ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 86, 2013-12-03 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ל' בכסלו תשע"ד, 3 בדצמבר 2013, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נתחיל בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: לצורך ההרשמה אני אבקש מחברי הכנסת להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ההצבעה מופעלת.

יולי יואל אדלשטיין: תכף יביאו לי את התוצאות המרשימות של ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אני אבקש מחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס בינתיים לפתוח.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, דקה לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מצנע.

מנחם אליעזר מוזס: חג אורים שמח.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, אתמול בלילה קרה מקרה מזעזע.

מנחם אליעזר מוזס: בחור בן 15, תלמיד ישיבת בעלז, בשם יוסף רוטנר, חזר מהדלקת נרות חנוכה אצל הוריו, חזר לישיבה בבית-חלקיה – אותו צומת מקולל שרק לפני שנה כלה לפני נישואיה נהרגה שם – ירד מהאוטובוס, חצה את הכביש.

מנחם אליעזר מוזס: אין במקום רמזור.

מנחם אליעזר מוזס: באה מכונית "מרצדס", פגעה בו והרגה אותו במקום.

מנחם אליעזר מוזס: כאשר שאלתי, לא עכשיו, כבר מזמן, את משרד התחבורה מדוע אין רמזור במקום הזה, הסבירו שיש מדד מתי עושים רמזור בכזה כביש ומתי לא.

מנחם אליעזר מוזס: במילים אחרות – יש תעריף דמים, כמה דם צריך להישפך על מנת שיעשו רמזור.

מנחם אליעזר מוזס: ושמעתי תשובה, כאשר שאלתי על כביש 38 לבית-שמש, מה יהיה הסוף, אז אמרו – לא הצטברו בשנה אחת שמונה הרוגים, אז תעריף הדמים עדיין לא מאפשר לעשות את ההרחבות.

מנחם אליעזר מוזס: רבותי, אנחנו למדנו – נפש אחת זה עולם מלא.

מנחם אליעזר מוזס: מה קורה לנו?

מנחם אליעזר מוזס: לפי תעריפי דמים זה הולך כאן?

מנחם אליעזר מוזס: לפי זה זה בנוי?

מנחם אליעזר מוזס: הרי עולם ומלואו, חשך עולמם של הורים שאיבדו ילד בן 15, שסך הכול חזר מהדלקת נרות חנוכה.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שצריכים לתת את הדעת, לחשוב קצת אחרת על המשמעות של כל יחיד בישראל.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמרם מצנע, ואחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

עמרם מצנע: חנוכה שמח.

עמרם מצנע: יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, אתמול קיימנו דיון בנושא הטבח בכפר-קאסם.

עמרם מצנע: כזכור, הכנסת במליאתה דחתה את הבקשה להעלות את הנושא על סדר-היום.

עמרם מצנע: אני חשבתי שהנושא לא רק שהוא מספיק חשוב אלא הוא חשוב מאוד, לא רק כדי ללמוד את ההיסטוריה אלא גם כדי ללמוד את הלקחים, שהם ישימים גם עד עצם היום הזה.

עמרם מצנע: הייתי מאוד מרוצה שבדיון בוועדה, שבדרך כלל משתתפים בו מעט חברי כנסת, השתתפו מעל 15 חברי כנסת, כמעט מכל סיעות הבית, וכולם ביחד, הייתי אומר בהסכמה די רחבה, מסכימים שהטבח בכפר-קאסם היה אירוע חמור ביותר, אירוע קשה ביותר, אירוע שהיה שמונה שנים אחרי הקמת המדינה, כשהמדינה עוד בעצם התפתחה וקבעה את כללי ההתנהגות, והאירוע הזה היה מכונן בכך שזו הייתה הפעם הראשונה והפעם הכמעט-יחידה – דרך אגב, כשבודקים את ההיסטוריה של עמים שונים – שבה בית-המשפט קבע קביעות מאוד ברורות על המשמעות של פקודה בלתי חוקית בעליל, שכל חייל, שוטר, אסור לו למלא אותה, והוא יעמוד לדין פלילי אם הוא ימלא אותה.

עמרם מצנע: הקביעות של ד"ר בנימין הלוי, זיכרונו לברכה, שעמד בראש ההרכב, נכונות עד היום, אין צורך לשנות בהן אפילו מילה אחת.

עמרם מצנע: אנחנו כמובן נפנה אליך, יושב-ראש הכנסת, כדי שהיום הזה, 29 באוקטובר, יוזכר גם כיום מיוחד בכנסת, כמו כמובן לימוד בבתי-הספר התיכוניים וביחידות צה"ל על הטבח שאירע בכפר-קאסם, כתם בהיסטוריה של מדינת ישראל.

עמרם מצנע: אבל כשמוכנים לשים את הכתם הזה על השולחן, לדבר עליו, להבין את המשמעויות ולמנוע דברים כאלה בעתיד, יש לזה חשיבות עצומה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמרם מצנע, יושב-ראש ועדת החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איציק שמולי, ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, חג שמח, אני רוצה להעלות את נושא המים, תאגידי המים.

איציק שמולי: מחר מגיעה חקיקת משנה לוועדת הכלכלה, שבעצם קובעת באופן תקדימי שתאגידי המים, במסגרת אותם הכללים, תינתן להם האפשרות לנתק אנשים, חייבים, גם בתי-עסק קטנים או בינוניים, ממים, כמובן, כי הם חייבים.

איציק שמולי: יש פה, אדוני היושב-ראש, תקדים מאוד מאוד מסוכן.

איציק שמולי: ראשית, מבחינה מהותית.

איציק שמולי: מי שרשאי, מי שיכול, מי שצריך להורות על ניתוק ממים, שזה מצרך יסודי ובסיסי, זו רשות ציבורית, שמסוגלת להסתכל על האינטרס הציבורי הרחב של העניין, ולא גופים פרטיים, שכמובן לעתים עצם הניתוק של אותו בן-אדם ממים משרת את העלאת הרווחים שלהם.

איציק שמולי: וגם, שלא לומר, ככה, לאן אנחנו הולכים – זה בעיני לא רק סמלי שדווקא בשבוע שבו מתפרסמות הוצאות מטורפות, בעיקר הוצאה לא נורמלית על מים בבית ראש הממשלה, פי-57 מחשבון שמקבלת משפחה ממוצעת במדינת ישראל, דווקא באותו שבוע מקדמת ממשלת ישראל חקיקה שהמשמעות שלה שביום המחר ניתן יהיה בקלות רבה יותר לסגור את השיבר לאלה שאין להם.

איציק שמולי: זה דבר שאסור לתת לו לעבור, ואני מקווה שמחר גם חברי האופוזיציה וגם חברי הקואליציה בוועדת הכלכלה ייאבקו על הדבר הזה.

איציק שמולי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

עליזה לביא: חג שמח, חנוכה שמח, ראש חודש – ראש חודש טבת היום.

עליזה לביא: ראש חודש טבת בקהילות צפון-אפריקה נקרא ראש חודש הבנות.

עליזה לביא: נשים בקהילות בצפון-אפריקה – אלג'יריה, מרוקו, תוניסיה – נוהגות לחגוג את ראש החודש הזה כחג של נשים, חג הבנות.

עליזה לביא: הן יושבות יחד, עם מאכלים מיוחדים, עם טקס של הנשים עצמן, לזכר חלקן של הנשים בחג החנוכה, בנס חג החנוכה – הסיפור שמיוחס ליהודית בספרות החיצונית – והמקום המאוד-מאוד מיוחד של נשים בתוך חג החנוכה.

עליזה לביא: מהמקום המיוחד הזה של נשים אני רוצה לדבר על אישה נפלאה, מיוחדת במינה, שעזבה אותנו לפני שבוע.

עליזה לביא: לא כל כך שמנו את הלב לכך, כי באותו היום נפטר גם אריק איינשטיין.

עליזה לביא: ואני רוצה לדבר היום, אדוני היושב-ראש, על הרבנית ברכה קאפח, שהלכה לעולמה בשיבה טובה, בגיל 93.

עליזה לביא: היא הקדישה את כל חייה לגמילות חסדים, עזרה לזולת ודאגה לחלשים.

עליזה לביא: עוד בטרם מלאו לה 20 הקימה הרבנית קאפח את עמותת הצדקה הראשונה.

עליזה לביא: לאורך השנים פעילותה הלכה והתרחבה והיא הקימה מפעלי חסד רבים, וכך למעשה במשך 75 שנים היא סייעה לעשרות אלפי אנשים.

עליזה לביא: הרבנית קאפח דאגה לחלק מזון לנזקקים, בגדים למשפחות מעוטות יכולת, צעצועים לילדים, פעילות לילדים בחופש הגדול, עוד לפני שזה היה בכלל על סדר-היום של החברה בישראל.

עליזה לביא: וכמובן, המפעל הגדול העצמי שלה היה קמחא דפסחא – לחג הפסח.

עליזה לביא: בשנת 1992 הוענק לה התואר "יקירת ירושלים" וב-1999 הוענק לה פרס ישראל על תרומתה המיוחדת לחברה ולמדינה.

עליזה לביא: יהי זכרה ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חבר הכנסת אייכלר.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זה היה לפני כמה לילות, באמצע הלילה: האבא, ההורה, שמע צעקות של אמו, קם, ולהפתעתו ראה את בנו בן ה-17, אחד מתוך שניים, מנסה לחנוק את הסבתא.

עיסאווי פריג': האבא נבהל וקיבל שוק, תפס את הבן.

עיסאווי פריג': הבן היה בעולם אחר, לא ער למעשיו.

עיסאווי פריג': הוא לקח את הבן, הרגיע אותו וגילה לתדהמתו: הבן חי על סמי פיצוציות, או מה שאנחנו קוראים סמי "חגיגת" או "מיסטר נייס" למיניהם.

עיסאווי פריג': האבא היה חסר אונים; ניגש למשטרה, אמרו לו: הכול מתנהל על-פי חוק.

עיסאווי פריג': יצרנים וספקים – משחק חתול ועכבר.

עיסאווי פריג': האבא, חסר אונים, אמר לי לפני כמה ימים שהוא חושב לקחת את החוק לידיים, והוא מהרהר, כי הוא הולך להפסיד את בנו הבכור.

עיסאווי פריג': אנחנו כאן, כחברים, כמחוקקים, כחברי הכנסת, מול עינינו עוברים מקרים טרגיים של ילדים שאנחנו מפסידים בגלל מה שקרוי סם ורעל שמסתובב חופשי ברחובותינו.

עיסאווי פריג': לשם הדגמה, בכפר-קאסם בלבד 350 מקרים של ילדים צעירים שנתקפו במתקפה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עיסאווי פריג': אני קורא לכל חברי הבית, אדוני היושב-ראש: צריך לשים יד על זה.

עיסאווי פריג': הספק והיצרן, החתול והעכבר, לא יותר פיקחים מהחוק ומאתנו.

עיסאווי פריג': צריך להוציא את הרעל הזה מחוץ לחוק, בכל צורותיו.

עיסאווי פריג': תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חנוכה שמח.

ישראל אייכלר: אני רוצה להתייחס לדברים, לאירוע שדיבר עליו חברי הרב מוזס, תאונת דרכים שהייתה אתמול.

ישראל אייכלר: מה שמחריד בתאונה הזאת שזה היה כל כך צפוי.

ישראל אייכלר: דיברתי היום עם ראש המועצה ועם מנכ"ל משרד התחבורה, ומתברר שהיו להם דיונים.

ישראל אייכלר: רק ב-10 באוקטובר 2013 היה שם דיון, לפני חודש.

ישראל אייכלר: ראש המועצה אומר: צריך שם רמזור; מהנדס מע"צ אומר: צריך שם רמזור; מפקח התעבורה אומר: לא, רק גשר להולכי רגל.

ישראל אייכלר: אגב, זה עולה פי-שבעה.

ישראל אייכלר: גם מנכ"ל משרד התחבורה אומר: רק גשר, כי זו סכנה.

ישראל אייכלר: מה שמחריד, שאתה חושב שמשקיעים כל כך הרבה כסף בכל מיני זכויות אדם ודברים כאלה, ופה מדובר בצומת שידוע – אמר הרב מוזס שהיו שם רק שבע תאונות ולא שמונה תאונות, אז עדיין זה לא עומד ברף הדמים של להציב רמזור.

ישראל אייכלר: כל תאונה היא אסון, ויש דברים שבהם זה הגורם האנושי, אבל יש דברים שאפשר למנוע על-ידי תשתיות.

ישראל אייכלר: משקיעים מיליארדים בתשתיות, ופה מדובר ברמזור שעולה מיליון שקל, במושב שלומדים שם מאות תלמידים, גרים שם מאות תושבים ואלפי אורחים באים במשך השנה.

ישראל אייכלר: אנחנו יודעים שהכול משמים, אבל החובה שלנו – וגם אנחנו יודעים שההבדל בין אסון להצלה הוא שבריר של שנייה – אין סומכין על הנס.

ישראל אייכלר: החובה שלנו היא "ונשמרתם מאד לנפשתיכם", ואני לא יכול להירגע מול המחשבה שיש מקומות שאם היה שם רמזור או גשר להולכי רגל לא היו מאבדים שם חיים יקרים.

ישראל אייכלר: זה הזמן לקבוע שלא לתת לוויכוח בין פקידים, שכל אחד מהם התכוון לטובה, לסחוב דברים עד שקורה אסון.

ישראל אייכלר: צריך לעשות את זה לפני שהוא יקרה.

ישראל אייכלר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת שמעון אוחיון.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, התבשרנו אתמול שהמשטרה פנתה לבית-משפט ובמעמד צד אחד הוציאה צו המורה לכלי התקשורת במדינת ישראל למסור לה את מקורותיה ואת כל החומר שהצטבר אצלה, בעיקר חומר צילום, על הפגנות שהיו בשבת נגד חוק פראוור, תוכנית פראוור, בעצם לנישול הבדואים מאדמתם.

באסל גטאס: אני הייתי בכל ההפגנות, כולל בהפגנה של תושבי שפרעם ביום חמישי האחרון, בזמן הוצאת גזר-הדין לנאשמים בהרג הטרוריסט המחבל נתן זאדה, וראיתי את המשחק שמשחקת המשטרה בנושא צילום.

באסל גטאס: למשטרה לא חסר חומר צילום.

באסל גטאס: אני אומר לכם, כל חמישה מטרים עמד שוטר עם מצלמה, ולא רק עמדו עם מצלמות – הם אפילו היו מקור להתגרות בצעירים, כי אני ממש ראיתי איך הם מצלמים בקלוז-אפ, ככה באים למפגינים אחד-אחד.

באסל גטאס: בחצר של בית-המשפט המחוזי בחיפה הצעירים החליטו לעשות אתם משחק חתול ועכבר, אז שמו את הכאפיות שלהם מול המצלמות.

באסל גטאס: הלכה המשטרה, כמו באמת ילדים קטנים, הביאו סולם, סולם ענק; עלו שוטרים על הסולם כדי לצלם, ואז הצעירים, יצירתיים, עשו מהכאפיות שלהם תקרה מול המצלמות שבאות מעל, וזה, הצילום המפורסם של קהל ענק המכסה את עצמו בכאפיות, התפרסם בכל העולם, הודות לרצון של המשטרה לצלם בכל מחיר.

באסל גטאס: אז צילומים יש.

באסל גטאס: זה הופך להיות באמת שימוש ציני בכלי התקשורת כאמצעי לספק חומר חקירה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

באסל גטאס: ובמדינה דמוקרטית זה לא יאה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת שמעון אוחיון, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, אני רוצה לומר כמה מילים על תוצאות מבחני פיז"ה שהתפרסמו היום.

שמעון אוחיון: לכאורה יש אולי שיפור במקום אחד בהישגים במתמטיקה: במקום 41, מקום 40.

שמעון אוחיון: שמחת עניים הייתי קורא לזה, ובוודאי כשעל-פי הלמ"ס אנחנו צופים מחסור גדול מאוד – אנחנו צופים תוך ארבע, חמש שנים מחסור של 8,000 מורים, כמחציתם במדעים מדויקים, כולל מתמטיקה.

שמעון אוחיון: יתרה מזאת, אותם מורים מהעלייה הנכבדה מחבר המדינות, שבאו משם ולימדו מתמטיקה ומלמדים מתמטיקה, עומדים לפרוש, כך שהמחסור ילך ויגבר.

שמעון אוחיון: עוד להוסיף על כך, הפערים בין השכבות הסוציו-אקונומיות החזקות לחלשות הולכים וגדלים, כפי שגם הגברת גליקמן, מנהלת ראמ"ה – הרשות לאמצעי מדידה במערכת החינוך – מעידה.

שמעון אוחיון: אם במגזר הערבי הפער בין הקבוצות החלשות לקבוצות החזקות עומד על 50 נקודות, הפער במגזר היהודי עומד על כ-90 נקודות.

שמעון אוחיון: אנחנו חייבים להתעשת, להשקיע במורים, למשוך אותם גם על-ידי תנאי שכר הולם.

שמעון אוחיון: לא להשאיר אותם בכיוון ההיי-טק בלבד, אלא להביא אותם למערכת החינוך כדי שנוכל להביא להישגים טובים יותר.

שמעון אוחיון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמעון אוחיון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, אתמול נכחתי בבית-משפט במשפט של הצעירים שעצרו אותם, המשטרה, אחרי מה שקרה בחיפה.

עפו אגבאריה: לדעתי המשטרה משתמשת בדרכים פסולות.

עפו אגבאריה: חוץ מהצילום וההתגרות המאוד-נבזית מצד המשטרה, אני גם יכול להצביע על נוכחות של מסתערבים בתוך הקהל והם שהתחילו את הפרובוקציה.

עפו אגבאריה: ואני מבקש מהשר לביטחון פנים לבדוק את הדברים האלה.

עפו אגבאריה: וכאשר הם מבקשים מהצלמים שלהם את התמונות, שיראו גם לכל האוכלוסייה את הצילומים של המסת

עפו אגבאריה: ערבים שהתחילו את הפרובוקציה.

עפו אגבאריה: זה נורא מרגיז וחורה, בכל משטר דמוקרטי, כאשר יש הוראה, לא בקשה, של המשטרה מהצלמים של אמצעי תקשורת אחרים להעביר למשטרה את הצילומים מהאירועים האלה.

עפו אגבאריה: זה לא נעשה במשטר דמוקרטי.

עפו אגבאריה: זה נעשה במשטרים שמדינת ישראל הכי הרבה מבקרת, וטוב שהיא תבקר את עצמה בזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, בהמשך לדברי חברי הכנסת גטאס ואגבאריה, אני רוצה להתריע על שתי תופעות שהתרחשו בהפגנות של יום שבת.

דב חנין: תופעת המסתערבים, שהמשטרה מפעילה בתוך הפגנות אזרחיות בתחומי מדינת ישראל, היא תופעה חמורה, מסוכנת.

דב חנין: ישנן טענות קשות על כך שהמסתערבים, כמו שאמר חבר הכנסת אגבאריה, הם אלה שאחראים לחימום האווירה ולפיצוץ האירועים.

דב חנין: ההתנהלות הזאת מעוררת הרבה מאוד כעס.

דב חנין: היא יכולה ליצור מצבים מסוכנים מאוד לכל האנשים המעורבים בעניין הזה.

דב חנין: ואני קורא מעל הבמה הזו לשר לביטחון פנים לבחון את כל הסוגיה הזו באופן מעמיק ולשנות את אופן ההתנהלות של המשטרה בנושא הפעלת מסתערבים בהפגנות אזרחיות.

דב חנין: הסוגיה השנייה – – –

עמרם מצנע: – – – זה קיים גם בהפגנות ישראליות, ששוטרים ללא מדים מסתובבים בקהל – – –

דב חנין: ובדרך כלל לא זורקים אבנים.

עפו אגבאריה: אבל – – –

עמרם מצנע: – – –

דב חנין: בדרך כלל.

עמרם מצנע: – – –

קריאות: – – –

דב חנין: בכל מקרה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה גם להתריע על המהלך החמור והמסוכן של המשטרה בדרישתה מאמצעי תקשורת להעביר לידיה חומרי צילומים שנעשו בזמן ההפגנות.

דב חנין: התקשורת איננה זרועה הארוכה של המשטרה.

דב חנין: בקשת המשטרה בעניין הזה היא בקשה שמעידה על ליקוי מאורות מאוד עמוק ומאוד רציני.

דב חנין: אני מברך על עמדת אמצעי התקשורת המובילים בחברה הישראלית, בהתנגדות שלהם לדרישה הזו.

דב חנין: למשטרה יש הרבה מאוד אמצעים.

דב חנין: יש לה היום הרבה יותר אמצעים ממה שהיו לה בעבר כדי לבצע חקירות שהיא מעוניינת בהן, כדי לאתר אנשים אם היא מעוניינת לאתר אותם.

דב חנין: ואין לה שום צורך, אין שום מקום לדרישה מאמצעי התקשורת לשמש סוכנים משטרתיים.

דב חנין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חבר הכנסת דב חנין, אני רק יכול להמליץ לך: חפש בארכיון; לפני עשר שנים הגשתי הצעת חוק, שלא התקדמה יותר מדי, על איסור שימוש – תיקון לחוק השב"כ: איסור שימוש במה שמכונה agent provocateur, סוכן מסית.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי הרב – –

דב חנין: הגיע הזמן – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – הייתה תמימות דעים בין כל זרועות הביטחון למה החוק הזה, אסור שיעבור בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אז אולי תנסו בכנסת הנוכחית.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא חותם על חוקים בכנסת – – –

עפו אגבאריה: אז בוא נשלב ידיים, אולי נקדם את זה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא חותם על חוקים, אבל תיקח כמה אנשים מן הקואליציה שמבינים.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאתם מבינים, אני הגשתי את החוק בעקבות היותי עד להפגנה, לא ההפגנה בחיפה, אלא בכפר-מימון ובמקומות אחרים.

יולי יואל אדלשטיין: אז כדאי פעם אחת לשים לזה קץ.

יולי יואל אדלשטיין: סוכנים תמיד היו ויהיו.

יולי יואל אדלשטיין: סוכן שמסית לאלימות זאת תופעה פסולה, שגם נגמרת לפעמים כפי שהיא כבר נגמרה במדינת ישראל פעם אחת.

יולי יואל אדלשטיין: אז כדאי, כדאי לשים לזה לב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בועז טופורובסקי – בבקשה, אדוני.

בועז טופורובסקי: אדוני היושב-ראש – –

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

בועז טופורובסקי: – – בשבוע האחרון, בין 26 בנובמבר ועד 3 בדצמבר, נהרגו בתאונות דרכים חמישה בני-אדם.

בועז טופורובסקי: ביום חמישי, 28 בנובמבר, נהרג ג'האד שילי, בן 24, מכפר מע'אר, בתאונה בצומת-חנניה על כביש 85.

בועז טופורובסקי: ביום שישי, 29 בנובמבר, נהרג רוכב אופניים מהתנגשות עם רכב על כביש 444.

בועז טופורובסקי: ביום שבת, 30 בנובמבר, מת מפצעיו נהג רכב פרטי אשר היה מעורב בתאונת שרשרת עם מונית שבועיים לפני כן בכביש 55.

בועז טופורובסקי: אתמול נהרג נער, תלמיד ישיבה בן 15, מפגיעת רכב, בכניסה למושב בית-חלקיה.

בועז טופורובסקי: הרוג נוסף אתמול הוא גבר כבן 30, שנקטל בתאונת דרכים בירידה מכביש 431 לכיוון באר-יעקב.

בועז טופורובסקי: אנו חוגגים את חנוכה, ולצערי נס בדרכים לא יהיה.

בועז טופורובסקי: החובה להציל חיים היא עלינו.

בועז טופורובסקי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בועז טופורובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

מיכל רוזין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מה אמורה לעשות עובדת ניקיון באוניברסיטה העברית כשחברותיה לעבודה מספרות לה שהן מוטרדות מינית?

מיכל רוזין: כנראה לשתוק.

מיכל רוזין: פאטמה שיתאווי עבדה בניקיון האוניברסיטה ב-13 השנים האחרונות.

מיכל רוזין: מאז 2010 היא שימשה יושבת-ראש ועד עובדי הניקיון במעונות.

מיכל רוזין: כשחברותיה לעבודה פנו אליה וסיפרו שהוטרדו מינית על-ידי האחראים עליהן, היא פנתה לאגודת הסטודנטים בבקשה לעזרה.

מיכל רוזין: מאז היא נאלצה להתמודד עם התנכלויות, השעיה ולבסוף פיטורים.

מיכל רוזין: פניתי להנהלת האוניברסיטה בדרישה להחזיר את פאטמה לעבודתה ולדאוג לסביבת עבודה נקייה מהטרדות ואלימות מינית עבור הסטודנטיות והסטודנטים, המרצות, המרצים, וכמובן עובדות ועובדי הקבלן, שכלפיהם מתנערים מאחריות כוללת.

מיכל רוזין: צר לי, לאחרונה אני מתביישת מאוד באקדמיה הישראלית.

מיכל רוזין: האקדמיה הישראלית צריכה להיות חוד החנית במאבק לשוויון ולצדק חברתי, והיא כושלת בתפקידה.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, גם אני – בקשר להפגנות שהיו בסוף השבוע.

אלעזר שטרן: ואני, ברשותכם, רוצה לחבר את זה לתפקיד שלנו כמשפיעים, אולי גם כחלק מעיצוב דעת הקהל, ולדעת שהסכנה היא כשאתה סוחב אנשים עם הצהרות קיצוניות למקומות קיצוניים, וזה לא משנה עכשיו אם זה דווקא העיסוק בעניין הבדואים; זה נכון, אותו דבר, במה שאנחנו עושים בוועדה לשוויון בנטל, וזה נכון גם בהתבטאויות אחרות בענייני דת, בענייני גבולות, בענייני התנתקויות – כל אחד ייקח את זה לאן שהוא רוצה.

אלעזר שטרן: אין לנו הפריבילגיה ליהנות מכך שאנחנו נחשוב שנוביל קהל או עדר, ונריץ אותו עד שפת התהום ושם נעצור.

אלעזר שטרן: תמיד כשאנחנו נחליט לעצור יש כאלה שימשיכו קדימה, והתוצאות האלה הן באמת הרות אסון.

אלעזר שטרן: אני חושב שלצד החובה שלנו לייצג את המגזרים, או את העמדות, יותר נכון, שכל אחד מאתנו מייצג, כשאנחנו עושים את זה באופן קיצוני, שנדע שאנחנו לא נעצור את אותו ציבור בנקודה שבה אנחנו נחליט לעצור.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב מרגי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – אחרון הדוברים להיום, חבר הכנסת שמעון סולומון.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, אנחנו עדיין מבושמים מההכרזות על עודף ההכנסות על ההוצאות, וזה עלול לתת לנו מצג שווא או אשליה.

יעקב מרגי: אנחנו עדים יום-יום לפרסומים על גלי פיטורים שכבר נעשו ועל גלי פיטורים שצפויים.

יעקב מרגי: רק בחודש אוקטובר הצטרפו למעגל האבטלה מעל 14,000 מפוטרים.

יעקב מרגי: לכן, אני חושב שגם הכנסת צריכה לייחס לזה חשיבות, ולתת עדיפות להצעות לסדר-היום שקשורות, או לדיונים שקשורים לאבטלה ההולכת וגואה.

יעקב מרגי: מה גם שאנחנו יודעים שגם אלה שמועסקים – חלק גדול מהמועסקים חיים מתחת לקו העוני.

יעקב מרגי: אז נחשוב על אלה שמצטרפים כשאין להם, והממשלה והמדינה – אני חושב שבכלל, העודף השנה, חלק גדול ממנו צריך ללכת ליצירת מקומות תעסוקה חדשים, לקלוט את אותם מפוטרים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמעון סולומון – בבקשה, אדוני.

שמעון סולומון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, לפני שבוע, שבועיים ביקרתי בארגון שנקרא "השומר החדש".

שמעון סולומון: צעירים, בנים לבני משק, קצינים, חיילים משוחררים, לקחו יוזמה כדי להגן על הבקר, על ציוד חקלאי, מהגנבות המתחוללות גם בצפון וגם בדרום, כאילו אין דין ואין דיין; הכול פרוץ.

שמעון סולומון: למרבה הצער, לפעמים אפילו יודעים מי הם אלה שגונבים, אבל המשטרה לא תמיד מגיעה; גם כשמצביעים על אותם אנשים שגונבים והורסים את הציוד החקלאי, לא תמיד המשטרה מגיעה לטפל בנושאים האלה.

שמעון סולומון: ביליתי שם חצי יום, ולשמחתי ראיתי שם בחורים ובחורות, צעירים וצעירות, מכל רחבי הארץ, חדורי מוטיבציה, עושים עבודה התנדבותית כדי להגן.

שמעון סולומון: חשוב שהמשטרה תסייע להם.

שמעון סולומון: אם הם לא יזמו את זה, לפחות עכשיו שתעזור להם.

שמעון סולומון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת סולומון.

יולי יואל אדלשטיין: אתה עדיין בגיל שאתה יכול להשתתף אתם; אנחנו כבר לא כל כך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכל אלה שהשתתפו היום בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/526).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת חוק לקריאה ראשונה – הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 22) (קיום קשר עם קטין ואחראי על קטין בשפתם), התשע"ד–2013, של חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה וקבוצת חברי כנסת; כאמור, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה גם תציג את הצעת החוק לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

פנינה תמנו: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר, שר הרווחה מאיר כהן, תיקון 22 לחוק הנוער (טיפול והשגחה) נובע מצורך אמיתי של הגנה על זכויות אדם.

פנינה תמנו: כאשר מדינה כמו מדינת ישראל, שבה אלפי ילדים מוצאים מהבית מדי שנה בשל הפעלת החוק הזה, ובתוך הנתונים הללו אנחנו רואים שאחוזים מאוד גבוהים מהילדים המוצאים מהבית הם בעצם ילדי עולים, הרי אך ברור שאנחנו נבוא ונבדוק ונראה מה ניתן להגיש על מנת להנגיש את השפה.

פנינה תמנו: רק כדי לסבר את האוזן, בקרב עולי רוסיה הוצאת הילדים היא פי-שלושה, ובקרב יוצאי אתיופיה היא פי-שמונה.

פנינה תמנו: אם ניקח את הילדים המאכלסים פנימיות נראה שהחתך הוא מאוד גדול, וכמעט כרבע מהילדים הם בעצם ילדי עולים.

פנינה תמנו: היו לי הרבה מאוד שיחות עם משפחות לאורך השנים בעבודותי הקודמות, עם אנשים שהרגישו כחירשים, פשוטו כמשמעו הרגישו כחירשים במדינה כמו מדינת ישראל, שקולטת עלייה ומבוססת על עלייה.

פנינה תמנו: הדבר הראשון שצריך לעשות כדי לאחד את החברה שלנו, כדי ליישר קו מבחינת זכויות אדם, הוא הנגשת השפה בכל מקום ובכל תחום, ובייחוד כאשר מדובר בדיני נפשות; הרי ילדינו הם ציפור נפשנו, ילדינו הם ציפור נפשנו ובתינו מבצרינו.

פנינה תמנו: ורבים מהעולים, רבים מהאנשים שאני נתקלתי בהם, כאשר הם נתקלו בהפעלת החוק הזה על-ידי שירותי הרווחה ולא הייתה בידם השפה, אז פשוט, כמו שאמרתי, הם היו כחירשים.

פנינה תמנו: עובדים סוציאליים אומנם ניסו ליישם סוג של המלצה הומניטרית שהשתרשה בתוך מערכת הרווחה, של לעשות את זה מרצון טוב, להגיע ולהביא מתורגמן או לבקש שאחד הילדים – הרבה פעמים הם ילדים קטינים – יתרגם להורים שהם נמצאים בתהליכים של הוצאת ילדים מהבית.

פנינה תמנו: אני אמרתי לעצמי: ריבונו של עולם, לקחת ילד בן המשפחה ולתת לו לתרגם להורה, שאולי מדובר בהזנחה ואולי מתחילים בתהליך של הוצאת ילדים מהבית, כשלפעמים זה האח הקטן שלו או האחות הקטנה שלו?

פנינה תמנו: הרי ברור לנו שיש בזה משום עיוות.

פנינה תמנו: ולכן, אין שום סיבה שבמדינה מתוקנת ובמדינה שאנחנו כולנו נרתמים בה על מנת לגשר על הפערים בין עולים לוותיקים, דבר כזה בסיסי לא יעוגן בחוק.

פנינה תמנו: לא מדובר במקרה חירום, כאשר באמת יש צורך להוציא ילד באופן מיידי.

פנינה תמנו: ברור שאז התיקון הזה לא יחול.

פנינה תמנו: אבל גם לאחר נקיטת אמצעי החירום, אם על-ידי בית-משפט ואם על-ידי עובד סוציאלי, שמכוח החוק יכול להוציא למשך כשבוע, עדיין הם יצטרכו להנגיש את השפה סמוך לאחר הוצאת החירום.

פנינה תמנו: אני חושבת שהחוק הזה ייתן מענה לעיוותים שהרבה פעמים אנחנו לא יודעים עליהם.

פנינה תמנו: יש משפחות שמוותרות.

פנינה תמנו: אני גם ראיתי אנשים שהגיעו לבית-המשפט, אבל הרבה פעמים בית-המשפט זה תהליך מאוחר מדי.

פנינה תמנו: הרי כולנו מבינים שבדיני משפחה ובכל הקשור להוצאת ילדים מהבית, בית-משפט אינו יכול לצאת לשטח כדי לבדוק את אמיתות הדברים ואת אמיתות העובדות, והוא מסתמך לא אחת על הדברים של העובד הסוציאלי ושל פקיד הסעד.

פנינה תמנו: ולכן, אני חושבת שמלכתחילה, כאשר מתרגמים את הדברים ומגשרים גם על הפערים התרבותיים – תחשבו מה זה, זה פשוט מדהים.

פנינה תמנו: אני כבת הקהילה האתיופית, אני לא חושבת שכמי שגר בטוקול, חי באמת באווירה טבעית – האם אותו סדר שקיים בעולם המערבי הוא אותו סדר שקיים אצלנו בבית?

פנינה תמנו: לא.

פנינה תמנו: אז יכול לבוא עובד סוציאלי ולפרש את זה כהזנחה רק משום שיש פער תרבותי או פער בשפה, אפילו בשפה הגופנית – –

שמעון סולומון: שוני תרבותי.

פנינה תמנו: שוני תרבותי.

פנינה תמנו: – – המשודרת לאותו פקיד סעד.

פנינה תמנו: לא שאני חלילה מבטלת את עבודתם של פקידי סעד ועובדים סוציאליים, שלא אחת עושים עבודה נאמנה, אבל לו רק בשביל אותו אחוז, אותו אחוז – כמו שאמרתי, הילדים הם ציפור נפשנו – שעלול חלילה להפסיד את הילדים שלו רק בשל חוסר הבנה, רק בשל חוסר תרגום, האחוז הזה זקוק להגנה ולהגנה חוקית.

פנינה תמנו: ההגנה החוקית הזאת תמנע הרבה מאוד אי-נעימויות, שלא יצטרכו להיפתר אחרי בית-משפט והרבה פעמים אחרי שפסקי-דין הופכים להיות חלוטים.

פנינה תמנו: אני נמצאת בלב פרשה של ילד, ילד אחד ממוצא אתיופי שהוצא מביתו, וככל הנראה כל הזכויות של אותה משפחה נשללו אחת אחרי השנייה.

פנינה תמנו: היום זה עומד להכרעה בבית-המשפט העליון בהרכב של שבעה שופטים, לאחר שהייתה החלטה בהרכב של שלושה שופטים.

פנינה תמנו: הילד הזה הוא כמעט בן שלוש.

פנינה תמנו: הוא הוצא בגיל אפס, למרות כל הדרישות של המשפחה – הם לא נענו בחיוב.

פנינה תמנו: שנה וחודשיים הוא היה בבית-ילדים, ולאחר מכן עבר למשפחת אומנה.

פנינה תמנו: תגידו לי, הילד הזה, שיש לו משפחה איתנה – איך אפשר לעמוד מול אותה דילמה?

פנינה תמנו: מצד אחד, אנחנו רוצים להגן על הזכויות הבסיסיות של משפחות ביולוגיות, אבל מצד שני, הוא כל כך רגיל למשפחת האומנה.

פנינה תמנו: אני יכולה למנות פה הרבה מאוד עיוותים, אבל בשביל זה התכנסנו בבית הזה, על מנת למצוא את כל הדרכים להגן על זכויות אדם.

פנינה תמנו: אז אני מאוד מתרגשת שזה עובר בקריאה ראשונה, בתקווה שזה יעבור בקרוב בקריאה שנייה ושלישית.

פנינה תמנו: תודה רבה לך, כבוד השר, על כך שאתם לא התנגדתם להצעה הזאת, למרות שללא ספק זה יהיה כרוך בהוצאות, ויהיה כרוך גם בתגבור של כוח-אדם.

מאיר כהן: ועדת סילמן.

פנינה תמנו: ויתרה מכך, ועדת סילמן, שהולכת לבחון את כל נושא הוצאת הילדים מהבית – אני סמוכה ובטוחה שהיא תיקח בחשבון את האחוזים הגדולים ביותר של הוצאת ילדים עולים מהבית.

פנינה תמנו: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

יולי יואל אדלשטיין: הדובר היחידי שנרשם אינו במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לא סגרתי את הרשימה, אז אתה יכול לדבר עד שלוש דקות, ולאחר מכן נצביע.

דוד רותם: הוא רוצה להתנגד, דב חנין?

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: זה קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: דיון.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, לדבר אפילו קצר, כי אני פשוט חושב שראוי שהצעת חוק חשובה כזו לא תעבור ללא דיון במליאת הכנסת.

דב חנין: אני רוצה קודם כול לברך את חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה על הצעת החוק הזו, הצעת חוק חשובה וראויה.

דב חנין: היא ראויה, עמיתי חברי הכנסת, בשני מישורים של הדיון.

דב חנין: מישור אחד של הדיון – ועמדה עליו בצורה מאוד טובה חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה בדבריה – זה המישור המעשי.

דב חנין: כשאנחנו מדברים על קטינים, אנחנו מדברים על פעולתם של עובדים סוציאליים, אנחנו מדברים, אדוני שר הרווחה, על ממשק שבו התקשורת מאוד מאוד חשובה.

דב חנין: היא לפעמים נעשית בדקויות ולפעמים בפרטים, לפעמים יש בה – למרות כל הרצון הטוב של כל המעורבים – ממדים מאיימים ומפחידים.

דב חנין: היכולת להידבר עם אותו קטין בשפתו מאוד מאוד חשובה, מאוד משמעותית, יש לה השלכות מעשיות מאוד גדולות על התוצאה.

דב חנין: המישור השני הוא, כמובן, המישור העקרוני.

דב חנין: אנחנו חברה רבת-לשונות.

דב חנין: ישנם בארץ אנשים שמדברים בשפות שונות: ישנו הציבור הערבי הדובר ערבית, ישנם יוצאי ברית-המועצות לשעבר שמדברים בשפה הרוסית, יוצאי אתיופיה שמדברים בשפה האמהרית.

דב חנין: וזוהי מציאות שהחברה חייבת לתת לה מענה ברמה המהותית, ולאפשר לאנשים, גם אם יש להם מסגרת לשונית מסוימת, לאפשר להם במסגרת הזאת להתנהל בצורה ראויה, בצורה נוחה, בצורה שוויונית.

דב חנין: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני מברך לא רק את חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה אלא את כולנו על כך שאנחנו נקדם לא רק במישור הזה אלא גם במישורים נוספים – במערכת הבריאות, במערכות החינוך שלנו – את היכולת לתת מענה לאנשים, במיוחד לילדים ולבני-נוער אבל לא רק לילדים ולבני-נוער, בשפתם, בשפותיהם.

דב חנין: זה נכון, זה ראוי, זה לכבודם, זה לכבודנו.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת מוטי יוגב.

יולי יואל אדלשטיין: רשימת הדוברים היא כדלקמן: מוטי יוגב, כאמור, ראובן ריבלין, שמעון סולומון ובאסל גטאס.

אלעזר שטרן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, ובזה אני סוגר את הרשימה.

מרדכי יוגב: תודה.

מרדכי יוגב: ברשות היושב-ראש, שר הרווחה, חברי חברי הכנסת והנוכחים באולם, אני אהיה קצר מאוד ואמשיך את דבריו של חברי דב חנין, לחזק את דברי חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

מרדכי יוגב: אנחנו גם נמצאים באמת בארץ שיש בה זהויות שונות, אבל גם זוכים לחיות בדור של קיבוץ גלויות, וזה מתמשך לתוך סביבת קליטת העלייה הזאת.

מרדכי יוגב: הייתי עד בשנה האחרונה – מקרה אחרון בקיץ האחרון – באמת להגעה של כוחות סעד וגם משטרה לעדה האתיופית, והם לא ידעו את השפה, ונוצרו חיכוכים וטעויות דוגמת מה שאמרה חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

מרדכי יוגב: כשהצלחנו להסב את תשומת הלב, גם של לשכת הרווחה בעיר גדולה בישראל וגם של מפקד מחוז המשטרה, ואמרנו: אתה חייב לשלוח לשם דוברי השפה – במקרה הזה מהעדה האתיופית – הדבר שינה ללא הכר את יכולת הטיפול ואת יכולת הנגישות.

מרדכי יוגב: הייתי ממליץ אפילו את ההרחבה, לא רק לילדים – וכמובן, תומך ביוזמה – אלא גם למבוגרים, משום שגם עד הייתי למקרה שכזה שהיה קשור ברצח במשפחה וכל יכולת התפקוד והנגישות השתנתה לבלי הכר כאשר הגיעו – שוב, אחרי התערבות – עובדי הסעד, ושוב, שוטרים עם מתורגמנית.

מרדכי יוגב: טרחו והביאו מרחוק שוטרת בת העדה.

מרדכי יוגב: אז אני מחזק את ידיה וחושב שהחוק מאוד ראוי ומאוד חשוב.

מרדכי יוגב: וכאמור, הייתי מרחיב אותו גם למקרים של אוכלוסייה בוגרת, וודאי מבוגרת.

מרדכי יוגב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מוטי יוגב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ראובן ריבלין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת שמעון סולומון.

ראובן ריבלין: אדוני מכובדי יושב-ראש הכנסת, כבוד השר הנכבד, חברותי וחברי חברי הכנסת, מדינת ישראל היא מדינה קולטת עלייה.

ראובן ריבלין: נכון, יש לנו שתי שפות רשמיות – פעם היו שלוש, בתקופת המנדט – עברית וערבית.

ראובן ריבלין: אבל במרוצת השנים אנחנו קלטנו פה, עוד מתחילת המאה הקודמת, עליות על גבי עליות.

ראובן ריבלין: נוצרה אפילו מסורת, נוצרה תרבות, נוצרה סאטירה.

ראובן ריבלין: רק בשבוע הקודם, עם הסתלקותו של אריק איינשטיין, ראינו את השימוש בשפה הערבית על-ידי כל אחד ואחד מהעולים אשר הגיעו לארץ: אינעל דין באבור אילי ג'בהו.

ראובן ריבלין: כל אחד היה מקלל את האונייה שהאחר הגיע בה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת שטה העלתה דבר חשוב ביותר – גם ברמה הכללית וגם ברמה הספציפית – לגבי זכויות של בן-אדם, אשר יכולות להיגזר כאשר לא מבינים איש את רעהו אפילו במהות של הדברים שעומדים על סדר-היום.

ראובן ריבלין: וקראתי את פסק-הדין, ופסק-הדין הלך להרכב של שבעה שופטים כי לא הייתה הסכמה בין שלושת השופטים.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר שאנחנו, בארץ קולטת עלייה, חייבים, כל אחד – וכל אחד מאתנו או כל אחד מאבותינו או נקלט או קלט, וכל עלייה קלטה את העלייה הבאה אחריה.

ראובן ריבלין: אני זוכר את הימים, לא כאשר אתה, כאסיר ציון, הגעת לארץ, אבל כאשר קלטנו את העלייה הגדולה – כי אתם הייתם חלוצים ההולכים לפני המחנה.

ראובן ריבלין: אנחנו בישראל היינו משתמשים לגבי מאות אלפי העולים בשפה הרוסית, שכמעט הפכה להיות שפה מדוברת ברחובות ישראל, כאשר רבים מהשומעים – יכלו לשמוע אותה, לא הבינו אותה.

ראובן ריבלין: וודאי שכאשר אנחנו מדברים בעלייה של אחינו שבאו מגלות אתיופיה, ואשר התפללו כל חייהם לירושלים ולחזור לירושלים – אף פעם לא למדינת ישראל, לירושלים – אנחנו בהחלט צריכים להבין שיש רגעים שבהם כדי לקלוט את החיילים אנחנו צריכים להיות יותר ברורים כאשר הדברים לא ברורים.

ראובן ריבלין: כשאני שומע אותך, חברת הכנסת שטה, ואני סוגר את עיני, אני משווע שאפילו בני ובנותי, שהם דור תשיעי בארץ, היו יכולים לסגל לעצמם שפה עברית כל כך רהוטה כמו שלך.

ראובן ריבלין: אבל כאשר אנחנו מדברים בצורך בקליטה, כפי שאנחנו חייבים לשמר את היכולת התרבותית של השפה הערבית כשפה רשמית בישראל, אני חושב שכאשר אנחנו מדברים על הנושא שבא החוק הזה להסדיר, זאת חובה ולא איזושהי הענקת זכות או הבנה.

ראובן ריבלין: זאת חובה מלאה, ואני מברך אותך על חוק זה.

ראובן ריבלין: יש חוקים שאני מצביע כי אני מסכים להם; ויש חוקים שאני מצביע כי הקואליציה מחייבת אותי; ויש חוקים שאני מצביע נגדם, כי אני חושב שגם אם הקואליציה תחייב, הם לא ראויים.

ראובן ריבלין: אני לא מצביע בעד החוק שלך – אני תומך בו, משום שיש בו את ההיגיון, וחבל שהמובן מאליו לא נעשה עד היום.

ראובן ריבלין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ראובן ריבלין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמעון סולומון – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

שמעון סולומון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, אני חושב שהחוק הזה באמת עושה צדק במקום מאוד מאוד ספציפי.

שמעון סולומון: כל מה שקשור להוצאת ילדים הוא באמת נושא מאוד מאוד כאוב.

שמעון סולומון: כמו שחברתי, חברת הכנסת פנינה, ציינה, הוא נושא מאוד מאוד כואב, מה עוד שמדובר הרבה פעמים בהבנה לא נכונה.

שמעון סולומון: אני רוצה לשתף אתכם – עד כמה השוני התרבותי גדול.

שמעון סולומון: עובדת סוציאלית נכנסת למשפחה מסוימת על רקע סכסוך בין בני המשפחה.

שמעון סולומון: האישה, כדי לבטא באופן הכי מובהק את המצב של המשפחה אמרה לה: המים והאוכל במשפחה נגמרו.

שמעון סולומון: כשאתה אומר את המשפט הזה – אין סיכוי עוד ליחסים בינינו, אין תקנה, אנחנו חייבים להיפרד.

שמעון סולומון: כאילו המים והאוכל מבטאים כל כך חזק, שאין את זה בבית – כמטפורה, לא באמת.

שמעון סולומון: ואז העובדת הסוציאלית רצה למקרר, פותחת, מסתכלת ואומרת: אבל יש אוכל.

שמעון סולומון: איך את אומרת שאין אוכל?

שמעון סולומון: זאת אומרת, השוני התרבותי הוא כל כך גדול – אנחנו משתמשים בדוגמאות ובעקיפין.

שמעון סולומון: על אחת כמה וכמה במקרים כאלה, כשמדובר בעובדים סוציאליים צעירים לפעמים, שלא היה להם מגע עם יוצאי אתיופיה בכלל, התרגום הנכון והמקצועי בהקשר התרבותי הוא מאוד מאוד חשוב.

שמעון סולומון: וגם בבית-משפט זה אותו סיפור.

שמעון סולומון: יש לנו בעיה גם בבית-המשפט בסוגיות כל כך מרכזיות וכואבות, כאשר האדם המבוגר שמגיע לא מבין, לא מסבירים לו נכון, וכל המשפט יכול להתהפך.

שמעון סולומון: לכן, תהיי ברוכה, ותודה על החוק המצוין הזה, וייעשה צדק.

שמעון סולומון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמעון סולומון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, חברי השר, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, גם אני מצטרף למברכים על הצעת החוק הזאת.

באסל גטאס: זה מביא אותי, חברת הכנסת פנינה, לעוד עניין שאני, את וחברת הכנסת עדי קול ואחרים יזמנו, וזה הצורך בשירותי תרגום, בדיוק על-פי אותה מתכונת, בבתי-חולים לחולים שלא מבינים את הצוות הרפואי.

באסל גטאס: שם העניין אפילו הרבה יותר חמור.

באסל גטאס: כשמשת

באסל גטאס: משים בשירותים של בני משפחה, או אפילו של עוברי אורח, כדי שהרופא יצליח להגיד לחולה או לשאול את החולה מה הוא מרגיש, בלא מעט מקרים זה דבר שמפר את זכויות החולה לפרטיות, ובנוסף לכאב ולמחלה עצמה זה יוצר מצב של אי-נוחות לחולֶה או לחולָה, במיוחד אם זו חולָה והבן שלה מתרגם, או גבר בא, או עובר אורח לפעמים.

באסל גטאס: אני מאמין שבצוות הרפואי בכל בית-חולים קיימת מספיק הטרוגניות, וערבים ואנשים ממוצא רוסי ואתיופי יכולים לתת את השירות הזה.

באסל גטאס: העלות היחידה של החוק היא הכשרה; חוץ מזה אין עלויות.

באסל גטאס: צריך או על בסיס התנדבותי או קצת ארגון בתוך בית-החולים, כשניגש רופא לחולה שלא מבין עברית, אם הוא רוסי או ערבי; רק ארגון והתנהלות נכונה, ללא עלויות כספיות נוספות, חוץ מצורך בהכשרה ובהכנת הצוות.

באסל גטאס: לצערי הרב משרד הבריאות התנגד, ואנחנו עדיין לא מצליחים להביא את החוק הזה לקריאה ראשונה.

באסל גטאס: אני מקווה שבהיותכן בקואליציה, חברות הכנסת פנינה ועדי קול, תגרמו או תסייעו להעביר את החוק.

באסל גטאס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נעבור להצבעה.

אלעזר שטרן: מכובדי היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, גם אני מצטרף לעמיתי הקודמים שרואים בהצעת החוק הזאת של חברתנו פנינה בשורה גדולה.

אלעזר שטרן: אנחנו אכן מדינה קולטת עלייה.

אלעזר שטרן: אני, במקרה, לפני שבוע פניתי גם לשר התחבורה: יש לנו מבחני תיאוריה בהרבה שפות, ואין בשפה האמהרית.

אלעזר שטרן: אני חושב שזה אירוע מאותה משפחה.

אלעזר שטרן: לכן אני חושב שהפנייה הזאת, לא פלא שהיא נופלת על אוזניים קשובות של כולנו.

אלעזר שטרן: אבל אני רוצה לומר עוד משהו, ויכול להיות שחברת הכנסת פנינה, אולי מסיבות של עודף רגישות, לא הלכה יותר רחוק כפי שאני חושב שצריך ללכת.

אלעזר שטרן: אנחנו גילינו בצבא, במבחני הקב"א – או בכלל, אפילו איך אתה מחליט מי יכול להיות קצין ומי לא – שהסוגיות הן לא רק סוגיות של הבנת הנקרא אלא הן סוגיות תרבותיות.

אלעזר שטרן: זאת אומרת, את מבחני הדפ"ר או הקב"א בצבא קבעו, לצורך העניין – סליחה שאני אגיד ככה – "אשכנזיפטים" כמוני, ותיקים בארץ, שורשיים.

אלעזר שטרן: ואני, כבר היה לי עולה חדש מאתיופיה פעם שבאו להרחיק אותו מקורס קצינים על היעדר ביטחון עצמי.

אלעזר שטרן: שאלתי את המפקד שבא להדיח אותו: איך אתה יודע שאין לו ביטחון?

אלעזר שטרן: הוא אומר לי: הוא ארבעה חודשים כאן, הוא אפילו לא העז להסתכל לי בעיניים.

אלעזר שטרן: קראתי לצוער ושאלתי אותו: תגיד, אתה ארבעה חודשים כאן, איך לא הסתכלת אפילו פעם אחת למפקד שלך בעיניים?

אלעזר שטרן: אז הוא אומר לי: ארבעה חודשים?

אלעזר שטרן: לאבא שלי 21 שנה עוד לא הסתכלתי בעיניים.

אלעזר שטרן: מה שזה אומר, שמעבר לשאלה של התרגום, יש פה גם שאלה של תרבות.

אלעזר שטרן: אנחנו בצבא באמת עשינו קורס שנקרא קורס "אמיר", שאולי יש בו טיפה בעיה לחיילים אתיופים, אבל הוא סוג של טרנספורמטור בין התרבות למבחנים שלנו בהקשרים האלה.

אלעזר שטרן: אנחנו באמת רואים שהתוצאות – רואים אותן: לומדים רפואה.

אלעזר שטרן: ואני פעם אחת באתי למאבחנת של קורס טיס, בחורה יוצאת אתיופיה, אחרי הקורס, ושאלתי את האחראית לכל המאבחנות: מי הכי טובה פה?

אלעזר שטרן: היא אמרה לי: הבחורה האתיופית.

אלעזר שטרן: שאלתי את הבחורה האתיופית: מה שלומך?

אלעזר שטרן: היא אומרת לי: אני רוצה לעזוב.

אלעזר שטרן: שאלתי אותה: למה?

אלעזר שטרן: היא אומרת לי: בגלל שאני לא מספיק טובה.

אלעזר שטרן: אבל היא הייתה הכי טובה שם.

אלעזר שטרן: בשורה התחתונה, מה שאני רוצה לומר – בשביל ליישם את ההחלטה הזאת, אני חושב שלא מספיק מתורגמן.

אלעזר שטרן: אז יש פה שתי אפשרויות: אחת – שנגיד לעובדות סוציאליות או לבוגרות עבודה סוציאלית באוניברסיטה: לכו תלמדו אמהרית.

אלעזר שטרן: אבל יש אפשרות אחרת – ואני פונה לשר – שלדעתי היא יותר נכונה: לומר שנעסיק יותר עובדות סוציאליות ממוצא אתיופי, וחס וחלילה לא נגיד שהן פותרות רק את הבעיות של האתיופים, אבל ניקח יותר אנשים שבאים מהרקע התרבותי האתיופי, נגיד, ונשלב בעבודה שלהם גם את אותה פעולה של אבחון ושאלות וראיונות לאותם ילדים, במקרה הזה.

אלעזר שטרן: אני חושב שהבשורה הזאת, אם לוקחים אותה נכון, אפשר להשליך אותה אותו דבר על מש"קית תנאי השירות בצבא שמטפלת באוכלוסייה, על מאבחנת המחקר שמטפלת באוכלוסייה.

אלעזר שטרן: אני אומר את זה בתוך מערכת הביטחון, וגם כאן – האם אפשר לעשות זאת כמה שיותר מוקדם, לעודד יוצאות הקהילה ובנות הקהילה על מנת שהן שיגיעו לראיין את אותם ילדים, במקרה של הצעת החוק, בלי שיצטרכו מתורגמן ביניהם.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – הצבעה.

עליזה לביא: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, אני רוצה לחזק את ידייך על הצעת התיקון לחוק הנוער.

עליזה לביא: כשהקשבתי לך – – –

ראובן ריבלין: – – –

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש – נכון, אתה צודק; תודה, חבר הכנסת רובי ריבלין.

עליזה לביא: אתה תמיד נותן לנו עצות טובות ומלמד אותנו, ועדיין – שנה ראשונה.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, אדוני שר הרווחה, כנסת נכבדה, חברי חברי הכנסת, חברותי, חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, בלהט הדברים אני פשוט אשתף אותך: שכשהקשבתי לך נזכרתי בסבתא שלי, שעלתה – ואני עדיין ככה נרגשת, ולכן, אדוני היושב-ראש, אני מתנצלת על חוסר הנימוס שלי בפתיח של הדברים.

עליזה לביא: אבל הקשבתי לך קשב רב ונזכרתי בסבתא שלי, שעלתה לפני 100 שנים מאפגניסטן.

עליזה לביא: הסיפור הקשה במשפחה שלנו זה שסבתא שלי הלכה ברגל משכונת-הבוכרים – המשפחה הייתה בין המייסדים – הלכה ברגל לבית-החולים עם ילד חולה בשבת.

עליזה לביא: אבל סבתא שלי לא ידעה עברית, והזלזול שהיא חוותה, והעברית המשובחת שהייתה בפי האחיות, וחוסר ההבנה והקשב, וההבנה שסבתא שלי לא יודעת לטפל בילדים למרות שהיא הייתה אימא לתשעה ילדים – הסיפור הזה מלווה את המשפחה שלנו שנים רבות, והוא חלק גדול מזה שכולנו נרתמנו לפעילות חברתית ולעבודה.

עליזה לביא: לשמוע אותך מדברת על הדברים הללו, שסבתא שלי לפני 80 ו-70 שנה חוותה, את ההשפלה ואת הקושי ואת הקשיים ואת חוסר התקשורת ואת הפערים התרבותיים, ואת חוזרת ואומרת את הדברים הללו כאילו כלום לא קרה.

עליזה לביא: וכשאנחנו מדברים על הדור הזה, דור החיילים, והדברים שנעשים כאן על הפרדה, וכל חייל שני מוצא את עצמו, חייל אתיופי, בכלא, כי אנחנו לא למדנו איך מטפלים באוכלוסיות המיוחדות, ואיך מבינים שאם חייל רעב, או אימא מתקשרת אליו – ובקהילה, כשאימא מתקשרת ואומרת אין אוכל בבית, אז יוצאים בלי לבקש רשות מהמפקד, כי כך אימא ביקשה, וזה נושא תרבותי וזה לא נושא של עריקות.

עליזה לביא: את זה לא הצלחנו לספר, את הסיפור הזה.

עליזה לביא: אבל זה ילדים שנולדו כבר בארץ, רובם לא נולדו באתיופיה, נולדו פה בארץ, ואנחנו לא למדנו לפתח את הכלים לתרבות המאוד-מיוחדת, הנדירה והיפה שלכם, יהדות אתיופיה, ועל כך אני היום מצרה.

עליזה לביא: אני רוצה לחזק את ידייך בחוק החשוב הזה, החוק שבא מאוחר מדי, אבל אף פעם לא מאוחר כדי להציל נפש אחת בישראל.

עליזה לביא: וכולנו חייבים לתמוך, לעזור, לסייע, כדי שהחוק הזה יחוקק כמה שיותר מהר.

עליזה לביא: ברכותי.

עליזה לביא: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא רק שלא מאוחר מדי, אלא מכיוון שכבר היו כאן דוברים שהזכירו את המערכון של "לול", אז זה כנראה גם לא יהיה אף פעם מאוחר מדי, וכל גל חדש, בלי כל קשר לניסיון שהצטבר, יחווה את הקשיים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 22) (קיום קשר עם קטין ואחראי על קטין בשפתם), התשע"ד–2013, של חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה וקבוצת חברי הכנסת – קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ומי נגד החוק בקריאה ראשונה – יצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 28 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 22) (קיום קשר עם קטין ואחראי על קטין בשפתם), התשע"ד–2013, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 28, יש מתנגד אחד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

קריאות: – – –

דב ליפמן: – – – טעות.

יולי יואל אדלשטיין: אני כבר קולט באוזן שמאל את – תשמעו, מה, צפויים לכם פריימריז?

יולי יואל אדלשטיין: מה זה היריבות הקשה בין ליפמן לתמנו-שטה?

יולי יואל אדלשטיין: מה קרה?

פנינה תמנו: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב ליפמן מודיע שבטעות גמורה הוא הצביע נגד הצעת החוק, ואנחנו רושמים בפרוטוקול את הודעתו, ודאי מבלי לשנות את התוצאות שהופיעו על הלוח.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, ולהוסיף בבקשה אותי להצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו גם מודיעים על הרצון העז של חברת הכנסת מרב מיכאלי לתמוך בהצעת החוק, אבל גם זה לא ישנה את תוצאת ההצבעה: 28 היו בעד, אחד התנגד בטעות כפי שהוא אמר.

יולי יואל אדלשטיין: אלה התוצאות של ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: החוק, עוד פעם, אני חוזר ואומר, החוק יועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לצורך ההכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעת חוק, חוב' כ/527).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצעת חוק השאלת ספרי לימוד (תיקון מס' 7) (חובת השאלת ספרי לימוד), התשע"ד–2013, של חבר הכנסת עמרם מצנע וקבוצת חברי הכנסת, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמרם מצנע, יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, מוזמן להציג את החוק לקריאה הראשונה, וסגן היושב-ראש יחיאל בר מוזמן כאן לדוכן של היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

עמרם מצנע: מכובדי יושב-ראש הכנסת, ידידי שר הרווחה, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק או התיקון לחוק השאלת ספרי לימוד באה בעצם להפוך את הנושא המרכזי שבחוק.

עמרם מצנע: חוק השאלת ספרי לימוד חוקק לפני יותר מעשר שנים, והוא בעצם קבע שרשאי בית-ספר לקיים את פרויקט ההשאלה.

עמרם מצנע: הנקודה המרכזית בתיקון לחוק שאנחנו מציעים היא שבמקום "רשאי", בעצם לחייב את בתי-הספר להפעיל את תוכנית השאלת הספרים, וממצב שבו בחוק הישן נדרש ש-60% מהורי התלמידים בבית-הספר יחתמו שהם מעוניינים בחוק, אנחנו הופכים את זה ומאפשרים להורים שאינם רוצים להיות שותפים להשאלת ספרים לומר את זה.

עמרם מצנע: השינוי הזה הוא שינוי חשוב מאוד, מאחר שלמרות שמלאו עשר שנים או יותר מעשר שנים לאפשרות של בתי-ספר להיכנס לפרויקט השאלת ספרים, הרבה מאוד בתי-ספר לא השתמשו באפשרות הזו, מכל מיני סיבות שלא כאן המקום לפרטן.

עמרם מצנע: ולכן, השינוי הזה, להערכתנו, יביא לכך שבתוך שלוש שנים לכל היותר אכן כל בתי-הספר בארץ ייכנסו לפרויקט השאלת הספרים.

עמרם מצנע: אני רוצה לציין שמשרד האוצר ומשרד החינוך נענו בחפץ לב וביד פתוחה, כי לחוק הזה, לשינוי בחוק, יש כמובן משמעות תקציבית.

עמרם מצנע: הרעיון הוא שלכל בית-ספר שנכנס לפרויקט משרד החינוך מקצה סכום ראשוני, שמאפשר את תחילת הפרויקט, ולאחר מכן ההורים ישתתפו בתחזוקת הפרויקט לאורך שנים.

עמרם מצנע: אנחנו יודעים וזוכרים שעול רכישת הספרים על הורי התלמידים הפך להיות בלתי נסבל גם מבחינת עלויות הספרים; גם הרבה מאוד מנהלים ומורים בבתי-ספר הרשו לעצמם להחליף ספרים כמעט כל שנה מבלי לתת את הדעת למשמעות של זה בעלויות, ולכן בסופו של דבר החוק הזה בא להקל מאוד על הורים ולהוריד במאות שקלים את ההוצאות הנדרשות כל תחילת שנה לרכישת ספרים.

עמרם מצנע: אנחנו מעריכים, כפי שאמרתי, שהחוק – כמובן, אם יאושר על-ידכם בקריאה ראשונה – יעבור קריאה שנייה ושלישית בהקדם, ויאפשר למשרד החינוך ולבתי-הספר להתארגן כבר לקראת תחילת שנת הלימודים הקרובה.

עמרם מצנע: הסכומים התקציביים המוקצים מאפשרים להאיץ את התהליך גם בשנה-שנתיים.

עמרם מצנע: אני חושב שהחוק הזה בהחלט יביא להתייעלות גדולה בנושא הספרים, הוא יביא לחיסכון גדול, וכמובן להורדת עומס גדול מאוד שיש על ההורים בכל תחילת שנת לימודים.

עמרם מצנע: אני כשלעצמי למדתי בחיפה.

עמרם מצנע: בחיפה פרויקט השאלת ספרים הוא עוד מימיו של המנוח אבא חושי, והוא פרויקט מצוין, שהעירייה ובתי-הספר מנהלים אותו.

עמרם מצנע: הפרויקט הזה קיים גם בירוחם, שבה הייתי חמש שנים.

עמרם מצנע: אין ספק שהיכולת להתארגן לפרויקט כזה ולחלוקת ספרים על-ידי בית-הספר בסיוע הרשות המקומית היא שיפור ניכר מאוד בשירות להורים.

עמרם מצנע: אני מבקש מכם לתמוך בהצעת החוק בקריאה ראשונה, כדי שנביא אותה מה שיותר מהר לאישור.

עמרם מצנע: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני יושב-ראש ועדת החינוך, חבר הכנסת עמרם מצנע, על הצגת החוק החשוב.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעבור לדוברים, ואם יש עוד מישהו מחברי הכנסת שמעוניין לדבר, אז נא להירשם עכשיו כי אני רוצה לסגור את הרשימה.

יחיאל חיליק בר: ראשון הדוברים, חבר הכנסת יעקב מרגי – נמצא?

יחיאל חיליק בר: לא נמצא.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת שמעון אוחיון, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אני שוב מזכיר, אם יש חבר כנסת שרוצה לדבר על החוק, נא להירשם עכשיו.

יחיאל חיליק בר: ועד ששמעון יעלה, נברך את חברתי חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה על החוק המאוד-מאוד חשוב שהעברת, והייתה לנו זכות גדולה להיות חלק ממנו.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, אני מצטרף, כמובן, ובא לחזק את דברי יושב-ראש ועדת החינוך בהצעת התיקון לחוק.

שמעון אוחיון: כפי שנאמר כבר, ונחזור ונאמר זאת, הורים רבים עדיין נאנקים יום-יום תחת ההוצאות הרבות הכרוכות בשליחת תלמידים אל בית-הספר.

שמעון אוחיון: אנחנו מדברים היום על צמצום פערים, ורק היום ראינו את הדבר גם במבחני פיז"ה, בפערים שקיימים בין קבוצות חזקות באוכלוסייה לבין קבוצות חלשות מבחינה חברתית-כלכלית.

שמעון אוחיון: נכון, זה עניין סמלי, אבל גם בעניין הסמלי יש כאן מסר למערכת החינוך, יש כאן מסר של שוויון הזדמנויות: לא להמשיך בנטל הזה על התלמידים, לא להשאיר את ההכרעה רק לאותם 60% שבאים ואומרים: אנחנו מוכנים.

שמעון אוחיון: ומה יקרה לאותם 40%?

שמעון אוחיון: 40% שבוודאי רבים מהם לא יכולים לשאת היום בנטל ולהרשות לעצמם לקנות ספרי לימוד לילדיהם על מנת שיוכלו להתמודד עם לימוד יעיל ומתאים.

שמעון אוחיון: ולכן גם התיקון הזה – התיקון הזה בא בַּמקום, וההשאלה תחייב את כל בתי-הספר, כמובן בהדרגה, במשך כשלוש שנים.

שמעון אוחיון: אבל שוב, זה מחייב את כלל בתי-הספר.

שמעון אוחיון: כולנו נירתם, כולנו נעביר את המסר של שוויון הזדמנויות.

שמעון אוחיון: כולנו נעביר את הנטל כך שבאמת כל אחד ואחד תהיה לו אפשרות לגשת למערכת חינוכית ולהשתלם וללמוד ולהגיע להישגים.

שמעון אוחיון: אולי כך נוכל לצמצם פערים, אם תהיה באמת גישה כזאת – דבר שאנחנו עוד לא רואים.

שמעון אוחיון: הממצאים של פיז"ה היום לא מצביעים על כך ולא מבשרים טובות.

שמעון אוחיון: ומכאן אני באמת גם רוצה להשמיע עוד פעם קריאה לשר החינוך ולשר האוצר: כפי שבאמת נתתם יד לחוק הזה, לתיקון הזה, תנו עוד צעד לחיזוק מעמד המורה.

שמעון אוחיון: תנו לנו אפשרות להביא מורים טובים בתנאים טובים, מן התעשייה, מן ההיי-טק, בתנאי שכר הולמים, על מנת שנוכל להגיע להישגים טובים במערכת החינוך.

שמעון אוחיון: בלי זה לא נצמצם פערים.

שמעון אוחיון: לסיכום, כמובן, אני קורא לכולנו להצטרף ולתמוך בהצעת החוק.

שמעון אוחיון: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת אוחיון.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אני סוגר את רשימת הדוברים.

יחיאל חיליק בר: יש מישהו שביקש להירשם ולא נרשם?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: אז הרשימה סגורה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת דב חנין, ואנחנו נעבור להצבעה.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: כן, מוקדם היום – חנוכה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, חנוכה שמח, חודש טוב – ראש חודש היום, ראש חודש טבת.

מנחם אליעזר מוזס: הייתה לי הזכות להיות שותף לפרויקט השאלת הספרים בהיותי סגן שר החינוך.

מנחם אליעזר מוזס: החוק חשוב ביותר, ובפרט בתקופה של קיצוצים כואבים, כאשר משפחות מרגישות את זה בכל תחומי החיים, אם זה בקיצוץ קצבאות ילדים או בקיצוץ בשאר מוסדות חינוך.

מנחם אליעזר מוזס: אבל אני מצפה, אדוני יושב-ראש ועדת החינוך, מר עמרם מצנע, שמגיש את החוק, שהחוק הזה יחול גם על מוסדות החינוך המוכרים שאינם רשמיים, היינו, הכוונה למוסדות החינוך העצמאי ו"מעיין החינוך", שמגיעה להם אותה פריבילגיה, כמובן תוך התאמת הספרים ותוכנם למערכת זו.

מנחם אליעזר מוזס: ויש, אני רוצה לומר לך שיצא לאור על-ידי האוניברסיטה בתל-אביב – החברה שמה – ספר מתמטיקה מוכר למוסדות המוכרים שאינם רשמיים.

מנחם אליעזר מוזס: מותאמים ספרים, ולא זו הבעיה.

מנחם אליעזר מוזס: מדוע אני כל כך חושש?

מנחם אליעזר מוזס: כי אני רואה שהאפליה מעמיקה והולכת.

מנחם אליעזר מוזס: אני שואל שאלה את כל באי הבית הזה:

מנחם אליעזר מוזס: אתם יודעים שעם ביטול חוק נהרי ב-1 בינואר, הנכדים שלי והנינים שלומדים במוסדות המוכר שאינו רשמי – מר מצנע, אני לא מדבר על מוסדות הפטור, אני מדבר על המוכר שאינו רשמי – לא יקבלו השתתפות לא בחשמל, לא בניקיון ולא במים?

מנחם אליעזר מוזס: האימהות או הסבתות יצטרכו ללכת לנקות, או לשלם עבור זה, או שיצטרכו להביא מים מהבית, או חשמל.

מנחם אליעזר מוזס: אני לא מבין בכלל מה קורה כאן.

מנחם אליעזר מוזס: האם יש מערכת חינוך אחת במדינה שהולכת להיות כה מופלית?

מנחם אליעזר מוזס: הולך להיות מצב כזה מ-1 בינואר.

מנחם אליעזר מוזס: אף אחד לא נותן לי תשובה.

מנחם אליעזר מוזס: אני פונה לכולם: מה יהיה עם חשמל, מים, ניקיון, אחרי ביטול חוק נהרי?

מנחם אליעזר מוזס: ואני לא מקבל את התשובה הזאת.

מנחם אליעזר מוזס: השאלה היא שבעתיים – כאשר אני מקבל את ה"לוקש" היום ואני רואה שמהמשכורת שלי יורדים כמעט 12,000 ש"ח מס הכנסה.

מנחם אליעזר מוזס: אז מה זה?

מנחם אליעזר מוזס: למי זה מיועד?

מנחם אליעזר מוזס: רק לשאר חברי הבית?

מנחם אליעזר מוזס: לא לנכדים ולנינים שלי?

מנחם אליעזר מוזס: להם זה לא מגיע?

מנחם אליעזר מוזס: למה להם לא מגיע?

מנחם אליעזר מוזס: מה?

מנחם אליעזר מוזס: למה?

מנחם אליעזר מוזס: כי אני חרדי?

מנחם אליעזר מוזס: הרי זה מוכר שאינו רשמי, לומדים את תוכניות הלימודים המאושרות, רק הוא נקרא שאינו רשמי.

מנחם אליעזר מוזס: בשביל זה הולכים לנתק חשמל, מים וניקיון?

מנחם אליעזר מוזס: איפה נשמע כדבר הזה?

מנחם אליעזר מוזס: האם זה מיועד רק לזה?

מנחם אליעזר מוזס: אף אחד לא נתן לי תשובה עד לרגע זה.

מנחם אליעזר מוזס: אני מקווה שאני אקבל תשובה על-ידי תיקון המצב, ושבאמת החוק הזה של השאלת ספרים יחול על כולם.

מנחם אליעזר מוזס: אני גם סומך על ההגינות שלך.

מנחם אליעזר מוזס: תודה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מוזס.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, יסכם את הדברים, ולאחר מכן נעבור להצבעה על החוק.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: יש לך שלוש דקות.

דב חנין: תודה לך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח את דברי בפעמיים תודה לחבר הכנסת מצנע.

דב חנין: התודה הראשונה מגיעה לו על קידום הצעת החוק הזאת, שהיא הצעת חוק ראויה, חשובה, ערכית.

דב חנין: יש לי הכבוד להיות יחד אתו ועם עוד כמה חברי כנסת, אחד היוזמים.

דב חנין: אני מייד אדבר על הצעת החוק לגופה.

דב חנין: התודה השנייה, חבר הכנסת מצנע, מגיעה לך על האופן ועל העבודה הרבה, המסורה והחשובה שאתה עושה כיושב-ראש ועדת החינוך והתרבות של הכנסת.

דב חנין: אני רוצה לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, למי מכם שלא מזדמן לוועדת החינוך – כדאי להזדמן לוועדה הזאת.

דב חנין: אני אינני חבר הוועדה הזאת, אבל בכל פעם שאני מגיע לדיונים אני מתרשם מהרצינות, מהעומק, מהגישה הערכית, מהתבונה שבה אתה מנהל את הדיונים האלה.

דב חנין: ואני באמת רוצה לנצל את ההזדמנות ולהודות לך על כך.

דב חנין: אני במיוחד מודה לך על האופן המאוד-ראוי שבו אתה ניהלת את הדיון החשוב והתקדימי בעניין הטבח בכפר-קאסם, שעליו אתה גם דיברת בפתיחת הישיבה היום.

דב חנין: לעניינו של החוק שבפנינו.

דב חנין: חובה על בתי-הספר להשאיל ספרי לימוד לתלמידים; זה הרעיון המרכזי של הצעת החוק הזאת, וזה רעיון מתבקש.

דב חנין: זה רעיון נכון, זה רעיון שזמנו הגיע מזמן, וטוב שאנחנו מקדמים אותו, אפילו באיחור.

דב חנין: לרעיון הזה של חובת השאלת ספרי לימוד לתלמידים יש כמה וכמה הצדקות.

דב חנין: ההצדקה הראשונה היא ההצדקה החברתית.

דב חנין: המצב הקיים היום, שבו הורים לילדים צריכים מדי שנה לרכוש מחדש ספרי לימוד בעלויות גבוהות, לפעמים עלויות גבוהות שנעשות גבוהות משנה לשנה – לפעמים, אגב, יש שינויים קלים בספר, אבל אין ברירה, כי מספרי העמודים התחלפו ואז ההורה אין לו ברירה, אם הוא רוצה שהילד יעקוב אחרי מה שלומדים בכיתה, הוא צריך את הספר המעודכן – הגיע הזמן לשים לדבר הזה קץ, והרעיון פה הוא הרעיון הפשוט.

דב חנין: כמו שבית-הספר נותן לתלמידים את המורים, בית-הספר נותן לתלמידים גם את הספרים.

דב חנין: המסר החברתי הזה, המשמעות שלו היא משמעות כלכלית אמיתית, בוודאי לגבי אלה שמתקשים לסיים את החודש.

דב חנין: המסר השני, עמיתי חברי הכנסת, הוא המסר החינוכי.

דב חנין: המסר לתלמידי ישראל: צריך לשמור על הספרים, צריך להעריך ספרים.

דב חנין: אנחנו כאן בארץ שני עמי ספר.

דב חנין: היהודים ידועים כעם הספר, אבל גם הפלסטינים, גם המוסלמים שבהם וגם הנוצרים שבהם, גם הם עמי ספר.

דב חנין: עם הרבה כבוד לספר – – –

עיסאווי פריג': ההיסטוריה נתנה את זה ליהודים, עם הספר.

דב חנין: בסדר, אבל אני אומר, כולם פה עמי ספר בארץ הזאת.

דב חנין: ולכן טוב שאנחנו מעבירים את המסר החינוכי הזה לתלמידים, לשמור על ספרים, להעריך ספרים, לכבד ספרים, לא לזרוק ספרים.

דב חנין: והמסר השלישי, עמיתי חברי הכנסת, הוא כמובן מסר סביבתי.

דב חנין: המסר של השתחררות, ולו בבית-הספר, מהתרבות הזו של "השתמש וזרוק", של דברים שהם לשימוש חד-פעמי וקצר, שאין להם ערך אחרי השימוש, שהיום קניתי ומחר אזרוק לפח.

דב חנין: הגיע הזמן שאנחנו נעבור לתרבות אחרת, שמכבדת את הדברים שאנחנו משתמשים בהם, נותנת להם את הכבוד שמגיע להם ומגיע גם לנו.

דב חנין: אני קורא לכם, עמיתי חברי הכנסת, לתמוך בהצעת החוק החשובה הזאת.

דב חנין: חבר הכנסת מצנע, אני מאוד מקווה שתוכל להשלים את המלאכה במהרה בימינו, כדי שהצעת החוק הזו תיכנס לפעולה כבר בשנת הלימודים הקרובה.

דב חנין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק השאלת ספרי לימוד (תיקון מס' 7) (חובת השאלת ספרי לימוד), התשע"ד–2013, של חבר הכנסת עמרם מצנע וקבוצת חברי כנסת.

יחיאל חיליק בר: אני פותח את ההצבעה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע – מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 26 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק השאלת ספרי לימוד (תיקון מס' 7) (חובת השאלת ספרי לימוד), התשע"ד–2013, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, בעד – 26, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק השאלת ספרי לימוד (תיקון מס' 7) (חובת השאלת ספרי לימוד), התשע"ד–2013, עברה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת החינוך להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: חברים, תם סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, א' בטבת התשע"ד, 4 בדצמבר 2013, בשעה 11:00.

יחיאל חיליק בר: ישיבה זו נעולה.