יותר מכל האחרות.

דב חנין: זה דבר שהוא פתרון שיש בו, כמובן, גם מחירים מסוימים, אבל הוא הרבה פחות פוגע מאשר הפתרון שנמצא בהצעת החוק.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, אני חושב שהתיקון הזה הוא תיקון שאיננו הולם מדינה דמוקרטית, ואיננו יכול לעמוד בכפיפה אחת עם ערכי השקיפות והדמוקרטיה שצריכים, על-פי הפסיקה, לאפיין את הליכי התכנון במדינת ישראל.

דב חנין: התכלית הזאת, שנועדה לתת יתרון ליזמי תשתיות על פני כל אינטרס תכנוני אחר, היא תכלית שניתן היה לתת לה מענה הולם אבל מידתי במנגנונים אחרים לגמרי.

דב חנין: השינוי הזה, עמיתי חברי הכנסת, אני מבין, אולי נולד כתוצאה מפסק-הדין של בית-המשפט העליון בעתירה נגד החלטת המועצה הארצית לאשר את תמ"א 34ב/5, שאפשרה הקמת מתקני מים שונים.

דב חנין: זה פסק-דין בעתירה של "אדם טבע ודין" נגד המועצה הארצית, 4781/09.

דב חנין: הדברים שבית-המשפט קבע אז אולי חייבו איזה תיקון נקודתי לחוק – אולי – במקרה של מתקני מים, אבל בוודאי לא מהלך כל כך רוחבי ודרסטי, שבעצם כולל בתוכו את מנעד השימושים התשתיתיים שהחוק מאפשר.

דב חנין: אני רוצה, עמיתי חברי הכנסת, להתייחס לעוד כמה נקודות, אבל אנסה לתמצת את דברי כך שלא אחרוג ממסגרת הזמן.

ג'מאל זחאלקה: קצר.

דב חנין: כן, אני אפילו אנסה קצת לקצר, אבל לפחות את העקרונות העיקריים אני רוצה לראות שכיסיתי.

דב חנין: אז אם כך, לא אציג את כל ההסתייגויות שלנו המפורטות לתיקון 100, כי אני חושב שהצגתי את ההתנגדות העקרונית שלנו בצורה מספקת, וכל ההסתייגויות שהגשנו נובעות מהגישה העקרונית והבסיסית הזאת.

דב חנין: אני רוצה, לעומת זאת, להגיד כמה מילים על כמה מההסתייגויות שלנו לעניין הווד"לים שלא התייחסתי אליהן בצורה מפורטת קודם לכן.

דב חנין: אחד הוויכוחים שהיו לנו בוועדה בנושא חוק הווד"לים היה דינן של תוכניות לדיור לאומי במתחמי פינוי ובינוי.

דב חנין: פינוי ובינוי זו דרך שהממשלה בוחרת לקדם בעיקר דרכה את מה שנקרא התחדשות עירונית.

דב חנין: אגב, צריך לומר, התחדשות עירונית זה דבר חיובי, זה דבר טוב, אנחנו בעד התחדשות עירונית, אבל מנגנונים של פינוי-בינוי הם המנגנונים הדרסטיים ביותר, הקיצוניים ביותר לשינוי במרקם העירוני.

דב חנין: במקרים רבים יש בהם פגיעה מאוד גדולה בתשתית האורבנית, באופי האורבני; במקום מרחב עירוני שניתן לטיפול, ניתן לשיקום וניתן לשינוי בפינצטה עדינה של כלים תכנוניים, כלים של פינוי-בינוי מתערבים בשיטה דרסטית, קיצונית, לפעמים הרס של מתחם שלם והחלפתו במגדלים שעומדים בתוך מרחבים ריקים יחסית.

דב חנין: ההיבט החברתי של פינוי-בינוי הוא ההיבט שצריך לשים לב אליו במיוחד.

דב חנין: כי בפינוי-בינוי במקרים רבים נהרסים אזורי מגורים שאנשים יכלו לגור בהם גם אם הם לא עשירים מאוד.

דב חנין: בתל-אביב, למשל, ישנם אזורים שעומדים אולי להיהרס במסגרת פינוי-בינוי שעד היום יכלו לחיות בהם, יכלו לשכור בהם דירות גם סטודנטים, גם אנשים צעירים, גם זוגות צעירים.

דב חנין: כאשר המתחם הישן והזול יחסית הזה ייהרס, ובמקומו ייבנו מבנים חדשים, ישתנה גם האופי החברתי של המקום.

דב חנין: הדירות החדשות תהיינה יקרות הרבה יותר, וכך, בראייה חברתית של שוק הדיור המפולח הזה, אנחנו יכולים להגיע למצב שבו תהיינה יותר דירות לעשירים אבל פחות דירות לצעירים, פחות דירות לעניים, פחות דירות לשכבות הביניים.

דב חנין: לכן אנחנו נאבקנו, במסגרת הוועדה, על מנגנונים שאומרים שגם במסגרת תוכניות פינוי-בינוי שנעשות בערוץ הווד"לי חייבים לייצר מאסה גדולה, קריטית, של דיור בר-השגה, של דירות זולות יותר, שאנשים רגילים יוכלו לשכור ולקנות אותן.

דב חנין: הוויכוח כאן היה אם במתחמים של דיור של פינוי-בינוי צריך פחות פתרונות חברתיים, כמו שבעצם הייתה עמדת הממשלה ועמדת היזמים, או להפך, דווקא במקומות האלה שבהם אנחנו בעצם הורסים שכונה ישנה ומקימים במקומה שכונה חדשה, עמידה יותר, אחרת, דווקא במקומות האלה צריך יותר פתרונות חברתיים כדי לפחות לכסות על אותו פחת שנוצר כתוצאה מהמהלך של הפינוי-בינוי.

דב חנין: אני רוצה בין ההסתייגויות לחזור ולהדגיש את ההסתייגות שהגשנו יחד עם חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שמדברת על הוספת הדיור הציבורי כמטרה חיונית, נדרשת, וחלק מהותי מתוך המאסה של הדירות החברתיות שצריכות להיבנות בערוץ הווד"לי.

דב חנין: אני רוצה להדגיש עוד הסתייגות שהגשנו יחד עם חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, והיא הדרישה שלאחר שהיזמים קיבלו את האישור התכנוני במסלול הווד"לי, לחייב אותם לבצע בנייה בפועל; לא רק התחלה של 25% מהתשתיות בתוך כך וכך שנים, אלא אם קיבלתם את האישור במסלול הווד"לי – לבצע בנייה בפועל של התוכניות שאושרו.

דב חנין: ויחד עם זאת לייצר מול החובה הזאת איזו סנקציה, משהו שיקרה לאותו יזם אם הוא לא ביצע את חובתו לבנות לאחר שהוא קיבל את ההקלה במסלול הווד"לי.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני מתקרב לסיום, ואני רוצה לומר כך: הדבר המצער במיוחד בכל הוויכוח הגדול שאנחנו מנהלים כאן זה שכל הדיון הזה מתנהל במקום לייצר פתרונות אמיתיים למשבר הדיור.

דב חנין: ופתרונות אמיתיים למשבר הדיור מחייבים קודם כול כניסה של המדינה, חזרה של המדינה לתחום הדיור – חזרה של המדינה לתחום הדיור החל מההסדרה של שוק השכירות הפרוץ; חזרה של המדינה לתחום הדיור בבנייה ובקנייה של דירות שתועמדנה לשכירות של דיור ציבורי; חזרה של המדינה לתחום הדיור בבנייה ציבורית-תקציבית של דירות, שתיתן מגוון של פתרונות דיור לרצף בעיות הדיור השונות שאנחנו מכירים בקבוצות האוכלוסייה השונות.

דב חנין: לצערי הגדול, במקום לעשות את הדבר המתבקש הזה, במקום לעשות את מה שנעשה בעבר בישראל, במקום לעשות את מה שיודעים לעשות במדינות אחרות שרוצות להתמודד עם משברי דיור, הממשלה ממשיכה בכיוון שמשעין אותנו על חסדי השוק הפרטי, על חסדי האינטרסים של הקבלנים, שנותן להם עוד ערוצים לקדם לעצמם הטבות, לקדם את האינטרסים שלהם, אבל במקביל לפגוע באינטרסים החברתיים, הסביבתיים והדמוקרטיים של כולנו.

דב חנין: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

אורי מקלב: יגיב לדיון, לדוברים, שר הפנים גדעון סער.

אורי מקלב: בבקשה.

קריאות: דב, יש לך עוד שתי דקות.

רוברט אילטוב: דב, זה לא קרה מעולם – – –

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: אל תשים לב לשעון, זה יתרת הזמן של הדובר הקודם.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני קודם כול מבקש לברך את חבר הכנסת דב חנין שלא עמד על מלוא מכסת זמן הדיבור.

גדעון סער: הוא בהחלט הרחיב בדיבור בדרכו המנומקת, אבל אני בהחלט חושב – – –

אורי מקלב: אתה יודע שהוא דיבר בתחילת הדיון שעה.

גדעון סער: בוודאי.

גדעון סער: קודם כול אני חייב לומר שאת הדברים שנאמרו קודם גם ראיתי בחדרי – לא רק של חבר הכנסת חנין, של רבים מחברי הכנסת באופוזיציה.

גדעון סער: אני חייב להגיד: באמת חשבתי מהי הדרך הנכונה להמחיש את התחושה שנובעת מהאמביוולנטיות של מי שמצד אחד טוענים שהם מבקשים לפתור את נושא הדיור, או להתמודד עם משבר הדיור במדינת ישראל, ומצד שני, באופן עקבי מתנגדים לכל הצעה והצעה שמובאת על מנת לקדם את ההתמודדות הזאת.

גדעון סער: אני חייב להגיד שגם בנושאים אחרים שעולים בבית הזה, ושעל חלקם התמודדנו גם בשבועות האחרונים, כמו סוגיית המסתננים, התחושה היא דומה.

גדעון סער: כל הצעה שמובאת, מכל סוג, מייד קופצים ואומרים: לא.

גדעון סער: זה העלה בזיכרוני את ספר הילדים הנהדר "הדובון לֹאלֹא" מאת יצחק אבנון – –

אורי מקלב: "דובי לֹאלֹא".

גדעון סער: "הדובון לֹאלֹא".

אורי מקלב: זה היה "דובי לאלא".

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, אני נוטה להניח – – –

ישראל חסון: – – –

גדעון סער: קודם כול, זה לא דבר שהסתיים, זו לא התמודדות שהסתיימה, חבר הכנסת חסון.

גדעון סער: נדמה לי שבמקרה הזה הצדק אתי, אבל אני אבדוק את עצמי אחרי הדיון.

גדעון סער: מה קורה בסיפור "הדובון לאלא"?

גדעון סער: יש דובון שאומר "לא" על כל דבר.

גדעון סער: ומלאך קטן מהשמים שומע את זה, מניף עליו את מטה הקסמים, ומהרגע זה הוא יכול להגיד רק את המילה "לא".

גדעון סער: הוא לא יכול לומר מילה זולת המילה "לא".

גדעון סער: ואט-אט הוא מגלה שלא פשוט להסתדר בעולם אך ורק באמצעות המילה "לא".

מרב מיכאלי: אבל, שר הפנים, האופוזיציה הצביעה רק הערב בעד שבעה, שמונה חוקים של הממשלה.

מרב מיכאלי: זה שקר כאן ועכשיו.

גדעון סער: את יודעת, חברת הכנסת מיכאלי, קשה מאוד להתמודד עם טיעון כאשר את שומעת את דברי מהאמצע.

גדעון סער: את לא שמעת בכלל למה אני התייחסתי – –

מרב מיכאלי: אני רגילה שהממשלה מאשימה את האופוזיציה.

גדעון סער: – – אני התייחסתי לסתירה הפנימית הנובעת מהעמדה הלכאורית שצריך להתמודד עם משבר הדיור וההתנגדות העקבית בכל צעד – –

סתיו שפיר: למה אתה מתעלם מההצעות שלנו – – –

מרב מיכאלי: היא לא לכאורית בכלל, בכל הכבוד.

מרב מיכאלי: פשוט יש לכם הצעות לא טובות איך להתמודד עם המשבר הזה.

גדעון סער: גם כאשר יושבת-ראש ועדת הפנים, חברת הכנסת מירי רגב – אני רוצה לתת לה את הקרדיט המלא על כך – עומדת על כך שייכללו בהצעת החוק, והן לא נכללו בה מלכתחילה, הוראות שתכליתן הכללת דיור בר-השגה באותם פרויקטים שינותבו למסלול הווד"לי, גם בתוכניות בכלל וגם בתוכניות שעניינן פינוי-בינוי, ואני חייב להגיד, היא לא מוכוונת אמירות, היא מוכוונת תוצאות, אז גם צריך להגיע להבנות.

גדעון סער: והגענו לאותן הבנות, אתה שומע שוב ושוב – –

מירי רגב: לא משנה מה אנחנו נעשה – – –

גדעון סער: – – את אותם דקלומים של "דובוני לאלא".

יצחק הרצוג: "דובוני לאלא".

איתן כבל: אדוני השר, רק שנעמוד בלחץ של הבנייה בעזרת השם.

גדעון סער: אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת כבל, שבאמת עלה בדעתי ששמעתי נימה של ציניות בקולך.

איתן כבל: חס וחלילה.

איתן כבל: כלפיך?

גדעון סער: יכול להיות שזה רק בשעה המאוחרת הזאת.

גדעון סער: נדמה לי.

איתן כבל: חס וחלילה.

גדעון סער: אבל אני רוצה להגיד לך שלמעלה מ-27,000 יחידות דיור ממתינות לתיקון החוק הזה הלילה בכל הארץ, מאום-בטין וערד ועד הצפון – –

איתן כבל: בעזרת השם.

גדעון סער: – – על מנת להגיע למסלול שאורכו חמישית מאורך המסלולים הרגילים.

גדעון סער: אני לא מאמין שאתם באמת מתנגדים לזה.

גדעון סער: זאת אומרת, זה קשה לי.

גדעון סער: לפחות האנשים הפרקטיים שאני מכיר מביניכם, אני לא מאמין שאתם מאמינים בזה.

גדעון סער: אני אומר: בואו ונתקדם.

גדעון סער: בואו ונעבור מלהיות "דובוני לאלא" לפחות – – –

נחמן שי: חנפני.

גדעון סער: לא.

גדעון סער: היה "כן-גורו ולא-גורו" של שלונסקי.

גדעון סער: בואו – – –

נחמן שי: אני רואה שחזרת לסיפורי ילדים.

נחמן שי: חזרת לסיפורי ילדים.

מירי רגב: – – –

נחמן שי: עוד מעט – – –

קריאה: "פלוטו כלבלב מקיבוץ מגידו".

נחמן שי: תקרא את "דירה להשכיר".

נחמן שי: זה ספר מצוין.

חיים כץ: מי גר בקומה החמישית?

גדעון סער: סיפורים ומוזיקה זה מומלץ מגיל מאוד צעיר, אבל אני מביא רק את אותם ספרים שרלוונטיים להתנהגות שלכם כאן בבניין ולהצבעות שלכם.

נחמן שי: – – – סיפורי ילדים.

גדעון סער: אני אומר באמת: זה דבר גדול.

גדעון סער: אני אתן דוגמה הפוכה שהתרחשה כאן, נדמה לי ביום רביעי האחרון, כאשר מליאת הכנסת התאחדה על הצעתנו בנושא השעיית ראשי רשויות.

אראל מרגלית: אנחנו אוהבים סרטים מצוירים.

גדעון סער: אני חושב שזו הייתה שעתה הגדולה של הכנסת – לא של הקואליציה אלא של האופוזיציה והקואליציה, של כל חברי הכנסת, שתיקנו את החוק באופן ראוי ובאופן שאזרחי ישראל יכולים להעריך ולכבד.

גדעון סער: אני חושב באמת, גם אם היו ביניכם כאלה אשר מתחו ביקורת עניינית מלכתחילה, החוק המתוקן, כפי שהוא הובא על-ידי ועדת הפנים, אחרי שעבדנו עליו, הוא חוק שבאמת ראוי לתמיכה וראוי להעברה, ויסייע במסגרת – ואנחנו עושים הרבה מאוד.

גדעון סער: רק בשבוע שעבר אישרה ועדת הכספים את ההמלצה בנושא דירות הרפאים שעוד נכללה בשעתו בדוח טרכטנברג על כפל ארנונה על דירות מגורים, ותיקנתי את תקנת שבס, ואנחנו מקדמים את הרפורמה היותר רחבה בוועדת הפנים עכשיו במושב החורף, ואני מאמין גם שעד סופו של המושב הזה אנחנו נאשר אותה, כדי להביא להגדלת ההיצע של הדירות.

גדעון סער: אנחנו יודעים שיש קשר ישיר – יש פיגור מאוד גדול, וזה נכון.

גדעון סער: יש פיגור מאוד גדול, ומי שלא אומר את זה ומי שמשלה כאילו מחר בבוקר המצב ישתנה, זה לא נכון.

גדעון סער: יש פיגור מאוד גדול בין ההיצע לבין הביקוש, וצריך לסגור את הפער הזה באמצעים בלתי שגרתיים, באמצעים מגוונים, בכל דרך שניתן, כדי, בסופו של דבר, לבלום את אותה עלייה ולהביא גם לשינוי המגמה בנושא מחירי הדיור, וזו המטרה שלנו.

גדעון סער: זו לא מטרה שחוצה קואליציה ואופוזיציה, זו מטרה שכל אזרחי ישראל מזדהים אתה, זו מטרה שכל הסיעות בבית הזה תומכות בה.

גדעון סער: אני אינני משלה את עצמי שמי שגיבש את דעתו עד כה שכנעתי אותו בדברי לעניין ההצבעות שיבואו, אבל אני מקווה שלעתיד לבוא – אני רוצה גם להגיד, כמי ששירת את הציבור באופוזיציה, בספסלים שאתם יושבים בהם, שקיבלנו נקודות – ואני אגיד את זה באמת בלשון המעטה – קיבלנו יותר נקודות כשידענו בנקודות מסוימות לגבות את הממשלה ולתמוך בה כשהיא עשתה דברים נכונים לא פחות מאשר כשהתנגדנו, כמנהג אופוזיציה באופוזיציה, שזה to oppose, ואתה צריך להתנגד.

גדעון סער: אבל גם את הדברים האלה צריך לעשות בבחינת סוף מעשה במחשבה תחילה.

גדעון סער: אני קורא לכנסת לדחות את ההסתייגויות ולהצביע בעד הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

איציק שמולי: יש פה – – –

אורי מקלב: תודה רבה לשר הפנים גדעון סער.

אורי מקלב: כפי שידוע לכולם, היה דיון משולב בשני החוקים, אבל אנחנו את ההצבעה נקיים על כל חוק בנפרד.

אורי מקלב: אם את מבקשת, גברתי, את יכולה לסכם את הדיון.

מירי רגב: – – –

אורי מקלב: את ביקשת לסכם את הדיון?

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: השר, זכותו לבקש לדבר ולהגיב, אבל אם את מבקשת – זכותך המלאה.

אורי מקלב: הלילה עוד ארוך ויש לנו, לאופוזיציה, מספיק זמן.

אורי מקלב: אנחנו סובלניים.

גדעון סער: – – –

קריאה: לא צריך – – –

מירי רגב: אני רוצה להגיד – – –

אורי מקלב: את מבקשת?

אורי מקלב: בבקשה, גברתי.

מירי רגב: כל הח"כים לוחצים עלי לא לעלות לדבר.

מירי רגב: זה אחד החוקים הטובים שלנו.

מירי רגב: סוף-סוף שר אחד בממשלה הזאת עושה ולא מדבר בנושא דיור בר-השגה.

מירי רגב: השר גדעון, אתה לא תקבל – – – מחמאות – – –

אורי מקלב: אני מאוד שמח על האחווה במפלגת הליכוד ועל המחמאות אחד לשני.

מירי רגב: – – –

גדעון סער: – – –

אורי מקלב: אני מאוד מאוד – – –

מירי רגב: אני רוצה להגיד בכל זאת משהו.

אורי מקלב: בבקשה.

מירי רגב: בכל זאת עשינו כמה דיונים משמעותיים על החוק הזה – על שני החוקים האלה.

אורי מקלב: את לא צריכה להתנצל.

אורי מקלב: את יכולה וזכותך מלכתחילה לדבר ולסכם.

מרב מיכאלי: איזה מגפיים יפים.

מירי רגב: את חושבת?

מירי רגב: בצבעים שלך – – –

מרב מיכאלי: את רואה?

אורי מקלב: במיוחד אם יש לך מחמאות לשר הפנים.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, תודה רבה לך.

מירי רגב: אחמד טיבי, כרגיל, אתה מפריע לי, גם כשלא מדברים על סח'נין.

אורי מקלב: אני לא יודע אם היית, אבל שר הפנים החמיא לך.

מירי רגב: באמת?

אורי מקלב: כן, רק שתדעי את זה.

אורי מקלב: אני רוצה להרבות שלום בתוך הליכוד.

מירי רגב: אני רוצה קודם כול להודות לחברי ועדת הפנים.

מירי רגב: דב, בתחילת דבריך, למרות שניצלת את כל הזמן להסתייגויות, הודית לי בעניין דיור בר-השגה, ואני רוצה להחזיר את זה אליך – לא מתוך חנפנות אלא מתוך זה שבאמת במהלך הדיונים בוועדה ישבנו, למדנו את הנושא וניסינו לתת פתרונות אמיתיים לנושא של דיור בר-השגה.

מירי רגב: בוועדה הזאת יושבים הרבה מאוד חברי כנסת חברתיים, שהנושאים האלה חשובים להם לא ברמת ססמאות אלא גם ברמת תוצאות.

מירי רגב: אני חושבת שהצלחנו, יחד עם גדעון סער.

מירי רגב: מר גדעון סער, אחמד מפריע לך, ואחמד לא יביא לך את מה שאתה צריך.

גדעון סער: הוא גם לא מביא וגם מפריע.

מירי רגב: אני חושבת שהצלחנו, באמצעות הוועדה ובאמצעות השיחות שלנו גם עם צוות משרד הפנים, גם בהתייעצות שלנו עם תומר, היועץ המשפטי של הוועדה – תומר, אני מדברת אליך הפעם, אליך ואל גלעד ואל יוטל.

מירי רגב: אני יודעת שעשיתם פה מאמצים מאוד גדולים.

מירי רגב: אני חושבת שהגענו להישגים.

מירי רגב: חבל שבצד הזה, ובמקרה הם, השמאל, יושבים בצד ימין בכנסת, ישר על כל דבר הם אומרים: זה לא טוב, זה לא צריך להיות ככה, יכול להיות אחרת.

מירי רגב: אני חושבת שאפשר היה – – –

איציק שמולי: תתחייבי לכמות מינימום.

איציק שמולי: תתחייבי לכמות מינימום.

מירי רגב: איציק, אפשר היה.

מירי רגב: תאמין לי, איציק, שאפשר היה להגיד – – –

איציק שמולי: ממה את מפחדת?

איציק שמולי: ממה אתה מפחד?

איציק שמולי: אם אתם כל כך בטוחים, תתחייבו לכמות מינימום.

מירי רגב: חברים, זה צעד חשוב.

מירי רגב: עשינו משהו בנושא של דיור בר-השגה.

מירי רגב: לא מספיק.

מירי רגב: – –

איציק שמולי: אל תמכרו לנו אשליות.

איציק שמולי: אין דיור בר-השגה בחוק הזה.

איציק שמולי: אין שום דיור בר-השגה.

מירי רגב: – – אפשר לעשות יותר.

מירי רגב: אפשר לעשות יותר, ועשינו משהו בעניין הזה.

אורי מקלב: חבר הכנסת שמולי, למה אתה מפריע לה?

מירי רגב: איציק, מותר להגיד את זה.

מירי רגב: גם בתיקון 100 עשינו שינוי.

מירי רגב: הלכנו עם בג"ץ, כופפנו פה בחלק מהעניין גם את הממשלה.

מירי רגב: אפשר להגיד את זה.

מירי רגב: זה לא נורא.

מירי רגב: עומד פה שר ועומדת פה ועדה שלמה שעשתה משהו בעניין הזה, ואני אומרת לך את זה באמת מלב אל לב – השרים שמדברים היום על דיור בר-השגה רק מדברים, אף אחד עוד לא עשה.

איציק שמולי: – – –

מירי רגב: החוק הראשון שהבאנו, שיש בו ביטוי לדיור בר-השגה, זה חוק הווד"לים.

מירי רגב: אנחנו יכולים לאהוב את זה, אנחנו לא יכולים לאהוב את זה, אבל זאת האמת.

מירי רגב: ועל כך אני רוצה להודות לצוות משרד הפנים, לשר הפנים, לצוות הוועדה – לתומר, יפה, גלעד, כל האנשים שהודיתי להם – ואני מקווה שאתם תצביעו עם הקואליציה בעניין הזה, כדי לאפשר לנו להמשיך לעשות את השינויים בחוק הגדול יותר, ברפורמה של התכנון והבנייה.

מירי רגב: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה ליושבת-ראש ועדת הפנים חברת הכנסת מירי רגב על הדברים.

אורי מקלב: אנחנו נאפשר לך להגיע למקום.

אורי מקלב: בינתיים אני אתנצל לפני שר הפנים, שהוכיח לי באותות ומופתים שהסיפור הוא "דובון לאלא", ולא כפי שאני אמרתי, "דובי לאלא", אבל כנראה גם בספרי הסיפורים לילדים אנחנו שונים.

אורי מקלב: אני גדלתי על הספר "דובי לאלא", וגדעון סער, הוא – – –

גדעון סער: יכול להיות שאתה זוכר קצת אחרת?

אורי מקלב: לא לא לא, בטוח, "דובי לאלא".

אורי מקלב: אני יכול גם להוכיח לך את זה, אבל בסדר.

אורי מקלב: אנחנו גם בספרי הסיפורים לילדים כנראה שונים.

אורי מקלב: אני מגדל את ילדי על "דובי לאלא" – – –

יחיאל חיליק בר: זה לימודי ליבה, אדוני.

קריאות: – – –

אורי מקלב: זה הליבה.

אורי מקלב: זה ממש הליבה.

אורי מקלב: ואני מאמין שיכריחו אותנו אולי גם את סיפורי הילדים – רק הסיפורים שמדברים על "דובון לאלא", ולא על "דובי לאלא".

אורי מקלב: אבל זה רק למי שהיה פה.

אורי מקלב: מי שלא היה פה כנראה גם לא מבין על מה דיברנו.

אורי מקלב: אבל הגיעה העת לעבור להצבעה.

אורי מקלב: חברים, אנחנו מבקשים לעבור להצבעה על הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 100), התשע"ד–2013.

אורי מקלב: כפי שידוע, יש הסתייגויות לחוק, אבל לשם החוק אין הסתייגויות.

אורי מקלב: אנחנו נצביע על שם החוק כהצעת הוועדה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: בבקשה, חברים.

אורי מקלב: הצבעה מס' 16 בעד שם החוק – 41 נגד – 23 נמנעים – 1 שם החוק נתקבל.

אורי מקלב: בעד – 41, נגד – 23, נמנע אחד.

אורי מקלב: שם החוק כפי שהציעה הוועדה התקבל.

אורי מקלב: אנחנו נעבור להסתייגויות.

אורי מקלב: לסעיף 1 יש הסתייגויות של חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה.

אורי מקלב: אנחנו נצביע על הסתייגות מס' 1 לסעיף 1, כפי שאני אמרתי, כפי שמופיע פה, חברי הכנסת שמניתי אותם קודם.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 24 נגד – 37 נמנעים – 1 ההסתייגות הראשונה של חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה לסעיף 1 לא נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 24, נגד – 37, אחד נמנע.

אורי מקלב: הסתייגות זו לא התקבלה.

אורי מקלב: לחלופין להסתייגות זו, כפי שמופיע בהסתייגויות.

אורי מקלב: אנחנו גם על לחלופין נקיים הצבעה.

אורי מקלב: נצביע, מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 18 בעד ההסתייגות – 23 נגד – 37 נמנעים – 1 ההסתייגות לחלופין של חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה לסעיף 1 לא נתקבלה.

אורי מקלב: רבותי, חברים, בעד – 23, נגד – 37, אחד נמנע.

אורי מקלב: ההסתייגות לחלופין גם היא לא התקבלה.

אורי מקלב: יש לנו הסתייגות שנייה לסעיף 1, אנחנו גם עליה נקיים הצבעה.

אורי מקלב: מי בעד ומי נגד הסתייגות מס' 2 לסעיף 1?

אורי מקלב: הצבעה מס' 19 בעד ההסתייגות – 24 נגד – 37 נמנעים – 1 ההסתייגות השנייה של חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה לסעיף 1 לא נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 24, נגד – 37, אחד נמנע.

אורי מקלב: גם הסתייגות זו לא התקבלה.

אורי מקלב: נעבור להסתייגות השלישית לסעיף 1, וגם עליה נקיים הצבעה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 20 בעד ההסתייגות – 23 נגד – 36 נמנעים – 1 ההסתייגות השלישית של חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה לסעיף 1 לא נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 23, נגד – 36, אחד נמנע.

אורי מקלב: גם הסתייגות זו לא התקבלה.

אורי מקלב: לפיכך, כשאין שום הסתייגות, אנחנו נעבור להצבעה על סעיף 1 כנוסח הוועדה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 21 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 42 נגד – 22 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

אורי מקלב: בעד – 42, נגד – 22, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, סעיף 1 התקבל כנוסח הוועדה.

אורי מקלב: אנחנו עכשיו יכולים לעבור לקריאה שלישית של הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 100), התשע"ד – –

דב חנין: – – –

אורי מקלב: כן, אדוני.

אורי מקלב: – – 2013.

דב חנין: יש לך עוד סעיפים.

אורי מקלב: לא, זה מה שמופיע.

אורי מקלב: לפני לא מופיעים עוד סעיפים.

אורי מקלב: בסך הכול שלוש הסתייגויות.

יצחק הרצוג: בתיקון 100 גמרת את – – –

קריאות: – – –

אורי מקלב: אם כך, זה מה שמופיע לפני, ואנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית על הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 100).

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 22 בעד החוק – 40 נגד – 25 נמנעים – אין חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 100), התשע"ד–2013, נתקבל.

אורי מקלב: בעד – 40, נגד – 25, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 100) התקבל ויועבר – ויירשם בספר החוקים של מדינת ישראל.

אורי מקלב: אנחנו עוברים להצעת החוק השנייה, כולל לוח התיקונים, ולהסתייגויות.

אורי מקלב: אנחנו נעבור להצבעה על הצעת חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ד–2013.

אורי מקלב: לשם החוק אין הסתייגויות, לפיכך אנחנו נצביע על שם החוק.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 23 בעד שם החוק – 40 נגד – 24 נמנעים – אין שם החוק נתקבל.

אורי מקלב: בעד – 40, נגד – 24, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, שם החוק התקבל כנוסח הוועדה.

אורי מקלב: אנחנו נעבור להצבעה על ההסתייגויות.

אורי מקלב: לסעיף 1 יש הסתייגות של חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה, להלן: קבוצת סיעת חד"ש.

אורי מקלב: אנחנו נצביע על הסתייגות מס' 1 לסעיף 1.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 24 בעד ההסתייגות – 24 נגד – 36 נמנעים – 1 ההסתייגות הראשונה של קבוצת סיעת חד"ש לסעיף 1 לא נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 24, נגד – 36, אחד נמנע.

אורי מקלב: לפיכך הסתייגות זו לא התקבלה.

אורי מקלב: אנחנו נעבור להסתייגות מס' 2 לסעיף 1.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 25 בעד ההסתייגות – 24 נגד – 37 נמנעים – 2 ההסתייגות השנייה של קבוצת סיעת חד"ש לסעיף 1 לא נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 24, נגד – 37, שניים נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך גם הסתייגות זו לא התקבלה.

אורי מקלב: הסתייגות מס' 3 – מכיוון שהמסתייגת לא נמצאת אנחנו לא נצביע עליה, ונעבור להצבעה על סעיף 1 כנוסח הוועדה, כולל לוח התיקונים.

אורי מקלב: בבקשה, חברים, הצבעה כנוסח הוועדה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 26 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 40 נגד – 25 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

אורי מקלב: בעד – 40, נגד – 25, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, סעיף 1 אושר כנוסח הוועדה, כולל לוח התיקונים.

אורי מקלב: ואנחנו נעבור להסתייגויות לסעיף 2.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, בשם קבוצת חד"ש, כל ההסתייגויות שלנו לסעיף 2, אני מבקש שלא נצביע עליהן, חוץ מהסתייגות מס' 4, שעוסקת בסוגיית הדיור הציבורי.

אורי מקלב: אוקיי, אז אנחנו נעבור להסתייגות מס' 4 לסעיף 2.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: שנייה, בירור עם המזכירה.

אורי מקלב: קבוצת חד"ש ויתרה, אבל חבר הכנסת שמולי לא ויתר, ולך גם יש הסתייגות.

אורי מקלב: אתה ביקשת?

קריאה: על הסתייגות 4 ביקשת להצביע?

דב חנין: כן.

אורי מקלב: אז זו בעצם ההסתייגות היחידה שיש לך.

דב חנין: לא, יש לנו עוד.

אורי מקלב: לא, על סעיף – אה, אוקיי, יש לך גם על סעיף 7, בסדר.

דב חנין: יש לנו עוד.

אורי מקלב: בסדר, אז אנחנו עכשיו מצביעים על הסתייגות 4 של קבוצת חד"ש לסעיף 2.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 27 בעד ההסתייגות – 23 נגד – 37 נמנעים – 2 ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש לסעיף 2 לא נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 23, נגד – 37, שניים נמנעים.

אורי מקלב: הסתייגות זו לא התקבלה.

אורי מקלב: אנחנו נעבור עכשיו להסתייגות של חבר הכנסת איציק שמולי, כפי שמופיע בסעיף 6 – הסתייגות 6 לסעיף 2, של חבר הכנסת שמולי.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 28 בעד ההסתייגות – 24 נגד – 37 נמנעים – 2 ההסתייגות של חבר הכנסת איציק שמולי לסעיף 2 לא נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 24, נגד – 37, שניים נמנעים.

אורי מקלב: הסתייגות זו לא התקבלה.

אורי מקלב: אנחנו נעבור להסתייגות של קבוצת – אוקיי, בסדר, לפרוטוקול, זה נכון.

אורי מקלב: לסעיף 5 – הסתייגות מס' 5 של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – לא הצבענו, מכיוון שהיא לא נוכחת.

אורי מקלב: אנחנו נעבור להסתייגות מס' 7 של קבוצת חד"ש וחבר הכנסת איציק שמולי.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 29 בעד ההסתייגות – 24 נגד – 37 נמנעים – 2 ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש ושל חבר הכנסת איציק שמולי לסעיף 2 לא נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 24, נגד – 37, שניים נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך גם הסתייגות זו לא התקבלה.

אורי מקלב: הסתייגות נוספת, מס' 8, כפי שמופיעה – אוקיי, אז אנחנו גם נצביע על הסתייגות לחלופין 7 של קבוצת חד"ש.

דב חנין: לא צריך.

אורי מקלב: אבל הסירו – הסרנו את זה.

אורי מקלב: אוקיי, אז לחלופין הסירו.

אורי מקלב: אנחנו נעבור להסתייגות 8 לסעיף 2, של חברי הכנסת איציק שמולי, יעקב אשר ואורלי לוי, שלא נמצאת.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 30 בעד ההסתייגות – 26 נגד – 37 נמנעים – אין ההסתייגות של חברי הכנסת איציק שמולי ויעקב אשר לסעיף 2 לא נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 26, נגד – 37, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך גם הסתייגות זו לא אושרה.

אורי מקלב: אני שוב שואל, חבר הכנסת דב חנין, מופיעות כאן הסתייגות 9 והסתייגות 10, רק שלכם – אתם מורידים את זה.

אורי מקלב: אם כך, נעבור לסעיף 2 כנוסח הוועדה.

אורי מקלב: אוקיי, אז אנחנו מצביעים גם – כיוון שלסעיף 3 אין הסתייגויות, אנחנו נצביע על סעיף 2 וגם על סעיף 3, כהצעת וכנוסח הוועדה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 31 בעד סעיפים 2–3, כהצעת הוועדה – 40 נגד – 25 נמנעים – אין סעיפים 2–3, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

אורי מקלב: בעד – 40, נגד – 25, אין נמנעים.

אורי מקלב: אם כך, סעיפים 2 ו-3 התקבלו כנוסח הוועדה.

אורי מקלב: אנחנו נעבור להסתייגות לסעיף 4, של קבוצת חד"ש.

אורי מקלב: מי בעד? – לא להצביע?

אורי מקלב: אוקיי, לא מצביעים.

אורי מקלב: אבל יש כאן הסתייגות 12, של יעקב אשר ונסים זאב.

אורי מקלב: להצביע עבור סעיף 3?

אורי מקלב: הצבעה.

אורי מקלב: אנחנו מצביעים שוב, עוד פעם – סעיף 4, הסתייגות 12.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: מי בעד? מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 32 בעד ההסתייגות – 26 נגד – 36 נמנעים – אין ההסתייגות של חברי הכנסת נסים זאב ויעקב אשר לסעיף 4 לא נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 26, נגד – 36, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך הסתייגות זו לא התקבלה.

אורי מקלב: עכשיו נעבור להצבעה על סעיף 4, סעיפים 5–15 – 4–15, כולל, כנוסח הוועדה.

אורי מקלב: וגם לוח התיקונים?

אורי מקלב: עם לוח התיקונים?

אורי מקלב: עם לוח התיקונים, כנוסח הוועדה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 33 בעד סעיפים 4–15, כהצעת הוועדה – 39 נגד – 25 נמנעים – אין סעיפים 4–15, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

אורי מקלב: בעד – 39, נגד – 25, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, הסעיפים 4–15, כולל, התקבלו כנוסח הוועדה, כולל לוח התיקונים.

אורי מקלב: אנחנו נעבור לסעיף 16 – הסתייגות של קבוצת חד"ש.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 34 בעד ההסתייגות – 25 נגד – 38 נמנעים – אין ההסתייגות הראשונה של קבוצת סיעת חד"ש לסעיף 16 לא נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 25, נגד – 38, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך גם הסתייגות זו לא התקבלה.

אורי מקלב: אנחנו נעבור להסתייגות מס' 14 לסעיף 16.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 35 בעד ההסתייגות – 25 נגד – 37 נמנעים – 1 ההסתייגות השנייה של קבוצת סיעת חד"ש לסעיף 16 לא נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 25, נגד – 37, אחד נמנע.

אורי מקלב: גם הסתייגות זו לא התקבלה.

אורי מקלב: נעבור להסתייגות מס' 15, גם היא לסעיף 16, של קבוצת חד"ש.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 36 בעד ההסתייגות – 26 נגד – 36 נמנעים – 1 ההסתייגות השלישית של קבוצת סיעת חד"ש לסעיף 16 לא נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 26, נגד – 36, נמנע אחד.

אורי מקלב: לפיכך, גם הסתייגות זו לא התקבלה.

אורי מקלב: אנחנו נעבור להצבעה על סעיפים 16, 17 ו-18 כנוסח הוועדה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: עם לוח התיקונים, כולל לוח התיקונים.

אורי מקלב: הצבעה מס' 37 בעד סעיפים 16–18, כהצעת הוועדה – 37 נגד – 23 נמנעים – אין סעיפים 16–18, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

אורי מקלב: בעד – 37, נגד – 23, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך הסעיפים 16, 17 ו-18 התקבלו כנוסח הוועדה, כולל לוח התיקונים.

אורי מקלב: לסעיף 19 יש התנגדות של קבוצת חד"ש, ונקיים גם עליה הצבעה.

אורי מקלב: מי בעד ההסתייגות?

אורי מקלב: – מוותרים?

אורי מקלב: אם כך, נעבור לסעיף 19 כנוסח הוועדה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: – סעיף 19 כנוסח הוועדה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 38 בעד סעיף 19 – 40 נגד – 24 נמנעים – אין סעיף 19 נתקבל.

אורי מקלב: בעד – 40, נגד – 24, אין נמנעים.

אורי מקלב: סעיף 19 התקבל כנוסח הוועדה.

אורי מקלב: אם כך, תמה ההצבעה בקריאה שנייה.

אורי מקלב: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית על הצעת חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ד–2013, כולל לוח התיקונים.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 39 בעד החוק – 40 נגד – 25 נמנעים – אין חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ד–2013, נתקבל.

אורי מקלב: בעד – 40, נגד – 25.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שהצעת חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה) (תיקון) התקבלה והחוק ייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אורי מקלב: שר הפנים מבקש להגיד כמה מילים.

אורי מקלב: בבקשה.

גדעון סער: אני מבקש להודות לכל מי שהיה שותף: לסגנית השר פאינה קירשנבאום, ליושבת-ראש הוועדה חברת הכנסת מירי רגב, שגם, כמו שאמרתי קודם, נאבקה להכליל את הסעיפים שעסקו בדיור בר-השגה ולהטמיע אותם בנוסח החוק, לצוות הוועדה, לייעוץ המשפטי של הוועדה, לכל אנשי משרדי שעסקו בחקיקה.

גדעון סער: אני משוכנע שאם התקופה הראשונה של חוק הווד"לים הניבה 25,000 יחידות דיור שאושרו במסלול מהיר, במסלול הזה, בתקופה הבאה, כפי שאישרנו, וגם הרחבנו, את המסלולים שאפשר לטפל בהם במסלול וד"לי, אנחנו נאשר עוד הרבה יותר יחידות דיור במסלול הזה לטובת אזרחי ישראל.

אורי מקלב: תודה רבה לשר הפנים, חבר הכנסת גדעון סער.

אורי מקלב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/807).

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: אנחנו עוברים להצעת חוק הקולנוע (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשע"ד–2013 – לקריאה הראשונה.

אורי מקלב: תציג את הצעת החוק שרת התרבות והספורט לימור לבנת.

אורי מקלב: בבקשה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבדת להביא היום לקריאה ראשונה את הצעת חוק הקולנוע (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשע"ד–2013.

לימור לבנת: אני רוצה להסביר.

לימור לבנת: בחוק הקולנוע, התשנ"ט–1999, שעניינו תקציב הקולנוע, נקבע כדלקמן: נקבע ש-50% התמלוגים המועברים לאוצר המדינה לפי סעיף 100 לחוק הרשות השנייה – סליחה, אני אתחיל מההתחלה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, קצת בלבלו אותי חילופי היושב-ראש, אני אתחיל מהתחלה.

אחמד טיבי: בבקשה.

לימור לבנת: טוב.

לימור לבנת: בחוק הקולנוע 1999 נקבע כך: במסגרת תחום תרבות יוקצה לתקציב הקולנוע סכום ששווה לצירוף שניים אלה: 1.

לימור לבנת: 50% מסכום התמלוגים המועברים לאוצר המדינה לפי סעיף 100 לחוק הרשות השנייה וצירוף, פלוס, 50% מסכום התמלוגים המועברים לאוצר המדינה לפי סעיפים 6לו(ב) ו-6נו(א) לחוק הבזק.

לימור לבנת: אלא שנוכח הירידה המתמדת בהכנסות הגופים המשדרים ובשיעור התמלוגים שהם מחויבים להם, הושגה בשנת 2004 הסכמה בין משרד האוצר לבין משרד – אז – המדע, התרבות והספורט, שלפיה תוקפא תחולת הסעיף הזה, סעיף 11(ב) לחוק, למשך חמש שנים, ותקציב הקולנוע בתקופה הזאת יעמוד על סכום של 58 מיליון שקלים חדשים לשנה – לשנה, למשך חמש שנים, כאמור.

לימור לבנת: ההסכמה הזאת באה לידי ביטוי בחוק הקולנוע (הוראת שעה), 2004, שקבע כי בתקופה הקובעת בהגדרה הזאת, למשך חמש שנים, כאמור, לא יחול סעיף קטן (ב) של סעיף 11 לחוק.

לימור לבנת: בעברית פשוטה, ההסכם בין משרד התרבות בגרסתו דאז ומועצת הקולנוע לבין האוצר, הסכם חמש-שנתי, החליף את החוק.

לימור לבנת: תחולת החוק נדחתה.

לימור לבנת: בשנת 2009, בהתאם להסכמת משרד האוצר ומשרד המדע, התרבות והספורט – אז זה כבר לא היה מדע, זה היה תרבות וספורט, לדעתי – ובהסכמת מועצת הקולנוע, בתמיכת נציגי הארגונים השונים הנתמכים במסגרת תקציב הקולנוע – – אי-אפשר לדבר ככה.

לימור לבנת: מכל הכיוונים, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יריב לוין, חבר הכנסת גפני, חברת הכנסת שפיר, חבר הכנסת כץ, נא להקשיב לשרה.

לימור לבנת: הם לא חייבים להקשיב, רק לא להפריע.

לימור לבנת: – – הוארכה התקופה הקובעת שבסעיף 1(א) להוראת השעה בחמש שנים נוספות, וכך אנחנו ב-2009 – אני עמדתי כאן גם אז – הקפאנו את תחולת סעיף 11(ב) לחוק, שאותו ציינתי קודם, מ-2009 ועד 2013.

לימור לבנת: בתקופה הזאת עמד תקציב הקולנוע על סכום של 67 מיליון שקלים לשנה.

לימור לבנת: התוקף של ההסכם הזה יפוג ב-31 בדצמבר השתא, כלומר בעוד ימים אחדים.

לימור לבנת: למעשה, אין המשך להסכם הקולנוע ולהסכם הזה החל ב-2014.

לימור לבנת: עכשיו, אפשר שלא להאריך את זה, את ההסכם, ואז החוק יחזור להיות תקף, אבל על-פי החוק הסכום שיקבלו היוצרים יהיה קטן הרבה יותר.

לימור לבנת: אנחנו הגענו להסכם עם משרד האוצר – אנחנו זה משרד התרבות והספורט – יחד עם נציגי היוצרים, יחד עם איגודי היוצרים השונים בקולנוע, יחד עם מועצת הקולנוע, על חמש שנים נוספות, שיתחילו ב-2014, ובכל שנה משרד האוצר ייתן לענף הקולנוע 80 מיליון שקלים.

לימור לבנת: יש כאן עלייה מ-67 מיליון שקלים ל-80 מיליון שקלים.

לימור לבנת: אדוני שר האוצר, אני, בשם תעשיית הקולנוע, מודה על כך, ואני בטוחה שאני לא היחידה.

לימור לבנת: לכן אני מציעה בזאת לכנסת לתקן – בקריאה ראשונה – את ההגדרה "התקופה הקובעת" שבסעיף 1(א) להוראת השעה, ולהאריך את התקופה האמורה בחמש שנים נוספות, כך שסעיף 11(ב) לחוק לא יחול גם בשנים 2014–2018.

לימור לבנת: אני מבקשת להוסיף עוד שניים, שלושה משפטים, אדוני היושב-ראש, ברשותך, לעניין הזה.

אחמד טיבי: בבקשה, גברתי.

לימור לבנת: הקהל הישראלי, צריך לדעת, מביע בכל שנה אמון מחודש בקולנוע הישראלי; אמון מחודש וגובר והולך.

לימור לבנת: אם בשנת 2005 נקנו 200,000 כרטיסים לקולנוע הישראלי, הרי בשנת 2012 נקנו 900,000 כרטיסים לקולנוע הישראלי.

לימור לבנת: זה מספר עצום ואדיר, והמשמעות שלו היא פשוט הבעת אמון אמיתי של הציבור הישראלי בקולנוע הישראלי.

לימור לבנת: אני חושבת שזה מדבר בעד עצמו.

לימור לבנת: הפריחה האדירה בקולנוע הישראלי למעשה זוכה גם להכרה בין-לאומית.

לימור לבנת: כל אחד מאתנו מכיר את זה, כל אחד מאתנו קורא על זה, שומע על זה, ואנחנו כולנו יודעים שבעצם זה מביא גם למדינה הרבה מאוד דיבידנדים בין-לאומיים.

לימור לבנת: כמובן שלא כל אחד ואפילו לא אני – ואני גם אמרתי את זה – אוהב את כל הסרטים שמופצים ברחבי העולם, אבל אני חושבת שלא צריך להיתפס לכמה סרטים בודדים אלא לראות את התמונה הכוללת, והתמונה הכוללת היא תמונה טובה, מצוינת, שנותנת לנו בסופו של דבר, נותנת לנו מענה – – –

מוחמד ברכה: הסרטים שאת מסתייגת מהם הם הסרטים שמצליחים בעולם.

לימור לבנת: יש ויש.

לימור לבנת: קודם כול, אני מאוד שמחה שאתה כל כך מודאג בגיני – – –

מוחמד ברכה: לא, אני לא מודאג בגינך, אני שמח בשבילם.

לימור לבנת: אז אני עכשיו שמחה שאתה לא מודאג בגיני.

לימור לבנת: אבל יש סרטים מצוינים שמופצים ברחבי העולם, מצליחים ברחבי העולם.

לימור לבנת: כמובן יש גם כמה שמעוררים שערוריות, אבל אני לא מתייחסת אליהם דווקא כרגע.

לימור לבנת: יש כאלה, יש אחרים.

לימור לבנת: לא צריך לחכות דווקא לאלה בשביל שיהיו שערוריות, יש מספיק שערוריות גם בלי זה.

לימור לבנת: אבל יש סרטים נפלאים וטובים, ואני יכולה רק לברך על כך.

לימור לבנת: צריך לזכור שזה ענף לא רק תרבותי, אלא גם מבחינה כלכלית – הוא נותן מקומות עבודה, פרנסה לאלפי אנשים לפחות.

לימור לבנת: אבל השיקול כמובן הוא לא רק שיקול כלכלי.

לימור לבנת: אני עוד אציין ואומר כאן, בנוסף לזה, שמועצת הקולנוע ערכה לאחרונה שורה של תיקונים באמות המידה ובקריטריונים, תיקונים שייכנסו לתוקף ב-1 בינואר 2014.

לימור לבנת: ובקריטריונים האלה או בתיקונים או על-פי התיקונים לקריטריונים – שייכנסו, כאמור, לתוקף ממש בקרוב – יש שינויים משמעותיים, שינויים שבהם יש הגדלה תקציבית משמעותית באמצעות קרנות הקולנוע לקולנוע ייעודי, לקולנוע רב-תרבותי, לפריפריה החברתית והגיאוגרפית.

לימור לבנת: יש הגברה משמעותית של השקיפות בעבודת הקרנות.

לימור לבנת: יש חמש קרנות לקולנוע.

לימור לבנת: יש שינויים בהרכב הלקטורים שמאשרים או לא מאשרים את הסרטים, בתקופת הכהונה של הלקטורים.

לימור לבנת: יש עידוד לסרטי ביכורים ויוצרים צעירים; יש עידוד של סרטים דוקומנטריים.

לימור לבנת: השינויים האלה, כך אני מאמינה, יביאו לשינויים משמעותיים במה שאנחנו נראה בשנים הבאות – שינויים משמעותיים מאוד לטובה.

לימור לבנת: אני מבקשת מהכנסת לאשר את השינוי בחוק כפי שאני מביאה אותו היום, כדי שניתן יהיה אכן לממש את ההסכם בין משרד האוצר לבין משרד התרבות והספורט, ששותפים לו כאמור גם איגודי היוצרים וגם מועצת הקולנוע.

לימור לבנת: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה, גברתי השרה.

אחמד טיבי: רשימת הדוברים: הראשון הוא חבר הכנסת אראל מרגלית.

אחמד טיבי: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

אראל מרגלית: כמה זמן זה?

אחמד טיבי: שלוש דקות.

אחמד טיבי: שלוש.

אחמד טיבי: לא השתנה מאז.

אראל מרגלית: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שרים נכבדים, אני עליתי לדבר כדי לתמוך בהרחבה של חוק הקולנוע – מ-67 ל-80 מיליון שקל.

אראל מרגלית: אני חושב שזה דבר מבורך.

אראל מרגלית: ואני רוצה לומר כמי שהיה מעורב בסרט האנימציה "משחקי הרעב" – אתם מכירים את הסרט "משחקי הרעב"?

אראל מרגלית: אנחנו עשינו את משחק המחשב, וראינו לכמה מקומות זה הגיע.

אראל מרגלית: היינו האנימציה המובילה בפייסבוק באותה שנה.

אראל מרגלית: ואני רוצה לומר משהו על עולם הקולנוע הישראלי: עולם ההיי-טק הישראלי הגיע והוא משחק בליגה הבין-לאומית.

אראל מרגלית: עולם הקולנוע התפתח במשהו.

אראל מרגלית: הוא עדיין משחק בליגה מסוימת.

אראל מרגלית: כלומר, 80 מיליון שקל, אני חייב להגיד לכם שזה כמו תקציב של סרט בינוני, independent, שאני יודע מה, "Lionsgate" מפיק.

אראל מרגלית: ואני חושב שזה מאוד מבורך.

אראל מרגלית: אני חושב שגם מאוד מבורך שזה מגיע גם למקומות כמו סרטים, נגיד, שאני יודע שחברים שלי היו מעורבים בהם בשדרות ובמקומות אחרים.

אראל מרגלית: זה דבר מבורך לחלוטין.

אראל מרגלית: אבל אנחנו רק צריכים לסמן לעצמנו שמדינת ישראל, שנחשבת למדינה עם עוצמה טכנולוגית, לא צריכה להגדיר את עצמה כמעצמה טכנולוגית בלבד.

אראל מרגלית: אנחנו מעצמה יצירתית.

אראל מרגלית: וכדי להיות מעצמה יצירתית משמעותית הרבה יותר, עולם הסרטים הישראלי הוא כלי אדיר.

אראל מרגלית: גם כלי של האוכלוסייה הערבית, דרך אגב.

אראל מרגלית: והוא כלי לספר סיפור.

אראל מרגלית: ואני חייב לומר שהסיפור מסופר במידה מסוימת.

אראל מרגלית: אבל אני מחכה לזמן שבו סרטים ישראליים לא ייפתחו רק על שבעה מסכים בארצות-הברית, אלא על 2,200 מסכים בארצות-הברית.

אראל מרגלית: ב-opening weekend.

אראל מרגלית: אני מחכה לזמן שבו – כמו הקולנוע האוסטרלי וכמו הקולנוע האירי – הסרטים הישראליים, חלק מהם, ואני מעז לומר יהיו גם באנגלית, כדי שחלק מהסיפורים פה יסופרו ברמה רחבה יותר.

אראל מרגלית: ואני יודע שאנחנו מרוצים מעצמנו.

אראל מרגלית: ואני יודע שרוב הסרטים שמקבלים את תשומת הלב הם סרטים קונטרוברסליים מבחינה פוליטית, שזה בסדר.

אראל מרגלית: אבל אני רוצה לראות סרטים שמספרים את הסיפור גם ברמה רחבה יותר של הסיפור שלנו פה.

אראל מרגלית: באופן שהוא מעניין.

אראל מרגלית: באופן שהוא מעניין.

אראל מרגלית: אז לכן אני מברך על זה.

אראל מרגלית: אני חושב שזה צעד חשוב.

אראל מרגלית: אבל אני מחכה לזמן שבו הכסף של ההקצאה הממשלתית – יהיה מינוף של כסף פרטי הרבה יותר גדול, כמו עכשיו שזה התחיל, שייכנס פה לארץ; ושרבים מאוד מהסרטים הישראליים יהיו לחם חוק בכל העולם.

אראל מרגלית: אז אני מברך אתכם, אבל זה רק שלב א'.

אראל מרגלית: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת נחמן שי.

אחמד טיבי: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חוק הקולנוע שהעבירה הכנסת לפני כ-15 שנה הגיע לידי כשהייתי מנכ"ל המשרד הזה, ויחד עם השר באותה תקופה, מתן וילנאי, השקנו את מועצת הקולנוע.

נחמן שי: ואני מאוד שמח לראות שמאז ועד היום צמחה פה תעשייה משמעותית וערכית של סרטים בישראל.

נחמן שי: ואני שמח על המאבק של שרת התרבות להוסיף ולהגדיל את התקציב הזה.

נחמן שי: ובעיני, כמו שדיברנו גם במפגש שדולת התרבות, גם התקציב הכולל לתרבות במדינת ישראל וגם התקציב לקולנוע נמוכים מדי, באופן משמעותי.

נחמן שי: התקציב נמוך מכל היבט שהוא.

נחמן שי: הוא לא מצליח לנצל את היכולות, את הכישרונות העצומים האצורים באנשים שעושים קולנוע במדינת ישראל, והוא מגביל בהחלט את היכולות שלנו להפיץ את הסרטים האלה בעולם ולקדם את ענייניה של ישראל.

נחמן שי: ולא פעם אנחנו מתעלמים מן השגרירות או מהשגרירים הנודדים הללו שלנו, שמופיעים מעל במות בין-לאומיות חשובות ביותר ומקדמים את עניינה של ישראל.

נחמן שי: זאת דיפלומטיה תרבותית במיטבה.

נחמן שי: והפרסים שישראל מקבלת ושהיוצרים מקבלים מעניקים לה יותר אשראי, בעיני, מאשר מכירות בסדרי גודל, לפעמים של מיליארדים, שאנחנו מבצעים גם כן, ואני לא מבטל אותן, חס וחלילה, אבל הסרטים והיוצרים הישראלים מביאים הרבה גאווה.

נחמן שי: אני יודע שלשרה הייתה לא פעם ביקורת על אחדים מהסרטים האלה, וייתכן באמת שהם לא משרתים בדיוק את ההסכמה הלאומית הרחבה ביותר.

נחמן שי: אבל אני חושב שגם בזה יש משום גאווה, שישראל יודעת לתת ביטוי גם לדעות אחרות, גם לעמדות אחרות.

נחמן שי: ואפילו שיוצר אמר – זה היה, נדמה לי, בלוס אנג'לס, לפני שנתיים – שהוא לא מייצג בדיוק את ישראל, ואנחנו יודעים במי המדובר, אז הוא, גם אם הוא לא רצה, הוא ייצג בסופו של דבר את הציבור הרחב בישראל.

נחמן שי: וזו הייתה המדינה שנתנה לו את היכולת להפיק סרטים, גם אם הסרטים האלה לא תמיד מוצאים חן בעיני כולנו.

נחמן שי: עדיין, גם הסרטים האלה – אני לא אזכיר שמות – בסופו של דבר הם אות כבוד למדינה.

נחמן שי: אני מודה על כך שאת מגדילה, ומוסיפה ומגדילה.

נחמן שי: אני מבקש ומציע שתעשי כל מאמץ להוסיף ולהגדיל את התקציבים.

נחמן שי: אני מקווה שהאנשים שבהם התקציבים האלה תלויים, בעיקר במשרד האוצר, יבינו סוף-סוף שהשקעה בקולנוע היא השקעה שמכפילה ומשלשת את עצמה בכל היבט שנוגע למדינת ישראל.

נחמן שי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דב חנין.

אחמד טיבי: אחריו – חבר הכנסת הורוביץ.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה, אכן, יש על מה להתגאות.

דב חנין: כשאנחנו מדברים על יוצרי קולנוע בישראל, ערבים, יהודים, אנחנו יכולים לחשוב על שחקנים, על יוצרים, על אנשים שבאמת יצרו יצירות אמנותיות מרגשות, יצירות מעניינות.

דב חנין: אני רואה זכות גדולה בכך שחלק גדול מהיצירות האלה הן יצירות נוקבות וביקורתיות.

דב חנין: אני חושב שזה כוחו של הקולנוע – לגרום לאנשים לחשוב, לראות מציאות שלא כולם רואים אותה, בדרך כלל.

דב חנין: דווקא לראות את הזווית האחרת של המציאות.

דב חנין: דווקא לשאול את השאלות הקשות.

דב חנין: ואני מנצל את ההזדמנות הזאת, מעל הבמה הזאת, כדי לברך את כל היוצרים – היהודים, הערבים – העושים מלאכה כל כך חשובה ביצירה הקולנועית, שגורמים לכולנו גם להתרגש, גם לחשוב, גם לשאול שאלות, גם להבין יותר טוב את המציאות, גם להכיר באופן יותר מעמיק את הבעיות והקשיים והכאבים, ואני מאחל לעצמנו שהתחום הזה ימשיך ויתפתח בכיוון הזה.

דב חנין: אני רוצה בהחלט להביע תמיכה בכך שהמדינה נותנת תמיכה בתחום הקולנוע; אני חושב שבלי תמיכה ציבורית תחום הקולנוע לא היה יכול להתפתח.

דב חנין: אני חושב שמאוד מאוד חשוב שהתמיכה שניתנת בתחום הקולנוע לא תבוא עם תנאים פוליטיים, כי תנאים פוליטיים לתמיכה בתחום הקולנוע יהרגו את התחום הזה, יהרגו את היצירתיות, יהרגו את הרעננות, יהרגו את הביקורתיות, יהרגו את היכולת ליצור פה יצירות משמעותיות.

דב חנין: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת חנין.

אחמד טיבי: חבר הכנסת הורוביץ, אחריו – חבר הכנסת פרוש, ואם לא – אז חבר הכנסת ברכה.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שרת התרבות, אני חושב שהיום, אחרי שנים שחוק הקולנוע בתוקף, אפשר כבר להגיד בוודאות שבלי החוק הזה לא היה קולנוע במדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: אני חושב שכולם מבינים את זה – בצד של היוצרים, בצד הממשלתי, בציבור הרחב.

ניצן הורוביץ: בלי התמיכה הזאת, שמגיעה דרך החוק בצורה מסודרת, עם ודאות, עם איזשהו אופק לעתיד, כמו שגם מובא בחוק הזה, לא היה קולנוע, פשוט כך.

ניצן הורוביץ: לא היו סרטים ישראליים.

ניצן הורוביץ: אם היינו מסתמכים אך ורק על מבחן הקופה ועל השוק המסחרי, זה לא היה קורה, בטח שלא היו יוצאים הסרטים שאנחנו כל כך נהנים לראות, שמבטאים פנים כל כך מגוונות של החברה הישראלית.

ניצן הורוביץ: אני גם חייב להגיד שבאותה צורה, ללא תקציב התיאטרון בתקציב התמיכות של משרד התרבות גם לא היה תיאטרון במדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: אני חושב שצריך ללמוד את הלקח מהחוק הזה, שהוא חוק טוב, גם לגבי תחום התקשורת הרחב במדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: ואני רוצה שנקלוט רגע את הפרופורציות: 80 מיליון שקל הולכים לקולנוע דרך חוק הקולנוע, ותראו איזו יצירה נהדרת יוצאת מזה.

ניצן הורוביץ: לעומת זאת 800 מיליון שקל נופלים בתקציב רשות השידור – 800 מיליון שקל תקציב ציבורי – ואני לא ארחיב את הדיבור, אבל אני חושב שאפשר – – –

אראל מרגלית: – – –

לימור לבנת: – – –

ניצן הורוביץ: כן, אני רק רציתי שזה יהיה 80 מול 800.

אראל מרגלית: אבל הם לא מקצים לתוכן מקורי.

ניצן הורוביץ: יפה.

אראל מרגלית: נגיד ערוץ 2, שאוהבים להשמיץ אותו, 26% מוקצה לתוכן מקורי, וברשות השידור, ששם אחוז – – –

ניצן הורוביץ: יש כאן חוסר פרופורציה.

לימור לבנת: השאלה מה זה "תוכן ציבורי".

ניצן הורוביץ: אני רק חושב, גברתי השרה, אם היה אפשר לקחת – לאגם את המשאבים האלה, ואז לעבוד עם סכומים הרבה יותר נכבדים – מה אז, מבחינת יצירה קולנועית, יצירה אמנותית, יצירה תרבותית, פריפריה – כל הדברים שאנחנו רוצים להביא דרך התרבות, היינו מצליחים באמצעות הכסף הגדול הזה?

ניצן הורוביץ: ההצלחה של חוק הקולנוע, בעיני, אומרת שהוא מודל נכון לתמיכה ציבורית בתרבות, באמנות, ביצירה הישראלית, ואני רק אומר שהתקשורת, באופן רחב, צריכה להיות חלק מהעניין.

ניצן הורוביץ: יש היום גופי תקשורת שאנחנו מפקירים אותם לשוק המסחרי.

ניצן הורוביץ: אני יודע שזה עדין, אני יודע שזה רגיש, יש עניין של המעורבות הפוליטית, אבל בסך הכול אנחנו כן רואים, בתרבות, שמצליחה להיות יצירה אמנותית.

ניצן הורוביץ: אפילו שהכסף הוא כסף ציבורי וכסף ממשלתי, אין את ההתערבות הפוליטית הזאת, הישירה, בתכנים.

ניצן הורוביץ: יש יצירה חופשית בישראל.

ניצן הורוביץ: אני חושב שבגלל הבעיה שיש היום לכלי תקשורת מסוימים, והקושי הגדול ביצירה תקשורתית עצמאית בישראל, אנחנו צריכים לחשוב בכיוון הזה.

ניצן הורוביץ: עד עכשיו שוק התקשורת הרחב כביכול – אני אומר:

ניצן הורוביץ: כביכול – היה חופשי, גם אם אנחנו רואים שיש תמיכה ציבורית עצומה בשידור ציבורי, שאני לא חושב שהייתה נותנת את הפירות שהיינו רוצים לראות.

ניצן הורוביץ: אני חושב שצריך לראות את החוק הזה, לאמץ אותו גם לתחומים אחרים, ואם נוכל להגדיל בשנים הקרובות – אני בטוח ששרת התרבות תסכים אתי, ואם זה היה תלוי בה היא גם הייתה מגדילה, אבל אני חושב שהסכום הוא סכום טוב, המודל הוא מודל נכון, ואני מציע להסתכל באופן הזה גם על תחום התקשורת הרחב.

ניצן הורוביץ: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אין ספק שחקיקתו של חוק הקולנוע הייתה בשורה טובה ומרנינה לתעשייה – גם אם המילה "תעשייה" היא לא הדבר הכי יצירתי – תעשיית הקולנוע.

מוחמד ברכה: אני אומר שמבחנה של אמנות הוא להיות גם פרובוקטיבי, וגם לא למצוא חן בעיני השלטון.

מוחמד ברכה: אבל מבחן הנאורות של המדינה, של כל מדינה, הוא במידת תמיכתה בתרבות גם אם היא פרובוקטיבית, ואם היא מתגרה, ואם היא מציבה שאלות נוקבות.

מוחמד ברכה: לכן אני אומר שכל תמיכה נוספת בקולנוע ובאמנות היא דבר מבורך, אף שאני לא בטוח שבדרך כלל ימין פוליטי ואמנות מסתדרים יחד.

מוחמד ברכה: זה הניסיון הכלל-עולמי, כולל במדינת ישראל.

מוחמד ברכה: בדרך כלל זה לא מסתדר.

לימור לבנת: כמה פתטי, כמה פתטי.

מוחמד ברכה: לא לא.

מוחמד ברכה: למעט שניים-שלושה שהם בעלי שם – סלבדור דאלי, למשל – –

לימור לבנת: כמה פתטי.

מוחמד ברכה: – – האמנות תמיד יוחסה לאוניברסליזם, להומניות, לערכים נאורים.

לימור לבנת: כמו בסוריה או איראן.

לימור לבנת: סוריה.

לימור לבנת: כמה הומני.

לימור לבנת: כמו באיראן, איזו הומניות.

מוחמד ברכה: ביקשתי, אדוני היושב-ראש, לדבר, כדי להלל סרט שלא קיבל, דווקא, לא מחוק הקולנוע ולא ממדינת ישראל, סרט מצוין, של ידידי היקר האני אבו אסעד, איש נצרת, שלפני כמה שנים זכה ב"דקל הזהב" על סרטו "Paradise Now", "גן-עדן עכשיו", "אל-ג'ן אל-אם", ועכשיו הוא יצא עם סרט חדש, שקוראים לו "עומאר", שהוא סיפור אהבה בניחוח פלסטיני; הוא כבר הספיק לזכות בפרס הראשון של חבר השופטים של פסטיבל "קאן", הוא זכה בפרס הראשון כסרט הערבי הראשון בפסטיבל בדובאי, ונדמה לי ששלשום הוא היה, האני, בטורקיה, באחד הפסטיבלים החשובים באירופה, של הקולנוע הטורקי – זה הפסטיבל ה-16 – ושם קיבל הוקרה, ואתמול, אדוני היושב-ראש, אתמול הוא זכה להיות בין תשעת המתמודדים לאוסקר על הסרט הטוב ביותר – אומנם התשעה יהפכו לחמישה, ואני מקווה ומאחל לו שיהיה בין החמישה ויתמודד ויזכה הפעם.

מוחמד ברכה: לכן אני עומד כאן בגאווה רבה – על הישג חסר תקדים של סרט מצוין, של במאי מצוין ושל שחקנים מצוינים, חלקם הגדול פלסטינים אזרחי מדינת ישראל וחלקם לא, ולכן אני אומר שאפשר גם לחיות בלי המתנות של ממשלתך, גברתי.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת ברכה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חנא סוייד – לא כאן; חבר הכנסת אייכלר – כאן.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש כמה דברים שאני לא מבין בהצעת חוק הקולנוע; קודם כול, עוד יש קולנוע?

ישראל אייכלר: אני חשבתי שאנשים כבר יושבים בבית ורואים סרטים מכל העולם באינטרנט וכל הדברים האלה.

ישראל אייכלר: שאלה אחת.

ישראל אייכלר: שאלה שנייה: אני שמעתי תמיד שמדינה איננה מקצה מהמסים למה שהאזרח רוצה, אלא כל הכסף של כל המסים הולך לאוצר והאוצר מקציב לפי הצרכים של העם והמדינה.

ישראל אייכלר: אני לא יודע אם יש הרבה דברים – יש אומנם תקציבים שהם צבועים לצרכים מסוימים בתוך משרדי הממשלה, אבל מסים שאזרחים משלמים שילכו לצורך מסוים – זה רעיון נפלא.

ישראל אייכלר: 50% מסכום התמלוגים המועברים לאוצר המדינה בהתאם לחוק התקשורת עוברים לפרנסתם של יוצרים ישראלים בחוק הקולנוע, ואני בכלל לא נכנס לעניין של התוכן של היצירות האלה.

ישראל אייכלר: אבל עצם העובדה שהולכים לפרנס גילדה מסוימת ממס מסוים – ואגב, אני לא יודע אם אלה שיש להם תחנות רדיו או טלוויזיה רוצים בדיוק קולנוע.

ישראל אייכלר: למשל, אני שידרתי שנים ברדיו "קול חי", שמשלם תמלוגים.

ישראל אייכלר: אני לא בטוח שרדיו "קול חי" רוצה לממן קולנוע.

ישראל אייכלר: ואם תגידו שקולנוע זה דבר לכל האזרחים – אני יודע שיש לפחות מיליון ערביי ישראל שחלקם הגדול לא הולך לקולנוע.

ישראל אייכלר: נדמה לי שאין להם אפילו בתי-קולנוע.

ישראל אייכלר: יש בטייבה בית-קולנוע?

אחמד טיבי: לא, לצערי לא.

ישראל אייכלר: אז הם לא הולכים לקולנוע.

ישראל אייכלר: חרדים, כחצי מיליון, לא הולכים לקולנוע.

ישראל אייכלר: להם יש לפחות מיליון ילדים שאינם הולכים לקולנוע.

ישראל אייכלר: כך שלהגיד שקולנוע זה דבר כל כך אוניברסלי שצריך להקציב מס מסוים שילך ישירות לצורך מסוים – חביבי, יש לי הרבה רעיונות איך לעזור לקשישים, לזקנים, לילדים, לכל מיני צרכים, לפי מסים.

ישראל אייכלר: למשל, אני הייתי עושה הסכם – – –

מוחמד ברכה: אייכלר, אתה נכנס למשהו מסוכן, כי שירותי הדת שלך, לא כולם זוכים בהם, ועל אף זאת אתה עומד על כך – – –

ישראל אייכלר: יש לי רעיון: שכל תקציבי התרבות החרדית יבואו אך ורק ממסים שאנשים חרדים וגופים חרדיים וחברות חרדיות משלמים.

מוחמד ברכה: זה רעיון מצוין.

מוחמד ברכה: אתה לא תרוויח מזה.

ישראל אייכלר: אני ארוויח מזה הרבה כסף, אדוני חבר הכנסת ברכה.

ישראל אייכלר: אין לך מושג כמה מסים חברות ענק בבעלות חרדית משלמות למדינה.

ישראל אייכלר: אפשר לצבוע שהכסף שהם יבחרו – כל אחד יבחר את התרבות שהוא רוצה ויממן אותה, ולא ניקח מהאוצר אף פרוטה לצורכי תרבות.

לימור לבנת: – – – אוטונומיה כזאת.

ישראל אייכלר: בוודאי, בוודאי.

ישראל אייכלר: אתם עשיתם לכם אוטונומיה תל-אביבית ששולטת בעם שלם, גברת לבנת.

ישראל אייכלר: כן, האוטונומיה התרבותית שלכם, אתם כופים אותה על עם שלם של 7 מיליון אנשים – –

לימור לבנת: – – –

ישראל אייכלר: – – מיליון ערבים, מיליון דתיים, ואתם תכתיבו להם בדיוק את התרבות שאתם רוצים.

אחמד טיבי: נא לסיים.

ישראל אייכלר: אז גברת לבנת, את מדברת על אוטונומיה?

ישראל אייכלר: אתם לקחתם לכם אוטונומיה.

לימור לבנת: לא, לא.

לימור לבנת: אנחנו – – –

ישראל אייכלר: כן, לקחתם מהעם הזה את התרבות שלו, של אלפי שנים של יהדות שאמונה על תרבות.

לימור לבנת: אנחנו כמובן – – –

ישראל אייכלר: עשיתם לכם – בבקשה, יצרתם לכם תרבות של דור או שניים, והחלטתם שקולנוע זה דבר חשוב, מי אני בכלל שאני אגיד שלא.

לימור לבנת: ישבתם – – – התרבות שלי.

ישראל אייכלר: מה, את רוצה שאת התרבות שלך – שאני אממן לך את זה?

לימור לבנת: אתה ישבת שם.

ישראל אייכלר: אני מוותר עכשיו.

ישראל אייכלר: אל תממני מהמסים שלך אף פרוטה מהתרבות החרדית, רק תיתני לנו לממן מהמסים שלנו את התרבות שלנו.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: תודה, חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: מה אתה אומר, היושב-ראש, זה רעיון טוב גם לערבים, נכון?

אחמד טיבי: תודה לחבר הכנסת אייכלר.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: עכשיו תמה רשימת הדוברים, ואנחנו נעבור – – –

לימור לבנת: לא, לא, לא.

אחמד טיבי: השרה מבקשת להשיב.

לימור לבנת: טוב, אדוני היושב-ראש, כמה מילים על דברים שנאמרו כאן.

לימור לבנת: ראשית, אני רוצה – חבר הכנסת מרגלית לא פה?

לימור לבנת: הוא לא כאן.

לימור לבנת: אז טוב, אני רק רציתי להציע – הוא אמר דברים – – –

עמר בר-לב: אני אמסור לו.

לימור לבנת: אתה תמסור לו.

לימור לבנת: חבר כנסת בר-לב ימסור לו.

לימור לבנת: הוא אמר, ואני מסכימה אתו, שאנחנו מעצמה יצירתית, והוא סיפר על "משחקי הרעב", שהוא בעצמו השקיע בו, ואמר שהוא היה רוצה שסרטים ישראליים יהיו בלמעלה מ-2,000 בתי-קולנוע, יוצגו על למעלה מ-2,000 מסכים.

לימור לבנת: אני רק יכולה להציע לו ולחבריו להשקיע יותר באמת בסרטים ישראליים, כי השקעות פרטיות הן מאוד חשובות, מעבר לתקציב המדינה.

לימור לבנת: תמסור לו, חבר הכנסת עמר בר-לב.

לימור לבנת: זה נשמע לי מאוד מאוד חשוב.

לימור לבנת: אני רוצה לומר לחבר הכנסת דב חנין על מה שהוא העיר כאן, וחבר הכנסת ניצן הורוביץ קודם בעצם פחות או יותר השיב לו.

לימור לבנת: אתה אמרת, חבר הכנסת חנין: אני חושב שחשוב שהתמיכה בקולנוע לא תבוא עם תנאים פוליטיים.

לימור לבנת: חבר הכנסת ניצן הורוביץ אמר קודם: אין התערבות פוליטית.

לימור לבנת: אני חושבת שחבר הכנסת ניצן הורוביץ אמר את הדבר הנכון.

לימור לבנת: אני לא יודעת מדוע בכלל אמרת – חבר הכנסת חנין, אתה איש הגון: אני חושב שחשוב שהתמיכה בקולנוע לא תבוא עם תנאים פוליטיים.

לימור לבנת: אין פה שום תנאים פוליטיים.

לימור לבנת: יש פה קרנות, והקרנות הן שמחליטות.

לימור לבנת: בדיוק ההפך, אם יש טרוניה וטענה, היא באה מהצד השני.

לימור לבנת: אבל משפט אחרון שאני רוצה לומר בעניין הזה הוא כמובן למי שמייצג את הנאורות, למי שמייצג את ההומניות, לחבר הכנסת ברכה, שעומד כאן על הדוכן הזה בלי שום בושה ומסביר לנו שהימין הפוליטי ותרבות לא הולכים ביחד.

לימור לבנת: זה נכון, חבר הכנסת ברכה – – –

מוחמד ברכה: ההוכחה זה את.

מוחמד ברכה: ההוכחה זה את.

מוחמד ברכה: את זה – – –

לימור לבנת: אתה תדבר אתי על נאורות?

לימור לבנת: אתה תדבר אתי על נורמליות?

מוחמד ברכה: ההוכחה זה את.

מוחמד ברכה: ההוכחה זה את – – –

לימור לבנת: אני אשלח אותך לבשאר אסד, שם תדבר על הומניות, שם תדבר על תרבות, שם תדבר על נאורות.

מוחמד ברכה: ההוכחה זה את.

מוחמד ברכה: את ההוכחה.

לימור לבנת: כמה פתטי, כמה עלוב, כמה אומלל.

לימור לבנת: אתה תלמד אותנו נאורות והומניות?

מוחמד ברכה: כן, את צריכה לקחת קורס בסיסי בזה.

לימור לבנת: אז אני אגיד לך: מבחן הנאורות, אתה אומר, של כל מדינה הוא שהיא תתמוך גם אם זה פרובוקטיבי.

לימור לבנת: גם אם – –

מוחמד ברכה: כמובן, כמובן.

לימור לבנת: – – זה מה שאנחנו עושים, ואני לא תמיד בטוחה שזה חכם כל כך, בחלק מהדברים, אבל אתה תגיד לנו?

מוחמד ברכה: כן, אני אגיד לכם.

מוחמד ברכה: אני לוחם חופש, אני לוחם חופש – – –

לימור לבנת: למה?

לימור לבנת: המדינות של אחיך, מדינות האסלאם, הדיקטטורות האלה, ששם לא נותנים לנשים לנהוג אפילו, ששם יש דיקטטורות ואין שם מילימטר אחד של נאורות, ששם אין מילימטר אחד של הומניות – אתה תלמד אותנו?

מוחמד ברכה: – – – כמובן שאני אגיד לך.

מוחמד ברכה: אני אלמד אותך מה זה הומניות, מה זה לוחם חופש.

לימור לבנת: אתה תגיד לנו, במדינה הדמוקרטית היחידה במזרח התיכון?

לימור לבנת: אתה תלמד אותנו על נאורות?

מוחמד ברכה: את מתמחה בכיבושים וגזענות; אני מתמחה במלחמת חופש.

לימור לבנת: חבר הכנסת ברכה, זה כל כך עלוב.

לימור לבנת: המקום היחידי שבו יש לך הומניות זה פה, בכנסת ישראל.

מוחמד ברכה: – – – בעצם העובדה שאת שרת התרבות.

מוחמד ברכה: איך יכול להיות שתת-תרבות היא שרת תרבות?

מוחמד ברכה: איך יכול להיות?

מוחמד ברכה: זה לא מסתדר.

לימור לבנת: המקום היחידי שבו אתה יכול להתבטא – –

מוחמד ברכה: תת-תרבות – שרת תרבות.

לימור לבנת: – – המקום היחידי שיש חופש ביטוי לאנשים כמוך.

מוחמד ברכה: תת-תרבות – שרת תרבות.

מוחמד ברכה: זה לא מסתדר.

לימור לבנת: המקום היחידי שבו יש לכם חופש ביטוי זה פה, בכנסת ישראל, שבה אתם יכולים לעמוד ולהגיד מה שאתם רוצים.

לימור לבנת: אבל הרי דווקא – – –

מוחמד ברכה: תת-תרבות ושרת תרבות, זה לא מסתדר.

לימור לבנת: אני ממך לא צריכה לקבל ציונים.

לימור לבנת: אבל דווקא במקומות אחרים – – –

אחמד טיבי: גברתי השרה – – –

לימור לבנת: אדוני, תן לי לסיים בבקשה.

לימור לבנת: אבל דווקא – – –

אחמד טיבי: לא, לא, גברתי השרה, נא לסיים.

לימור לבנת: אני מסיימת.

לימור לבנת: אבל דווקא במקומות, דווקא בארצות שסובבות אותנו, ששם יש משטרים אחרים לגמרי – שם הרי לא היית יכול לעמוד ולומר את כל דברים הללו.

אחמד טיבי: למה את אומרת את זה לחבר הכנסת ברכה?

אחמד טיבי: אני לא מבין.

לימור לבנת: אני יכולה להגיד גם לך.

אחמד טיבי: למה את אומרת את הדברים האלה?

לימור לבנת: בגלל מה שהוא אמר.

אחמד טיבי: אני כיושב-ראש אומר לך שהדברים שלך לא לעניין.

לימור לבנת: בוודאי.

אחמד טיבי: כי הוא ערבי, חבר הכנסת ערבי, את מזכירה לו משטרים מסביב?

לימור לבנת: ודאי, ודאי.

אחמד טיבי: הוא אזרח ישראלי, הוא חבר כנסת כאן.

לימור לבנת: ודאי, הוא חבר כנסת – – –

אחמד טיבי: את לא רשאית להזכיר לו כל הזמן את המדינות מסביב.

לימור לבנת: אני רשאית.

לימור לבנת: קודם כול, אני רשאית לגמרי.

אחמד טיבי: את לא רשאית, את לא רשאית.

לימור לבנת: אני רשאית לחלוטין.

אחמד טיבי: סליחה, אבל זה לא לגיטימי.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, זכות הדיבור היא שלי – – –

אחמד טיבי: אבל אי-אפשר שבכל פעם שחבר כנסת ערבי מעיר לך, את מזכירה לו את סוריה.

אחמד טיבי: זה לא – – – איזה מין דבר זה?

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אדוני היושב-ראש, אני אגיד לך איזה מין דבר.

לימור לבנת: כשאומר לי חבר הכנסת – – –

אחמד טיבי: תעני לו על מה שאמר לך, אל תזכירי לו את סוריה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אל תצעק עלי, סליחה.

אחמד טיבי: לא, את – – –

לימור לבנת: סליחה, כיושב-ראש – – –

אחמד טיבי: אני עכשיו מדבר כחבר כנסת ערבי.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אדוני היושב-ראש – – –

אחמד טיבי: אי-אפשר שכל פעם שח"כ ערבי – את אומרת לו "סוריה".

אחמד טיבי: יש גבול.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אי-אפשר שאתה תנצל את מעמדך כיושב-ראש הישיבה.

לימור לבנת: אל תצעק עלי.

אחמד טיבי: אני מנצל את מעמדי ואת מנצלת את מעמדך ומסניטה בו, סונטת בו.

יוני שטבון: היושב-ראש – – –

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אל תנצל את מעמדך כיושב-ראש הישיבה.

אחמד טיבי: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

פנינה תמנו: – – –

יוני שטבון: היושב-ראש – – –

אחמד טיבי: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יוני שטבון: – – –

אחמד טיבי: צא החוצה.

אחמד טיבי: אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

אחמד טיבי: צא החוצה.

אחמד טיבי: נא להוציא אותו.

אחמד טיבי: נא להוציא אותו.

אחמד טיבי: נא להוציא אותו.

יוני שטבון: אסור לך לעשות את זה.

יוני שטבון: (חבר הכנסת יוני שטבון יוצא מאולם המליאה.

יוני שטבון: )

פנינה תמנו: – – –

רונן הופמן: – – –

עליזה לביא: – – –

אחמד טיבי: אני מנצל את סמכותי כיושב-ראש כדי לשים קץ לתופעה שהיא בלתי דמוקרטית בעליל.

אחמד טיבי: אי-אפשר שכל פעם שחבר כנסת ערבי מדבר – –

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אדוני היושב-ראש – – –

אחמד טיבי: – – מזכירים לו את – – –

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, כאשר חבר הכנסת ברכה אומר שהימין – – –

אחמד טיבי: תעני לחבר הכנסת ברכה על הטיעון שהוא אמר.

לימור לבנת: אתה לא תעשה לי צנזורה.

אחמד טיבי: על הטיעון שהוא אמר.

לימור לבנת: אתה לא תעשה לי צנזורה.

לימור לבנת: כשהוא אמר לי – – –

אחמד טיבי: אני אומר לך – מותר להגיד לך מה שאת רוצה?

אחמד טיבי: זה לא לגיטימי.

לימור לבנת: אתה לא תעשה לי צנזורה.

מוחמד ברכה: את הצד השני של המטבע, העריצות.

לימור לבנת: כשחבר הכנסת ברכה אומר לי – – –

רונן הופמן: – – –

דב ליפמן: – – –

לימור לבנת: כשחבר הכנסת ברכה – – –

פנינה תמנו: – – –

אחמד טיבי: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

לימור לבנת: אתה לא תעשה לי צנזורה.

פנינה תמנו: – – –

אחמד טיבי: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

אחמד טיבי: אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

אחמד טיבי: צאי החוצה.

לימור לבנת: אתה לא תעשה לי צנזורה.

אחמד טיבי: צאי החוצה, פנינה תמנו-שטה.

אחמד טיבי: צאי החוצה, צאי החוצה.

מיקי לוי: אתה לא בסדר.

אחמד טיבי: צא החוצה.

אחמד טיבי: אתה עשית את זה בכוונה.

לימור לבנת: כשחבר הכנסת ברכה אומר לי שימין פוליטי ותרבות לא הולכים ביחד, אני אגיד לו את מה שאני רוצה ואני אזכיר לו מה זה תרבות ומה זה סוריה.

מוחמד ברכה: את הדוגמה.

לימור לבנת: כשהוא מדבר אתי על הומניות, אני אזכיר לו את סוריה, ואתה לא תסתום לי את הפה.

אחמד טיבי: אני לא סותם לך, אני נותן לך לדבר כמה שאת רוצה.

אחמד טיבי: אני אומר שזה מאוד לא דמוקרטי שכל פעם שחבר כנסת ערבי מדבר, מזכירים לו מדינות ערב.

אחמד טיבי: תדברי על הטיעון שהוא העלה.

אחמד טיבי: את רשאית לספור את הטיעון שלו.

מוחמד ברכה: ימין ותרבות לא מסתדרים, זה לא הולך ביחד.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, לא רק ברכה, אלא עוד חברי כנסת.

מוחמד ברכה: – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת ברכה, נא לאפשר לשרה להמשיך.

חיים כץ: – – – צריך להיות חכם, לא צודק.

לימור לבנת: חבר הכנסת כץ, בזה אתה צודק.

חיים כץ: אחת-עשרה וחצי בלילה – – –

לימור לבנת: אבל אתה מסכים אתי שלא יכולתי לעבור לסדר-היום על הדברים שאמר ברכה.

לימור לבנת: אז השבתי, וכאשר יושב-ראש הישיבה – – –

מוחמד ברכה: – – –

אחמד טיבי: נא לאפשר לשרה לסיים.

לימור לבנת: – – – לא אעבור לסדר-היום.

לימור לבנת: אני מבקשת מחברות וחברי הכנסת להצביע בקריאה ראשונה בעד חוק הקולנוע.

לימור לבנת: כאשר גם הימין הפוליטי, כמו, אני מניחה, גם אחרים, יודע ומעריך תרבות טובה מהי.

לימור לבנת: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מבקש משני חברי הכנסת שהוצאו, לחזור לאולם.

אחמד טיבי: תחזירו את שני חברי הכנסת שיצאו.

אחמד טיבי: תחזירו אותם כי יש הצבעה.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: ההצבעה החלה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 40 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 45 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הקולנוע (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשע"ד–2013, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 45, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: הוחלט להעביר את זה לוועדת חינוך להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אחמד טיבי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/825).

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: אנחנו עוברים לנושא הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014) (תיקון), התשע"ד–2013 – לקריאה ראשונה.

אחמד טיבי: יציג את החוק שר האוצר יאיר לפיד.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זה כמובן הרבה פחות מסעיר מחוק הקולנוע.

יאיר לפיד: הצעת החוק המובאת לפניכם מבטלת את העלאת מס הכנסה, שאמורה הייתה להיכנס לתוקפה ב-1 בינואר 2014.

יאיר לפיד: אנשי האוצר, יחד אתי, קיימנו הערכת מצב מחודשת, בדקנו את הנתונים הכלכליים העדכניים שמאפשרים לנו להקל על מעמד הביניים הישראלי.

יאיר לפיד: זו החלטה שהתקבלה בזהירות ואחרי דיונים ארוכים, והיא פועל יוצא של העובדה שהנתונים מראים שעצרנו את ההתרסקות שאיימה על הכלכלה הישראלית בתחילת השנה; גם הגירעון היורד, גם גביית המסים המשופרת, וודאי הרווחים הכלואים שהצלחנו לגבות בהיקף של 4.6 מיליארד שקלים.

יאיר לפיד: תפקידה של הממשלה הוא לקבל את ההחלטות הנכונות ביותר עבור הציבור ולמצוא כל דרך להקל על חייו.

יאיר לפיד: מעמד הביניים לא גומר את החודש.

יאיר לפיד: תפקידנו לא רק לספק לו חינוך, בריאות ורווחה טובים יותר, אלא גם לעשות הכול כדי שההכנסה הפנויה שלו תגדל.

יאיר לפיד: במקום שהכסף יגיע לטייקונים ולחברות ענק ולסקטורים שסידרו לעצמם הטבות דרך הפוליטיקה, הוא יגיע לאנשים עובדים שמשלמים מסים וקשה להם פה הרבה יותר מדי.

יאיר לפיד: הממשלה צריכה לעבוד קשה יותר למען מעמד הביניים, לא שהוא יעבוד יותר קשה בשבילה.

יאיר לפיד: המעשה האחראי הוא לא רק להעלות מסים כשאין ברירה, אלא גם להוריד אותם כשהמצב משתפר.

איציק שמולי: נראה לי שאתה לא מאמין לעצמך.

יאיר לפיד: במקביל להורדת המס, אנחנו נייעל את ההוצאה הממשלתית בשנת 2014 ונוריד אותה בכ-3 מיליארד שקלים, כדי להבטיח שההורדה במס הכנסה לא תפגע ביציבות הכלכלית של המדינה.

יאיר לפיד: הממשלה יכולה היום להתייעל, לתת את אותם שירותים בפחות כסף.

יאיר לפיד: אנחנו יודעים היום לעשות את זה, בעזרת ניצול נכון יותר, גם של הרזרבות התקציביות וגם התאמה של תקציב הריבית.

יאיר לפיד: כצעד משלים והכרחי אנחנו נפעל לשינוי כלל ההוצאה הממשלתי.

יאיר לפיד: הכלל הנוכחי מרחיב את הוצאות הממשלה באופן לא פרופורציונלי, ואנחנו חייבים לשנות אותו, כדי למנוע העלאות מסים, ואנחנו נמנע העלאת מסים ב-2015.

יאיר לפיד: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את תיקון החוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014) בקריאה ראשונה.

יאיר לפיד: תודה.

אחמד טיבי: תודה, אדוני השר.

אחמד טיבי: הדובר הראשון, חבר הכנסת נחמן שי – מוותר.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אראל מרגלית – לא מוותר.

אחמד טיבי: אחריו – חבר הכנסת גפני.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, אני לא אזכיר יותר מדי פעמים את סוריה, אבל פעם-פעמיים כדי להעיר את החבר'ה, אני מוכן.

אראל מרגלית: כבוד שר האוצר, אתם החלטתם, אחרי שראיתם שהתחזיות – שהמצב במשק שונה ממה שחשבתם כשהתחלתם, החלטתם לוותר על מס הכנסה, בניגוד לתחזיות הקודמות.

אראל מרגלית: ובכן, אני רוצה להגיד משהו על האופן שבו תקציב המדינה, תחת הנהגתך, נוהל עד היום.

אראל מרגלית: קודם כול, ב-60 היום הראשונים לכהונתך מדינת ישראל איבדה את האמון שלה והורידו לנו את דירוג האשראי של מדינת ישראל בגלל מסרים סותרים שנתנו לקרן המטבע הבין-לאומית.

אראל מרגלית: הייתה אצלנו בשבוע שעבר, בוועדת הכספים, קרן המטבע הבין-לאומית, המשלחת, אני יודע שהם היו גם אצלך, והמסר המרכזי שהם נתנו לנו היה מסר כזה: ב-2014 ו-2015 נראה שהדברים אצלכם, הם אמרו, הם תחת שליטה.

אראל מרגלית: כלומר, אתם לא חורגים ברמת ההוצאות.

אראל מרגלית: אבל התוכנית הכוללת שאתם עושים לקראת 2020 היא תוכנית מוטעית, ועיקר הטעות שלה זה בחוסר השקעה בשני דברים מרכזיים: 1.

אראל מרגלית: בשירותים חברתיים, שמאפשרים לעוד אוכלוסיות להרים את הראש; 2.

אראל מרגלית: בתוכניות מהותיות לצמיחה ויצירת מקומות עבודה חדשים.

אראל מרגלית: זאת הביקורת הגדולה שלנו על התקציב הנוכחי ועל הזיגזג שאנחנו רואים בניהול הכלכלי של המדינה.

אראל מרגלית: למה?

אראל מרגלית: כי קודם כול העלינו את המע"מ ופגענו בקצבאות לא בצורה הדרגתית אלא בצורה מיידית.

אראל מרגלית: מה עשינו בזה?

אראל מרגלית: הכנסנו 50,000 משפחות מתחת לקו העוני ויצרנו לחץ כבד על האוכלוסייה המתקשה במדינת ישראל.

אראל מרגלית: אבל מה הביקורת הגדולה עוד יותר שלי – ומיקי לוי, כן, אני רואה שאתה מקשיב ואני אומר את זה מעומק לבי, לא בשביל הפרופגנדה.

אראל מרגלית: הביקורת, כבוד שר האוצר, המרכזית לגבי התקציב המוצע כרגע היא שאני לא רואה בתקציב הנוכחי בשורה של יצירת מקומות עבודה ויצירת צמיחה במגזרים חדשים, שגם ברטוריקה שלך אתה אומר שחייבים להיכנס למעגל העבודה.

אראל מרגלית: אני אסביר.

אראל מרגלית: אנחנו מדברים על להכניס את המעגל החרדי לשוק העבודה.

אראל מרגלית: אבל ההשקעה שלנו בהכשרה ובתוכניות שכבר קיימות בדבר הזה היא אפסית ביחס למה שיכול לקרות.

אראל מרגלית: אני אומר לכם, אנחנו אוהבים להתקיף את החרדים בנושא של השוויון בנטל, אבל בנושא של תעסוקה, על כל משרה שנפתחת היום במגזר החרדי יש עשרה קופצים; עשרה קופצים, ואין היום את המענה לזה.

אראל מרגלית: במגזר הערבי יושבים לנו 35,000 חבר'ה צעירים, בעלי יכולת, משכילים, נחמדים, שלמדו, והמשפחות שלהם השקיעו את הונן כדי לחנך אותם ולשלוח אותם – הרבה פעמים כשהם לא נכנסו פה לאוניברסיטאות – לירדן או למקומות אחרים, או לאירופה.

אראל מרגלית: והרי מה שקורה זה שאין להם היום מקומות תעסוקה שהולמים את כישוריהם.

אראל מרגלית: למה שמדינת ישראל לא תיקח את העודפים התקציביים האלה ותשקיע בזה כדי להביא תעסוקה לצפון, לדרום, לכל האוכלוסיות האלה?

אראל מרגלית: למה אנחנו לא לוקחים את העודפים האלה – וחלק מהם זה בגלל הורדת הריבית בעולם, וזה באמת עודף, שזה הפתעה טובה; אבל מאיפה מגיע העודף השני?

אראל מרגלית: הוא מגיע מזה שאתם מעריכים שהמשרדים לא ינצלו את העודפים שלהם בסוף השנה, כי השנה הם ניצלו רק חצי מהעודפים.

אראל מרגלית: אז אני רוצה להגיד לך, אני אגיד לך מה אני הייתי עושה.

אראל מרגלית: אני הייתי אומר כך: יש שלושה או ארבעה נושאים שאפשר לקחת כדי שלא יהיה מצב של 14,500 מובטלים, כמו בחודש שעבר, באוקטובר – –

אחמד טיבי: אראל – – –

אראל מרגלית: – – וכדי שנביא איזה בשורה אמיתית של צמיחה שאתה מאמין בה, אתה מדבר לאורה.

אראל מרגלית: אבל התוכניות שאנחנו עושים – אין תוכנית אחת שמשחררת את המשק, בין אם זה העסקים הקטנים, שאני יודע שאתם מדברים בשפה שרוצה להיטיב אתם – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת מרגלית, אנחנו מתקרבים לחצות.

אראל מרגלית: עוד משפט.

אראל מרגלית: – – או הטכנולוגיה או איזה נושא גדול שאפשר להרים כדי לתת איזו דחיפה אמיתית, חזקה, אחרת לכלכלה הישראלית.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: [הצעת חוק פ/1923/19; נספחות.

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: יש הצעה מוצמדת של חבר הכנסת אייכלר, לכן מגיעות לו שלוש דקות כדי להציג אותה.

יצחק הרצוג: כמה דוברים יש?

יצחק הרצוג: יש רשימות של הדוברים?

אחמד טיבי: 14 דוברים.

אחמד טיבי: בבקשה.

קריאה: – – – רשימת הדוברים.

אחמד טיבי: הוא היה צריך לדבר מייד אחרי שר האוצר.

עיסאווי פריג': לא.

עיסאווי פריג': רשימת הדוברים, שנראה אותה.

אחמד טיבי: הם אומרים – לעדכן את רשימת הדוברים.

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: יעודכנו, השמות יעודכנו.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, יש לי שאלה תקנונית: אם מגיע למציע הצעת חוק שלוש דקות ובקריאה ראשונה לכל חבר כנסת שלוש דקות, אז מגיעות לי שש דקות?

אחמד טיבי: לא.

ישראל אייכלר: מה עשינו עם כל החוק?

ישראל אייכלר: רבותי חברי הכנסת – – –

אחמד טיבי: אם תזדקק לעוד חצי דקה, אתה תקבל.

ישראל אייכלר: אני מאוד שמח שהייתי בבחינת מקדים ורואה את הנולד כאשר הגשתי את הצעת החוק הזאת הרבה לפני שמשרד האוצר גילה שלא צריך להטיל על הציבור גזירה שכזאת, וביקשתי כבר כשהוטלה הגזירה על הציבור לבטל אותה.

ישראל אייכלר: מה עשה הקדוש-ברוך-הוא?

ישראל אייכלר: הביא את משרד האוצר להכרה שהחוק הוא טוב, והוא הגיש הצעת חוק והצמיד אותי לחוק הזה, ואז אזרחי ישראל יכולים ליהנות מזה שיורידו להם את מס ההכנסה ב-1%.

ישראל אייכלר: אבל אילו, אילו אני הייתי שר האוצר – ואני לא רוצה להיות, אבוי למי שהוא שר אוצר במדינה הזאת – הייתי קודם כול מוריד את המסים הנוראיים והלא-צודקים, כמו למשל המע"מ, שהוא מס שמטיל את אותו עול על אדם עני מרוד ועל ילד קטן שאוכל לבן ועל מיליונר שקונה מכונית.

ישראל אייכלר: לא יכול להיות דבר כזה.

ישראל אייכלר: זה המס הכי רגרסיבי.

ישראל אייכלר: במקום את המסים האלה להוריד כמה שאפשר, ועוד הרבה מסים לא צודקים ומכבידים על התעשייה ועל היבוא ועל המכס – יש הרבה דברים להוריד – אז מורידים את זה?

ישראל אייכלר: הייתי אומר שלא צריך להעלות את זה בכלל.

ישראל אייכלר: ולכן ההצעה שלי בחוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים אומרת פשוט מאוד שצריך לבטל את המס שהאוצר הטיל.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר למשרד האוצר, לאנשי משרד האוצר, לפקידי משרד האוצר: בידיים שלכם החלטות נוראיות על החיים של אזרחי ישראל, והן נשקפות בכל הדוחות של ה-OECD, שמלמדים שישראל נמצאת בתחתית הרשימה של המדינות המתפתחות, והכול בגלל שאתם, החכמים ביותר ויודעים הכול, באתם ועשיתם כזה מין בלגן שיש 40 מיליארד שקל חובות וצריך מייד מייד להטיל מסים על הציבור.

ישראל אייכלר: והנה, אתם בעצמכם למדתם שלא כך הדבר.

ישראל אייכלר: יש לי אפילו חשד שהסיבה שהאוצר יותר רגוע עכשיו זה בגלל שהוא הצליח להרעיב כל כך הרבה אנשים, הם צורכים פחות ואז ההוצאה פחותה.

ישראל אייכלר: עוד דבר קורה – שמשרדי הממשלה, יש להם כאלה מנגנונים ביורוקרטיים בשירות הציבור, שהרבה תקציבים במשרדי הממשלה לא ממומשים, ותקציב לא ממומש בנושא רווחה, בנושא קשישים, בנושא חינוך, בכל דבר, הוא תקציב שנלקח מהאזרחים.

ישראל אייכלר: אז לפחות, תדעו לכם, קצת ענווה; אם הגעתם למסקנה שטעיתם, אולי אתם טועים גם בדברים אחרים.

ישראל אייכלר: אל תהיו כל כך חזקים וכל כך בטוחים בעצמכם כאילו כל החוכמה נמצאת בידיכם.

ישראל אייכלר: אני מברך על ביטול הגזירה של מס הכנסה ומבקש שיורידו עוד כמה גזירות מהציבור – יש עוד הרבה גזירות על הציבור – ובעיקר שיבינו שהציבור זה לא מסחטת כספים.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה לדבר על הרבה, אבל דוגמה אחת, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: תודה רבה.

ישראל אייכלר: השבוע הייתי בקופת-חולים, בבית-מרקחת – זה נוגע לכל אזרח בישראל – וקופסה של תרופה עולה 15 שקל.

ישראל אייכלר: הרבה פעמים יוצא שה-15 שקל יותר יקרים מכל הקופסה.

ישראל אייכלר: אז, רבותי, תתחילו לרחם על האנשים שחיים פה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: אנחנו חוזרים כעת לרשימת הדוברים בקריאה הראשונה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת גפני – בבקשה, אדוני.

משה גפני: איפה שר האוצר?

משה גפני: איפה שר האוצר?

אחמד טיבי: יש סגן שר.

משה גפני: השר לא נמצא?

אחמד טיבי: נא לקרוא לאחד השרים.

אחמד טיבי: בבקשה, תתחיל לדבר.

משה גפני: אבל אין שר בכלל.

אחמד טיבי: דבר עד שיגיע השר.

משה גפני: אני הולך לדבר עליו, אבל אם הוא לא נמצא פה זה קצת בעיה.

משה גפני: אבל לא חשוב.

יצחק הרצוג: דבר, חצות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, צריך שיהיה שר.

מרב מיכאלי: זה נכון.

משה גפני: הרי מגישים פה עכשיו תקציב חדש – חוק הסדרים חדש ותקציב חדש.

משה גפני: מכיוון ששר האוצר לא פה, אני אגיד לכם מה רציתי להגיד לו.

משה גפני: לפני שיאיר לפיד הגיע לפוליטיקה, אני לא הכרתי אותו.

משה גפני: אני חושב שהוא היה השדרן היחיד שלא התראיינתי אצלו, ושאלתי מיהו.

משה גפני: אז אמרו לי: אנחנו לא יודעים.

משה גפני: בניהול ענייני המדינה ובדברים כאלה אנחנו לא יודעים אם הוא יודע, אבל הוא תקשורתן מעולה.

משה גפני: ככה אמרו לי, לא הכרתי אותו.

משה גפני: היום ראיתי שהם צדקו.

משה גפני: אף אחד מאתנו לא היה מעז לעשות את מה שהוא עשה – או, הנה שר האוצר.

משה גפני: אני לא רוצה לדבר לשון הרע כשאתה לא פה.

משה גפני: אמרו לי, אדוני שר האוצר – החברים שלך אמרו, כששאלתי עליך – אמרו:

משה גפני: אנחנו לא יודעים איך הוא בניהול ענייני המדינה, אבל הוא תקשורתן מעולה.

משה גפני: היום ראיתי שזה נכון.

משה גפני: לא היה איש שהיה מעז לעלות לכאן אחרי חודשיים או שלושה או משהו כזה.

משה גפני: אני יושב מולך ואמרתי – אתה יכול לראות בפרוטוקולים, אתה בטח גם זוכר – – –

יאיר לפיד: כל דבר שאתה אומר אני זוכר.

משה גפני: מה?

משה גפני: מה?

יאיר לפיד: כל דבר שאתה אומר אני זוכר, מר גפני.

יאיר לפיד: אם אמרת את זה, אני זוכר.

משה גפני: בסדר, אבל זה היה, כולם ראו את זה.

משה גפני: זה מתועד.

משה גפני: אמרתי לך: עובדים עליך במשרד האוצר.

משה גפני: אמרתי: אין בור של 40 מיליארד שקל.

משה גפני: אין.

משה גפני: אמרתי: קיבלתי גירעון הרבה יותר גדול ממה שאתם קיבלתם.

משה גפני: היה לי ויכוח אפילו עם חברת הכנסת יפעת קריב, והיא אמרה שזה – בקיצור, לא חשוב.

משה גפני: אמרתי: למה אתה עושה את הגזירות האלה?

משה גפני: למה אתה עושה את זה?

משה גפני: אין צורך.

משה גפני: אפשר לחיות בלי העלאת המסים.

משה גפני: אפשר.

משה גפני: ואתה או מיקי לוי, סגן שר האוצר, אני לא זוכר, אמר לי: זה לא נכון, אין מציאות כזאת, אי-אפשר.

משה גפני: לא לפני שנות דור, לא בתקציב 1995; עכשיו, לפני חודשיים, כאן, בוויכוח, אמרתי: מה הזיגזג הזה?

משה גפני: למה אתם צריכים את זה?

משה גפני: אחרי זה תחזירו את הכסף.

משה גפני: אמרתי.

משה גפני: אני לא נביא ולא בן נביא, אני מכיר את המערכת.

משה גפני: הם תפסו כמה פראיירים במשרד האוצר ועבדו עליכם.

משה גפני: מה היה עושה מישהו אחר במקום שר האוצר, אם הוא לא היה תקשורתן?

משה גפני: או שהוא היה עולה לכאן ומסמיק, או שלא היה עולה.

משה גפני: ויאיר לפיד עולה ומדבר בביטחון על מעמד הביניים, זה שהוא פגע בו לפני כמה חודשים, כשאמרנו לו: אל תפגע בהם, אין צורך.

מיקי לוי: אדוני, הסתיים הזמן.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני יודע שאתה רוצה שיסתיים לי הזמן עוד לפני שהוא התחיל, אבל מה לעשות, אני אומר אמת.

משה גפני: מישהו מתווכח על העובדה הזאת?

משה גפני: אמרתי.

משה גפני: עזוב את הזמן.

מיקי לוי: כשאתה לבד אתה יכול – – –

משה גפני: השעון בעד החרדים.

אחמד טיבי: נא לסיים.

משה גפני: על כל פנים, אני אומר לכם, אני במקום שר האוצר הייתי מתבייש בעניין הזה.

משה גפני: אני אומר לכם גם עכשיו: אפשר להוריד את המע"מ שהעלו.

משה גפני: אפשר למחוק כמה גזירות קשות על מעמד הביניים.

משה גפני: אין שום בעיה לעשות את זה.

משה גפני: אני אומר לכם את זה באחריות מלאה, וזה יכול להירשם בפרוטוקול.

משה גפני: באו אלי גם כן בקדנציה הקודמת, משרד האוצר, ואמרו שחייבים לעשות א', ב' וג'.

משה גפני: אני לא הולך למנות את כל הגזירות, כולם יודעים את זה.

משה גפני: חלק הוצאתי בכלל מסדר-היום.

משה גפני: חלק, חברי הוועדה יחד אתי מנעו בהעברות גם של חוק ההסדרים, גם בתקציב.

משה גפני: ועכשיו – יפה.

משה גפני: אני חושב ואני מציע לך, אדוני שר האוצר, לחזור למשרד, לקחת באמת את האנשים שמבינים.

משה גפני: אני מוכן להיות יועץ שלך לענייני משרד האוצר לרבע שעה.

משה גפני: אתה יכול לבטל כמה גזירות עכשיו.

משה גפני: המשק הישראלי יציב וחזק.

משה גפני: דירוג האשראי של ישראל אומנם ירד כשאתה הגעת למשרד, אבל עכשיו הוא יציב.

משה גפני: אין בעיה, באמת המשק הישראלי חזק, אתכם ובלעדיכם.

משה גפני: הוא חזק.

משה גפני: יש עלייה בהכנסות.

משה גפני: יש, זאת עובדה.

משה גפני: יש מצב שבו, לו היית תופס מנהיגות במשרד האוצר, היית יכול להוריד חזרה את המע"מ שהעלית, שפגע בכולם, גם בשכבות החלשות, לא רק במעמד הביניים.

משה גפני: יש כמה דברים שאתה יכול לעשות.

משה גפני: תאמין לי, אם אתה לוקח אותי בתור יועץ שלך לרבע שעה במשרד האוצר, אני לא מבקש משכורת.

משה גפני: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, שלוש דקות.

אחמד טיבי: אחריו – חבר הכנסת שמולי.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גפני, אני לא מבין מה קרה לך, התקלקלת.

מיקי רוזנטל: שלוש דקות עמדת פה ולא נתת את ההצגה, לא נתת את ההצגה.

מיקי רוזנטל: אני אגיד לך מה גפני היה צריך להגיד פה.

מיקי רוזנטל: היה צריך לעמוד פה ולהגיד: למי להאמין?

מיקי רוזנטל: ליאיר של אוגוסט, שאמר שאנחנו בבור תקציבי, או ליאיר של דצמבר – שיש מיליארדים בעודפים?

מיקי רוזנטל: למי להאמין?

מיקי רוזנטל: אז אל תיקח אותו יועץ, אדוני שר האוצר, אל תיקח אותו יועץ.

מיקי רוזנטל: אני אגיד לך שהביטחון שבו קשקשת פה בחודש אוגוסט והביטחון שאתה מדבר פה עכשיו – אני באמת לא יודע לאיזה יאיר להאמין.

מיקי רוזנטל: אני באמת לא יודע.

מיקי רוזנטל: אז המצב טוב עכשיו או שהמצב רע כמו שתיארת באוגוסט?

מיקי רוזנטל: לקחת אמון של אנשים ושדדת אותו, פשוט שדדת אותו.

מיקי רוזנטל: סיפרת להם שיש לך בור תקציבי, סיפרת להם שהמצב נוראי.

מיקי רוזנטל: סיפרת להם שאין ברירה וצריך להטיל עליהם גזירות, ועכשיו אתה נעמד פה ואומר: שמע, השתנתה הריבית, יש לנו עודף של מיליארדים.

מיקי רוזנטל: גם עכשיו אין לך שום בשורה.

מיקי רוזנטל: אם היית פותר, למשל, את בעיית המצוקה של תקציב הבריאות, חסרים שם כמה מיליארדים; היית אומר: יעד לאומי, פעם אחת נפתור את העניין הזה – קדחת.

מיקי רוזנטל: או היית אומר, אתם יודעים מה, בואו ניקח יעד, נצמצם את מספר העניים במדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: ניקח כמה מיליארדים נעשה מעשה – כלום, קדחת.

מיקי רוזנטל: אתה יושב פה, מבלבל את המוח: מעמד ביניים, מעמד ביניים, מעמד ביניים.

מיקי רוזנטל: שום דבר, אין לך מושג מה אתה עושה במשרד שלך עצמך.

מיקי רוזנטל: אין לך מושג.

מיקי רוזנטל: גם היום אין לך מושג.

מיקי רוזנטל: אתה בא ומדבר פה בביטחון ואתה לא יודע דבר וחצי דבר.

מיקי רוזנטל: אני מצטער שאני צריך להיות כל כך בוטה, יאיר, כי אני לא יודע לאיזה יאיר להאמין.

מיקי רוזנטל: אני אומר לך, ישבתי פה באוגוסט.

מיקי רוזנטל: צעקת עלי שאני לא יודע, מה אני מבלבל את המוח, שאני סתם אופוזיציה, שתמיד אנחנו נגד; למה אנחנו זה, למה אנחנו לא מבינים שאין ברירה אלא להטיל מע"מ וגזירות ומסים, כי יש מצב נוראי.

מיקי רוזנטל: ומה עכשיו?

מיקי רוזנטל: המצב לא נוראי?

מיקי רוזנטל: למה שנאמין לך עכשיו?

מיקי רוזנטל: אז לא ידעת על מה אתה מדבר וגם היום אתה לא יודע על מה אתה מקשקש.

אחמד טיבי: חבר הכנסת איציק שמולי, ואחריו – חבר הכנסת מוזס; אם לא יהיה – פרוש; אם לא יהיה – ברכה; שמולי – מוותר; ברכה – לא כאן; חנא סוייד – לא כאן.

אחמד טיבי: דב חנין כאן.

אחמד טיבי: שלוש דקות, אדוני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק שהממשלה מביאה היא הצעת חוק שמאחוריה עומדת השקפת עולם.

דב חנין: השקפת העולם הזאת היא שראויה לבדיקה שלנו, היא שראויה לניתוח שלנו והיא ראויה שהציבור יבין אותה.

דב חנין: אדוני סגן שר האוצר, אני יודע שלנו יש הידברות וויכוח נמשכים על העניין הזה.

דב חנין: אני אומר שדווקא העובדה שמצאתם שיש אפשרות לשנות והכנסות המדינה יכולות לספוג הורדת מסים, למה לא לחשוב על הדברים האלה באופן יצירתי וללכת למהלך שתהיינה לו תועלות חברתיות?

דב חנין: התשובה היא לא תשובה כלכלית.

דב חנין: התשובה היא לא תשובה שנמצאת ברזי המקצוענים של משרד האוצר.

דב חנין: התשובה היא עניין של השקפת עולם והתשובה היא גם שאלה של סדרי עדיפויות.

דב חנין: הממשלה הזאת דואגת לעשירים.

דב חנין: הממשלה הזאת לא דואגת לרוב הציבור בישראל.

דב חנין: הגיע הזמן שרוב הציבור בישראל יבין את זה והגיע הזמן שרוב הציבור בישראל ייצר לו ממשלה טובה יותר.

דב חנין: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

אחמד טיבי: אחריו – חבר הכנסת אייכלר.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, נכבדי השרים, אני יודע שיש יותר משר אחד – חברים, היום הייתה לנו ישיבת ועדת כספים.

עיסאווי פריג': אני מציע שהחברים שאמורים להיות בעתיד בוועדת הכספים, יעבירו אותם קורס מזורז של כמה חודשים, כדי שהחבר'ה שיושבים כאן, כולל אנוכי – שנדע במה מדובר.

עיסאווי פריג': רוב הזמן אתה מרגיש שאתה חותמת גומי, אפילו מותר לשקר לך על שמאל ועל ימין.

עיסאווי פריג': היום הדיון בוועדת הכספים היה על מה שנקרא שינויים בתקציב.

עיסאווי פריג': שינויים בתקציב.

עיסאווי פריג': כשהכנו את התקציב קיבלנו קרטון כזה כחול שצריך – אני הסתכלתי על זה, אמרתי: ואי, איך נלמד את כל זה, את המספרים?

עיסאווי פריג': איך נסתכל?

עיסאווי פריג': סוף-סוף יש תקציב.

עיסאווי פריג': עכשיו, בשינויים בתקציב, אתה נכנס לוועדת הכספים וכל פעם מחכה לך חוברת, חוברת בשם שינויים בתקציב.

עיסאווי פריג': ומחר – אני הבנתי מחברים כאן שהחוברת הזאת נהייתה חצי קרטון כחול.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי, קיבלנו תקציב בשני קרטונים, עכשיו אנחנו צריכים להתעסק עם חוברות.

עיסאווי פריג': ואתה צריך להספיק – הזמן.

עיסאווי פריג': אם לא, הביטחון ילך לאיבוד, איום קיומי על המדינה.

עיסאווי פריג': סעיף הביטחון חייב לעבור, נו מהר, אם לא אוי ואבוי לנו, איראן מחכה, סוריה מחכה.

עיסאווי פריג': אוי ואבוי, סעיף הביטחון.

עיסאווי פריג': אתה מסתכל, אתה יושב, עובר סעיף – מה שאתה משתדל.

עיסאווי פריג': אני כל יום לומד דברים חדשים.

עיסאווי פריג': חברים, אני חייב להגיד לכם את זה – אפילו עברנו ללימוד הארמית.

עיסאווי פריג': מסתכל על השינויים בתקציב, שמשרד הכלכלה מככב שם בצורה – אני חייב להגיד את זה לחבר'ה מהבית היהודי: אתם עושים לממשלה בית-ספר, שילמדו עליו רבות.

עיסאווי פריג': אני אומר את זה, ואני מתכוון לכל מילה שאני אומר.

עיסאווי פריג': הבית היהודי, חברים, שאקלים אחד אחד, עושים בית-ספר.

עיסאווי פריג': אני מסתכל על השינויים בתקציב, כל דף, משפט אחר, אמירה אחרת, אבל המסקנה שמתנקזת – אותו דבר: הבית היהודי שוחה ונהנה, ומשרד הכלכלה מככב.

עיסאווי פריג': גם לארמית יש תפקיד.

עיסאווי פריג': באחד העמודים בשינויים בתקציב, חברים – אני אגיד לכם כמה משפטים על השקרים.

אחמד טיבי: משפט סיום.

עיסאווי פריג': ברשותך, יש דברים – גילינו כמה מילים בארמית, גם, שלמדתי.

עיסאווי פריג': תשמעו, חברים: סך של מיליון שקל עבור תוכנית פלוגתא ברשויות.

משה גפני: פלוגתא, פלוגתא.

עיסאווי פריג': פלוגתא ברשויות.

עיסאווי פריג': מיליון שקל עבור תוכנית פלוגתא ברשויות.

עיסאווי פריג': אני שואל: מה זה "פלוגתא"?

עיסאווי פריג': מילה בארמית במשמע מחלוקת.

עיסאווי פריג': פלוגתא – מחלוקת.

עיסאווי פריג': שאלנו את החבר'ה, נערי האוצר: מה זה מיליון השקל?

עיסאווי פריג': למי זה הולך?

עיסאווי פריג': זה הולך, חברים – תקשיבו – לבית-שמש, כרמיאל וקריית-גת.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': הכשרת נבחרי ציבור להתמודד עם מתח בין-מגזרי.

עיסאווי פריג': צריך לתת, לתגמל את ראשי הרשויות, כדי להתמודד עם המתחים שיש שם.

עיסאווי פריג': דרך מאוד יפה, יצירתית, ראויה לציון.

אחמד טיבי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': עוד דוגמה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: שתי דקות מעל הזמן.

עיסאווי פריג': הדוגמה השנייה היא כמה שאתם מקלים בנו ראש, מסתכלים עלינו וצוחקים לנו בעיניים.

עיסאווי פריג': בסעיף שאני רואה כאן אתם באים, אומרים לנו – תקשיבו, חברים – תקצוב 6 מיליון שקל לקשרים דתיים ורוחניים עם התפוצות.

עיסאווי פריג': 6 מיליון שקל.

עיסאווי פריג': מה בסיס התקציב של הסעיף הזה, חברים?

עיסאווי פריג': 4 מיליון שקל.

עיסאווי פריג': השינוי הוא פי-1.5.

אחמד טיבי: תודה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': כותבים לנו 6 מיליון.

עיסאווי פריג': אתה מסתכל – מייד, אני מסיים – אתה מסתכל פנימה, 6 המיליון לא קיימים.

עיסאווי פריג': זה 8.

עיסאווי פריג': אז די בשקרים.

עיסאווי פריג': יש גבול, יש גבול לקלות הראש.

אחמד טיבי: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אייכלר.

אחמד טיבי: אייכלר, שלוש דקות.

אחמד טיבי: אחריו – חבר הכנסת יעקב אשר, ואחריו – באסל גטאס ואורי מקלב.

אחמד טיבי: אורי מקלב הוא אחרון הדוברים.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת עיסאווי פריג', דיברת על 8 מיליון שקל על קשרים דתיים ורוחניים עם יהדות התפוצות.

אחמד טיבי: 6.

ישראל אייכלר: 6, אבל הוא אומר שהפכו ל-8, כשהבסיס היה 4.

ישראל אייכלר: אני רוצה להרגיע אותך – זה לא קשרים דתיים ורוחניים, זה קשרים אנטי-דתיים ואנטי-רוחניים; זה בעצם החזר מס לשוחד החוקי שקיבלו אנשים בכנסת הזאת מהרפורמים במשך שנים רבות, והריצו אותם לכנסת, ומחזירים אותם "קשרים רוחניים ודתיים".

ישראל אייכלר: זה כסף תמורת כסף, אתה יכול להיות רגוע בעניין הזה, זה לא עניין דתי.

ישראל אייכלר: לעצם העניין, אדוני היושב-ראש, 1.7 מיליון עניים יש בישראל, 800,000 מהם ילדים.

ישראל אייכלר: מדינת ישראל עומדת וגורמת – בכל שנה ושנה עוד 50,000 ילדים עניים; לא רק מאלה שנולדים עניים, אלא אלה שיורדים מדרגת מעמד הביניים למעמד הנמוך.

ישראל אייכלר: אחד השקרים שהסובייטים לא הצליחו לשכנע בהם מיליוני רוסים נעשה פה בישראל במושג הזה, מעמד הביניים.

ישראל אייכלר: כל אלה שמדברים על מעמד הביניים פשוט מרמים את הציבור, כי כל אחד רוצה להרגיש מעמד הביניים.

ישראל אייכלר: אנשים לא רוצים להרגיש פראיירים, או אנשים שאינם מסתדרים, והם לא רוצים להרגיש עשירים.

ישראל אייכלר: כל החוקים וכל המדיניות הכלכלית – שאגב, אני חייב לומר, החל אותה בנימין נתניהו; יש פה איזשהו עוול, שמשחררים אותו מאחריות לקפיטליזם האכזרי הזה.

ישראל אייכלר: הוא אבי הקפיטליזם האכזרי כבר מ-2003, והוא גורם לכך – להעשיר את העשירים.

ישראל אייכלר: ואני לא נגד אנשים עשירים שעשו כסף ביושר, אבל לדבר בשם מעמד הביניים כדי להעשיר את העשירים?

ישראל אייכלר: זה כמו שהסובייטים דיברו על מעמד העמלים ומימנו מנגנונים אדירים של קומיסרים ופוליטיקאים ופוליטרוקים במפעלים ובתעשיות בשם העמלים, והעמל המסכן הלך לסיביר או לא היה לו מה לאכול.

ישראל אייכלר: אותו דבר פה, במדינת ישראל.

ישראל אייכלר: מעמד הביניים הוא המעמד הסובל ביותר, כי זה מעמד הביניים האמיתי, שאומנם איננו חסר פת לחם, אבל אין לו כסף, והממשלה הזאת הולכת ומרוששת אותו.

ישראל אייכלר: עצם העובדה שמחיר הדיור הולך ועולה אך ורק משום שאוצר המדינה לא מוותר על המשאב שנקרא קרקעות מדינה, ולא נותן את זה למכרזים למי שייתן פחות אלא למכרזים למי שייתן יותר, זה השוד הגדול ביותר, שוד הקרקעות הגדול ביותר שנעשה נגד מעמד הביניים, שהוא בעיקר האדם שיכול לרכוש דירה, והוא לא יכול.

ישראל אייכלר: הכול לשירות אותה שכבה קטנה, שבמונחים הישראליים הם העשירים; הם לא מיליונרים, הם לא מיליארדרים, זה לא האלפיון העליון, זה העשירון העליון, ובמקרה בעשירון העליון יושבים כל אלה שיש להם השפעה על פקידי האוצר.

ישראל אייכלר: זה תהליך של שנים, שהתחילו להאשים את העניים בעוניים.

ישראל אייכלר: אחד השקרים הגדולים ביותר זה שהעניים הם אנשים שלא עובדים.

ישראל אייכלר: רוב העניים הם אנשים שעובדים, וחלק גדול מהעניים זה אנשים שלא נותנים להם מקומות עבודה.

אחמד טיבי: נא לסיים.

ישראל אייכלר: ולכן, מי שלא נותן מקומות עבודה ומי שמרעיב את הציבור שלא ידבר על מעמד הביניים, ובא לציון גואל.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יעקב אשר.

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: שלוש דקות, אדוני.

אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו שוב רואים את הניהול הפנטסטי, וכבר אמרו את זה קודם חברי, אלף-בית בניהול זה תחזית, אלף-בית בניהול זה לא לעשות זעזועים, אלף-בית בניהול זה לעמוד ולקחת אחריות, וגם להכין חלופות בזמן, ולא בשליפות מהמותן.

לצערי הרב, גם היום, כשאנחנו לכאורה צריכים להיות שמחים, אנחנו לא שמחים, כי זה רק מראה לנו שאנחנו לא יכולים לקבל אמון ולתת אמון במערכת הכלכלית שבראשה עומד אדם ששולף דברים רק אם זה רייטינג טוב, אם זה דרמות.

דיברו על זה קודם החברים כאן; כולנו היינו בהלם לפני כמה חודשים, באיזה מצב גרוע – ופתאום הכול מתהפך.

וגם היום, כשהופכים – גם היום, כשיש כסף, וכשחוזר כסף, גם פה אין חמלה; היה אפשר לחשוב על נושא המע"מ, שמשפיע יותר גם על מעמד הביניים וגם על המעמד הנמוך יותר.

מיקי לוי: גם אם אני אסביר לך לא תבין.

אני אבין, תאמין לי שאני מבין יותר מאשר הבוס שלך מבין.

מיקי לוי: כבר אמרתי אלף פעמים – – –

אני הייתי ראש עיר, וראש עיר שהיה עושה כזאת תנודתיות בשנה אחת, בתשעה חודשים – מיקי, מיקי, אל תגן על משהו שאתה לא מאמין בו.

מיקי לוי: אל תבלבל את המוח, בחייך.

– – – ראש עיר שהיה מנהל מערכת תקציבית כמו שנוהלה פה בשמונת החודשים האחרונים היה מקבל חשב מלווה במקרה הטוב, או ועדה קרואה במקרה היותר-גרוע.

מזעזעים את המערכת, משחקים עם דירוג האשראי שלנו.

מיקי לוי: אתה יודע מה דירוג האשראי שלנו?

אדון סגן שר האוצר, סגן שר האוצר, ברגע שאתה מודיע על גירעון של 4.6 אתה עולה ברמת הסיכון.

מיקי רוזנטל: – – –

מיקי לוי: תגיד מעל הדוכן אם אתה בכלל יודע.

מיקי לוי: תגיד.

עולה ברמת הסיכון שלך.

אתה לא עולה ברמת הסיכון.

מיקי לוי: תגיד, אתה לא יודע אפילו.

תשאל את שר האוצר אם הוא יודע.

בנבחרת הדירקטורים – אמרתי את זה היום בנאום אחר – הכנסתם נושא של ניסיון; עשר שנות ניסיון ניהולי כדי להיות דירקטור בחברה.

ובשביל להיות שר אוצר צריך קצת יותר ניסיון, ואם לא ניסיון – קצת צניעות וללמוד לשמוע מאחרים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

כי אותם חובות כלואים ואותה הכנסה שיש היום – עמדו כאן חברי כנסת ואמרו את זה, בעלי ניסיון יותר גדול, ולא שמעו.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת אשר.

אחמד טיבי: חבר הכנסת גטאס, שלוש דקות.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני אחלק מה שאני הולך להגיד, בהזדמנות הזאת שהאוצר בעצמו מביא שינוי של חוק ההסדרים וחוק התקציב, בין שני החוקים.

באסל גטאס: אבל אני פותח בזה שאני עומד לתאר בפניכם איך תקציב המדינה מנוהל.

באסל גטאס: בעצם בהסכמה וביד אחת עם ועדת הכספים, יש שלושה תקציבים.

באסל גטאס: המדינה מתנהלת – אתה שומע, חבר הכנסת עפר שלח?

באסל גטאס: יש למדינה הזאת שלושה תקציבים: התקציב שאושר ב-31 ביולי, מה שתיאר עיסאווי, הקרטון הזה הגדול; יש תקציב שני, שנקרא תקציב הרזרבות, שמחר ועדת ביקורת המדינה מבקשת חוות דעת רשמית ממבקר המדינה לגביו, שלא רק שהוא 30 מיליארד שקל ל-2013–2014 – 30 מיליארד שקל תקציב רזרבות – בתוכו יש 6 מיליארד שקל על סעיף אחד: הוצאות.

באסל גטאס: אף אחד לא יודע מה יש בתוכו.

באסל גטאס: עכשיו, איך השתכללה השיטה לממדים – לא יאומן.

באסל גטאס: בתוך סעיף הרזרבות על הוצאות, שאף אחד לא יודע מה יש בתוכו, יש סעיף רזרבה: רזרבה לרזרבה.

באסל גטאס: זה גדל ב-25%, בעוד תקציב המדינה כולו גדל ב-8%.

באסל גטאס: מה התקציב השלישי?

באסל גטאס: תקציב השינויים.

באסל גטאס: כשהגענו למושב הזה, ואני חבר כנסת טירון, חדש, באתי לוועדת הכספים, מספרים לי: אנחנו דנים בשינויים.

באסל גטאס: אני אומר להם: שינויים במה?

באסל גטאס: התקציב אושר לפני חודשיים.

באסל גטאס: מתברר לי שאותן חוברות שתיאר עיסאווי פריג', זה התקציב.

באסל גטאס: זה תקציב נפרד.

באסל גטאס: יעני, המערכת כנראה השתכללה בגלל – סליחה על הביטוי, חבר הכנסת מיקי לוי; אני לא רוצה להשתמש ב"בורות", אבל בגלל חוסר הניסיון והידע השיטה השתכללה, כי אין ביקורת מנהיגותית מעל.

באסל גטאס: אז החוברות שאנחנו דנים בהן, שכל שנה מביאים לחברי הכנסת, לבית הזה, אותן חוברות, עם אחוז למעלה או למטה.

באסל גטאס: אוקיי?

באסל גטאס: זה א.

באסל גטאס: השינויים הם אותם שינויים שהיו, אותו תקציב number 2 בשנה שעברה – מביאים אותו עוד פעם השנה.

באסל גטאס: אני שואל שאלה פשוטה, שכל כלכלן, כל מנהל – לא חברה ממשלתית ולא של מועצה מקומית או של עירייה – אני אומר:

באסל גטאס: השינויים שהיו בשנה שעברה, למה הם לא הוכנסו לחוברות?

באסל גטאס: למה השינויים לא נכנסו לגוף התקציב שנקרא "תקציב המדינה"?

באסל גטאס: הייתה לי שנה לבלות במה שנקרא הקונגרס בגבעת-הקפיטול.

באסל גטאס: הייתי כמה פעמים עד בדיונים במה שנקרא ה-Appropriation Committee, שזה מקביל לוועדת הכספים כאן.

באסל גטאס: מדברים על תקציב של טריליון.

באסל גטאס: כל סעיף נמצא שם.

באסל גטאס: יש אפשרות להגדיל או להקטין את אותו סעיף באחוז מסוים.

באסל גטאס: אין דבר כזה שנקרא "רזרבות".

באסל גטאס: יש בטח – לכל משרד נותנים 5%; מוגדר מה זה הרזרבה.

באסל גטאס: אבל לנהל מדינה בשלושה תקציבים – זו המצאה ישראלית, שוועדת הכספים, אני מצטער להגיד, והבית הזה, בבורות שלנו, של הבית הזה, נותן לאוצר, שחסר היום מנהיגות מנוסה, נותן להם להשתולל בשלושה תקציבים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אורי מקלב – אחרון הדוברים.

אחמד טיבי: לאחר מכן נערוך שתי הצבעות, אחת על ההצעה הממשלתית והשנייה על ההצעה של חבר הכנסת אייכלר.

חיים כץ: תגיד רק את הראשונה, אחר כך נשים את השנייה.

חיים כץ: שיהיה מתח.

חיים כץ: לאט-לאט, שיהיה מתח.

אורי מקלב: תודה רבה לך.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, על-פי רוב האמירה "אמרתי לך", "אמרנו לכם", היא לא אמירה כל כך יפה.

אורי מקלב: אבל אני חושב שהפעם – לפעמים היא פוגעת, לפעמים אפשר לטעות, לפעמים אפשר לחשוב מחדש, אבל הפעם להגיד את האמירה הזאת זאת אמירה ביושר.

אורי מקלב: "אמרנו לכם", "אמרנו לך", היא אמירה ביושר מכיוון שלאורך כל הגזירות ולאורך כל הדיונים דיברנו על הנקודה הזאת ודיברנו על הנתונים שאתם מעמידים – האוצר, שר האוצר – את ההחלטות שלכם לגבי הקיצוצים, אמרנו שהם לא נכונים.

אורי מקלב: דיברו אנשים שהיו בתוך המערכת ואמרו את זה.

אורי מקלב: וכן, שר אמיתי או אנשים שרוצים להקשיב יודעים להבדיל לפעמים בין אמירות או נאומים של אופוזיציה, שאולי מבקרת את כל ההחלטות, לבין ביקורת בונה ואמיתית.

אורי מקלב: אבל המקרה הזה זה מלמד לא רק על ההחלטה השגויה – וטוב שאנחנו עכשיו משנים את זה – אלא על השיטה, על הגישה, על הניכור, על כך שלא שומעים שום דבר.

אורי מקלב: וגם כשמגיעים להחלטות להחזיר משהו, לאחר שמתברר שממדי הגירעון לא כל כך גדולים ואפשר לבטל חלק מהגזירות, מה מחליטים לעשות?

אורי מקלב: אני לא צריך להיות לא נביא ולא פסיכולוג גדול כדי לדעת מה עבר על שר האוצר כשהחליט דווקא להחזיר את נושא הנקודה של מס הכנסה.

אורי מקלב: זה היה נראה פופוליסטי מאוד לעמוד כאן, על הדוכן הזה, ולהגיד: אני חוזר, אני אעזור ואנחנו עוזרים למעמד הביניים.

אורי מקלב: בהחלטה הזאת לא תביא את זה, את החיזוק והחזרה לעזור למעמד הביניים.

אורי מקלב: מעמד הביניים נפגע מכמה וכמה גזירות.

אורי מקלב: כשהמעמד החלש נפגע גם מעמד הביניים נפגע, מכיוון שכשקבוצות אוכלוסייה כאלה גדולות נמצאות בקשיים, מעמד הביניים נפגע גם כן מתוך זה.

אורי מקלב: זה שאנחנו שיגענו את כל המערכת, ההשלכות עליה הן גם אם מחזירים את מס ההכנסה ומורידים את מס ההכנסה כפי שהיה מתוכנן.

אורי מקלב: אלא שאנחנו באים ואומרים שהגזירות האחרות שהיו, שהיו לא פחות כואבות ויותר כואבות: הנושא של מס ערך מוסף, ודיברנו פה ואמרנו כמה העלאת מס ערך מוסף פוגעת בכל שדרות הציבור וכמה היא לא נכונה – את זה לא החלטת להוריד חזרה, לא החלטת על מסים עקיפים; או נושא הדיור, שאנחנו מדברים גם היום על הקשיים הגדולים מאוד, על כך שעם קצת עזרה ממשלתית, בסכומים האלה היינו יכולים לעשות מהפכה, לא חוק וד"לים כאלה או חוק וד"לים אחרים, שאנחנו יודעים שלא זה יביא את הפתרון, אלא הדברים שבהם קצת מכניסים את הידיים לכיס, זה הפתרון היחיד.

אורי מקלב: גם את זה אנחנו אומרים הרבה זמן, כולנו מודים שזה הפתרון היחיד; את זה לא עושים.

אורי מקלב: או קצבאות הילדים – אנחנו רואים את דוחות העוני שהתפרסמו לא מזמן.

אורי מקלב: מה אנחנו צריכים לעשות?

אורי מקלב: טוב להוריד בחזרה את מס ההכנסה, אבל יש דברים יותר חשובים.

אורי מקלב: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת מקלב.

אחמד טיבי: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק בקריאה ראשונה, הצעה ממשלתית.

אחמד טיבי: מי שבעד מצביע בעד.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 41 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 30 נגד – 19 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014) (תיקון), התשע"ד–2013, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 30, נגד – 19, אין נמנעים.

אחמד טיבי: הוחלט להעביר אותה להמשך דיון בוועדת הכספים.

משה גפני: ועדת המדע.

אחמד טיבי: ועדת המדע?

אחמד טיבי: אז היא תעבור לוועדת הכנסת להכרעה.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה על הצעתו של חבר הכנסת אייכלר, הצעה שהוצמדה.

אחמד טיבי: נא להצביע.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 42 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 32 נגד – 12 נמנעים – 3 ההצעה להעביר את הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014) (תיקון – ביטול העלאת שיעורי המס על הכנסתו של יחיד), התשע"ד–2013, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 32, 12 מתנגדים, שלושה נמנעים.

אחמד טיבי: הוחלט להעביר אותה להמשך דיון בוועדת הכספים.

משה גפני: גם את זה אפשר בוועדת המדע לבדוק – – –

אחמד טיבי: ועדת הכנסת – להכרעה.

אחמד טיבי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/825).

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצעה הבאה שעל סדר-היום: הצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2013 ו-2014 (תיקון).

אחמד טיבי: יציג את הצעת החוק כבוד שר האוצר יאיר לפיד.

אחמד טיבי: אדוני, בבקשה.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה, קודם כול, להודות לחברי הכנסת על דברי התבונה שנאמרו פה.

יאיר לפיד: אני מרגיש שהשכלתי, וזה יפה.

יאיר לפיד: זה, בעצם, החלק השני של אותה הצעת חוק.

אחמד טיבי: במיוחד מהיועצים בתחום הקולנוע.

יאיר לפיד: בהחלט.

יאיר לפיד: בכלל חשוב חוק הקולנוע.

יאיר לפיד: למעשה, זה החלק השני של אותה הצעת החוק.

יאיר לפיד: זה החלק שאומר מאיפה יגיע הכסף.

יאיר לפיד: הוא יגיע מהפחתה של תקציב הריבית בסכום של 2 מיליארד שקלים חדשים ותקציב הרזרבה לעמידה במגבלת ההוצאה בסכום של 1.3 מיליארד שקלים חדשים.

יאיר לפיד: תודה רבה.

אחמד טיבי: כל דוברי סיעת העבודה ויתרו.

יצחק הרצוג: – – – יהדות התורה גם.

אחמד טיבי: דב חנין ויתר.

יצחק הרצוג: יהדות התורה ירדו.

יצחק הרצוג: יהדות התורה גם ירדו.

אחמד טיבי: באסל גטאס?

באסל גטאס: כן.

יצחק הרצוג: באסל, אתה היחיד.

באסל גטאס: למה?

באסל גטאס: אני היחידי?

באסל גטאס: למה?

אחמד טיבי: אתה היחידי שמדבר.

באסל גטאס: לא.

באסל גטאס: יש לי הזדמנות לדבר.

איתן כבל: הוא חייב להביא את הבשורה.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

באסל גטאס: לא סיימתי את הדברים שלי בחלק הראשון.

אחמד טיבי: עכשיו תסיים.

באסל גטאס: זו תהיה הזדמנות להמשיך להסביר.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי השרים, אני חושב שעמדו כאן במשך הדיונים על התקציב במושב הראשון הרבה אנשים ויעצו עצות אמיתיות לאוצר, לשר האוצר החדש, לחשוב טוב לפני שמטילים את הגזירות.

באסל גטאס: אתם צריכים להבין שהעודפים התקציביים הנוכחיים – לפעמים אריתמטיקה זה לא דבר פשוט.

באסל גטאס: לפעמים אריתמטיקה זה דבר לא פשוט.

באסל גטאס: צריך אינטליגנציה.

באסל גטאס: העודפים שנוצרו בתקציב של 2013 הם ברמת המיסוי הנוכחית.

באסל גטאס: מוצע לבטל את ההעלאה במסים, כלומר הצפי, אם יישארו המסים כמו שהיו, הוא שיהיו עודפים גם בשנה הבאה.

באסל גטאס: אז מה עושים עם העודפים?

מיקי לוי: זה לא שייך.

באסל גטאס: ביטול המיסוי הוא לא – –

מיקי לוי: זה לא שייך.

באסל גטאס: – – נותן תשובה על מה עושים עם העודפים.

באסל גטאס: זה לא נותן תשובה.

באסל גטאס: עוד פעם, מיקי לוי, תשמע – – –

מיקי לוי: כשיש לך מינוס בבית, התשובה היא ברורה.

באסל גטאס: תשמע, בטיפשות וההפקר בניהול ובהצעה של תקציב המדינה אני לא מאשים אתכם.

באסל גטאס: זו מסורת.

באסל גטאס: אתם קיבלתם, ותהיה לכם הזדמנות לשנות את זה.

באסל גטאס: אתם לא התחלתם לשנות.

באסל גטאס: אני לא מאשים, לא את שר האוצר יאיר לפיד ולא אותך, בשיטה.

באסל גטאס: השיטה קיימת.

באסל גטאס: אבל צריך לשנות אותה.

באסל גטאס: אבל אל תמרחו אותנו.

מיקי לוי: חס וחלילה.

באסל גטאס: אל תחשוב שאתם יכולים.

באסל גטאס: יש כאן אנשים כאלה שמבינים עניין.

באסל גטאס: אני אומר שלא פחות שערורייתי העודף שלא צפיתם לפני חודשיים-שלושה מאשר ה-40 מיליארד שקל, הבור שלא נצפה בשנה שעברה.

מיקי לוי: על איזה עודף אתה מדבר?

מיקי לוי: – – – הרי צעקתם שלא היינו צריכים להביא – – –.

מיקי לוי: על מה אתה מדבר.

באסל גטאס: אותו בור שפקידי האוצר והכלכלנים הגדולים לא צפו בשנת 2012 שווה, מבחינת כישלון, לעודף שלא נצפה לפני שלושה חודשים ושגרם להטלת גזירות.

באסל גטאס: אם רוצים לנצל את העודפים באופן מושכל, אז או שתבואו לוועדת הכספים או שתעשו שיעורי-בית נכונים איך מנצלים או מבטלים – אנחנו מציעים כמובן לבטל את הגזירות – גם בנושא קצבאות הילדים, גם בנושא המע"מ.

באסל גטאס: אבל – להשתמש באופן מושכל גם בעודף שכבר נצבר וגם בעודף שיהיה בשנה הבאה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 43 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 29 נגד – 16 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2013 ו-2014 (תיקון), התשע"ד–2013, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

איתן כבל: סתיו, שמתי לב.

אחמד טיבי: בעד – 29, נגד – 16, ונמנעים – 0.

סתיו שפיר: טיבי, מוסיפה: נגד.

סתיו שפיר: לא הספקתי להצביע.

אחמד טיבי: סתיו שפיר מצביעה נגד גם כן.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: ובכן, הוחלט להעביר את ההצעה להמשך דיון בוועדת הכספים.

משה גפני: – – – ועדת המדע.

אחמד טיבי: אז זה עובר לכנסת להכרעה.

מיקי לוי: בוועדה למעמד האישה, גפני.

אראל מרגלית: הוועדה למעמד השוטר.

מיקי לוי: זה בטוח יעבור שם.

מיקי לוי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/528).

מיקי לוי: ]

אחמד טיבי: הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון מס' 15) (עידוד לימודים בתחומי ההנדסה, המדעים והטכנולוגיה) – קריאה ראשונה.

אחמד טיבי: יציע את החוק חבר הכנסת רוברט אילטוב.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, למרות השעה המאוחרת לא ויתרתי על זכות הדיבור בהצעת החוק הזאת, כי הצעת החוק הזאת נולדה עוד בקדנציה הקודמת ועברה קריאה טרומית ואת כל התהליך של ועדת השרים לענייני חקיקה והתיאומים עם כל הגורמים, ולצערנו נתקעה בגלל הבחירות.

רוברט אילטוב: בעצם אנחנו נכנסים לשנה השלישית שאנחנו מקדמים את הצעת החוק.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, אני לא שומע את עצמי.

אחמד טיבי: נא לאפשר לחבר הכנסת אילטוב להמשיך.

אחמד טיבי: חבר הכנסת גפני – –

איתן כבל: אנחנו עוסקים בעניין שלך.

אחמד טיבי: – – אני לא קורא לך לסדר פעם ראשונה.

רוברט אילטוב: דרך אגב, בין היתר, חבר הכנסת גפני עזר בקדנציה הקודמת לקדם הצעות חוק שונות בתחום ההיי-טק.

רוברט אילטוב: הצעת חוק חיילים משוחררים היא הצעת חוק שנולדה מהשטח.

רוברט אילטוב: אני רוצה להודות, בראש ובראשונה, למנכ"לית שדולת ההיי-טק, שעבדה ועובדת בהתנדבות, אסתי פשין, שהיא בעצם עזרה לנו בשדולה להכין את החקיקה, למר יהודה זיסאפל, שהיה יושב-ראש התאחדות האלקטרוניקה והתוכנה, שהוא בעצם הקים בפועל את הפרויקט "אופקים להיי-טק", ולהתאחדות עצמה ולמנכ"ל ההתאחדות שלמה וקס, שהיו שותפים מלאים בחקיקה.

רוברט אילטוב: כמו כן, אני רוצה להודות על כך שתמכו בחוק לגדעון סער, שר החינוך לשעבר – – –

חיים כץ: מודה ומודה ומודה – – –

רוברט אילטוב: יש לי קצת זמן.

חיים כץ: אנחנו נעצור לך את זה בין שנייה לשלישית.

חיים כץ: מה אתה מודה?

רוברט אילטוב: אני רוצה להודות לכל מי שעזר כי החוק חשוב.

רוברט אילטוב: אני כמובן רוצה להודות גם לשרים שמכהנים בתפקידים האלה היום, כי הם הבינו את חשיבות החוק ונתנו את הקידום של הצעת החוק, בין היתר ליאיר לפיד ולחברי בקואליציה.

רוברט אילטוב: הצעת החוק בעצם מדברת על כך שבקרן הכללית יש קרן משנית לחוק חיילים משוחררים, והקרן המשנית הזאת בעצם תהיה מיועדת לקידום לימודי הנדסה וטכנולוגיה לחיילים משוחררים.

רוברט אילטוב: כמובן, זה בא כצורך כי היום יש מחסור חמור מאוד במהנדסים ומדענים, ולכן חשוב שהחוק הזה בעצם יעודד את החיילים ללכת ללמוד הנדסה וטכנולוגיה.

רוברט אילטוב: בקיצור, אני רוצה להודות לכולם על התמיכה בחוק.

רוברט אילטוב: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: סיעת העבודה הסירה.

אחמד טיבי: סיעת יהדות התורה הסירה.

אחמד טיבי: אני מסיר את הבקשות של רע"ם-תע"ל.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 44 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 37 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון מס' 15) (עידוד לימודים בתחומי ההנדסה, המדעים והטכנולוגיה), התשע"ד–2013, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 37, מתנגד אחד.

אחמד טיבי: הוצע להעביר את ההצעה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/531).

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצעה הבאה, הצעת חוק לתיקון פקודת המלט (משקלם של שקי מלט).

אחמד טיבי: יציג את הצעת החוק היושב-ראש האולטימטיבי, חבר הכנסת חיים כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כיושב-ראש ועדת העבודה והרווחה יצא לי להעביר בקדנציה הקודמת 127 חוקים.

חיים כץ: גם בכנסת הזאת יצא לא מעט.

חיים כץ: ואני אגיד לכם, הסתובבתי בבניין, וניגש אלי בן-דוד של עפו אגבאריה, והוא אמר לי: תשמע, אני עובד בבניין, ולא מסוגל לסחוב 50 קילו.

חיים כץ: זה דופק לנו את הגב, אנחנו פורצים דיסקים, הברכיים.

חיים כץ: אמרתי לו: אתה יודע מה, יש טעם במה שאתה אומר; זה המוצר היחידי בבניין שנשאר 50 קילו, כל השקים האחרים ירדו ל-25 קילו.

חיים כץ: וירדו עלי והשמיצו אותי, שאני עובד עם הטייקונים ועם חברות לובינג, ואף אחד לא פנה אלי.

אחמד טיבי: ולא חשבו על הבן-דוד של עפו.

חיים כץ: אף אחד לא פנה אלי.

חיים כץ: אני באתי בעקבות פנייתו של ח'אלד אגבאריה, ואמרתי: אתה יודע מה, אתה צודק.

חיים כץ: אין סיבה, אין סיבה שתסחב 50 קילו, שזה יותר מדי.

חיים כץ: ב-25 קילו גם זורקים פחות, משתמשים כמו שצריך.

חיים כץ: וה"עליהום" שעשו עלי, אני אומר לך, העברתי פה חוקים גדולים – הן בשוק ההון והן בבריאות – ואמרו לי, אתה מונע ייבוא, ואז מתברר שבכלל מייבאים לפה בתפזורת, ואורזים פה – – –

מרב מיכאלי: למה צריך בשביל זה חוק ולא מספיק תקנה – – –

חיים כץ: מה לעשות שהם לא רצו.

חיים כץ: אם היו אומרים תקנה, הייתה תקנה.

חיים כץ: אין לי עניין, אני לא סופר חוקים.

חיים כץ: ואיזה "עליהום", בשום חוק אחר לא עשו, והשמיצו, וגנבתי.

חיים כץ: אז אני אומר לכם, זה נולד מהחיים, אין לי שום עסק עם שום חברת לובינג, אני לא עובד בשום מונופול, וח'אלד אגבאריה הוא אשם שירדו עלי כל כך הרבה, ובסוף – – –

אחמד טיבי: והוא לא טייקון.

אחמד טיבי: והוא לא טייקון.

חיים כץ: כן, כן, הוא טייקון גדול, עובד בבניין.

חיים כץ: ואני אומר לכם שלדיון בוועדה באו המון אנשים, גם אלה המשפצים בארץ, ואמרו: איזה ברכה זאת, אנחנו גם זורקים פחות וגם סוחבים פחות.

חיים כץ: ואני מקווה שכנסת ישראל תאשר את זה, כי זה עשה עוול – –

אחמד טיבי: נכון.

חיים כץ: – – להרבה הרבה מאוד אנשים.

חיים כץ: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה על ההצעה ועל ההצגה של הצעת החוק.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יואל רזבוזוב, הדובר היחידי.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: היחידי שיכול בקלות לסחוב 50 קילו.

איתן כבל: יואל, מה, אתה רוצה להראות שאתה יכול לסחוב 50 קילו?

לימור לבנת: יואל, אי-אפשר עליך, לא יכולים עליך.

יואל רזבוזוב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, באמת אני רוצה – מזווית אישית.

יואל רזבוזוב: אתם רואים, נכון, אני חזק, אבל אני אומר לכם, השקים האלה כבדים.

יואל רזבוזוב: אני בתור עולה, מגיל 11 עד גיל 17 עבדתי כל קיץ עם אבא שלי.

יואל רזבוזוב: אבא שלי פועל בניין, עם שני תארים אקדמיים, עובד עד עכשיו, כל יום קם ב-04:45, בנה פה חצי מדינה.

יואל רזבוזוב: והיום הוא מגיע הביתה ואני רואה אותו, הוא לא מסוגל לקום מהכורסה בגלל שהוא סוחב את השקים האלה.

יואל רזבוזוב: ואני פעם שאלתי אותו: ספרת כמה אתה סוחב?

יואל רזבוזוב: הוא אמר: אל תשאל אפילו.

יואל רזבוזוב: באמת, הדבר הזה הוא כבד וקשה, ואני – כמה שאני ספורטאי – העמסתי המון המון שקים כאלה, ובאמת, כאן אנחנו מדברים וזה נשמע – 50, 25, מה זה משנה.

יואל רזבוזוב: חבר'ה, זה כבד, ואני באמת מאוד מאוד תומך בהצעת החוק של חבר הכנסת חיים כץ.

יואל רזבוזוב: אני חושב שחבל שלא עשו את זה קודם, אולי זה היה מציל את הבריאות של אבא שלי, אבל לפחות – –

מיקי לוי: – – – לא היית מתאמן – – –

יואל רזבוזוב: – – מישהו יוכל ליהנות מזה.

יואל רזבוזוב: ולפחות, כן, אני קצת פיתחתי שרירים וייצגתי את המדינה.

יואל רזבוזוב: תודה.

אראל מרגלית: אני מבקש שייקחו את הקופסאות של המעבירים בניו-יורק, של "מויש'ס", ויחתכו אותן לשתיים כי גם זה שבר לי את הגב.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

עליזה לביא: אראל, אחרי הדברים של יואל לא ציפיתי ממך לשמוע – – – לא מתאים לך.

עליזה לביא: הצבעה מס' 45 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 37 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת המלט (מס' 2) (משקלם של שקי מלט), התשע"ד–2013, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 37, נגד – 0.

אחמד טיבי: הוצע להעביר אותה לוועדת העבודה – – –

חיים כץ: ורווחה.

איתן כבל: אני רוצה לוועדת הכלכלה.

אראל מרגלית: לתת-הוועדה – – –

מיקי לוי: ועדת הטכנולוגיה; איפה גפני?

אראל מרגלית: זכויות השוטר.

יואל רזבוזוב: עלייה וקליטה.

קריאות: – – –

חיים כץ: הצעת החוק הבאה, נו.

קריאה: שוויון מגדרי.

יואל רזבוזוב: ועדת הקליטה – – –

יואל רזבוזוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/514).

יואל רזבוזוב: ]

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצעה הבאה, הדובר כבר נמצא על הדוכן, הצעת חוק לתיקון פקודת המסים (גבייה) (מס' 9) (צירוף שובר לדרישת תשלום), של חבר הכנסת חיים כץ.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש הרבה מאוד עצמאים שמקבלים שומה שנתית ומפנים אותם למשרדי מס הכנסה בשביל לקבל את השובר.

חיים כץ: הם בסך הכול רוצים ללכת לשלם והם לא רוצים לאבד יום עבודה, אבל מס הכנסה רוצה שהם אולי לא יגיעו, ואז יש להם קנסות.

חיים כץ: הצעת החוק הזאת באה – והייתם צריכים, גם פה כבר עשינו דיון להכנה לקריאה שנייה ושלישית, והתברר שדילגו עליה – הצעת החוק הזאת באה למנוע קנסות מאנשים, ריצות מיותרות למס הכנסה ואפשרות לאלה שרוצים לשלם את מה שמס הכנסה מבקש, שישלמו בלי יותר מדי טרטורים.

חיים כץ: אני מקווה שהמליאה תאשר את הצעת החוק.

חיים כץ: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: יש דוברים?

אחמד טיבי: אין דוברים.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה, רבותי.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 46 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 37 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת המסים (גבייה) (מס' 9) (צירוף שובר לדרישת תשלום), התשע"ג–2013, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 37, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: הוחלט להעביר אותה – – –

חיים כץ: עבודה ורווחה.

אחמד טיבי: ועדת עבודה ורווחה.

אחמד טיבי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/532).

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצעה האחרונה על סדר-היום, הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון).

אחמד טיבי: בבקשה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ועדת בכר, שהגיעה אלינו בשנת 2008, סגרה את החיסכון ההוני במדינת ישראל והעבירה את כל החסכונות לחיסכון קצבתי.

חיים כץ: נוצר מצב שבשנת 2008, כ-2 מיליון חשבונות נשארו בסכומים קטנים של עד 7,000 שקלים.

חיים כץ: זה סכום של כ-3 מיליארד שקלים, שמהווה 40% מהחשבונות שיש בקופות הגמל.

חיים כץ: גם האוצר, בשיתוף פעולה של האוצר עם הקרנות המתפעלות וקופות הגמל, אמרו: יש לנו סכומים מאוד קטנים שמהווים עלינו נטל – הדיווחים, העמלות המינימליות.

חיים כץ: במצב רגיל, בן-אדם היה יכול למשוך את זה, מקבל את זה כקצבה או מושך את זה בהגיעו לגיל 67.

חיים כץ: לפי הצעת החוק הזאת יינתן פטור ממס של 35% במקור אם הוא מושך את הכסף.

חיים כץ: אם בן-אדם כזה, יש לו 7,000 שקלים, והוא אומר: לא רוצה לחכות לגיל 67, ומושך את הכסף, ישלם 35% מס במקור – על הקרן, לא מס רווחי הון; באה הצעת החוק הזאת ואומרת: יש הזדמנות עד סוף שנת 2016 למשוך את הכסף הזה בלי לשלם מס.

חיים כץ: זה טוב לחוסכים ששמו ויש להם סכומים קטנים – –

מיקי לוי: – – –

חיים כץ: – – וזה טוב לקופות המנהלות.

חיים כץ: זה win-win כזה ששניהם נהנים.

חיים כץ: אני מקווה שהכנסת תאשר את הצעת החוק.

חיים כץ: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אין דוברים.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: תספיק, חיים כץ.

חיים כץ: מספיק, מספיק.

חיים כץ: הצבעה מס' 47 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 35 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 10 – הוראת שעה) (משיכת כספים מחשבונות בעלי יתרה צבורה נמוכה), התשע"ד–2013, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אחמד טיבי: הוא הספיק.

אחמד טיבי: בעד – 35, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: הוחלט להעביר אותה לוועדת העבודה – –

חיים כץ: עבודה ורווחה.

אחמד טיבי: – – והרווחה.

אחמד טיבי: תם סדר-היום.

אחמד טיבי: הישיבה הבאה תתקיים היום, יום שלישי, 24 בדצמבר 2013, בשעה 16:00.

אחמד טיבי: ישיבה זו נעולה.

אחמד טיבי: תודה רבה.