ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 91, 2013-12-16 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ג בטבת תשע"ד, 16 בדצמבר 2013.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

ירדנה מלר-הורוביץ: החל בהצעת חוק פ/1963/19 וכלה בהצעת חוק פ/1977/19 – הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הוספת נותני שירות להסעת יולדת), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון – עצמאות נציבות שוויון ההזדמנויות בעבודה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת מיכל בירן, יריב לוין, פנינה תמנו-שטה, מיקי רוזנטל, שלי יחימוביץ, משה מזרחי, ראובן ריבלין, זהבה גלאון, יחיאל חיליק בר, חנא סוייד, באסל גטאס, דב חנין, משה גפני, יצחק כהן, קארין אלהרר, מירי רגב, שולי מועלם-רפאלי, יוני שטבון, מיכל רוזין, תמר זנדברג, נחמן שי, סתיו שפיר, עמר בר-לב, רינה פרנקל, איתן כבל ואילן גילאון; הצעת חוק הרשות לוועדות ערר רפואיות, התשע"ד–2013, מאת חברות הכנסת עדי קול, קארין אלהרר ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – איסור מלכודות דבק), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת איתן כבל, דב חנין, איציק שמולי, תמר זנדברג, מרב מיכאלי, מירי רגב, נחמן שי, אחמד טיבי, דב ליפמן, ראובן ריבלין ואלעזר שטרן; הצעת חוק הממשלה (תיקון – ועדת שרים לענייני חקיקה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק לתיקון פקודת הפרוצדורה הפלילית (עדות) (החזר הוצאות לעד), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, נסים זאב, אברהם מיכאלי ודוד אזולאי; הצעת חוק הפנסיה (הפרשות מעביד), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אילן גילאון, קארין אלהרר ומיקי רוזנטל; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חובת לימוד עברית ברמה מוגברת), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת שמעון אוחיון ויוני שטבון; הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) (תיקון – סכום שלא יובא בחשבון במבחן ההכנסה), התשע"ד–2013, מאת חברת הכנסת רינה פרנקל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) (תיקון – מינוי מבקרים רשמיים), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס ואילן גילאון; הצעת חוק המים (תיקון – הוספת מסגדים לשירותים ציבוריים שנקבעו לגביהם תעריפי מים מופחתים), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת באסל גטאס,

ירדנה מלר-הורוביץ: ג'מאל זחאלקה וחנין זועבי; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – הרחבת החובה לגופים נתמכים ומתוקצבים), התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת נחמן שי; הצעת חוק הדיינים (תיקון – כשירות למנהל בתי-הדין הרבניים), התשע"ד–2013, מאת חברת הכנסת גילה גמליאל; הצעת חוק נכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה) (תיקון – העלאת הסיוע לניצולים, הקדמת פירוק החברה והעברת נכסיה לסיוע לניצולים), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן, דב חנין, יפעת קריב, עפר שלח, יריב לוין, עליזה לביא, עמרם מצנע, שמעון סולומון, אורלי לוי אבקסיס, רוברט אילטוב, שמעון אוחיון, ראובן ריבלין, דב ליפמן, יצחק וקנין, יצחק כהן, אברהם מיכאלי, רינה פרנקל, פנינה תמנו-שטה, קארין אלהרר ויואל רזבוזוב; הצעת חוק סמכות ואחריות הורית, התשע"ד–2013, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אבקש להודיעכם כי חברת הכנסת עדי קול ביקשה להסיר את שמה מהצעת חוק שיווי זכויות האישה (תיקון – פנייה שוויונית בשילוט במקום ציבורי), התשע"ג–2013; פ/1506/19.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הקיפאון המדיני והשלכותיו החמורות על מעמדה הבין-לאומי של ישראל

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, סיעות האופוזיציה היום, בהתחשב במצב ובכך שאנחנו עוד נצטרך לחוקק היום במליאה, ביקשו להפוך, או, ליתר דיוק, הסכימו להפוך את הצעות האי-אמון להצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: כל הנמקה היא חמש דקות, עד חמש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה הראשונה לסדר-היום, מס' 1895, היא בנושא: הקיפאון המדיני והשלכותיו החמורות על מעמדה הבין-לאומי של ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב לו סגן שר החוץ חבר הכנסת זאב אלקין.

אבישי ברוורמן: כבוד יושב-ראש הכנסת, אדוני שר החינוך, רבותי, נצורה ירושלים.

אבישי ברוורמן: במשך יומיים-שלושה, שבוע יהיה סבל.

אבישי ברוורמן: החיים יחזרו למסלולם.

אבישי ברוורמן: מי שסבל סבל.

אבישי ברוורמן: חלק מהדברים יתוקנו, חלק לא יתוקנו עד המשבר הבא.

אבישי ברוורמן: אבל אני חושב שירושלים נצורה הן מבחינה מדינית והן מבחינה כלכלית-חברתית, מבחינת הבשורה שלה לעם.

אבישי ברוורמן: כי בסופו של דבר מדינת ישראל מתפתחת היום בכיוון מאוד מאוד ברור.

אבישי ברוורמן: אין מנהיגות שמחליטה שאנחנו מתקדמים לקראת הכרזתו של ראש הממשלה "שתי מדינות לשני עמים", ולכן אנחנו נהפוך במהרה למדינה דו-לאומית; מה שמסכן את עתידנו, את חזרתנו לציון, את הבטחתנו שאנחנו מדינה יהודית – רוב יהודי מוצק – ודמוקרטית.

אבישי ברוורמן: ודבר שני, אנחנו מתקדמים ב"דו" השני – להיות מדינה דואלית.

אבישי ברוורמן: מה זאת מדינה דואלית?

אבישי ברוורמן: מניסיוני רב השנים בכלכלת פיתוח והבנק העולמי, מדינה דואלית כמו ברזיל או ארגנטינה, מדינות אחרות, שיש בהן קבוצה קטנה שחיה נהדר אבל רוב האוכלוסייה לא מקבלת את פירות הצמיחה.

אבישי ברוורמן: ולצערי, כשאני רואה את מדיניות הממשלה הן בנושא המדיני והן בנושא הכלכלי-חברתי, ירושלים הולכת על טייס אוטומטי – מה שהיה הוא יהיה.

אבישי ברוורמן: אכן, אדוני שר האוצר, הצמיחה שלנו מהגבוהות, יותר גבוהה מבאירופה המערבית, ברוב ארצות אירופה.

אבישי ברוורמן: אכן האבטלה שלנו מאוד נמוכה.

אבישי ברוורמן: אבל, רבותי, מה קורה עם כל העובדים?

אבישי ברוורמן: 50% מקבלים השלמת הכנסה.

אבישי ברוורמן: הצמיחה הזאת איננה מחלחלת לרוב האוכלוסייה, ובסופו של דבר, כשאתה מסתכל על השכר הריאלי של רוב האזרחים במדינת ישראל אתה רואה שאתה על טייס אוטומטי.

אבישי ברוורמן: השכר הנומינלי של רוב העובדים נמוך והפער בין החציון והממוצע בישראל הוא הגדול ביותר.

אבישי ברוורמן: זאת המדינה שהיא הענייה ביותר בעולם המפותח ומהאי-שוויוניות ביותר.

אבישי ברוורמן: השכר הנומינלי נמוך, ומצד שני – השכר הריאלי.

אבישי ברוורמן: מה זה השכר הריאלי?

אבישי ברוורמן: מה אתה קונה.

אבישי ברוורמן: יוקר המחיה מאוד מאוד גבוה וההוצאות – בריאות, חינוך ורווחה – מהנמוכות בעולם המפותח.

אבישי ברוורמן: ולכן, השאלה של מדיניות מדינת ישראל – מכיוון שאנחנו ממשיכים בדרך הזאת, אין שום שינוי במדיניות שר האוצר וראש הממשלה לעומת העבר.

אבישי ברוורמן: כן, אדוני שר החינוך, יש שינויים קטנים.

אבישי ברוורמן: פה יש בשורה, שם יש חזרה לא נכונה.

אבישי ברוורמן: אבל אנחנו חייבים להתקדם, כי אם אני עושה כל ניתוח, והניתוח הזה לשלוש, ארבע, חמש, עשר שנים, בדרך הזאת, אנחנו לא רק נהיה מדינה עוד יותר אי-שוויונית – עוד יותר ענייה, והקבוצה הקטנה שלמעלה תהיה חזקה, אבל היא בדיוק תבנה את החברה שתהיה גם מדינה דו-לאומית וגם מדינה דואלית.

אבישי ברוורמן: ולכן – לצערי זאת לא הצבעת אי-אמון מכיוון שהסכמנו לכך היום עקב הקשיים בירושלים – אני מבקש שיהיה דיון במליאה פעם אחת לתמיד לאן הולכת ממשלת ישראל.

אבישי ברוורמן: כי אפשר כל יום ליצור כותרות ואפשר לדבר על איראן ויש משברים מקומיים, אבל חוסר המשילות הישראלי הוא בשני דברים: אי-הצגת חזון אמיתי, שאתה בודק אותו על פני חמש, עשר שנים, שזאת מדינה שרוב תושביה מקבלים את פירות הצמיחה, ולכך אין שום שחר.

אבישי ברוורמן: ודבר שני – כן, אנחנו איננו מוכנים להקים כאן בארץ-ישראל מדינה דו-לאומית שבה היהודים בסוף יהיו מיעוט, או יוותרו על האושיות הליברליות והדמוקרטיות שעליהן הוקמה מדינת ישראל.

אבישי ברוורמן: ולכן, אדוני, לצערי גם ביום הקשה הזה בירושלים אני רואה את ירושלים כעיר נצורה הן מבחינה מדינית, הן מבחינה כלכלית-חברתית, הן במנהיגות שרוצה לשנות, ולמסור לציבור שמה שהיה הוא יהיה למרות הסטרט-אפים הנהדרים.

אבישי ברוורמן: ואני חוזר ואומר לך, סטרט-אפים לא יביאו את הבשורה.

אבישי ברוורמן: אני זכיתי להקים תשתית להרבה מאוד סטרט-אפים.

אבישי ברוורמן: סטרט-אפים נותנים לקבוצה קטנה הכנסה גבוהה.

אבישי ברוורמן: הערך המוסף והתעסוקה – כולם עוברים להודו, לסין, לארצות-הברית ואירופה.

אבישי ברוורמן: אנחנו מזמן ויתרנו על הרצון להקים פה תעשייה עם שכר גבוה ורציני כדי שרוב התושבים יקבלו את מה שמגיע להם.

אבישי ברוורמן: ובבריאות, חינוך ורווחה, אדוני שר החינוך, נגדיל את המשאבים לא באמצעות הקומבינות של הזיגזג אלא באמצעות רפורמה אמיתית במערכת המיסוי שבה החזקים ישלמו את מה שמגיע מהם, והרמאים, נלך אליהם כמו בארצות-הברית, ותהיה חובת דיווח במדינת ישראל; ובגלל חובת הדיווח – אלה שאינם משלמים, ברגע שתהיה חובת דיווח ולא ישלמו, נאיים עליהם בגרזן גדול.

אבישי ברוורמן: אבל במקביל, את כל אותם עסקים קטנים ובינוניים, שהם 97%, שנאנקים היום תחת הרגולציה, שלא מקבלים את הגיבוי, אותם נשחרר, כדי שהצמיחה הזאת, כמו שאמרה גם נגידת בנק ישראל, תהיה צמיחה כוללנית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אבישי ברוורמן: ואוי לה, למדינת ישראל, אם הצמיחה שלה תמשיך בכיוון הזה.

אבישי ברוורמן: יפה, נהיה יותר מאירופה, אבל אנחנו מתחילים להיות מדינת עולם שלישי לגבי הצורה שבה התוצר מתחלק.

אבישי ברוורמן: צמיחה שלא כוללת את רוב האזרחים איננה צמיחה ראויה למדינה – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אבישי ברוורמן: – – שמתחזה היום להיות אור לגויים.

אבישי ברוורמן: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לך.

אבישי ברוורמן: אני מבקש שהדיון בנושא יהיה במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ברוורמן.

יולי יואל אדלשטיין: וישיב סגן שר החוץ, חבר הכנסת זאב אלקין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: ברוורמן, למה אתה לא מאמין שיהיו 14 מיליון יהודים בארץ בעוד 20 שנה, 30 שנה?

ראובן ריבלין: למה אתה לא מאמין?

אחמד טיבי: כי אין מספיק גינקולוגים מיילדים.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת ריבלין, אני רוצה שתהיה פה צמיחה.

אבישי ברוורמן: אני רואה הרבה מאוד צעירים שרוצים להגיע לברלין.

אבישי ברוורמן: אז כדי שיהיו פה 14 מיליון – –

ראובן ריבלין: כשהייתי בגיל תשע היו 400,000 יהודים.

אבישי ברוורמן: – – צריך לבנות להם תשתית.

ראובן ריבלין: כשהייתי בגיל תשע היו 400,000 יהודים, יש היום 6 מיליון.

ראובן ריבלין: למה אתה לא מאמין?

אבישי ברוורמן: בסדר.

אבישי ברוורמן: רובי, אתה יודע שאני אוהב אותך – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נשמע את תשובתו של סגן שר החוץ זאב אלקין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי השר, חברי חברי הכנסת, אני חייב להגיד שאני עומד קצת נבוך, אני אפילו מתלבט אם מותר לי להשיב על הדברים של חבר הכנסת ברוורמן, כי כידוע סגני שרים יכולים לייצג את הממשלה רק בעניין של המשרד שהם מכהנים בו, ונדמה לי שנדרש כאן לעמוד, לא לפי הכותרת, אלא לפי תוכן הדברים, סגן שר האוצר או שר התמ"ת, כי אני – – –

שי פירון: זה היה כללי.

שי פירון: זה היה כללי.

זאב אלקין: נשלחתי לפה לענות בשם הממשלה על מה שהיה פעם הצעת אי-אמון והפך להצעה לסדר-היום – הקיפאון המדיני והשלכותיו החמורות על מעמדה הבין-לאומי של ישראל.

זאב אלקין: אבל כנראה קרה תהליך מעניין מאוד במפלגת העבודה, והוא עוד נמשך באינרציה מהתקופה של חברת הכנסת יחימוביץ, אף שהשתנתה ההנהגה, ומפלגת העבודה קשה לה מאוד לדבר על הנושא המדיני.

זאב אלקין: ולכן גם כשהיא שמה כותרת בנושא מדיני, מה שיוצא לה זה לשלוח לכאן את יושב-ראש ועדת הכלכלה ופרופסור מומחה לכלכלה, שמדבר כלכלה.

זאב אלקין: אין לי ספק שאם היה עומד כאן על הדוכן הזה חבר הכנסת טיבי, הוא היה מוצא הרבה טיעונים על הבידוד הבין-לאומי של מדינת ישראל והיה תוקף את הממשלה בנושא המדיני.

זאב אלקין: אין לי ספק שחבר הכנסת מופז היה יכול לעשות את זה, ואין לי ספק שאפילו חבר הכנסת גפני אולי היה עושה את זה בצורה יותר חריפה והיה תוקף את הממשלה על הבידוד המדיני – – –

ראובן ריבלין: אם חבר הכנסת השיח' אברהים צרצור ואני היינו עולים, היינו שואלים למה ריבונו של עולם שולח כל כך הרבה שלג כשעיריית ירושלים לא מוכנה.

זאב אלקין: על זה אני בוודאי לא מוסמך לענות.

זאב אלקין: היות שאני מאמין – – –

מסעוד גנאים: אז איפה הבעיה, למטה או למעלה?

זאב אלקין: חבר הכנסת ריבלין, היות שאני מאמין באחדותה ובשלמותה של ירושלים, אני חושב שזאת סוגיה של בעיות הפנים של מדינת ישראל ולא בעיות החוץ – –

ראובן ריבלין: זה צרצור ואני, לא אמרתי – – –

זאב אלקין: – – ואני לא מוסמך לענות גם על זה.

מסעוד גנאים: זה של ירושלים של מעלה.

יולי יואל אדלשטיין: ביום רביעי מליאת הכנסת, על-פי אישור הנשיאות, תקיים דיון על הסופה ועל השלג ועל המצב בירושלים והרבה חברי כנסת נרשמו לדיון.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע אני מציע שסגן שר החוץ יענה.

זאב אלקין: אז, אני מניח, לא תזמנו את סגן שר החוץ לענות.

שי פירון: השלג בא מהחוץ.

זאב אלקין: בכל זאת, לכן אני אראה את עצמי כפטור.

זאב אלקין: חוץ מההערה המתודולוגית הזאת על תקופת יחימוביץ שעוד נמשכת במפלגת העבודה, ואין לה כנראה דוברים בנושא המדיני, אולי מתישהו יימצאו, אני בכל זאת – – –

אבישי ברוורמן: זאביק, אתה יודע – –

זאב אלקין: אני בכל זאת אתייחס, חבר הכנסת ברוורמן – – –

אבישי ברוורמן: – – אמרתי לך שאתה מתקדם למדינה דו-לאומית.

זאב אלקין: אני בכל זאת אתייחס בדיוק למשפט היחידי שקשור לנושא ששמתם, שהיה בדבריך, לגבי מדינה דו-לאומית, ולכותרת עצמה, כי לשם זה נשלחתי לענות.

זאב אלקין: ואני אשאל אותך, הרי בדרך שאתה מציע ללכת ושאתה מנבא לנו בזכותה הישגים כלכליים וטובות למדינת ישראל – אם נלך כפי שאתה ומפלגתך מציעים שנלך, בדרך הזאת – אנחנו מנסים להתקדם בדרך הזאת ב-20 השנים האחרונות.

זאב אלקין: לאן הגענו?

זאב אלקין: אתה הגעת לכנסת מנשיאות אוניברסיטת באר-שבע, מהדרום.

זאב אלקין: אפשר לחזור היום לתושבי הדרום ולשאול אותם מתי הם הרגישו את עצמם יותר בטוחים מכל הבחינות, מהבחינה הביטחונית, מהבחינה הכלכלית, היום או לפני 20 שנה.

זאב אלקין: האם המציאות הזאת של היכולת להתעורר בוקר אחד בבית ולגלות טיל בחצר הבית שלך, או בצהריים לשמוע בחדשות ברדיו שבית-הספר שהילדים שלך לומדים בו הותקף בטילים, האם זה הוסיף להם לתחושת הביטחון?

זאב אלקין: האם זה שכנע אותם שזאת הדרך הנכונה ללכת בה?

זאב אלקין: האם זה מה שנתן להם ולו סיבה אחת להמשיך בדרך הזאת וייתן להם ביטחון כלכלי?

זאב אלקין: הרי ברור שלא.

זאב אלקין: למעשה, לא במקרה ניסיתם בבחירות האחרונות לעזוב את מטבע הלשון השחוק הזה, וניסיתם לקפל את הדגל המדיני, שלא היו לו הרבה מבקשים בעולם הזה – כל מי שביקש להרים אותו הגיע לכאן עם סיעות מאוד מאוד קטנות – כי הבנתם שהציבור בארץ למד לקח.

זאב אלקין: למד לקח מהסכמי אוסלו – –

אבישי ברוורמן: אוי לה למנהיגות שלא מסתכלת לעתיד.

זאב אלקין: – – למד לקח מההתנתקות, והוא מבין שהדרך הזאת, תחת האיום בססמה של מדינה דו-לאומית להזיז אותנו ולהביא אותנו לעוד ועוד נסיגות, שמביאות פחות ופחות ביטחון לאזרחי מדינת ישראל, הדרך הזאת מיצתה את עצמה והציבור הישראלי לא תומך בה.

זאב אלקין: זאת בדיוק הדרך שבה הצלחתם גם לשכנע את העולם שזה מה שמדינת ישראל צריכה.

זאב אלקין: ולכן כשהיום מדינת ישראל מנסה לעשות סיבוב פרסה ולהגיד לעולם שהיא לא מוכנה יותר לסכן את ביטחון אזרחי מדינת ישראל, כי סיכנו מספיק במשך 20 שנה – –

אבישי ברוורמן: אתה לא עונה לי.

זאב אלקין: – – ולא מוכנה יותר להתפשר על הביטחון – –

אבישי ברוורמן: לא על הביטחון.

זאב אלקין: – – כל כך קשה לנו להתמודד מול העולם עם הטענה הזאת, כי במשך תקופה די ארוכה, הדרך שבה הצעתם ללכת שכנעה את העולם שזה גם האינטרס הישראלי.

זאב אלקין: הציבור הישראלי התפכח מזה – –

אבישי ברוורמן: איך אתה מונע מדינה דו-לאומית אם אתה לא חוצה את ארץ-ישראל?

זאב אלקין: – – הציבור הישראלי הבין שכך לא נגיע לשום מקום, ובסופו של דבר, אם אנחנו נתמיד בדרך שלנו, גם העולם יבין שהדרך שאתם מציעים תשאיר אותנו בלי שלום, תשאיר אותנו בלי ביטחון – –

אבישי ברוורמן: איך אתם פותרים את הבעיה?

זאב אלקין: – – תביא אותנו רק למציאות אחת, שנוכל להגיד שלום לביטחון.

זאב אלקין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לסגן השר חבר הכנסת זאב אלקין.

אבישי ברוורמן: אתה שחקן שח.

אבישי ברוורמן: תסביר לי אתה איך אתה מונע מדינה לדו-לאומית, זאביק?

אבישי ברוורמן: איך אתה מונע?

אבישי ברוורמן: מה אתה עושה?

אבישי ברוורמן: אלפי מפוטרים במשק והממשלה עומדת מנגד

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, שינוי קטן בלו"ז: קודם הצעה של חבר הכנסת וקנין ולאחר מכן של חבר הכנסת גפני בהסכמה הדדית.

יולי יואל אדלשטיין: הצעה לסדר-היום מס' 1897 בנושא: אלפי מפוטרים במשק והממשלה עומדת מנגד, של חבר הכנסת יצחק וקנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים בתקופה לא פשוטה.

יצחק וקנין: במיוחד בפריפריה, שמשם אני בא, אנחנו שומעים השכם והערב על מפעלים שנמצאים במצוקה, מפעלים שמפטרים עובדים.

יצחק וקנין: רבותי, אסור לנו לעמוד מנגד ולחשוב שעולם כמנהגו נוהג.

יצחק וקנין: המציאות הזאת שאדם מאבד את הפרנסה שלו, רבותי, זה אולי החורבן הגדול ביותר בשביל כל משפחה.

יצחק וקנין: רבותינו אומרים בפרקי אבות: בטלה מביאה לידי חטא.

יצחק וקנין: אין משהו שיכול לתסכל אדם ולהביא אותו למצב של ייאוש – כאשר הוא לא יכול להביא פרנסה למשפחה שלו.

יצחק וקנין: אנחנו אומרים: יגיע כפיך כי תאכל, אשריך וטוב לך.

יצחק וקנין: כאשר אדם עובד ועמל לפרנסה שלו, והוא מביא את הפרנסה, הדבר הזה גדול מאוד.

יצחק וקנין: רבותי, אי-אפשר לעמוד מנגד.

יצחק וקנין: אני חושב שכבר אמרו את זה לפני, הממשלה מתנהלת, במיוחד בנושא התקציב, בתכנון התקציב, בזיגזג לא בריא.

יצחק וקנין: אני חושב שביטול העלאת המס שהייתה אמורה להיות בחודש ינואר, זו לא מחשבה נכונה, מכיוון שיכול להיות מצב שבעוד חודשיים המצב הכלכלי לא יהיה טוב, ואז שוב הפעם נחזור.

יצחק וקנין: וחוץ מזה, אם הדבר הזה היה מתבצע, שמעלים את המס כפי שתוכנן – רבותי, בתוכנית הזאת דובר על כ-3 מיליארד שקל, או 2 ומשהו, הכנסה מהעלאת המסים.

יצחק וקנין: רבותי, הכסף הזה יכול היה לשמש את הממשלה לסיוע לאותם מפעלים כושלים, לאותם מפעלים שיש להם בעיה, שצריכים חמצן.

יצחק וקנין: רבותי, מישהו פה לא לוקח את הדברים ברצינות.

יצחק וקנין: זה פופוליזם להביא לנו תוכנית ובאמצע לבוא ולהגיד: חבר'ה, דווקא את זה אני מבטל.

יצחק וקנין: אתה יודע מה, חבר הכנסת, סגן שר האוצר מיקי לוי, אני רוצה להגיד לך משהו: בשנת 2008 היה משבר, לדעתי, לפחות לפי מה שהוצג בפנינו, הרבה יותר קשה מאשר זה שהוצג על-ידי הממשלה הנוכחית.

יצחק וקנין: וכחבר ועדת הכספים אני זוכר את הדברים שהגיעו לוועדת הכספים.

יצחק וקנין: חבל שמשה גפני לא נמצא פה; הוא היה יושב-ראש הוועדה.

יצחק וקנין: הוא היה מאמת – הוא פה, הוא נמצא – את כל מה שאני אומר לך.

יצחק וקנין: הגיעו אלינו גם ההסתדרות וגם האוצר.

יצחק וקנין: אפילו הקימו קרן מיוחדת.

יצחק וקנין: אז המשבר של המפעלים היה הרבה יותר קשה.

יצחק וקנין: הרבה יותר קשה.

יצחק וקנין: וגם המצב הכלכלי היה הרבה יותר קשה.

יצחק וקנין: זה היה אחרי המשבר הגדול באמריקה, בכל אירופה.

יצחק וקנין: ואז באנו, ישבנו אנחנו.

יצחק וקנין: לא פגענו בשכבות החלשות, בקצבאות הילדים.

יצחק וקנין: לא עשינו את זה אף שמה שהציגו בפנינו היה משבר הרבה יותר עמוק מאשר בממשלה הנוכחית.

יצחק וקנין: וישבנו וקבענו סדר – איך אנחנו מסייעים למפעלים.

יצחק וקנין: והגיעו אלינו באותה תקופה עשרות מפעלים כדי שנסייע להם.

יצחק וקנין: מה אתם עושים?

יצחק וקנין: במקום להקים איזה קרן, יש כבר אפשרות, אתם באים ודווקא לאותם אלה שיש להם אפשרות לשלם מסים אתם אומרים: לא, בואו נוריד לכם.

יצחק וקנין: למי אתה מוריד?

יצחק וקנין: למי ביטלתם את ההעלאה?

יצחק וקנין: לשכבות הביניים?

יצחק וקנין: – לאותם מפעלים עשירים, אותם מפעלים שיכולים לשלם.

יצחק וקנין: להם דווקא אתם מבטלים.

יצחק וקנין: המציאות הזאת, רבותי, של זיגזג, היא בלתי אפשרית, במיוחד אחרי שהצגתם לנו כזה מצג שחור, באיזה מצב כלכלי קשה, גירעון של כ-40 מיליארד, 50 מיליארד.

יצחק וקנין: אפילו את המספרים לא ידעתם, לא תיאמתם ביניכם.

יצחק וקנין: אני חושב שמצב כזה הוא בלתי אפשרי במיוחד היום, כאשר אנחנו שומעים השכם והערב דווקא בפריפריה – עשרות מפעלים בסכנת סגירה.

יצחק וקנין: מצב כזה צריך להדיר שינה מעיניכם.

יצחק וקנין: רבותי, אני בא משם.

יצחק וקנין: כדי למצוא פרנסה ועבודה בפריפריה – קשה מאוד.

יצחק וקנין: ועוד דבר שאני חייב להגיד, מדברים פה על אבטלה נמוכה.

יצחק וקנין: מישהו מתפאר באבטלה נמוכה.

יצחק וקנין: איזה אבטלה נמוכה, רבותי?

יצחק וקנין: אתם פעם בדקתם כמה חצאי ורבעי משרות יש במשק הזה?

יצחק וקנין: מישהו פעם אחת צריך לעשות את הבדיקה לעומק, ואז אתם תראו שהאבטלה הרבה יותר גדולה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

מיקי לוי: אין גל פיטורים במשק.

מיקי לוי: זו המצאה.

רינה פרנקל: – – –

יצחק וקנין: זו לא המצאה.

יצחק וקנין: עשרות משרות הן חצאי משרות ורבעי משרות והן נלקחות – אני חייב לסיים, אני לא יכול להאריך פה.

יצחק וקנין: אבל אני אומר לך, תבדקו את זה.

יצחק וקנין: בוא נעשה מבחן.

יצחק וקנין: תבדקו, תביאו לנו נתונים ותראו שאני צודק.

יצחק וקנין: תודה.

רינה פרנקל: 20,000 משרות פנויות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת וקנין.

יולי יואל אדלשטיין: האבטלה הגוברת ופיטורי עובדים במשק

יולי יואל אדלשטיין: נעבור להצעה לסדר-היום בנושא: האבטלה הגוברת ופיטורי עובדים במשק; מס' 1896.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נשמע את התשובה לחברי הכנסת וקנין וגפני מפי שר הכלכלה נפתלי בנט.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, רבותי חברי הכנסת, האמת היא שזה היה אמור להיות אי-אמון ואני חושב שהכנסת הייתה יכולה להגיש את האי-אמון.

משה גפני: אני חושב שמן הראוי שהכנסת תביע אי-אמון בממשלה הרעה הזאת.

משה גפני: אני חושב שגם אפשר היה לעשות את זה היום, אבל אני מכבד את ההחלטה של הנשיאות, וזה היה, כמובן, בהסכמה, שהנושאים הללו הופכים להיות הצעות לסדר-היום.

משה גפני: ואנחנו, בעזרת השם, ככל הנראה נגיש את האי-אמון בשבוע הבא.

משה גפני: אני רוצה להתחיל בנושא שאליו נדרשנו באי-אמון, גם סיעת יהדות התורה וגם מרצ.

משה גפני: ואני רוצה להמשיך את מה שאמר חבר הכנסת יצחק וקנין ואת מה שצעק לך סגן שר האוצר.

משה גפני: אם מיקי לוי יקשיב לי, אז את מה שהוא אמר לך אני רוצה להפריך, מכיוון שבחודש אוקטובר התפרסמו שני נתונים סותרים באשר למצב האבטלה במדינת ישראל.

משה גפני: האחד, של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, שאמרה ששיעור האבטלה ירד באוקטובר בעשירית האחוז והגיע ל-5.9%, בעוד שירות התעסוקה פרסם באותו חודש שיש עלייה של 28% במפוטרים, אלה שפוטרו.

משה גפני: ואין סתירה בין שני הדברים.

משה גפני: שתי המדידות הן מדידות חודשיות של מצב התעסוקה והאבטלה.

משה גפני: הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מדברת על חודש אוקטובר, בעצם על מה שהיה חודש קודם לכן.

משה גפני: ספטמבר היה חודש חגים.

משה גפני: מקבלים עובדים, עובדים זמניים בחצאי משרות, כפי שאמרת.

משה גפני: מקבלים אנשים שיעבדו.

משה גפני: רבים גם לא מפוטרים אף שיש תוכנית של בעלי המפעל לפטר.

משה גפני: ממתינים לחודש הבא.

משה גפני: הירידה של עשירית אחוז בנתוני האבטלה היא מטעם הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

משה גפני: אבל שירות התעסוקה אומר את האמת, נכון לעכשיו, כמה יצאו משוק העבודה.

משה גפני: 28% – עלייה דרמטית במפוטרים.

משה גפני: אני לא צריך את שירות התעסוקה בשביל הנתון הזה.

מיקי לוי: זה לא נכון.

מיקי לוי: יושב-ראש שירות התעסוקה אמר – – –

משה גפני: אז לא נכון.

משה גפני: אני רוצה להגיד לך, אדוני סגן שר האוצר, בשער פלומבו של הכנסת אין שלט "מדבר שקר תרחק".

משה גפני: אין השלט הזה.

משה גפני: כל אחד ילך עם האמת שלו.

משה גפני: אני מתבסס על נתונים של שירות התעסוקה.

מיקי לוי: אם אתה רוצה לשמוע – – –

משה גפני: מכיוון שאני עסקתי – – –

מיקי לוי: אם אתה רוצה לצעוק, תצעק.

מיקי לוי: אתה יודע נתונים.

משה גפני: מכיוון שאני עסקתי הרבה מאוד בקדנציה הקודמת בפיטורי עובדים – – –

מיקי לוי: אתה יכול להמשיך לצעוק עד מחר – – –

רינה פרנקל: אין נתונים כאלה.

משה גפני: שלא יהיה על חשבוני, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: הוא סגן שר, יש לו הרבה איפה לדבר.

משה גפני: לי אין, רק פה.

משה גפני: לא חשוב, לא חשוב.

משה גפני: אני עסקתי בהיותי יושב-ראש ועדת הכספים, עסקתי כל הזמן.

משה גפני: כאשר הייתה סכנה של סגירת מפעל כמו "פרי הגליל" בחצור, יצאתי עם ועדת הכספים לשם.

משה גפני: ישבתי על שר האוצר, ישבתי על שר – אז זה לא היה כלכלה, זה היה תמ"ת; על ראש הממשלה.

משה גפני: ומי שזוכר את זה, "פרי הגליל", אף שכולם אמרו "הוא נסגר", הוא לא נסגר.

משה גפני: הוא הוסיף עובדים וזה מפעל עוגן בחצור-הגלילית.

משה גפני: שלא לדבר על מה שעכשיו הולך להיסגר, נעלי "בריל"; מנעתי אז את הסגירה וזה עכשיו הולך להיסגר.

משה גפני: שלא לדבר על מתפרת "העצמאות" במצפה-רמון, שמשרד הביטחון מפסיק את ההזמנות ומשרד האוצר עומד מהצד כאילו הוא נמצא על הטריבונה.

משה גפני: זה לא עסק שלו.

משה גפני: אותו דבר מפעל אחרי מפעל.

משה גפני: שלא לדבר על "נגב טקסטיל" בשדרות, שנסגר, ואומרים השרים, שר האוצר ושר הכלכלה, שני האחים מהפוליטיקה, אם מישהו זוכר את הדבר הזה: אנחנו לא יכולים לעשות בזה שום דבר.

משה גפני: ו"נגב טקסטיל" סגור.

משה גפני: בקדנציה הקודמת לא הייתה יכולה להיות תופעה כזאת.

משה גפני: ממשלה רעה, ממשלה שלא מעניין אותה מהעובדים.

משה גפני: לא מעניין אותה שמפעל נסגר.

משה גפני: מישהו יודע מה המשמעות שמפעל נסגר?

משה גפני: באופקים, כשנסגר שם מפעל "אופ-אר", שהיה מפעל עוגן, אני הייתי אצל אנשים בבתים.

משה גפני: הפריג'ידר היה ריק ביום שישי מפני שהבעל שפוטר מ"אופ-אר" ישב במרכז אופקים, במרכז המסחרי ושתה והאישה הייתה מובטלת מכיוון שהיא הייתה שם – – –

מיקי לוי: ל-90% מהעובדים נמצא מקום עבודה.

משה גפני: אני אתבלבל אם תצעק לי.

משה גפני: ואני אומר לך, אדוני, יושב-ראש הכנסת, כל מה שאני אומר הוא אמת.

רינה פרנקל: אמת שלך.

משה גפני: הוא אמת לגבי העובדה – אני מדבר עם העובדים גם היום.

משה גפני: אני יודע את המציאות.

משה גפני: הייתה ישיבה עם ההנהלה של "בריל", של הנעליים הצבאיות.

משה גפני: משרד הביטחון, בקדנציה הקודמת, המשיך את ההזמנה, היום הוא לא ממשיך את ההזמנה.

משה גפני: מתפרת "העצמאות" במצפה-רמון, שיש בה עובדות יוצאות אתיופיה, הולך להיסגר מפני שמשרד הביטחון לא לוקח את זה.

משה גפני: "נגב טקסטיל" נסגר.

משה גפני: מה לא אמת?

משה גפני: איזה מקומות עבודה מצאו בשדרות?

משה גפני: על זה היה צריך להגיש אי-אמון.

משה גפני: זה הדבר הנורא ביותר.

משה גפני: זה מעיד שהממשלה הזאת רעה.

משה גפני: אבל היום מצטרף עוד משהו, אדוני יושב-ראש הכנסת, אני חייב לומר.

משה גפני: אני שמעתי את מסיבת העיתונאים שהייתה עם ראש הממשלה וראש עיריית ירושלים ניר ברקת.

משה גפני: אני יושב ומאזין – אין לי טלוויזיה, אז שמעתי ברדיו.

משה גפני: זה היה גם בטלוויזיה?

משה גפני: אני לא יודע, הטלוויזיה שידרה?

משה גפני: מפני שיכול להיות שגם שם לא היה חשמל.

משה גפני: אני שומע את ראש הממשלה, בזחיחות, מדבר על זה שנגיע לכל מקום, ובטלפון השני, העוזר שלי שגר בהר-שמואל, פה, ליד ירושלים, רועד בטלפון, יש לו ילדים קטנים, יש לו תינוק שנולד לא מזמן – –

ראובן ריבלין: – – –

משה גפני: – – המקום משותק לחלוטין.

משה גפני: וראש הממשלה, בזחיחות כזאת – "נגיע לכל מקום".

משה גפני: הוא לא יודע איך אנשים שישבו בלי חשמל ובלי מים, ימים ארוכים, כשהם שמעו אותו – האיש מנותק מהעם.

משה גפני: מנותק.

משה גפני: עכשיו, אני רוצה להגיד לכם – – –

יולי יואל אדלשטיין: לסיכום.

משה גפני: אני כבר מסיים, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: תלמדו מעבדאללה מלך ירדן.

משה גפני: היה שלג גם ברבת-עמון.

משה גפני: הוא לא נתן לאנשים, לא ללכת לבית-הספר – בניגוד לניר ברקת ששלח את הילדים לבית-הספר בירושלים ושעה אחרי זה הוא אמר להם: תחזרו.

משה גפני: מי דיבר קודם על מנהיגות?

משה גפני: איזה מנהיגות זאת?

משה גפני: אולי תלמדו ממלך ירדן?

משה גפני: איך נתנו – כל אחד יכול להגיד, זה ברור, הכול משמים, ואנחנו מתפללים לגשם.

משה גפני: אני אגיד משפט רק לגבי העניין הזה ובזה אני אסיים, אבל דקה לפני זה – איך נתנו לרכבים להיכנס לצירים מרכזיים כשהשלג התחיל להיערם כבר?

משה גפני: איך לא עמד שוטר בכניסה למעבר לירושלים לעצור את הרכבים?

משה גפני: איך נתנו להיכנס במסלולים ל"הדסה"?

משה גפני: איך נתנו את זה?

משה גפני: איך נתנו – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

משה גפני: משפט אחד לסיום.

משה גפני: זה שברוך השם לא היו נפגעים – הרי אם היו נפגעים זה היה נורא ואיום.

משה גפני: זה שלא היו נפגעים זה מפני שיש לומדי תורה, ולומדי תורה מתפללים לקדוש-ברוך-הוא, והקדוש-ברוך-הוא עזר, וברוך השם – היינו כפסע בין זה לבין אסון לאומי – לא היו נפגעים.

משה גפני: אבל מכיוון שקיצצו בישיבות, אז את כל הכסף הזה ישלמו עכשיו על הסופה, גם לרשויות המקומיות, גם למשטרה, גם לכולם.

משה גפני: יש דין ויש דיין, הקדוש-ברוך-הוא מנהל את העולם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת גפני.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את שר הכלכלה, חבר הכנסת נפתלי בנט, להשיב על ההצעות לסדר-היום של חברי הכנסת וקנין וגפני בנושא האבטלה, הפיטורים והמצב במשק.

ראובן ריבלין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: זה הוא ישיב ביום רביעי.

נפתלי בנט: חבר הכנסת גפני, שמעתי ברוב קשב.

נפתלי בנט: לצערי, ההיסטוריה האנושית וההיסטוריה היהודית מלמדות אותנו שחשוב ללמוד תורה, חשוב להתפלל, אבל זאת לא ערבות שתמיד יהיה טוב.

נפתלי בנט: יש ערבות שהכול בידי הקדוש-ברוך-הוא, אבל אין הבטחה שהכול יהיה בסדר.

נפתלי בנט: לא כתוב בשום מקום, וקרו לנו אסונות גדולים גם כשלמדו תורה, וצריך לדעת את זה.

משה גפני: עם ממשלה רעה כזאת אפילו לומדי תורה לא מצליחים ללמוד.

נפתלי בנט: ועוד לקח מהעבר: אפשר לחבוט וכו', אבל אם נסתכל בזווית אמיתית, בימים האחרונים יצא לי להסתובב הרבה מאוד בשטח וראיתי איזה הבדל תהומי יש בין מקומות שיש בהם ערבות הדדית – עזוב רגע את המדינה, המדינה צריכה וזה ברור.

נפתלי בנט: יש לי בשורות: אף מדינה לא יכולה, בשום מקום בעולם, להגיע עד האדם האחרון.

נפתלי בנט: תמיד השמיכה קצרה.

נפתלי בנט: כשהגעתי למקומות שיש בהם ערבות הדדית מובנית, ויש קהילה, ויש שכנים, ואתה לא עוזב בלי לבדוק מה קורה עם האחר, אלה היו המקומות שהתמודדו בצורה יותר טובה.

נפתלי בנט: איפה שאדם לאדם זאב, שם היה פחות מוצלח.

נפתלי בנט: אני חושב שכל אחד – – –

ישראל אייכלר: – – – זה בדיוק מה שאתה אומר:

ישראל אייכלר: האזרחים היו בסדר, יש עוד סולידריות, והשלטון – – –

נפתלי בנט: כמובן לא הקשבת לאף מילה שאמרתי או שהקשבת ולא הבנת.

נפתלי בנט: תדע לך, אף פעם, באף אירוע מז'ורי, אף מדינה לא יכולה להגיע לכל בן-אדם.

נפתלי בנט: לא יעזור, לא בצונאמי ולא ברעידות אדמה ולא במלחמה – –

ישראל אייכלר: לא היה שום דבר, היה שלג.

נפתלי בנט: – – ככה זה, וגם לא בסערה שפוקדת את מדינת ישראל פעם ב-120 שנה.

נפתלי בנט: אני חושב שצריך לתת ח"ח, מה שנקרא, לעם ישראל ולציבור הישראלי – –

ישראל אייכלר: נכון, אבל לא לשלטון.

נפתלי בנט: – – שבהרבה מאוד מקומות שאני הגעתי ראיתי כמה – משפחה אחת אירחה עוד שתיים-שלוש משפחות כי להם היה חימום ולאחרים לא.

נפתלי בנט: ובסוף, כן, ברגעים קשים זה מאוד חשוב.

נפתלי בנט: תראו, לגבי הסוגיה של המפוטרים – באופן תמידי, בכל כלכלה תמיד יש חברות שמשגשגות, חברות אחרות שמדשדשות, וחברות אחרות שלא מצליחות ונסגרות, ואז קמות חברות חדשות.

נפתלי בנט: זה טבעו של עולם וככה ראוי.

נפתלי בנט: מדינה לא צריכה להשקיע כסף בעסקים שדינם להיכשל, כי זה פשוט השקעה לא נכונה.

נפתלי בנט: עדיף להשקיע בעסקים משגשגים.

נפתלי בנט: מוכח שזה יוצר הרבה יותר מקומות עבודה מאשר, מה שנקרא, לשים כסף טוב אחרי הכסף הרע.

נפתלי בנט: אני זה שהחלטתי, אחרי דין ודברים עם בעלי מפעל "נגב טקסטיל", ואחרי שנתתי לו הצעות מדהימות להלוואה והוא לא רצה לקחת – בעצם הבנתי שאם הוא לא רוצה לקחת הלוואה בתנאים ממש מצוינים, סימן שהוא לא מאמין בעסק של עצמו.

נפתלי בנט: בינתיים התנפלנו – במירכאות כמובן – על העובדים.

נפתלי בנט: שם כן הגענו למצב שאנחנו מדברים עם כל עובד ועובד.

נפתלי בנט: חלק ניכר מהם כבר הושמו במקומות עבודה, חלק אחר החליט לקחת מרצון פסק זמן, חלק אחר עובר הכשרות כרגע.

נפתלי בנט: מבחינת הנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה – אנחנו עומדים כרגע על שיעור אבטלה של 5.9%, לעומת 7% באוקטובר אשתקד.

נפתלי בנט: כלומר, יש ירידה משמעותית באבטלה בנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

נפתלי בנט: היא לא גוף ששייך לי, היא גוף של מדינת ישראל.

נפתלי בנט: זו גם רמה נמוכה יותר מהממוצע ב-OECD, שעומד על 8%.

נפתלי בנט: מה אנחנו עושים?

נפתלי בנט: מאסה של הכשרה מקצועית, לימודי הנדסאים – – –

משה גפני: – – –

נפתלי בנט: לא מזמן, חבר הכנסת גפני, עשינו רפורמה – וזה אחד הדברים שאני מאוד גאה בהם במדינה ובממשלה שלנו – רפורמה במכללות הטכנולוגיות.

נפתלי בנט: על פני חמש שנים, בתהליך הדרגתי, אנחנו מוסיפים לבסיס התקציב 110 מיליון שקלים, אבל בתמורה דורשים מהן מודל של תפוקות ולא תשומות.

נפתלי בנט: כלומר, אומרים, לא מספיק כמה מתחילים אצלכם, אנחנו נתגמל כל מכללה ומכללה בהתאם למספר המסיימים, כי אנחנו גם דורשים מכם להתאמץ ולהתייעל.

נפתלי בנט: אנחנו גם דורשים מהם להתכנס, יש יותר מדי מכללות זעירות עם תקורה מאוד גבוהה של מנהלים.

נפתלי בנט: אגב, אני מכיר את זה גם מתחום הישיבות.

נפתלי בנט: יש לך פתאום ניהול, על 20 עובדים – אני רואה את חבר הכנסת אלעזר שטרן, בצדק, מהנהן.

נפתלי בנט: אגב, גם אנחנו בציונות הדתית חוטאים בזה, לא רק אחינו החרדים.

נפתלי בנט: אנחנו גם עובדים בכמה תחומים של אוכלוסיות מיוחדות, הראשונה כמובן זה האוכלוסייה החרדית עם תוכנית של חצי מיליארד שקלים על פני חמש שנים.

נפתלי בנט: להערכתי – – –

משה גפני: – – – החרדים הם אחים שלך?

נפתלי בנט: ועוד איך.

משה גפני: – – –

נפתלי בנט: אתה רוצה או לא רוצה אתה אח שלי.

נפתלי בנט: אין לך מה לעשות בעניין הזה.

משה גפני: זאת אומרת שיאיר לפיד – – –

נפתלי בנט: אנחנו מקימים בכל רחבי המדינה – קודם כול, כבר פתחנו את מרכז ההכוון התעסוקתי של החרדים בבני-ברק.

נפתלי בנט: עד 1 במרס נפתח בירושלים את המרכז.

נפתלי בנט: פתחנו מסלולי תעסוקה שמתמרצים בעלי עסקים להעסיק חרדים, מהטעם הפשוט שאנחנו מבינים שיש דעות קדומות בציבור הישראלי נגד חרדים.

נפתלי בנט: אגב, אותן דעות קדומות קיימות נגד הציבור הערבי, ולכן גם שם אנחנו מפעילים כלים דומים.

נפתלי בנט: אנחנו עובדים, אבל בסופו של דבר אפשר תמיד להיתפס לדוגמה אחת.

נפתלי בנט: זה פופולרי, רק שזה לא נכון, במספרים דווקא האבטלה ירדה ב-1.1%.

נפתלי בנט: משפט אחרון לעניין הזה.

נפתלי בנט: אני עושה לעצמנו חסד אם אני רק מדבר על המספרים של העובדים ולא על גובה המשכורת.

נפתלי בנט: הפגם העמוק במשק הישראלי זה לא רמת אבטלה גבוהה במיוחד, כי רמת האבטלה, כאמור, יותר נמוכה מאשר בסביבה, אלא שבני-זוג שעובדים, פשוט המשכורות נמוכות מדי.

נפתלי בנט: נו, בסוף המשכורות לא מתכנסות ליוקר המחיה, וזה נובע מבעיית פריון.

נפתלי בנט: המקום שבו אני ממקד מאמצים זה דווקא בלהקל על אנשים ליזום חברות ועסקים חדשים.

נפתלי בנט: שם גם נוצרים הכי הרבה מקומות עבודה, וגם מקומות עבודה באופן ממוצע יותר טובים מאחרים, אבל זה נושא לדיון אחר.

נפתלי בנט: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לשר הכלכלה, חבר הכנסת נפתלי בנט.

משה גפני: מה עושים עם זה?

יולי יואל אדלשטיין: אני הודעתי שאנחנו נצביע במקבץ כמקובל בהצעות אי-אמון, אף שזו הייתה הצעה לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: בסוף אנחנו נצביע על כל ההצעות גם יחד, וזה יהיה בערך בעוד עשר דקות.

יולי יואל אדלשטיין: מצב זכויות האדם בישראל

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ההצעה הבאה היא הצעה לסדר-היום מס' 1898, של חבר הכנסת אברהים צרצור, בנושא: מצב זכויות האדם בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: שרת המשפטים ציפי לבני, שאני מקווה שתכף נראה אותה כאן, היא המשיבה בשם הממשלה.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי השרים, רבותי חברי הכנסת, כפתיח אני רוצה להזכיר לכולנו כמה כללי ברזל בנושא הקשור לזכויות האדם.

אברהים צרצור: נלסון מנדלה, שעזב אותנו לפני כמה ימים, אמר, ואני מצטט: "להיות חופשי פירושו הרבה מעבר להסרת שלשלאות או אזיקים.

אברהים צרצור: להיות חופשי הוא לחיות תוך העצמה וכיבוד החופש של אחרים".

אברהים צרצור: אמירה שנייה, מעניינת גם היא, ואני מצטט: "פגיעה בזכויות אדם איננה קונסטרוקציה משפטית או תיאורטית.

אברהים צרצור: כאשר זכויות אדם נפגעות, בני-אדם נפגעים".

אברהים צרצור: אמירה שלישית, ואני גם מצטט: "זכויות האדם הן התכלית.

אברהים צרצור: המדינה אינה תכלית כשלעצמה.

אברהים צרצור: כאשר היא ממלאת את תפקידה היא אמצעי למימוש זכויות האדם, אך כאשר המדינה מועלת בערכים אלו היא גורם מרכזי לפגיעה בזכויות האדם".

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, לצערי הרב, העולם הזה מלא במאות דוגמאות שמוכיחות את העובדות שהזכרתי עכשיו מעל לכל ספק.

אברהים צרצור: כדי לא להישאר בריחוף מעלה-מעלה, בואו ונרד למציאות שהיינו עדים לה רק באחרונה.

אברהים צרצור: בימים האחרונים היינו עדים לסופה שאולי, כפי שאמרו חזאים, מדינת ישראל לא ראתה מזה 140 שנה.

אברהים צרצור: הסופה הזאת פגעה בעשרות אלפי, אם לא מאות אלפי, אזרחי מדינת ישראל.

אברהים צרצור: היא לא הבדילה בין ערבים ליהודים, בין דתיים לחילונים, בין אשכנזים למזרחים.

אברהים צרצור: היא פגעה בכולם ובכל המקומות, ובמיוחד בגולן, באזור ירושלים וגם בנגב.

אברהים צרצור: רוב אזרחי מדינת ישראל גרים בצורה מסודרת בווילות ובבניינים מסודרים עם מערכות שירותים מסודרות עד כמה שאפשר, ועל אף העובדה הזאת מאות אלפי אזרחי מדינת ישראל סבלו בצורה שישראל לא הייתה עדה לה במשך הרבה שנים.

אברהים צרצור: שמענו באמצעי התקשורת כל כך הרבה סיפורים, ואני אתמקד באזור הנגב, שבו הסערה פגעה בצורה הקשה ביותר ביותר מ-80,000 ערבים אזרחי הנגב שחיים בכפרים לא מוכרים, שחיים בפחונים, שחיים באוהלים.

אברהים צרצור: אין שם תשתיות, אין שם דרכים, אין שם חשמל.

אברהים צרצור: ממילא אין שם חשמל ואין שם מים.

אברהים צרצור: אתם יכולים לדמיין לעצמכם את המצב הקטסטרופלי שהם נקלעו אליו בהשוואה למצבם הקטסטרופלי של עשרות אם לא מאות אלפי אזרחי ישראל שחיים בצורה מסודרת.

אברהים צרצור: גם אלה נפגעו וגם אלה נפגעו, אבל יש להבדיל אלף הבדלים בין מצבם של אלה שאינם נהנים מרמת השירותים המינימלית לבין אלה שחיים בצורה מסודרת.

אברהים צרצור: אנחנו עקבנו אחרי הסערה הזאת באזור הנגב.

אברהים צרצור: ראינו עשרות אם לא יותר אוהלים ובתים צנועים מאוד שעפו עם הסערה הזאת.

אברהים צרצור: מאות משפחות פשוט נזרקו מתחת לכיפת השמים, סבלו מאוד מהקור, סבלו מאוד מהגשם, וסבלו מאוד מהמים שזרמו לתוך הוואדיות שם.

אברהים צרצור: התרחש אירוע טרגי באזור הנגב.

אברהים צרצור: שני נערים צעירים, בני 21 ו-24, נסחפו לתוך המבול באחד המקומות בנגב.

אברהים צרצור: לאחר כמה ימים של חיפושים, לצערי הרב, הם נמצאו ללא רוח חיים.

אברהים צרצור: לצערי הרב, מדינת ישראל מסתכלת על התמונות האלה, עוקבת אחרי התמונות האלה – ולא עשתה כלום.

אברהים צרצור: מידיעה אישית ומידיעה שבדקתי לעומק – הובא לידיעתי שמדינת ישראל סיפקה לעשרות בתים שנותקו מהחשמל גנרטורים לייצר חשמל בצורה כזאת או אחרת.

אברהים צרצור: לצערי הרב, היא נתנה גנרטורים ליישובים יהודיים באזורי הנגב הסמוכים לכפרים לא מוכרים, ששם נשארו ללא קורת גג.

אברהים צרצור: קורת הגג הצנועה שלהם עפה עם כל הרוחות, עם הסערה הזאת, והם חיו במצב שהגדרתי ושתיארתי לפני כמה רגעים.

אברהים צרצור: אפילו גנרטור, לצערי הרב, הם לא זכו לקבל, וזו בעיה קשה מאוד.

אברהים צרצור: כשמדינת ישראל פוגעת באופן ישיר בזכויות של אזרחיה, כשהיא מתייחסת לאזרחיה בצורה לא שווה ונותנת לקבוצה אחת את הדברים שהם ראויים לקבל במצב סוער כזה בזמן שהיא לא נותנת אותם לקבוצה אחרת של תושבים, זה מצב קשה מאוד.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, אני מסיים בעניין אחר, שגם קשור לנגב.

אברהים צרצור: בימים האחרונים היינו עדים לבלבול בנושא מתווה פראוור.

אברהים צרצור: בגין כינס מסיבת עיתונאים, והוא דיבר גם בשמו של ראש הממשלה בנימין נתניהו, והוא אומר שראש הממשלה קיבל את המלצתו להקפיא לפחות – לא לבטל – את מתווה פראוור.

אברהים צרצור: היום הופתענו מכך שוועדת הפנים דנה בסוגיה הזאת, בחוק הזה, בהצעת החוק הזאת, והועלתה השאלה: מה הקשר?

אברהים צרצור: איך אתם מרשים לעצמכם, כוועדה?

אברהים צרצור: איך את מרשה לעצמך, כיושבת-ראש הוועדה, להמשיך בטיפול בחוק הזה, בזמן שבני בגין, שמונה על-ידי ממשלת ישראל ללוות את החוק הזה, דיבר בשמו של ראש הממשלה ואמר שאכן יש החלטה להקפיא ואתם ממשיכים?

אברהים צרצור: לצערי הרב, הבלבול הזה אומר הרבה דברים לגבי הפרה של זכויות האדם.

אברהים צרצור: כנראה קברניטי מדינת ישראל, ראש הממשלה, ממשלת ישראל בכללותה, לא מתייחסת בצורה רצינית לדרישות של התושבים הערבים בנגב, ועל כן ישראל אפילו משחקת בעצבים שלהם.

אברהים צרצור: אני אומר לסיכום במשפט אחד: המשך הלחץ על מערכת העצבים הרגישה של אזרחיה הערבים של ישראל בכלל ואזרחיה הערבים בנגב – המשך הלחצים על מערכת העצבים הרגישה שלהם יכול להתפוצץ בפנינו, ועל כן הגיע הזמן שממשלת ישראל תדון בסוגיה הזאת בצורה רצינית ביותר.

אברהים צרצור: אני מודה לך מאוד.

אברהים צרצור: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אברהים צרצור.

יצחק וקנין: תשיב על ההצעה לסדר-היום שרת המשפטים ציפי לבני.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבדת להשיב על הצעת האי-אמון בממשלה שהתוכן שלה – טענה על פגיעה בזכויות אדם במדינת ישראל; זאת ועוד, טענה על פגיעה מכוונת בכוונת מכוון מטעם ממשלת ישראל בזכויות של חלק מאזרחי ישראל, ובפועל באזרחי מדינת ישראל הערבים.

ציפי לבני: קודם כול, אני רוצה לפתוח ולומר שאני מאוד גאה בדמוקרטיה במדינת ישראל.

ציפי לבני: אני אפעל, ואני עושה את זה גם בתפקידי כשרת משפטים, על מנת שהערכים של מדינת ישראל, כמדינה יהודית ודמוקרטית, יתיישבו האחד עם השני ולא יתנגשו זה בזה – מדינה שמהווה את הביטוי הלאומי לעם היהודי ברמה הלאומית, אבל מדינה שכל אחד ואחד מאזרחיה הוא אזרח שווה זכויות.

ציפי לבני: נקודה.

ציפי לבני: סימן-קריאה.

ציפי לבני: ולא סוד שאני עומדת גם בממשלה הזאת במצב שבו, מתוקף תפקידי זה, אני גם צריכה לעצור כל מיני הצעות חוק, שחלק מחברי הבית הזה לעתים מנסים, כן, באמת לייצר מצב שבו היהודית תהיה מעל הדמוקרטית, באופן שבו בפועל, גם אם זו לא תהיה הכתובת המכוונת, ייפגעו זכויותיהם של בני מיעוטים במדינת ישראל.

ציפי לבני: אבל במהות, הדמוקרטיה הזאת היא דמוקרטיה שכל אחד ואחד מהאזרחים הוא אזרח שווה-זכויות, וכפי שהתחייבתי וכפי שאני עושה, אני אעמוד כחומה בצורה על מנת להגן על זה, לא כטובה למישהו שיושב כאן, לא כטובה לאזרחים שאתם מייצגים כאן בכנסת.

ציפי לבני: זאת השקפת עולמי, זאת הייתה השקפת עולמו של ז'בוטינסקי בעצם, שדיבר גם על זכויות האדם, שדיבר על כך שבמדינה העתידית שתהיה, כל יחיד מלך – כל יחיד, לא כל יהודי – כל יחיד, כל אזרח המדינה הזאת הוא מלך, והמדינה והממשלה צריכות בעצם לספק לו את הזכויות.

ציפי לבני: עד כאן זאת השקפת עולמי.

ציפי לבני: פתחתי את דברי בזה שאני גאה בדמוקרטיה בישראל, כי יש דבר שמצער אותי, הוא לעתים מכעיס אותי, וזה הניסיון לצייר, גם במצב של אי-שוויון – ויש מצבים שהם מצבים של אי-שוויון, ויש מצבים של אי-שוויון בתשתיות, יש מצבים של אי-שוויון בתכנון, יש מצבים של אי-שוויון שאנחנו רוצים לתקן.

ציפי לבני: אבל אם יש דבר שאני לא יכולה לקבל זה הטענה שממשלת ישראל, בכוונת מכוון, פוגעת בכוונה באזרחי ישראל הערבים או בבדואים בנגב, על מנת לפגוע בזכויות האזרח שלהם או בזכויות האדם שלהם.

ציפי לבני: ושאלתי אותך, חבר הכנסת צרצור, לפני שעליתי לדוכן, האם טענת שבכוונת מכוון, עכשיו, באירוע הגדול של הסופה, ממשלת ישראל לא חיברה, בכוונה, ערבים או בדואים לרשת החשמל – ומתוך זה אתה בונה תזה שלמה שזה בכוונה.

ציפי לבני: אתה יודע מה, הבן שלי מיום שישי בלי חשמל במרכז ירושלים – מה נעשה, יהודי, אימא שלו יהודייה – –

מיקי לוי: – – –

ציפי לבני: – – חי כאן בירושלים, ולא אעלה בדעתי לבוא ולומר שמישהו בכוונת מכוון לא מחבר את החשמל.

ציפי לבני: ואני מאוד מקווה שבמערכת היחסים בינינו, השיח יהיה שיח של זכויות, שיהיה שיח של שוויון, שיהיה שיח שבו בצדק אתם דורשים שוויון.

ציפי לבני: לא מקובל עלי, או מאוד מצער אותי השיח שבו אתה מדבר על עצבים חשופים, אבל אתה יודע מה, לעתים אתם גם מנגנים על העצבים החשופים האלה.

ציפי לבני: ואני כן רוצה להתייחס – דווקא הזכרת את בני בגין ואת התוכנית לגבי הבדואים – ומאחר שאני הזכרתי את ז'בוטינסקי, ונמצא כאן גם רובי ריבלין, אנחנו עוד מאלה שמצטטים את "כל יחיד מלך", את זכויות המיעוטים במדינה העתידית שתהיה, את שוויון הזכויות באופן המלא, וגם מיישמים אותם או לפחות משתדלים ליישם אותם – – –

ראובן ריבלין: בראשית ברא אלוהים את האדם.

ציפי לבני: את האדם, אכן.

ציפי לבני: ולכן – – –

מסעוד גנאים: את השמים – – –

ציפי לבני: לא, זאת הייתה תפיסתו של ז'בוטינסקי.

ציפי לבני: הוא היה חילוני מובהק, דרך אגב, ראיתי שמתקנים פה קצת.

ציפי לבני: ודווקא התוכנית הזאת, שהניח בני בגין על השולחן, לא נועדה לפגוע.

ציפי לבני: היא נועדה לייצר הליך שיוכל באמת לייצר שוויון עתידי.

ציפי לבני: זה נכון שיש כמה צדדים לאותה משוואה, והשיח הוא כבר לא שיח של זכויות, כי אם אותם אנשים, אותם אזרחי המדינה ילכו לבית-המשפט העליון – ואני מקווה שאתה מקבל שבבג"ץ בוודאי מתנהל שיח של זכויות – לא יוכרו זכויותיהם, לא מפני שהם בדואים או שהם ערבים, אלא כי הזכויות האלה לא נרכשו כדין ועל-פי החוק החל במדינת ישראל, ובכל זאת, ולא כטובה, אלא מתוך רצון להגיע להסדר, הונחה תוכנית על השולחן שמבקשת לפצות, שמבקשת לתת מה שטוענים מצד ימין, שנותנים להם מעל ומעבר, ונותנים אדמות.

ציפי לבני: כל תפיסתי את האדמה במדינת ישראל היא לא שלי–שלך במובן של חלק ליהודים וחלק לערבים, אלא באמת שיח של זכויות בין אזרחי מדינה שחיים במדינה אחת.

ציפי לבני: והחלק – – –

טלב אבו עראר: – – – לנשל קרקעות, אולי יותר נכון – – –

ציפי לבני: אני עכשיו קיבלתי – אני לא יודעת ממי – הגישו לי עכשיו, העבירו לי פתק עובדתי, שגם הטענה שלך ביחס לאותם נעדרים, שמדינת ישראל גם השקיעה את המובן מאליו, מדובר באזרחי המדינה, גם כסף וגם הפעילה מסוקים וכוחות הצלה על מנת לחפש את שני הנעדרים הבדואים בסופה.

ציפי לבני: זה המובן מאליו, ואני חושבת שגם אתה יודע את זה.

ציפי לבני: ולכן, השיח – – –

טלב אבו עראר: – – –

מסעוד גנאים: – – –

ציפי לבני: ולכן, יש לי בקשה אחת.

ציפי לבני: תראו – – –

טלב אבו עראר: – – – יחידת חילוץ היא שחילצה – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת – – –

ראובן ריבלין: גברתי השרה הנכבדה – – –

ציפי לבני: אני, לכן, רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת – – –

ראובן ריבלין: גברתי השרה הנכבדה, חשוב שתצייני שההסדר הוא הסדר אזרחי, אין לנו מלחמה.

ראובן ריבלין: אין לנו מלחמה עם אזרחי – – –

ציפי לבני: הוא שאני אומרת.

ציפי לבני: אני אומרת – – –

ראובן ריבלין: אמרת, אמרת את זה.

ראובן ריבלין: צריך לומר, זה הסדר אזרחי.

ציפי לבני: אז אני אחזור ואומר.

ראובן ריבלין: אוי לנו אם אנחנו – – –

ציפי לבני: אנחנו מנסים למצוא פתרון לאזרחי מדינת ישראל שחיים היום בחלקם במקומות לא מוכרים, במקומות לא מוסדרים, במקומות שהם נמצאים שם שלא כדין.

ציפי לבני: ואותה דרישה שלי שאני דורשת מכל אזרח יהודי, ערבי או אחר – –

אברהים צרצור: על-פי איזה דין?

ציפי לבני: – – היא אותה דרישה שאני דורשת מהם.

ציפי לבני: בצד – – –

אברהים צרצור: על-פי איזה דין?

ציפי לבני: סליחה?

אברהים צרצור: על-פי איזה דין הם נמצאים שם – – –

ציפי לבני: על-פי איזה דין אתה שואל – אנחנו בבעיה, אם כך, הרבה יותר עמוקה.

אברהים צרצור: – – – הבריטים – – –

ציפי לבני: על-פי הדין – – –

אברהים צרצור: – – – הבריטים, גם התנועה הציונית – – – מדינת ישראל התייחסה לשבטים הבדואים בנגב כאל הבעלים הבלעדיים של הקרקע – – –

ראובן ריבלין: לא לא לא – – –

ציפי לבני: לא לא לא לא – – –

אברהים צרצור: הם עשו אתם עסקאות – – –

ציפי לבני: תראה, חבר הכנסת צרצור, אתה יודע, חלק מהשאלה – – –

ראובן ריבלין: איך, עם כל הכבוד – – –

ציפי לבני: חבר הכנסת צרצור, אתה יודע – – –

ראובן ריבלין: היה אז נדידה, כולם יכולים לנדוד – – –

ציפי לבני: רובי – – –

יצחק וקנין: רבותי.

יצחק וקנין: בואו לא ננהל דו-שיח כי הזמן קצר והמלאכה מרובה.

ציפי לבני: הזמן קצר, זה די מעניין, אני מוכרחה לומר.

ציפי לבני: אתה יודע, בזמנו, בממשלת שרון, עוד ביקש ממני ראש הממשלה שרון לעסוק בנושא הזה.

ראובן ריבלין: הצפוניים.

ציפי לבני: מה?

ראובן ריבלין: הבדואים הצפוניים.

ציפי לבני: ראש הממשלה ביקש ממני לעסוק בבדואים בנגב, להכין תוכנית.

ראובן ריבלין: אבל באותה עת אנחנו עשינו את ההסדר בנושא הבדואים הצפוניים, הוא היה הסדר מאוד מוצלח.

ציפי לבני: והחלק שבאמת ציער אותי יותר, ההבנה שבעצם השיח הוא לא באיזושהי הבנה של הדין החל, שמחייב את כולנו, אלא שיח מסוג אחר לגמרי.

ציפי לבני: ההצעה של בגין הלכה לקראת השיח הזה, כדי להגיע להסדר, ובעיני, אותם עצבים חשופים, שאתם לעתים מנגנים עליהם, זה רק יביא אותנו לקיצוניות בבית פנימה, ואני אומרת את זה כמי שלא רק מאמינה בהסדר פנימי ובשוויון זכויות בתוך מדינת ישראל, אלא גם בצורך להגיע להסדר בינינו לבין הפלסטינים, שמבוסס על אותו עיקרון של שתי מדינות לשני עמים, על אותה זכות שהיא זכות של כל אדם גם לחיות בשלום.

ציפי לבני: גם זה בין זכויות האדם שאני חושבת שצריכות להיות מוקנות לכל אזרח מאזרחי המדינה הזאת וגם לאותם פלסטינים שנמצאים היום בשטחי הרשות הפלסטינית, וזכויות האדם ברמה היומיומית שלהם נמצאות בידי הרשות הפלסטינית, אבל עדיין אנחנו צריכים להגיע להסדר שהוא הסדר כולל.

ציפי לבני: ובתוך מדינת ישראל – איך אמר בגין – בתוך מדינת ישראל יהיה הצדק השליט העליון – –

ראובן ריבלין: נכון.

ציפי לבני: – – אז הצדק הזה כולל שוויון זכויות מלא.

ציפי לבני: אבל אני חוזרת ופונה אליכם, אל תנגנו על העצבים החשופים, אל תביאו אנשים לקיצוניות.

ציפי לבני: החוק הישראלי הוא החוק שאמור לחול על כל אחד ואחד מאזרחי המדינה הזאת, לא יותר ולא פחות, וזאת הדרך לקבל שוויון זכויות מלא.

יצחק וקנין: תודה לשרת המשפטים, השרה ציפי לבני.

יצחק וקנין: לפני שנעבור להצבעה על כל אחת מההצעות לסדר-היום, עמדה אחרת של חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: דקה בלבד.

יצחק וקנין: רבותי, דקה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, בעשרה בטבת ירושלים נלכדה במצור.

ישראל אייכלר: הפעם זכינו וזה היה מצור לבן של שלג רך.

ישראל אייכלר: אבל כאשר ראש הממשלה, בזחיחות ובזלזול באינטליגנציה של הציבור, מודיע שלא היו הרוגים, אנחנו צריכים לדעת שהסיבה היחידה שלא היו הרוגים היא כי שלג אינו שורף.

ישראל אייכלר: אם זו הייתה חלילה שרפה, והיו חס וחלילה – כמו שהיה במחדל השרפה בכרמל, שם זה עלה לנו ב-44 הרוגים, זכרם לברכה – ראש הממשלה בא ודיבר אז על "סופר-טנקר" ועל מערך חירום והשקעות, שבפעם הבאה זה לא יקרה, ומה שקרה בשלג בירושלים, כאשר אלפי נוסעים נלכדו בכביש נצור, רבבות אזרחים נלכדו בלי חשמל וחימום, שום דבר לא היה ערוך.

ישראל אייכלר: שוטרי התנועה עמדו בשלג ובקור, מסכנים שלא ידעו מה לעשות, ורק המתנדבים האזרחים, אני חוזר ואומר, באו עם הג'יפים – –

יצחק וקנין: תודה.

ישראל אייכלר: – – ובאו לעזור לאנשים, והשלטון היה משותק.

ישראל אייכלר: לכן אני מבקש מהכנסת להקים ועדת חקירה פרלמנטרית – –

יצחק וקנין: תודה.

ישראל אייכלר: – – כדי לעקוב אחרי מערך החירום של המדינה, כדי שבפעם הבאה לא נצטרך ראש ממשלה זחוח שבא לספר לנו שאנחנו מפונקים, והוא יושב עם הנרות – –

יצחק וקנין: תודה.

ישראל אייכלר: – – בבית שלו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: עמדה אחרת גם לחבר הכנסת רובי ריבלין, אני מבין?

יצחק וקנין: דקה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אני מנצל את ההצעה האחרת בנושא הבדואים.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר שדוח גולדברג היה אותו דוח שאחד משופטי בית-המשפט העליון התבקש על-ידי ממשלות קודמות לבוא ולראות איך אנחנו יכולים להגיע להבנה ולהסדר אזרחי עם אזרחינו הבדואים.

ראובן ריבלין: לאחר מכן היה דוח פראוור שבא ליישם את דוח גולדברג.

ראובן ריבלין: היו הרבה ויכוחים, אבל אין כל ספק שהיום אזרחי ישראל הבדואים משנים גם את אורח חייהם במידה רבה, והשאלה של הסדר הקרקעות היא שאלה של הסדר אזרחי.

ראובן ריבלין: אין כאן מלחמה ולו אחת.

ראובן ריבלין: ממשלה ראשונה, ואני לא ממברכי הממשלה באופן קבוע, שהקציבה 8 מיליארד שקלים כדי להגיע להבנה.

ראובן ריבלין: אני גם הזהרתי את חברי בכנסת משני הצדדים, שהקצנה יכולה להביא את אחד הצדדים לבוא ולומר: שוברים את הכלים ולא משחקים.

ראובן ריבלין: יש לי צער גדול על השמועות הנשמעות כאילו הולכים להוריד את זה מסדר-היום או מבקשים להביא להסדר אחר, והוא יביא למחלוקות קשות.

ראובן ריבלין: שכן השלום עם הפלסטינים, גברתי שרת המשפטים, מתחיל קודם כול בשלום בינינו, אזרחי ישראל, בין יהודים וערבים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת רובי ריבלין.

יצחק וקנין: עמדה אחרת לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: גם אתה – דקה.

יצחק וקנין: רבותי, דקה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת שהיום היינו עדים בוועדת הפנים לכך שיושבת-ראש הוועדה, חברת הכנסת מירי רגב, ממשיכה בדיונים על חוק פראוור-בגין, אף שחבר הכנסת לשעבר, השר בגין, במסיבת עיתונאים לפני ארבעה ימים אמר גם על דעתו של ראש הממשלה שהחוק נגנז וזהו, עוצרים ולא ממשיכים.

מסעוד גנאים: אז אנחנו רוצים לדעת: מה, הממשלה מדברת בשני קולות?

מסעוד גנאים: מה, זה סכיזופרניה או מה קורה פה?

מסעוד גנאים: אנחנו חייבים תשובה בסוף.

מסעוד גנאים: זה דבר אחד.

מסעוד גנאים: 2.

מסעוד גנאים: בקשר למה שקרה בסופה האחרונה.

מסעוד גנאים: ההרס של מאות ואלפי בתים של ערבים בדואים בדרום, במיוחד בכפרים הבלתי-מוכרים.

מסעוד גנאים: זה אומר שצריך כן להסדיר, אבל למה דווקא להסדיר בדרך של פראוור?

מסעוד גנאים: יש דרכים אחרות, יש אלטרנטיבה שהציגו הנציגים שלהם עצמם.

מסעוד גנאים: למה הממשלה לא דנה – –

יצחק וקנין: תודה.

מסעוד גנאים: – – באלטרנטיבה הזו?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על כל הצעה בנפרד.

יצחק וקנין: הצעה לסדר-היום של מפלגת העבודה, הציג אותה חבר הכנסת ברוורמן, בנושא: הקיפאון המדיני והשלכותיו החמורות על מעמדה הבין-לאומי של ישראל.

יצחק וקנין: מה אתם מציעים, ועדה?

אבישי ברוורמן: מליאה.

יצחק וקנין: מליאה.

יצחק וקנין: רבותי, מי שבעד זה מליאה.

ראובן ריבלין: מסכימים למליאה.

יצחק וקנין: מסכימים.

יצחק וקנין: טוב, רבותי, מי שבעד זה המליאה, מי שמתנגד – להסיר את זה.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 31 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: 31 בעד, אחד מתנגד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: ובכן, רבותי, הנושא יידון במליאת הכנסת.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לשני הנושאים הבאים: הצעה לסדר-היום של סיעת ש"ס, שאני הצגתי אותה, עבדכם הנאמן, והצעה של סיעת יהדות התורה שהציג אותה חבר הכנסת משה גפני.

משה גפני: ומרצ.

יצחק וקנין: כן, ומרצ, בנושא של האבטלה הגוברת ופיטורי העובדים במשק.

יצחק וקנין: רבותי, מה אתם מציעים?

משה גפני: במליאה.

יצחק וקנין: במליאה.

יצחק וקנין: גם מליאה, רבותי.

יצחק וקנין: מי בעד, רבותי?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: מי שבעד זה מליאה, מי שנגד זה הסרה.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה לכלול את הנושאים בסדר-היום – 31 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושאים בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: 31 בעד, אחד מתנגד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, גם שני הנושאים הללו יידונו במליאת הכנסת.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום האחרונה בסדר-היום: מצב זכויות האדם בישראל, של חבר הכנסת אברהים צרצור.

אברהים צרצור: גם מליאה.

יצחק וקנין: גם מליאה.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: מי שבעד זה מליאה, מי שנגד זה הסרה.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 32 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: 32 בעד, אין מתנגדים, רבותי, אין נמנעים.

יצחק וקנין: גם הנושא הזה יידון במליאת הכנסת.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים, רבותי, לנושא הבא: המלצת הוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט בעניין הכרזה על מצב חירום – רבותי, דיון והצבעה.

יצחק וקנין: יציג את המלצות הוועדה חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יצחק וקנין: רבותי, רשימת הדוברים סגורה.

יצחק וקנין: רבותי, מי רוצה להירשם – יירשם.

יצחק וקנין: אם לא, רבותי, אני סוגר את רשימת הדוברים.

יצחק וקנין: אחרון ברשימת הדוברים הוא עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: רשום – חבר הכנסת זחאלקה רשום.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיכאלי, רשות הדיבור שלך.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש המתחלף, אני מתכבד להציג בפני המליאה את המלצות הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת החוקה, חוק ומשפט לעניין הכרזה של מצב חירום, בהתאם לסעיף 69 לתקנון הכנסת.

אברהם מיכאלי: החברים הוותיקים פה כבר רגילים לתוכן הדברים, אבל כדי שהמליאה תתעדכן וגם הציבור שצופה בנו יבין במה אנחנו מדברים, כי הם עלולים להיבהל, לשמוע שאני בא לבקש פה להכריז מצב חירום במדינה, שקרה משהו חריג ונדיר מעבר לזה שירד שלג בירושלים.

אברהם מיכאלי: חברי חברי הכנסת, חוק-יסוד: הממשלה משנת 2001 קובע כי סמכות ההכרזה על מצב חירום תהיה בידי הכנסת, או ביוזמת הכנסת או על-פי הצעת הממשלה.

אברהם מיכאלי: ולפי החוק תוקף ההכרזה לא יעמוד על יותר משנה.

אברהם מיכאלי: ההגבלה הזאת של שנה נקבעה מאחר שהכנסת סברה – יש פה רעש מדי – – –

יחיאל חיליק בר: סליחה, אם אפשר לשמור קצת על השקט.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

אברהם מיכאלי: הכנסת סברה בזמנו כי לא ראוי שהכרזה כזו, שמעניקה לממשלה סמכויות עצמאיות לגבור על חקיקת הכנסת בתקנות שעת-חירום, תעמוד בתוקפה במשך זמן רב ללא פיקוח פרלמנטרי.

אברהם מיכאלי: לכן אנחנו מתבקשים מדי שנה, ובשנים האחרונות אנחנו, הכנסת, לא הרשינו להכריז על מצב חירום אפילו לשנה.

אברהם מיכאלי: נתבקשנו ב-8 ביולי 2013, בראש חודש אב תשע"ג, הכנסת התבקשה להכריז על מצב חירום לתקופה של שנה.

אברהם מיכאלי: הוועדה המשותפת המליצה לכנסת לאשר את זה רק לשישה חודשים.

אברהם מיכאלי: וההכרזה האחרונה תקפה עד כ"ח בטבת תשע"ד, שזה בעצם סוף החודש הזה, 31 בדצמבר 2013.

אברהם מיכאלי: ואז בהתאם להמלצת הוועדה המשותפת, ההכרזה הקודמת אכן ניתנה רק לחצי שנה, והיו לכך סיבות, ואני אפרט אותן עוד מעט.

אברהם מיכאלי: הוועדה המשותפת המליצה בזמנו להסתפק בתקופה יחסית קצרה מזו שביקשה הממשלה, כדי להאיץ בממשלה להגביר את הקצב של הליכי החקיקה הנדרשים לביטול ההכרזה.

אברהם מיכאלי: זאת מאחר שהטעם העיקרי לכך שהכנסת מכריזה על מצב החירום, אלה חוקים, יותר נכון – צווים, או תקנות לשעת-חירום, שבעצם תוקפם מותנה בקיומו של מצב חירום.

אברהם מיכאלי: לצערנו, אני רוצה שגם הכנסת תשים לב לכך וגם הציבור יבין, מדובר פה בתקנות שלצערנו במשך עשרות שנים לממשלה היה נוח להיאחז בהכרזת מצב חירום במקום לבוא לכנסת, במקום לחוקק חוקים בצורה מסודרת ובפיקוח פרלמנטרי.

מוחמד ברכה: כמה פעמים.

מוחמד ברכה: באמת, לא נמאס לך?

מוחמד ברכה: לא משעמם?

מוחמד ברכה: אותן מילים, אותם דברים – – –

אברהם מיכאלי: בוא נסגור את המדינה.

אברהם מיכאלי: אין בעיה.

אברהם מיכאלי: חבר הכנסת ברכה, האמן לי, הפעם אני לצדך.

אברהם מיכאלי: אבל מה?

אברהם מיכאלי: לפעמים יש לך דילמה מה לעשות, צריך להיות גם הבוגר האחראי, כי הבוגר האחראי בסוף אומר – אי-אפשר לסגור את המדינה.

אברהם מיכאלי: אני אגיד לך שבחצי השנה האחרונה לא הייתה התקדמות?

אברהם מיכאלי: הייתה התקדמות, אבל לדעתי לא מספקת.

אברהם מיכאלי: ועל כך אני הולך פה, בהמלצה של הוועדה המשותפת, להביע את המחאה שלנו כלפי הממשלה, שלא נותנים לה את השנה כפי שהיא מבקשת.

אברהם מיכאלי: אנחנו מאיצים בממשלה להמשיך ולהגביר את הקצב של הכנת החוקים, שהם בעצם התקנות שהממשלה פועלת על-פיהן.

אברהם מיכאלי: הכרזת מצב חירום במדינה מחזיקה את התקנות האלה.

אברהם מיכאלי: ומדובר פה בתקנות שמפעילות את המשק, מה לעשות.

אברהם מיכאלי: הם לא עשו את זה בקצב הראוי, ואני יכול לעשות היום דבר שהוא הכי קל – לבוא, הוועדה המשותפת, ולהמליץ, לא להכריז, על מצב חירום במדינה.

אברהם מיכאלי: ואז אותן תקנות, אותם חוקים, בעצם לא יהיו קיימים, ומגזרים שלמים במשק יישארו בלי חקיקה מוסדרת.

אברהם מיכאלי: אני חושב שהכנסת פה בדילמה גדולה, ומי שמנצל את זה – – –

ג'מאל זחאלקה: הגג יישאר במקום אם תכריז על הפסקת מצב חירום.

ג'מאל זחאלקה: הגג יישאר במקום.

אברהם מיכאלי: חבר הכנסת זחאלקה, האמן לי שאם אתה תשב אתי על החוקים שאני עוד מעט הולך לקרוא, תראה שהחוקים האלה, היום המשק פועל על-פיהם, מפני שיש הכרזה על מצב חירום.

אברהם מיכאלי: זה לא תקין, זה לא בסדר, אבל המצב הזה נמשך יותר מ-50 שנה, ואני אומר לשבחה של הכנסת, לשבחו של הפיקוח שהכנסת הפעילה בשלוש השנים האחרונות, המצב הזה משתנה דרסטית, ולטובה.

אברהם מיכאלי: אז בעצם, אם הכנסת לא תכריז היום על מצב חירום, כפי שהממשלה מבקשת, אותן תקנות תבוטלנה.

אברהם מיכאלי: התקנות תבוטלנה, זה אומר שהמשק, במגזרים שלמים, לא יהיה תחת הסדר חקיקתי כלשהו.

אברהם מיכאלי: המצב הזה, אני אומר, התחיל להשתנות מאז תחילת הכנסת השמונה-עשרה, ובמסגרת עבודה משותפת הקמנו צוות בקרה, פיקוח שהוטל עלי אישית לעשות – כדי לעבור צו-צו, כל משרד ממשלתי, ואחרי שעשינו ועושים, עדיין לא גמרנו את זה; אנחנו עושים כמעט כל חודשיים ישיבות מעקב עם משרדי ממשלה, דבר שלא היו רגילים לו, דבר שלא נוח להם, דבר שמבחינתם אנחנו מטרד, לממשלה, שאנחנו באים ודורשים מהם להתקין תקנות או לחוקק חוקים, אבל אנחנו היום יכולים לומר: מ-158 צווים, צווי חירום שהיו עד תחילת הבקרה שלנו, היום הגענו ל-54 בלבד.

אברהם מיכאלי: 54 צווים מתוך 158.

אברהם מיכאלי: לכן, אתם ככנסת, אנחנו כחברי כנסת, יכולים לומר לשבחנו שהממשלה אכן נאלצה לשנות פאזה, לשנות את החשיבה שלה.

זהבה גלאון: זה הממשלה?

זהבה גלאון: זה – – –

אברהם מיכאלי: לא, לא.

זהבה גלאון: מה "לא, לא"?

זהבה גלאון: זה – – – זו תשובה – – –

אברהם מיכאלי: לא, גברתי, חברת הכנסת זהבה גלאון.

אברהם מיכאלי: בג"ץ קבע בהחלטה שלו שכל הכבוד לכנסת שהתחילה לפקח.

אברהם מיכאלי: אז אני לא יכול עכשיו לבוא בטענות למי שהיו פה לפני חמש או שש-שבע קדנציות.

אברהם מיכאלי: אבל תגידי לשבחך – בקדנציה השמונה-עשרה התחלנו לעשות את עבודתנו, דבר שלא נעשה, לצערנו, במשך 20 שנה, 30 שנה, ואז היו צריכים לעשות את העבודה שאנחנו עושים היום.

אברהם מיכאלי: אני יכול יחד עם זאת לומר משהו גם כלפינו, ככנסת.

אברהם מיכאלי: הממשלה, ברגע שלחצנו אותה בפעם האחרונה, ורמזנו לה אפילו בצורה מאוד עבה, שאנחנו לא נכריז בכלל על מצב חירום, אז באה הממשלה לכנסת ואומרת: קשוט עצמך לפני שאתה מבקש מאחרים לעשות מה שצריך.

אברהם מיכאלי: ואני אומר את זה פה בצורה גלויה: יש פה ועדות כנסת שבידן נמצאים כבר 21 צווים שהפכו בעצם לתקנות ולחוקים, והוועדות של הכנסת לא פועלות מספיק בזריזות כדי לטפל בצווים האלה.

אברהם מיכאלי: אז אפשר לבוא בטענות לממשלה, אבל אם אנחנו ככנסת לא מתפקדים בצורה יותר יעילה, הביקורת היא גם כלפינו.

אברהם מיכאלי: ולכן, רבותי, לא מדובר פה באופוזיציה–קואליציה, מדובר פה בשיטת עבודה קלוקלת שבמשך עשרות שנים הרגילו אנשים לעבוד בצורה מסוימת, ואנחנו, שבאים היום ומבקשים מעצמנו, ככנסת, להיות גורם מפקח בצורה יעילה, לא נוח למשרדי הממשלה וכנראה גם לא נוח לכנסת שהיום פתאום נוצר עומס, וייווצר עומס רב עוד יותר אם אנחנו נאלץ כרגע את הממשלה ליזום את החקיקה הנאותה שתבוא לוועדות הכנסת.

אברהם מיכאלי: פה נכון לפרט, אדוני היושב-ראש, וחשוב שאנחנו נשמע, כחברי כנסת, איזה דברים בכנסת לא מטופלים, חלק מהם שנים וחלק מהם חודשים.

אברהם מיכאלי: על שולחנה של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, שהיא אחת הוועדות היעילות בכנסת, מונחות הצעות חוק הפיקוח על מזון בעלי-חיים ותקנות בתחומי התמרוקים, תחליף דבש, שמן מינרלי ומוצרי בשר ודגים.

אברהם מיכאלי: על שולחן ועדת הכלכלה יש הצעת חוק רישוי שירותים לרכב ותקנות בתחומי הדיג, הובלת דלק, קביעת מכסות חלב ומחממי מים.

אברהם מיכאלי: רבותי, אלה נושאים שהמשק היום מתופעל בהם על-פי אותן תקנות שעת-חירום.

אברהם מיכאלי: אם אנחנו מבטלים את התקנות לשעת-חירום אנחנו נגיע למצב שלא יהיה במדינה מי שמסוגל לבצע משהו על-פי כללים והסדרים מסוימים.

אברהם מיכאלי: על שולחן ועדת החוץ והביטחון מונחת הצעת חוק בעניין עמלות סוכנים המייבאים ציוד ביטחוני, ועל שולחנה של ועדת החוקה, שאני חבר בה – ואני אומר את זה גם כביקורת עלי – אנחנו לא הצלחנו שם לקדם חוק מאוד חשוב, חוק המאבק בטרור, שהוא חוק מורכב, חוק שדורש טיפול אינטנסיבי.

אברהם מיכאלי: זה מונח שם כבר כמעט שלוש שנים, חברי חבר הכנסת מזרחי.

אברהם מיכאלי: אנחנו חברים שם.

אברהם מיכאלי: צריכים לקחת את זה, לטפל בזה, וזה אחד החוקים, על-פי הצהרת הממשלה, שאם הוא יוסדר – מצדם, רוב החוקים או רוב הצווים האחרים, פחות מעניינים אותם.

אברהם מיכאלי: הם רוצים את הדבר הזה, שבעצם מנהל תחום ביטחוני מאוד מאוד חשוב במדינה, רוצים שהחוק הזה יחוקק.

אברהם מיכאלי: ואנחנו ביקשנו מכל יושבי-ראש הוועדות – גם מיושב-ראש ועדת החוקה וגם מיושבי-ראש ועדות אחרים, לשים את הדברים האלה בסדר-היום, בעדיפות כזו שנוכל לבוא ולהגיד לממשלה: הכנסת עושה את עבודתה.

אברהם מיכאלי: אתם תגישו לנו את מה שצריך להיות תחת פיקוח הכנסת, הכנסת תפקח ותחוקק או תתקין תקנות כמו שצריך.

אברהם מיכאלי: אני חושב שיש עדיין דברים חשובים שאנחנו נאלצים כתוצאה מכך לבוא לקראת הממשלה ולתת לה עוד ארכה לגבי הכרזת מצב חירום, כדי שנוכל לאפשר לה להתקין את התקנות שהם כבר נתנו לנו לו"ז מסוים לגביהן, שמתחייבים בו, ואנחנו ככנסת גם נתחייב, בלו"ז שלנו, כי בסוף, אם הכנסת גם לא תשלים את העבודה, ממילא התקנות האלה יישארו עדיין באוויר, ואז כל פעם יבואו לבקש מאתנו את הארכה.

אברהם מיכאלי: אני חושב שהמצב הזה לא טוב, הוא נכפה עלינו בלית ברירה, אני אומר בלית ברירה, כי אם הייתי בוטה יותר והייתי אומר לממשלה שהם צריכים להזדרז – לדעתי זו לא בושה בכלל להגיד את זה.

אברהם מיכאלי: אני פונה לכל השרים שעדיין החומרים האלה מרוכזים אצלם והם לא מטופלים – זה שרת המשפטים, שרת הבריאות, שר הכלכלה, שר התחבורה, שר החקלאות, שר האנרגיה והמים, השר להגנת הסביבה ושר הביטחון – אלה המשרדים שאצלם עדיין יש כמות כזו או אחרת, והם צריכים לעשות העדפה מתקנת כדי שהצוותים של המשרדים, היועצים המשפטיים במשרדים האלה, יעבדו על זה בצורה אינטנסיבית יותר, ויעמדו בלחץ שאנחנו מפעילים עליהם, כי בסוף אנחנו צריכים להחליט ככנסת מה אנחנו צריכים לעשות.

אברהם מיכאלי: אם הממשלה לא תעמוד בשלה, והוועדות שלנו בכנסת לא יקדמו את החוקים האלה, בסוף נגיע למצב שאותן תקנות תישארנה, ואנחנו כל הזמן נבוא בטענה למה אנחנו מאריכים, למה אנחנו מאריכים.

אברהם מיכאלי: הטענה תהיה כלפי עצמנו וכלפי משרדי ממשלה.

אברהם מיכאלי: אני חושב שיש משרדים שעשו הרבה יותר ממה שנדרש ממשרדים אחרים.

אברהם מיכאלי: משרדים אחרים עובדים בקצב יותר אטי, ואמרתי להם את זה בפנים, וכתבתי לשרים הנוגעים בדבר מה צריך לעשות.

אברהם מיכאלי: היום אפילו ישבנו עם יושב-ראש הכנסת כדי לטכס עצה מה אנחנו נעשה ככנסת גם מול משרדי הממשלה וגם מול יושבי-ראש ועדות הכנסת כדי שנוכל בזמן הקצר שהקצבנו הפעם, בזמן הקצר שאנחנו, כוועדה משותפת, המלצנו להאריך בו את מצב החירום.

אברהם מיכאלי: הוועדה המשותפת של ועדת החוקה, חוק ומשפט וועדת החוץ והביטחון מבקשת מהכנסת לאשר את המלצת הוועדה להאריך את תקופת תוקפה של ההכרזה עד 31 במאי 2014, עד יום ב' בסיוון תשע"ד, שזה בערך בעוד חמישה חודשים.

אברהם מיכאלי: ושוב, זאת מתוך אותה מחאה, שהוועדה רואה שהמצב הזה צריך להיפתר, שצריך לסיים את הסאגה הזאת, של הכרזת מצב חירום; מפני שהממשלה התרשלה, הממשלה לא עשתה את עבודתה במשך עשרות שנים, ובאים אלינו ככנסת לבקש להאריך את התקנות כי הם יודעים שהכנסת רגישה לזה שהמשק יישאר מושבת אם נבטל את התקנות האלה.

אברהם מיכאלי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: ראשון הדוברים – חבר הכנסת ניצן הורוביץ ממרצ.

יחיאל חיליק בר: אני כבר מודיע שאנחנו נקפיד על מסגרת של שלוש דקות בדיוק לכל דובר, כי יש הרבה דוברים והמליאה אמורה להסתיים בעוד 40 דקות.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

יחיאל חיליק בר: מי שלא יהיה במליאה לא יקבל זכות לדבר לאחר מכן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שוב אנחנו בכנסת ישראל בסוף 2013 נדרשים לריטואל העגום של הארכת תוקף ההכרזה על מצב חירום.

ניצן הורוביץ: אם יש איזושהי מורשת מוצקה במיוחד מתקופת השלטון הזר בארץ הזאת, תקופת המנדט, למרות כל השינויים העצומים שעברנו, זה מצב החירום.

ניצן הורוביץ: הנציב הבריטי העליון אלן קנינגהם עזב את הארץ ב-14 במאי 1948.

נחמן שי: הוא פה.

ניצן הורוביץ: במקביל – – –

נחמן שי: הוא פה.

ניצן הורוביץ: הוא פה.

ניצן הורוביץ: הוא עזב אבל מורשתו נשארה, נחמן.

נחמן שי: נכון.

ניצן הורוביץ: מצב החירום של הנציב העליון והמנדט הבריטי נשאר אחרי סיום המנדט, מקום המדינה ועד עצם היום הזה.

ניצן הורוביץ: ועכשיו אנחנו בכנסת, בשנת 2013, צריכים להאריך אותו בתקופה נוספת.

ניצן הורוביץ: ואני שואל אתכם: לשם מה אנחנו עושים את זה?

ניצן הורוביץ: הסיבה היחידה היא שקיימת שורה ארוכה של דברי חקיקה שתוקפם תלוי במצב החירום הזה, אף שרבים מהם אין להם שום קשר למצב החירום.

ניצן הורוביץ: ובריטואל כמו בריטואל, גם הפעם אני אקריא לכם כמה מהצווים המגוחכים האלה שאנחנו צריכים לאשר ואשר תלויים במצב החירום: צו על תמרוקים; צו על תחליף דבש; שמן מינרלי בייצור מזון; טיפול בדגים; הוצאת בשר ודגים מבית-קירור.

ניצן הורוביץ: מה יש לנו פה עוד?

ניצן הורוביץ: נקניק ונקניקיות; ייצור גלידה – –

מוחמד ברכה: גלידה.

ניצן הורוביץ: – – בשר טחון, חי ומתובל; מחממי מים סולריים; ייבוא ומכירה של צעצועים – –

אילן גילאון: – – –

ניצן הורוביץ: – – הפעלת רכבל; רכישת מונים למוניות; פיקוח על כלי שיט קטנים המסיעים נוסעים בשכר; ייצור מספוא; ייצור דבש – היה תחליפי דבש, עכשיו דבש; הדברת מזיקים; מכירת כרטיסי עינוג; בנייה והפעלה של כור גרעיני.

ניצן הורוביץ: זה גם חותם את רשימת המוצרים עם הדבש והשמן וכו'.

ניצן הורוביץ: אלא מה?

ניצן הורוביץ: העניין הזה גם לא כל כך מבדח, כי יש קבוצה נוספת של חוקים שמצב החירום מאפשר את קיומם, והם חוקים מאוד פוגעניים, שנועדו למצב חירום קיצוני, ולמרות זאת הם בתוקף.

ניצן הורוביץ: למשל, חוק סמכויות שעת-חירום (מעצרים), תקנות שעת-חירום (יציאה לחוץ-לארץ), חוק להסדר תפיסת מקרקעין בשעת-חירום.

ניצן הורוביץ: אלה חוקים שהפגיעה שלהם בזכויות האדם והאזרח היא מאוד קיצונית, וצריך להשתמש בהם באמת במצבים הקיצוניים ביותר – –

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום, בבקשה.

ניצן הורוביץ: – – ותוקף מצב החירום מאפשר את קיומם.

ניצן הורוביץ: לכן אני אומר: די למנדט הבריטי, הקץ לשלטון הזר בארץ ישראל.

ניצן הורוביץ: אנחנו לא במצב חירום, אנחנו לא צריכים לאשר את התקנות האלה, וצריך לשים לדבר הזה סוף.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה – –

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: – – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יעקב מרגי נמצא?

קריאה: לא, לא – – –

יחיאל חיליק בר: לא נמצא.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת זהבה גלאון.

יחיאל חיליק בר: ואפרופו המנדט הבריטי, יש לנו פה אורח מהפרלמנט הבריטי, אדוארד צ'אנר.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מקדמים אותו בברכה בפרלמנט הישראלי.

יחיאל חיליק בר: גברתי – – –

אברהם מיכאלי: – – –

יחיאל חיליק בר: מה?

אברהם מיכאלי: – – –

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה לחזור למנדט?

אברהם מיכאלי: – – –

יחיאל חיליק בר: טוב.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשנת 1948 – היה חשש שירושלים תהיה במצור ולא יהיה אפשר לכנס את הכנסת, שירושלים תהיה נצורה, ונתנו לממשלה סמכויות חירום לאפשר, לחוקק חוקים, לבטל חוקים.

זהבה גלאון: מאז 1948, כמו שאמר חברי חבר הכנסת ניצן הורוביץ, עברו אי-אלו שנים, וחקיקת החירום בעינה עומדת.

זהבה גלאון: אז זה נכון שהממשלה והכנסת משנות את צווי החירום והופכות אותם לחקיקה רגילה, אבל, אדוני היושב-ראש, הפיכת הצווים האלה לחוקים רגילים נעשית בקצב צב.

זהבה גלאון: אני ממש לא מבינה.

זהבה גלאון: זה פשוט אבסורד, אחרי ששמענו כאן את רשימת המכולת שנתן ניצן – למה עד היום כנסת ישראל לא חוקקה חוקים רגילים?

זהבה גלאון: זה בלתי מתקבל על הדעת שהשגרה הפכה לחירום והחירום נחזה לשגרה.

זהבה גלאון: הרי זה דבר שהוא בלתי מתקבל על הדעת שעל בסיס תקנות שעת-חירום, 1945, עדיין יש כאן לשלטון אפשרות להשתמש באופציה הדרקונית שמאפשרים חוקי החירום: לגרש מסתננים, לעצור במעצרים מינהליים, להרוס בתים, לפגוע בחופש הביטוי, בחופש ההתאגדות, בזכות לקניין.

זהבה גלאון: מה, השתגענו?

זהבה גלאון: אז באים היום לפה ומסבירים לנו – עם כל ההערכה, ידידי חבר הכנסת מיכאלי, ואני יודעת שאתה מתכוון לטוב – מסבירים לנו איזה הישג: בפעם הראשונה כנסת ישראל לא צריכה להאריך את חוקי החירום שוב בשנה, ועוד שנה, ועוד שנה, כמו חותמת גומי; מאריכים רק בחמישה חודשים.

זהבה גלאון: אז למה חמישה חודשים?

זהבה גלאון: למה לא לבטל את זה לחלוטין?

זהבה גלאון: מי בעל-הבית, אני שואלת.

זהבה גלאון: מי צריך לקחת אחריות?

זהבה גלאון: יש לנו ממשלה חסרת אחריות, יש לנו כנסת חסרת אחריות שלא מקדמת את זה.

זהבה גלאון: ואני מצטערת שהיה צריך עתירה של האגודה לזכויות האזרח לבג"ץ כדי לחייב את הכנסת לשנות את צווי החירום.

זהבה גלאון: אז הגיע הזמן שיעשו את זה בקצב מהיר יותר ולא בקצב צב.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת גלאון.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אראל מרגלית, ואחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

יחיאל חיליק בר: אני שוב אומר שמי שיפספס את המועד שלו לא יעלה לדבר.

יחיאל חיליק בר: את התור שלו – צודק, נאזם.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, שרים, חברי חברי הכנסת, אין ספק שהתקנות האלה לשעת-חירום הן תקנות שחלקן לא רלוונטיות וחייבים לשנות אותן.

אראל מרגלית: אבל אם אני מבין נכון מחברי בסיעה לדיונים שהיו בוועדה, אנחנו מדברים על הארכה של חמישה חודשים שאחריהם נבטל אותן.

זהבה גלאון: מי אמר את זה?

זהבה גלאון: איפה – – –

ניצן הורוביץ: זה כבר בטוח – – –

אראל מרגלית: לא?

זהבה גלאון: אומרים לי את זה כבר – – –

אראל מרגלית: אוקיי.

אראל מרגלית: אבל – – –

ניצן הורוביץ: – – – בית-המשפט העליון לפני 14 שנה – – –

אראל מרגלית: הבנתי.

זהבה גלאון: הבטיחו את – – –.

זהבה גלאון: הבטיחו את זה לבג"ץ.

זהבה גלאון: אנחנו – – –

אראל מרגלית: אז בתום – העמדה שלי היא – – –

ראובן ריבלין: כבר 50 שנה – – –

אראל מרגלית: – – – זה לתת את ההארכה הזאת, הפעם הארכה הרבה יותר קצרה – –

ראובן ריבלין: – – –

אראל מרגלית: – – ולצאת מתקנות שעת-חירום.

ראובן ריבלין: – – –

אראל מרגלית: אבל, רבותי, אני רוצה לדבר על חירום אחר, כי היה לנו פה משבר לא קטן.

אראל מרגלית: הוא הגיע משמים, אבל הוא נוהל על-ידי בני-אדם.

אראל מרגלית: קודם כול, אני רוצה להגיד שגם השוטרים – – –

ראובן ריבלין: בני-אדם ניסו לנהל אותו.

אראל מרגלית: נכון.

אראל מרגלית: אני רוצה להגיד – –

ראובן ריבלין: אני לא בטוח – – –

אראל מרגלית: – – שגם כוחות ההצלה, והשוטרים, וחברת החשמל ואחרים עשו, ובעיקר אזרחים שגילו מנהיגות אזרחית למופת; עשו דברים מופלאים ברמה האנושית ובערבות ההדדית.

אראל מרגלית: אני בעיקר רוצה לציין 50 מתנדבי שנת שירות, שבמקרה אני מכיר, פה, בירושלים, שהגיעו באופן אישי ל-3,000 משפחות מאוד מתקשות.

אראל מרגלית: אבל אני גם רוצה לבוא בנימה כלשהי של מחשבה ואולי אפילו קצת ביקורת: הייתה איזו רמה של זחיחות במוצאי-שבת אצל חלק מקברניטי המדינה שלנו, שגם התבדחו, בעוד אנשים יושבים בחושך, וגם ישבו, ודיברו, ועשו הצגה של ניהול.

אראל מרגלית: עשו ישיבת מועצת עיר, שבה עשו הצגת תכלית של ניהול, וזה פגע באינטליגנציה של הרבה מאוד אנשים שעדיין סבלו וסובלים מהמשבר שהיה.

אראל מרגלית: ואני רוצה לומר משהו.

אראל מרגלית: אומרים שהיה פה כשל של התשתיות.

אראל מרגלית: אני חושב שהכשל האמיתי שהיה פה הוא כשל ניהולי ולא כשל של התשתיות, ואני חושב שאפשר היה לעשות את הדברים אחרת.

אראל מרגלית: אני שואל את עצמי שוב, האם באמת אנחנו זקוקים למשרד להגנת העורף, במקום לאחד את הסמכויות בתוך משרד הביטחון; אני שואל את עצמי שוב, האם באמת אנחנו זקוקים לכל כך הרבה גורמים שמטפלים בדברים באופן נפרד ולא לגורם שמטפל בדברים ביחד.

אראל מרגלית: ואני רוצה לומר שאפילו ברגע זה בשכונות רבות בירושלים אנשים רבים עדיין מנותקים מהחשמל.

אראל מרגלית: אני רוצה להגיד שאפילו ברגע זה כפרים ערביים ליד ירושלים, כפרים דרוזיים בצפון, בית-ג'ן, מנותקים כבר ארבעה ימים מרשת החשמל.

אראל מרגלית: ואני רוצה לומר שהגיע הזמן שאנחנו ננהג בצניעות, באחריות, נלמד, ולא בסופר-טנקר של ניהולי משברים, אלא בהפקת לקחים.

אראל מרגלית: התשתיות שלנו צריכות להשתדרג, אבל מה שבאמת צריך להשתדרג זה האופן שבו אנחנו מנהלים את המשברים כשהם נופלים עלינו בבת-אחת.

אראל מרגלית: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת אראל מרגלית.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אורי מקלב, נמצא?

יחיאל חיליק בר: כן.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות לרשותך.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, אין ספק שהוועדה שאני חבר בה – ואני רואה את העבודה, גם בוועדת המשנה של חבר הכנסת אברהם מיכאלי, עבודה חשובה ביותר שהם עושים בעניין הזה.

אורי מקלב: אולי יש טענות שלא מספיק, אבל כשמסתכלים לאחור יכולים לראות כמה מצווי חירום נהפכו לחוקים ולתקנות ולצווים מוסדרים.

אורי מקלב: לכן אני חושב שהמשך העבודה שלך חשוב, וההארכה שניתנת כאן היא גם מוצדקת.

אורי מקלב: אבל כאן הבן שואל: מה עוזרת האפשרות שאנחנו נותנים לממשלה להכריז על מצב חירום, כשאנחנו רואים שבמצב חירום הכי פשוט הממשלה לא יודעת לפעול?

אורי מקלב: כוחות החירום, כוחות הביטחון, לא ידעו לפעול, ולא אני אומר את זה, יגידו לכם עשרות אלפי אנשים שהיו במצב חירום אמיתי, בסכנת חיים, במשך שעות רבות.

אורי מקלב: עד רגע זה נמצאים במצב חירום וסכנת חיים.

אורי מקלב: עד רגע זה יש בתים, אנשים שחזרו מניתוח, בתים של ילדים קטנים, יולדות, תינוקות.

אורי מקלב: אנשים שנמצאים במשך ארבע יממות ללא חיבור לחשמל.

אורי מקלב: איך אפשר להבין את זה?

אורי מקלב: עדיין כאן – ואיפה?

אורי מקלב: בעיר הבירה שלנו.

אורי מקלב: יישובים נצורים.

אורי מקלב: כאן בירושלים, הר-שמואל, יישוב של עשרות אנשים, עד יום ראשון היה נצור בלי שום אפשרות להגיע ולצאת, ללא אספקת חשמל, ללא מים.

אורי מקלב: רק אתמול באו, לפנות בוקר עוד גמרו בחורים לפנות מיישובים, מגוש-עציון, על מכולות, על משאיות פתוחות.

אורי מקלב: זו הצורה שבה אנחנו יודעים היום לפעול?

אורי מקלב: זה נקרא שאנחנו פועלים בשעת-חירום?

אורי מקלב: עשרות ילדים שנמצאים בקבר שמואל הנביא שעות רבות לא יכלו, אף אחד לא פינה אותם.

אורי מקלב: ירדו לבד, הלכו קילומטרים.

אורי מקלב: אנשים נמצאו בתוך העיר, בתוך עיר, עיר הבירה, שמונה שעות במקום אחד, וזה נקרא שאנחנו יודעים לפעול?

אורי מקלב: בלי שנתנו מענה, בלי שיש צפי, בלי שמישהו אמר להם: תיערכו, זה ייקח לכם שמונה שעות.

אורי מקלב: אין ספק, מערכת המשטרה, כמה שעבדו במסירות, וגם אני חושב שהם עבדו במסירות, אבל שמונה שעות, עשר שעות, הם לא היו בשטח, אף אחד.

אורי מקלב: ניידות חסמו, השוטר נמצא בתוך הניידת, ומכאן ואילך – נגמר.

אורי מקלב: אנשים היו 2 קילומטר מהבית שלהם ולא יכלו להגיע.

אורי מקלב: תגיד להם, הם היו נערכים אחרת.

אורי מקלב: אנשים גם לא נערכו לכך שלא יהיה להם אוכל ולא תהיה אספקה.

אורי מקלב: ועם כל הכבוד לעירייה, וההיערכות, שום דבר לא היה בהפתעה.

אורי מקלב: השלג הזה, מצב החירום, לא היה בזה שום דבר שהפתיע.

אורי מקלב: הבטיחו שתהיה סערה והבטיחו שיהיה ככה, והשלג, במקום שהגיע ב-09:00 הוא הגיע ב-07:00?

אורי מקלב: מישהו יכול לצפות את זה?

אורי מקלב: איפה אנחנו היום?

אורי מקלב: כעת הזאת אנחנו צריכים לצמצם את ישיבת הכנסת, אנשים לא הולכים לעבודה, לא הלכו ללימודים.

אורי מקלב: יש עשרות מפלסות, למה אי-אפשר היום לגמור את הבעיה הזאת?

אורי מקלב: עדיין אנחנו מסתובבים בירושלים כאילו השלג ירד לפני כמה שעות.

אורי מקלב: איפה פיזור המלח?

אורי מקלב: דבר כל כך טריוויאלי, שהיו צריכים לעשות ואף אחד לא עשה.

אורי מקלב: וחברת החשמל, שיסלחו לי, עם כל המסירות שלהם, יש דברים, תיקונים, שלוקחים בדיוק חמש דקות.

אורי מקלב: נתיך, לא יותר מנתיך.

אורי מקלב: זה לקח שלוש יממות.

אורי מקלב: אנשים היו בכל המצב הזה.

אורי מקלב: אז תגיד את הדבר הזה.

אורי מקלב: וכולנו אומרים אותו דבר: הזחיחות של ראש הממשלה, הניתוק הזה מהמצב.

אורי מקלב: הוא ישב ליד, אולי, נרות מריחים, והם ישבו לאור נרות.

אורי מקלב: בקושי נרות היו להם.

אורי מקלב: אז תגידו לי, אם אוהב ודבר ברכה כמו גשמים וכמו שלגים זו ההתמודדות שלנו, אז מה יהיה כשיש אויב, איך נתמודד?

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת אורי מקלב.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת נחמן שי יעלה לדבר.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יחיאל חיליק בר: אני ממליץ לחבריו לקרוא לו, אם הוא לא פה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – מרב מיכאלי.

יחיאל חיליק בר: ותודה על השמירה על הזמנים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כנראה מהשמים זימנו את הדיון הזה עכשיו, כי אנחנו דנים במצב חירום במדינה שכבר חמש יממות לא יודעת באיזה מצב היא נמצאת.

נחמן שי: אנחנו נמצאים במצב חירום, אז למה לא מפעילים אותו, ולמה לא פועלים לפיו, ולמה באמת מחכים?

נחמן שי: במקום זה אנחנו מאשרים מצב חירום לתמרוקים ולתחליפי דבש ולשמן מינרלי בייצור מזון ולטיפול בדגים, הוצאת בשר ודגים מבית-קירור, תאריך על מוצרי בשר ומוצרי דגים, מחממי מים סולריים וחד-דירתיים.

נחמן שי: הלוואי שהם היו פועלים בימים האלה.

נחמן שי: איסור ייבוא ומכירה של צעצועים מסוכנים.

נחמן שי: בדיחה יותר גרועה מזו לא יכולה להיות.

נחמן שי: אם יש מצב חירום, הוא עכשיו ופה, אבל מדינת ישראל לא התנהגה לרגע כמי שמבינה את חומרת העניין הזה.

נחמן שי: במשך חודשים מתווכחים אצלנו מי יהיה אחראי ולמי תהיה הסמכות, אבל ברגע המכריע לא היו אנשים עם סמכות, לא היו אנשים עם אחריות, וכמו ששמעתם מחברי, מאות אלפי אנשים במדינת ישראל נזרקו לשולי הדרך ואף אחד לא התייחס אליהם.

נחמן שי: אנחנו מעצמת לוויינים, יש לנו עמימות גרעינית, אנחנו מדינת הסטרט-אפ של העולם, אנחנו מובילים בכל הפרמטרים שאפשר, באמת.

נחמן שי: המוח היהודי.

נחמן שי: אבל בסוף, ברגע המכריע, אנחנו לא יודעים לנהל את העניינים הכי פשוטים שלנו.

נחמן שי: אנחנו שולחים משלחות סיוע לכל פינות העולם.

נחמן שי: אנחנו רק מחכים שיהיה איזה משבר בשביל להוכיח כמה אנחנו מהירים וכמה אנחנו טובים וכמה אנחנו מוכשרים, ואנחנו דואגים לתת לזה סיקור תקשורתי.

נחמן שי: אני מחכה למשלחת מהפיליפינים, מהאיטי, מטורקיה, שיבואו לעזור לנו.

נחמן שי: מדינה במצוקה.

נחמן שי: היום לא היה אפשר לצאת מעשרות יישובים במדינת ישראל; לא ביום חמישי, לא ביום שישי.

נחמן שי: בשביל מה בנינו פה פיקוד עורף מפואר, גדול?

נחמן שי: מאות מיליונים, אולי יותר.

נחמן שי: בשביל מה?

נחמן שי: למה לא הזיזו את הכלים?

נחמן שי: למה לא הזיזו את אותם זחל"מים או כלים שמסוגלים לנוע קדימה לאותם מקומות שקפאו בשלג?

נחמן שי: למה?

נחמן שי: למה חיכו?

ג'מאל זחאלקה: – – –

נחמן שי: אני אומר לכם שבאמת הדבר הזה לא יסתיים בלי ועדת חקירה פרלמנטרית.

נחמן שי: הכנסת צריכה להפעיל את מלוא הכוח והסמכויות שלה בעניין הזה.

נחמן שי: כל הבית הזה, בלי יוצא מן הכלל.

נחמן שי: כי אני רוצה לגלות לכם סוד, השלג לא יודע להפריד בין קואליציה לאופוזיציה.

נחמן שי: ממש לא.

נחמן שי: הוא נופל באותו היקף על בית של חבר קואליציה וחבר אופוזיציה, אם הוא גר מעל גובה מסוים במדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: על שלי הוא לא נפל, נחמן.

נחמן שי: אצלך הוא נפל גם.

יחיאל חיליק בר: לא נפל, לא נפל.

נחמן שי: לא היה לך שלג?

נחמן שי: היושב-ראש, אתה שלחת לי תמונות עם הילדים בשלג.

ניצן הורוביץ: נחמן, אתה היית בלי חשמל?

נחמן שי: בוודאי, ארבעה ימים.

נחמן שי: בלי חשמל, בלי מים קצת, בלי "בזק", בלי כבלים, ולא יכול לצאת מהבית.

נחמן שי: אני רוצה להודות לחברת "הגיחון" ששלחה לתקן איזה צינור מים אצלנו והדחפור שלה חילץ אותי, תודה לאל.

נחמן שי: אז "הגיחון" יבורכו.

נחמן שי: רק ועדת חקירה פרלמנטרית, שיודעת למצות את כוחה של הכנסת, והיא תביא לחקירה שקופה, מלאה, עמוקה של כל העניין הזה מתחילתו ועד סופו.

נחמן שי: כי אם לא נלמד את הלקחים האלה הפעם, הכול יחזור על עצמו, ובגדול, בפעם הבאה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת נחמן שי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יחיאל חיליק בר: לאחר חברת הכנסת מיכאלי – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר והחברים, לשמוע את ידידי נחמן שי – אני צריך הארכה של מצב החירום לא רק בחמישה חודשים, אלא להשאיר את זה פתוח.

עיסאווי פריג': מה בג"ץ אמר?

עיסאווי פריג': בג"ץ אמר בעתירה האחרונה שהייתה, ב-8 במאי 2012 – השופט רובינשטיין קבע בפסק-דינו כי ההחלטה אם להכריז על מצב חירום תלויה בשיקולים מדיניים.

עיסאווי פריג': אז מצב החירום בא משיקולים מדיניים.

עיסאווי פריג': ומהצד השני, הרבה מהשיח, מהוויכוחים שאנחנו מנהלים, חברים, ביניהם יהודים וערבים, תמיד החבר'ה היהודים מזכירים לי את סוריה – "האחים שלך", סוריה, סוריה סוריה.

עיסאווי פריג': אני בדקתי, לשם השוואה – תמיד משווים מה קורה בסוריה.

עיסאווי פריג': בדקנו.

עיסאווי פריג': בסוריה החברים ביטלו את תקנות שעת-חירום.

עיסאווי פריג': אז זה מעניין.

עיסאווי פריג': אז זה מעניין.

ראובן ריבלין: הם לא צריכים.

ראובן ריבלין: הם לא צריכים, הם זורקים מתי שהם רוצים – – –

עיסאווי פריג': ביטלו את תקנות שעת-חירום.

עיסאווי פריג': ועכשיו אנחנו שואלים שאלה אחרת.

עיסאווי פריג': אני חושב על הרגע שבו יעמוד כאן ראש ממשלה ויעז – ויעז – להגיד: אני מכריז בזאת על ביטול תקנות שעת-חירום.

עיסאווי פריג': מדינה בת 65 שנה, שהיא מזדקנת – תוחלת החיים הולכת ומתארכת, ושעת-חירום, במקביל, מתארכת.

עיסאווי פריג': אז לפי תוחלת החיים, נמשיך עד 85 עם שעת-חירום.

עיסאווי פריג': אני אומר, מדינה נורמלית, מדינה מתפתחת, מדינה ברמות שאנחנו שומעים, מה היא צריכה שעת-חירום?

עיסאווי פריג': האם אין לראש ממשלה האומץ לבוא להגיד כאן: חברים, אני לא נמצא במצב חירום?

עיסאווי פריג': אני אחזור אתכם לשבוע האחרון.

עיסאווי פריג': מה קורה?

עיסאווי פריג': מצב חירום – אכן אנחנו צריכים בשלושה מובנים.

עיסאווי פריג': אולי מצב חירום של מסתננים.

עיסאווי פריג': יכול להיות.

עיסאווי פריג': החבר'ה המסכנים החליטו לפרוץ את הכלא הפתוח בדרום וללכת ברגל, צעדה לירושלים.

עיסאווי פריג': יש מצב חירום במדינה: הסודאנים פרצו את הכלא הפתוח והתחילו בצעדה המאיימת על עיר הבירה.

עיסאווי פריג': צריך להכריז על מצב חירום.

עיסאווי פריג': או מצב חירום אחר, של השלג.

עיסאווי פריג': השלג חוסם את עיר הבירה ארבעה ימים – –

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

עיסאווי פריג': – – ואנחנו לא יכולים לעשות כלום.

עיסאווי פריג': חוזרים למצב – מתרגמים את זה למצב מדיני.

עיסאווי פריג': מעלים נגמ"שים.

עיסאווי פריג': הנגמ"שים ברחובות עיר הבירה, כדי לסלול את הכבישים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

עיסאווי פריג': אז הנה עוד מצב חירום, חברים.

עיסאווי פריג': או החרם הבין-לאומי.

עיסאווי פריג': החרם הבין-לאומי שבדרך הוא מצב חירום שמחייב גם הפעלת נגמ"שים ובהלה.

עיסאווי פריג': חברים, כנסת נכבדה, זה תלוי בכם.

עיסאווי פריג': ביטול מצב החירום לא דורש תקציב מאוצר המדינה.

עיסאווי פריג': הוא לא עולה כסף.

עיסאווי פריג': הוא לא עולה כסף.

עיסאווי פריג': זו סוגיה שאתם צריכים, חברי הכנסת, להצביע עליה בחופשיות ובמצפון שלם.

עיסאווי פריג': אין בה שום קשר להרכב הקואליציוני שלכם.

עיסאווי פריג': תודה לכם.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת פריג'.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת חנא סוייד, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יחיאל חיליק בר: אחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת אחמד טיבי, ולאחר מכן נעבור להצבעה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מאגר המילים בעניין הזה הסתיים, לא בגלל הדיון של היום אלא בגלל הדיונים המצטברים שבהם נציג הוועדה המיוחדת בא ועומד ואומר אותם דברים, וחברי הכנסת שמתנגדים להארכת מצב חירום אומרים אותם דברים, ועולם כמנהגו נוהג, ובעצם הכנסת, על-ידי הרוב ועל-ידי הממשלה, מצפצפת על החלטת בית-המשפט העליון בנוגע לצורך בהסדרת מצב החירום בחקיקה או בתקנות, ולהימנע מהאקט המנדטורי הזה.

מוחמד ברכה: ובימים האחרונים, כפי שאמרו כמה מחברי, בעצם חוק, או התקנות לשעת-חירום, או הכרזה על מצב חירום, שקיימת מאז קום המדינה ועד היום, מאז 1948 ועד היום, לא עמדה לנו כשהיה מצב חירום אמיתי – כשבימים האחרונים היינו עדים לאותה סופה שניתקה בתים ופגעה באנשים ופגעה במכוניות ובעצים וניתקה דרכים וכו' וכו'.

מוחמד ברכה: אבל אני, אדוני היושב-ראש, רוצה לומר שגם הצביעות, גם בפוליטיקה וגם בתקשורת, הרקיעה שחקים בימים האלה.

מוחמד ברכה: מה הכותרת של הימים האחרונים?

מוחמד ברכה: האם ניתוק כביש מס' 1 לכמה שעות?

מוחמד ברכה: האם האי-יכולת של אנשים לצאת מבתיהם?

מוחמד ברכה: כל זה חשוב – זהבה, זהבה, זה מפריע לי.

זהבה גלאון: סליחה.

מוחמד ברכה: כל זה חשוב, אבל אף אחד לא שם בראש הכותרות את העובדה ששני אנשים קיפחו את חייהם בשיטפון בנגב.

מוחמד ברכה: אני מודיע לכם: שם לא היה ניתוק חשמל.

מוחמד ברכה: כי אין חשמל.

מוחמד ברכה: ובמקום שהמדינה תפעל להסדרת חייהם של האנשים, של האזרחים הערבים הבדואים שחיים בנגב מזה עשרות ומאות שנים, היא באה וממציאה את החוק הקלוקל הזה, המכוער, שנקרא פראוור.

מוחמד ברכה: אבל נניח לזה.

מוחמד ברכה: אבל, ריבונו של עולם, קרה אסון.

מוחמד ברכה: כל הדברים מככבים בראש החדשות, חוץ מזה ששני אנשים קיפחו את חייהם, נסחפו על-ידי השיטפון, ואספו את שניהם, שהיו ביחד, כל אחד במקום אחר.

מוחמד ברכה: אם היו אלה תושבי בת-ים, זה לא היה תופס את הכותרות הראשיות בתקשורת?

מוחמד ברכה: לא היה מסע של גלגולי עיניים כאן מעל הדוכן, כמה כואב וכמה קשה?

מוחמד ברכה: אבל השקופים האלה, שאף אחד לא רואה אותם, השקופים בכל מה שקשור לזכויות וכל מה שקשור לתשתיות וכל מה שקשור לחשמל וכל מה שקשור לחינוך – הם גם שקופים בכל מה שקשור לחיים.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

מוחמד ברכה: וזה פשוט כתם על המצח של הפוליטיקה ושל התקשורת בישראל, שלא אמרה: הנה, שני אנשים, בגלל היעדר תשתיות, בגלל תשתיות כמעט לא קיימות – לא כמעט, לא קיימות – אנשים קיפחו את חייהם; והמסקנה היא שצריך ללכת ולראות מה מצבם של 70,000, 80,000, שלא סבלו מניתוק חשמל, כי אין להם חשמל, אבל סבלו מקיפוח חיים.

מוחמד ברכה: וזה באחריותה של הממשלה.

מוחמד ברכה: אם זה לא ביטוי מובהק של התנהגות בשעת-חירום, אני לא יודע אם החוק הזה בא להציל עם הגלידה ועם הסרדינים.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת ברכה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חנא סוייד, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת זחאלקה.

יחיאל חיליק בר: אחרון הדוברים – חבר הכנסת אחמד טיבי.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אינני יודע אם ההמשך והחידוש כמעט האוטומטי של מצב החירום בישראל הוא מטעמי נחיצות או מטעמי נוחות.

חנא סוייד: האם באמת הממשלה צריכה ונחוץ לה מצב חירום בישראל, או שבעצם נוח לממשלה או שהיא לא רוצה להתאמץ ויש עצלנות חקיקתית שמונעת ממנה לתקן את כל הדברים ואת כל התקנות ואת כל החוקים בשביל לבטל את מצב החירום.

חנא סוייד: אינני יודע באמת מה יותר נכון.

חנא סוייד: כי אם אנחנו מדברים על מדינה, דווקא כשצריך פעולה של חירום אנחנו רואים ביומיים האחרונים שבעצם ההתנהלות של כוחות החירום וכוחות ההצלה – הם לא מגיעים לרמה של תגובה אמיתית למצב חירום.

חנא סוייד: ואני אינני בטוח גם שהממשלה, ומדינה כמו ישראל – חברה ב-OECD, חברה בהרבה מועדונים אקסקלוסיביים ויוקרתיים בעולם – באמת רוצה להכיר בעובדה שהיא עדיין מתנהלת לפי מצב חירום.

חנא סוייד: מה המצב הזה?

חנא סוייד: איך יכול להיות?

חנא סוייד: נוחות חקיקתית או עצלנות חקיקתית?

חנא סוייד: ראינו כאן שחוקי-יסוד במדינת ישראל משנים בהוראת שעה, באזהרה של יום-יומיים.

חנא סוייד: כלומר, האפשרויות החקיקתיות קיימות.

חנא סוייד: אבל כנראה יש גורמים ויש סיבות, שכאילו הממשלה רוצה לשמור את המצב הזה לעת מצוא.

חנא סוייד: היא לא יודעת בדיוק איזה מצבים יכולים להגיע או לקרות, שאולי צריכים את מצב החירום הזה.

חנא סוייד: הם לא יודעים שבתדמית מדינה שמתיימרת להיות מדינה מפותחת ומדינת עולם ראשון, התיאור הזה, של התנהלות לפי חוקי חירום, לא מתאים בכלל.

חנא סוייד: משקיעים מחו"ל לא יבואו לכאן אם מצהירים את זה, אם מבליטים את העניין הזה, אם באמת זה עולה לחדשות ולכותרות.

חנא סוייד: אני רק רוצה להזכיר דבר אחד, אדוני היושב-ראש.

חנא סוייד: לפחות חוק אחד אני חושב שצריך את מצב החירום – חוק נכסי נפקדים.

חנא סוייד: זה החוק שעל-פיו המדינה מנשלת מאדמות, לאחרונה גם בירושלים, אנשים שבתקופה מסוימת לא היו אזרחים בישראל, אלא יצאו לכאן או לכאן מסיבות כלשהן – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

חנא סוייד: – – מסיבות אלה ואחרות.

חנא סוייד: הממשלה כן צריכה את חוק מצב החירום, לכן אני לא מקבל את כל התירוצים האלו, כאילו יש עצלנות חקיקתית.

חנא סוייד: יש סיבות שכנראה אנחנו לא מכירים – ואנחנו יוצאים חוצץ נגדן ולא מקבלים אותן.

חנא סוייד: צריך להפסיק את מצב החירום לאלתר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חנא סוייד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו, אחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת אחמד טיבי.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לזכותו של חבר הכנסת מיכאלי, ששמתי לב שהוא הרגיש בושה כשהוא הגיש את ההצעה.

ג'מאל זחאלקה: לא היה לו נוח, הוא עשה את זה לא בשמחה, ואפילו אמר שהוא עושה דבר שהוא לא כל כך מאמין בו.

ג'מאל זחאלקה: זה לזכותו ייאמר.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזו הצעה שאחד התארים שאפשר לתת לה, נוסף על תארים אחרים, זה שהיא מבישה.

ג'מאל זחאלקה: באתי לפני כשעה מהלווייתו של מר עוודאלה עוודאלה בעין-נקובא.

ג'מאל זחאלקה: הוא מת בגלל הפסקת חשמל, מפני שלא הגיע חשמל לבית שלו.

אראל מרגלית: היום הבאנו גנרטור לעין-נקובא.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע, אני הייתי שם.

ג'מאל זחאלקה: באתי משם, ראיתי את הגנרטור, יש לי תמונה שלו, אם אתה רוצה.

ג'מאל זחאלקה: תכף אני אגיד לך משהו על הגנרטור.

ג'מאל זחאלקה: המוות הזה לא היה מחויב המציאות.

ג'מאל זחאלקה: הוא מת מפני שהוא השתמש במכשיר חמצן שפועל בחשמל.

ג'מאל זחאלקה: אין חשמל בבית.

ג'מאל זחאלקה: השכנים שלו תיארו מצב מזעזע.

ג'מאל זחאלקה: השכן שלו אמר לי, ראיתי איך הוא הכחיל; איך הפנים שלו, הגוף שלו – זה לא היה מוות פתאומי.

ג'מאל זחאלקה: ראו איך הוא קמל, מת מול העיניים שלהם.

ג'מאל זחאלקה: התושבים זעקו, התקשרו לכל העולם, בבקשה, תבואו לעזרתנו.

ג'מאל זחאלקה: יש ילדים רבים ביישוב, גם בעין-ראפה וגם באבו-גוש, שהלכו לבית-חולים בגלל קור, בגלל הפסקת חשמל מתמשכת ימים רבים.

ג'מאל זחאלקה: אני שואל – הייתה הפגנה, השתתפתי בהפגנה, הצעירים אמרו, נסגור את כביש 1 אם לא תפתרו לנו את הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: אני עצמי, ואני חושב שגם חברי כנסת אחרים התקשרו, וכשיצאתי מהיישוב הביאו גנרטור גדול ואמרו שיביאו כמה גנרטורים.

ג'מאל זחאלקה: אז אם היה אפשר להביא אותו היום, למה לא הביאו אותו אתמול?

ג'מאל זחאלקה: איך יכול להיות שאתה עובר שם, ככה תיארו לי התושבים את המצב, שליישובים היהודיים הקטנים – גם עין-ראפה זה יישוב קטן – יש חשמל עם גנרטור.

ג'מאל זחאלקה: נכון שהיו בעיות עם עמודי החשמל ועם קווי החשמל, אבל הביאו גנרטורים ענקיים לשם, של מל"ח.

ג'מאל זחאלקה: ראיתי שכתוב עליהם גנרטור של מל"ח, של חברת החשמל.

ג'מאל זחאלקה: היה אפשר להציל.

ג'מאל זחאלקה: מי אחראי לעניין הזה לעזאזל?

ג'מאל זחאלקה: אם יש מצב חירום בזעיר אנפין ולא יודעים לטפל בו, אז את החוק הזה צריך לזרוק לפח האשפה.

ג'מאל זחאלקה: אתם אומרים שאי-אפשר לעשות משהו במצב חירום.

ג'מאל זחאלקה: כל כך הרבה אנשים סבלו בגלל סערה, לא גדולה במיוחד, ואתם באים עם חוק רבתי למצב חירום.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שכאות מחאה – אני קורא לחברי הכנסת, בגלל התנהלות הממשלה, בגלל התנהלות הממלכה בעניין הסערה האחרונה, לא להאריך את הצו הזה או לא להאריך את החוק הזה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: אחרון הדוברים כאמור – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן תתקיים ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: אני זוכר את עצמי, מאז שאני בכנסת, מדבר כל פעם מחדש כנגד ההחלטה האוטומטית להאריך את הצווים לשעת-חירום.

אחמד טיבי: ההצבעה האוטומטית, של כמעט כל חברי הכנסת, יחד עם הממסד ועם המנגנון ויהי מה, אף שרבים מאלה שמצביעים בעד, הם נגד.

אחמד טיבי: למשל, במפלגת העבודה תמיד אומרים, אנחנו מצביעים בעד.

אחמד טיבי: חלק מהם, הם נגד, אבל מצביעים בעד.

מרב מיכאלי: במצב החירום?

מרב מיכאלי: באמת?

אחמד טיבי: יש מצב חירום.

אחמד טיבי: האמת, מה היה קורה אם לא הייתם מצביעים בעד?

אחמד טיבי: מה היה קורה אם הגיע סוף החודש, ואין מצב חירום?

אחמד טיבי: מצב החירום היה צריך להיות נכונות ומוכנות חירום לפני הסערה של מזג האוויר, למשל.

אחמד טיבי: להיות מוכנים.

אחמד טיבי: מי שהופתע, נכשל.

אחמד טיבי: כי כל הזמן דיברו על "אלקסה" ועכשיו מדברים על "נטשה".

אחמד טיבי: נשאלת השאלה: מי אחראי?

אחמד טיבי: אני מתרעם, אדוני היושב-ראש, על העובדה שכל הזמן אמרו, טוב שלא היו קורבנות בנפש בגלל הסערה.

אחמד טיבי: איך לא היו קורבנות בנפש?

אחמד טיבי: שני הצעירים אשרף ומרעי אלסאנע שנהרגו ונסחפו בוואדי בדרום, הם לא קורבנות הסערה?

אחמד טיבי: המשפחות שלהם לא מתאבלות עליהם בגלל הסערה?

אחמד טיבי: זו לא טרגדיה אנושית?

אחמד טיבי: חוץ מזה, מה שמתרחש בירושלים וסביב לה.

אחמד טיבי: ירושלים זה לא רק כביש 1 או 443, ירושלים זה אבו-גוש, אדוני השר פרי, זה הכפרים מסביב, זה עין-ראפה.

קריאה: עין-ראפה – – – הגיע – – –

אחמד טיבי: אני, כמוך וכמו חבר הכנסת זחאלקה, התקשרנו לחברת החשמל.

אחמד טיבי: אני התקשרתי ליושב-ראש חברת החשמל, הבטיחו היום, היום אמרו שהגיע, היה אפשר שיגיע קודם.

אחמד טיבי: דבר שני, התרעומת של התושבים, שכל הכפרים מסביב – – –

ג'מאל זחאלקה: באבו-גוש יש שכונות שלמות שאין בהן חשמל.

אחמד טיבי: שואלים תושבי אבו-גוש, למה לכל אלה מסביב הגיע ודווקא לנו אין.

אחמד טיבי: הם במקרה, במקרה, ערבים.

אחמד טיבי: הם לא מתכוונים, הם במקרה ערבים, לכן לא נותנים להם.

אחמד טיבי: זה יישוב ערבי.

אחמד טיבי: בית-ג'ן, אתם יודעים מה היה בבית-ג'ן?

אחמד טיבי: יש אישה שיצאה 4 קילומטר ברכב – עד ששלחו לה אמבולנס.

אחמד טיבי: בבית-ג'ן, אחד היישובים המוכים בסערה הזו.

אחמד טיבי: קיבלתי טלפונים ביום השלישי – – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

אחמד טיבי: לכן, אדוני היושב-ראש, אלה מצבי חירום, לא ההחלטה האוטומטית וההצבעה האוטומטית של חברי הכנסת.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שרים, נא לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שנעבור להצבעה, אני רק רוצה לעדכן את חברי הכנסת ומבקש גם מהשרים הרלוונטיים, יושבי-ראש הוועדות הרלוונטיות בכנסת, שהן העבודה, הרווחה והבריאות; כלכלה; חוקה, לשים לב לדברי.

יולי יואל אדלשטיין: לפני כשעתיים התקיימה בלשכתי ישיבה ביוזמתם הברוכה של חברי הכנסת אריה דרעי ואברהם מיכאלי יחד עם היועץ המשפטי של הכנסת ונציגים נוספים של הלשכה המשפטית שבה הם הציגו לי את העניין כפי שהציגו אותו גם מעל הדוכן במליאת הכנסת לגבי ההארכה של מצב החירום.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כרגע מאריכים, במידה שהמליאה תאשר, את הצו בחמישה חודשים נוספים.

יולי יואל אדלשטיין: ואני כבר אומר, יש לי מעין מפת דרכים, כמו שפופולרי לומר, של הפעולות שאנחנו צריכים לנקוט על מנת שבחודש מאי לא נמצא את עצמנו עם עוד הארכה כשיש המון דברים מיותרים.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא אומר, שימו לב לדיוק, אני לא אומר שלא תהיה הארכה של צו חירום, אלא יש המון דברים שהם לא מן העניין ולא מן המניין, משרדי ממשלה שהם פחות רלוונטיים.

יולי יואל אדלשטיין: ואם ועדות בכנסת ואם הלשכות המשפטיות במשרדים הרלוונטיים יעבדו בחודשים הקרובים, חלק גדול מן הדברים לא נצטרך להאריך, הם יעברו לפסים הרגילים.

יולי יואל אדלשטיין: מה ששייך למצב החירום יהיה שייך למצב החירום, מה שלא – יוצא משם.

יולי יואל אדלשטיין: אבל זה אי-אפשר להחליט מלשכת היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: כאן אני רק יכול להזכיר לכל הוועדות ולכל משרדי הממשלה, אם ישתפו פעולה אז אולי חלק מן הנאומים יהיו מיותרים בעוד חמישה חודשים.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו מצביעים: המלצת הוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט בעניין הכרזה על מצב חירום.

יולי יואל אדלשטיין: מי שבעד המלצת הוועדה יצביע בעד, מי שמתנגד מטבע הדברים יצביע נגד.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד ההמלצה – 53 נגד – 12 נמנעים – אין המלצת הוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט בעניין הכרזה על מצב חירום נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 53, 12 מתנגדים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי המליאה אישרה את המלצת הוועדה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת אברהם מיכאלי להודות לאלה שעסקו במלאכה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש בינתיים מסגן מזכירת הכנסת להודיע הודעה למליאה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 198), התשע"ד–2013, שהחזירה ועדת הכספים.

נאזם בדר: החלטת ועדת הכספים לגבי הצווים הבאים: צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (הוראת שעה מס' 5), התשע"ג–2013; צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 27), התשע"ג–2013; צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 28), התשע"ג–2013.

נאזם בדר: החלטת ועדת הכנסת כדלקמן: הצעה לתיקון סעיפים 6, 8, 21, 41, 60, 61, 64, 77, 90, 97, 102 ו-121 לתקנון הכנסת; הצעה לתיקון סעיף 100 לתקנון הכנסת, וכן, הצעה לתיקון סעיף 62 לתקנון הכנסת.

נאזם בדר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, זו גם הזדמנות להודות לך על העיסוק במלאכה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אברהם מיכאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

אברהם מיכאלי: אני רוצה גם להודות.

אברהם מיכאלי: ישנו צוות שעובד פה באופן אינטנסיבי, אדוני היושב-ראש, מול משרדי הממשלה יחד אתנו וצריך להודות להם, כי הם יושבים כמעט חודשיים ומנהלים אתם את המשא-ומתן הלא-נעים, עם הצוות של המשרדים, כדי שיזדרזו ויסיימו את העבודה.

אברהם מיכאלי: אני מודה לעורכת-דין מירי פרנקל-שור ועורך-דין עידו בן-יצחק והצוות של ועדת החוץ והביטחון, שהם בעצם אלה שמתאמים את כל הפעילות הזאת.

אברהם מיכאלי: ואני מקווה, אדוני היושב-ראש, שאנחנו ניכנס לאיזה עבודה אינטנסיבית אתם, עם המשרדים ועם יושבי-ראש הוועדות, כדי שנוכל להיות מבשרי טובות בעוד כמה חודשים.

אברהם מיכאלי: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים, אם ירצה השם, מחר, יום שלישי, י"ד בטבת תשע"ד, 17 בדצמבר 2013, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: היזהרו בדרכים.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.