ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 84, 2013-11-27 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ד בכסלו תשע"ד, ערב חנוכה, 27 בנובמבר 2013.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שנעבור לשאילתות דחופות, אני מניח שבשם כולנו אני יכול לומר שאתמול עברנו ערב עצוב בגלל מותו של זמר לאומי – אריק איינשטיין, שהיה אהוב על כולנו.

יולי יואל אדלשטיין: איך היה שר אריק איינשטיין?

יולי יואל אדלשטיין: "אני ואתה נשנה את העולם".

יולי יואל אדלשטיין: אז אני מקווה שכולנו נמשיך כאן בבית הזה לשנות את העולם של אזרחי ישראל ובכלל רק לטובה.

יולי יואל אדלשטיין: שאילתות דחופות, כמדי יום רביעי.

יולי יואל אדלשטיין: השאילתה הראשונה היא מס' 113, מאת חבר הכנסת אמנון כהן, בנושא: גילוי מאות יצירות וציורים שנבזזו על-ידי הנאצים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר החוץ, חבר הכנסת זאב אלקין, לעלות לדוכן, ואת חבר הכנסת אמנון כהן לגשת למיקרופון ולקרוא את נוסח השאילתה.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד סגן שר החוץ, לאחרונה נמצאו בגרמניה מאות יצירות אמנות, ובכללן ציורים ששווים הון עתק, שנבזזו בתקופת השואה.

אמנון כהן: גורמים הבקיאים בנושא מביעים תמיהה על התנהלותה של ממשלת ישראל בעניין.

אמנון כהן: ברצוני לשאול: מה עושה הממשלה בעניין יצירות האמנות שנבזזו ונתגלו לאחרונה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אמנון כהן.

יולי יואל אדלשטיין: אתה צריך לעבוד קצת על הכושר הפיזי – כן, ריצות בבוקר מאוד תעזורנה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סגן שר החוץ, בבקשה.

זאב אלקין: תודה רבה.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, מהניסוח של השאלה עולה שהיא מופנית לכלל ממשלת ישראל.

זאב אלקין: אני קודם אתייחס לחלקנו, מה אנחנו עושים כמשרד החוץ, אבל לאחר מכן, היות שנבחרתי לענות, עשיתי בדיקה עם שאר משרדי הממשלה, ואני אוסיף לגבי עוד גורם ממשלתי אחד שהוא פעיל בזירה הזאת.

זאב אלקין: קודם כול, לגבינו.

זאב אלקין: אנחנו במשרד החוץ, באמצעות חטיבת תפוצות ודתות כאן במטה של משרד החוץ בארץ ובאמצעות השגרירות בברלין והקונסוליה הכללית שלנו במינכן, היינו גם בקשרים עם שגרירות גרמניה בישראל ועם השלטונות בגרמניה.

זאב אלקין: אנחנו פועלים, חבר הכנסת כהן, בשני הערוצים, גם פה, לשגריר כאן, וגם שם, באמצעות השגרירות והקונסוליה, מול השלטונות.

זאב אלקין: כמובן, אנחנו פועלים בתיאום עם הגורם המרכזי בקהילה היהודית שעוסק בסוגיות של השבת הרכוש – ועידת התביעות, שממונה על השבת הרכוש היהודי בגרמניה ומרכזת בין השאר את הטיפול ביצירות האמנות.

זאב אלקין: בשיחות עם שלטונות גרמניה הובהר לנו שכרגע השלטונות חוקרים את מקור התמונות, לנוכח העובדה שחלק גדול חשוד כרכוש שהיה בבעלות יהודים ונגזל מהם.

זאב אלקין: כמו כן הובהר לנו דרך השגרירות, שהפתרון לסוגיה הזאת – כנראה אם נלך בדרך המשפטית היבשה היא תהיה ארוכה ולא בטוח שהיא תביא אותנו לכיוון הנכון.

זאב אלקין: הבהרנו לשגרירות גרמניה בישראל שאנחנו מצפים משלטונות גרמניה לפתרון שיהיה לא רק לגליסטי יבש אלא גם פתרון צודק, וישאיר את התמונות בידיים יהודיות, או לחלופין, אם לא יימצאו יורשים – בידי מוזיאון שמייצג את העם היהודי, אם בארץ – כמובן מוזיאון כמו מוזיאון ישראל – ואם בגרמניה עצמה.

זאב אלקין: בשלב זה הגרמנים החליטו להקים ועדת בדיקה שתפקידה לבדוק את כל הסוגיה של מקור התמונות והבעלות המקורית.

זאב אלקין: ועידת התביעות כנראה תהיה, כמעט ב-100%, חלק מאותה ועדת בדיקה.

זאב אלקין: וכמובן אנחנו במשרד החוץ – חטיבת תפוצות ודתות במשרד החוץ והקונסוליה במינכן והשגרירות בברלין – נמשיך לעקוב מול שלטונות גרמניה אחר הפעילות של ועדת הבדיקה ולקראת התוצאות שלה.

זאב אלקין: עד כאן החלק של משרד החוץ.

זאב אלקין: אבל יש עוד גוף בממשלת ישראל שעל פניו יכול וצריך לעסוק בנושא – אגב, יכול להיות שהיה ראוי שבכלל הוא היה נבחר לענות כאן, ולא משרד החוץ, כי הם יותר מרכזיים בסיפור הזה מאתנו – וזה המשרד לאזרחים ותיקים, כי תחת המשרד לאזרחים ותיקים פועל גוף שנקרא HEART, שתפקידו לעסוק בדיוק בסוגיה של השבת הרכוש הפרטי של היהודים שיורשיהם נמצאים בישראל ולדאוג לאינטרס הישראלי, ולא רק היהודי, בתוך המכלול כולו.

זאב אלקין: אדוני מכיר היטב את המנכ"ל של הגוף הזה, אדוני היושב-ראש, ומהעדכון שקיבלתי ממנו למדתי שגם HEART פנו לשלטונות גרמניה – כמובן באמצעות ובתיאום עם השגרירות שלנו – וביקשו באופן די תקדימי גם להיות חלק מאותה ועדת בדיקה, כמו ועידת התביעות.

זאב אלקין: ההחלטה היא של הגרמנים, לא שלנו, אבל אני מקווה שתהיה היענות חיובית לבקשה הזאת.

זאב אלקין: ואז גם הממשלה, דרך הארגון הזה שהיא יצרה, ארגון HEART, תהיה מיוצגת בוועדה באופן ישיר במתכונת כזאת או אחרת.

זאב אלקין: שוב, זה לא בידינו, אבל אני מקווה שנצליח פה להגיע גם לנקודה הזאת.

זאב אלקין: אגב, אדוני היושב-ראש, לא מתפקידי להציע לנשיאות מי המשרד הרלוונטי, אבל אם בעתיד יהיו סוגיות שקשורות לנושא הזה של השבת רכוש יהודי – זה נכון שאנחנו עוסקים בזה כמו בכל נושא שקשור לחוץ-לארץ, אבל אנחנו לפעמים שוכחים שהממשלה הקימה גוף כזה והוא עדיין פועל.

זאב אלקין: יש שאלות לגבי הבטחת תקצובו בעתיד, אבל כל עוד הוא פועל, למעשה המשרד הממשלתי שהוא הגוף המוביל בסוגיה של השבת הרכוש צריך להיות המשרד לאזרחים ותיקים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר החוץ.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת אמנון כהן.

יולי יואל אדלשטיין: לסגן שר החוץ אני יכול לומר שמזכירות הממשלה היא שקובעת איזה שר יענה.

זאב אלקין: אוקיי.

זאב אלקין: אז אני אעיר את מה שהערתי למזכירות הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: בדיוק.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שהם הכתובת.

זאב אלקין: יכול להיות שגם הם שכחו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ככנסת בדרך כלל מכבדים את ההחלטות של מזכירות הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אמנון כהן: אני חושב שהממשלה ידעה שסגן שר החוץ בקי בכל הנושא הזה בגדול – גם איפה הוא נמצא, איפה הוא לא נמצא – לכן התשובה שלך מאוד מנומקת, והקפת גם את המשרדים האחרים בכישרונך ומכוח העיסוקים שעסקת בהם.

אמנון כהן: אבל חשוב לנו, אדוני סגן השר – ותודה על התשובה המנומקת, המורחבת – לדעת שהדברים האלה נבזזו מעם ישראל, וחלק מהבעלים אולי נספו בשואה ולא נשאר להם זכר.

אמנון כהן: יש כאלה שאולי אין להם צאצאים.

אמנון כהן: ומבחינתנו זו חובה מוסרית-ערכית ממדרגה ראשונה קודם כול לדאוג שזה יגיע – וגם להקים אולי צוות, לבדוק מה הכמות, כי מדובר על 1,400 ומשהו יצירות, כמות ענקית.

אמנון כהן: ייתכן שחלקן לא שלנו, יכול להיות שהן לא של יהודים.

אמנון כהן: ולכן, עבודת מטה, ואולי גם – אני לא רוצה להגיד שהם יבקשו בחוצפתם כסף על התמונות האלה, כי אלה דברים שנבזזו מעם ישראל.

אמנון כהן: לכן הם צריכים לעזור – לטובת השימוש של כלל הציבור.

אמנון כהן: לא אכפת לי שחלק יהיה באותה מדינה, אבל חלק חייב להגיע גם למוזיאון במדינת ישראל, כסמל לזה שאנחנו לא שוכחים את אלה שציוו לנו את המדינה שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת כהן.

יולי יואל אדלשטיין: האם סגן שר החוץ רוצה להוסיף על תשובתו?

זאב אלקין: כן, אני אוסיף כמה משפטים.

זאב אלקין: אני בהחלט מסכים עם חבר הכנסת כהן לגבי החשיבות של עשיית הצדק בנושא הזה.

זאב אלקין: זה תפקידנו ההיסטורי כממשיכים וכיורשים של אותם אנשים שמהם נגזל הרכוש וחלקם הגדול נרצחו.

זאב אלקין: וכמובן, אנחנו צריכים לעשות הכול גם כדי להשיב את הרכוש לבעלים הפרטיים, ליורשים, אם קיימים.

זאב אלקין: לצורך זה, כידוע, מדינת ישראל הקימה גופים מיוחדים: הזכרתי את HEART, שפועל בחוץ-לארץ, ויש חברה להשבת הרכוש שפועלת כאן במדינת ישראל.

זאב אלקין: וכמובן, תפקידנו לעזור לעולם היהודי כולו, לארגונים יהודיים בין-לאומיים, לדאוג לייצוג האינטרסים של כלל עם ישראל שם בגרמניה.

זאב אלקין: זה בוודאי ייעשה.

זאב אלקין: אין לי ספק שברגע שיוכח שחלק מהיצירות – אם וכאשר יוכח – שייך לבעלים יהודים, העולם היהודי יקבל את חלקו, או את היצירות או את השווי שלהן.

זאב אלקין: השאלה מה חלקה של מדינת ישראל היא נושא יותר עדין כאן.

זאב אלקין: אם יימצאו פה יורשים חוקיים אז התשובה תהיה ברורה, אבל אם לא – יש היום מתיחות מסוימת ומחלוקות בסוגיה הזאת בין מדינת ישראל לבין הארגונים היהודיים, ובראשם ועידת התביעות, מה בדיוק צריך להיות חלקנו, וכמובן אנחנו נדאג לייצג את האינטרס של מדינת ישראל בצורה הטובה ביותר האפשרית.

זאב אלקין: בסוף בסוף בסוף ההחלטה היא כמובן של ממשלת גרמניה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אמנון כהן, ותודה ודאי גם לסגן שר החוץ, חבר הכנסת זאב אלקין, על תשובתו המפורטת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

זאב אלקין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לשאילתה הבאה, שמספרה 119, מאת חבר הכנסת אורי מקלב: העלאה חדה של עלות שירותי הדת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן השר לשירותי הדת, חבר הכנסת אלי בן-דהן, לעלות לכאן לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: ימתין חברנו חבר הכנסת אורי מקלב שנייה ואז יקרא את נוסח השאילתה שלו.

אורי מקלב: תודה רבה לך.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מכובדי סגן השר, בימים אלו עלו מחירי הכניסה למקוואות בכ-50%.

אורי מקלב: דבר זה פוגע משמעותית במתן שירותי הדת.

אורי מקלב: ברצוני לשאול: האם המשרד נתן את הסכמתו להעלאה כתנאי של האוצר לייקור כלל אגרות השירותים?

אורי מקלב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד סגן השר, בבקשה.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, שרים, לא היה שום תנאי של משרד האוצר לעדכון תעריפי אגרות של המקוואות כדי לייקר את כלל אגרות השירותים.

אלי בן-דהן: אני רוצה לציין שהתעריפים עלו כיוון שבמשך 12 שנה לא עודכנו תעריפי אגרות שירותי הדת.

אלי בן-דהן: לעומתם, במשך 12 השנה הללו תעריפי המים עלו ב-140%, תעריפי הסולר עלו ב-400%, תעריפי החשמל ב-90%.

אלי בן-דהן: למרות כל העליות הגדולות הללו אנחנו העלינו את אגרת הטבילה ב-50% בלבד, מ-10 שקלים ל-15 שקלים, בגלל החשיבות הגדולה שאנחנו מייחסים למצוות הטבילה.

יולי יואל אדלשטיין: האם יש שאלה נוספת לחבר הכנסת מקלב?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: האם הסימון של חבר הכנסת גפני הוא גם בקשה לשאלה נוספת?

יולי יואל אדלשטיין: אז לאחר חבר הכנסת מקלב תוכל לשאול.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני סגן השר, אבל אני קורא מתוך מכתבך, המכתב שלך אלי מ-20 באוקטובר, שבו אתה כותב לי: יחד עם זאת, משרד האוצר התעקש – משרד האוצר התעקש – כתנאי לאישור תעריפי האגרות, להעלות באופן דרמטי את תעריף השימוש במקוואות.

אורי מקלב: את זה אתה כותב אלי בדברי התשובה שלך, שמשרד האוצר התעקש להעלות את מחירי הטבילה כתנאי להעלאה של תעריפי האגרות הכלליים.

אורי מקלב: אני מבין, לא רק מהשיחה בעל-פה שהייתה לנו, שזה מה שהכריח אותך להעלות את התעריפים, אבל יש שתי סיבות נוספות.

אורי מקלב: והשאלה הנוספת – קודם כול זה עלה ל-20 ש"ח.

אורי מקלב: בכל אופן בהוראות שיצאו מהמועצות הדתיות לכל המקוואות התעריף הוא לא 15 ש"ח אלא 20 ש"ח, וזו באמת עלייה דרמטית בתעריפי הטבילה.

אורי מקלב: מעבר לכך, מה שאתה כותב שיש תעריף של טבילה בלבד – לא קיים דבר כזה.

אורי מקלב: אין גם אפשרות, כפי שענו לי גם המועצות הדתיות; אין אפשרות להבדיל בין מי שנכנס לטבילה בלבד לבין מי שנכנס לרחצה, כך שהאדם נאלץ לשלם את המחיר הגבוה.

אורי מקלב: ומעבר לכול, עליות מחירים, גם כשנעשו – ואם לא נעשו במשך הזמן – לא מעלים באופן דרמטי ב-50%.

אורי מקלב: תמיד אנחנו נוהגים לעשות עלייה מתונה יותר, עלייה מדורגת יותר.

אורי מקלב: ולא זו אף זו, תעריפי המים, בזכות הרב גפני, שהיה יושב-ראש ועדת הכספים, לא עלו במשך עשר שנים.

אורי מקלב: העלו רק באחרונה, כשהוא כבר לא שימש יושב-ראש ועדת הכספים.

אורי מקלב: 2 שקלים בלבד עלה כל קוב מים, כשלכולם לוקחים 13 ש"ח במשך כל השנים האלה, ולא העלו עד 1 בינואר 2013.

אורי מקלב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, שאלה נוספת, ולאחר מכן – תשובת סגן השר לשירותי דת.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, מעבר למה שהעלה בשאלה הנוספת חברי הרב מקלב, אני רוצה להביא לידיעתך: בשעתו השר יובל שטייניץ היה שר האוצר ואני הייתי יושב-ראש ועדת הכספים, והיו עליות בתעריפי המים, והיו מקרים שבהם דרשנו שלא תהיינה העלאות, בוודאי לא בסדרי-גודל כאלה.

משה גפני: והיה סיכום עם שר האוצר – אני אומר לך באופן חד-משמעי – שתעריפי המים למקוואות, כמו גם לבתי-חולים ולדברים אחרים, לא יעלו, בוודאי לא באופן דרסטי, אלא מדורג, אם בכלל.

משה גפני: מה שקרה עכשיו, בתקופה האחרונה – ותדע, אדוני סגן השר לשירותי הדת, שאתה מופקד על נושא המקוואות – משרד האוצר עכשיו חטא פעמיים: קודם כול הוא העלה את המחירים בניגוד לסיכום שהיה בזמנו עם השר יובל שטייניץ, באופן דרסטי, ולא עוד אלא הוא מתנה אתך, המופקד על שירותי הדת, שאם לא תעלה את האגרות אז הוא יעשה כך וכך, כפי שחבר הכנסת מקלב הקריא מהמכתב.

משה גפני: אני פונה אליך ואני אומר לך עצה: היה סיכום עם משרד האוצר.

משה גפני: הוא לא יכול לחזור בו ולהעלות את האגרה במקוואות ב-100%.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גפני.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סגן השר.

אלי בן-דהן: לשאלותיו של חבר הכנסת מקלב, הייתה בקשה של משרד האוצר לייקר את שירותי הדת, וכפי שציינתי במכתבי אנחנו לא הסכמנו לה, כי הדרישה הייתה שתעריפי המקוואות יעלו בהרבה יותר מ-50%.

אלי בן-דהן: כפי שציינתי, בממוצע הסולר התייקר בכ-400%, חשמל – ב-90%, והמים, מה לעשות, כן, עלו ב-140%.

אלי בן-דהן: תבדקו היטב את מחירי המים – עלו בסכומים גבוהים מאוד – –

משה גפני: – – –

אלי בן-דהן: רגע, שנייה, אני אסיים.

אלי בן-דהן: שמעתי אתכם בקשב רב.

אלי בן-דהן: אני ממליץ לשמוע עד הסוף.

אלי בן-דהן: – – ולמרות העליות הגדולות הללו אנחנו התעקשנו שהעלייה במחירי הטבילה לנשים תהיה ב-50% בלבד, ולכן הם עלו מ-10 שקלים ל-15 שקלים.

אלי בן-דהן: לגבי מועצות דתיות שגובות 20 שקלים, קיבלתי תלונה על כך, ואני טיפלתי בכל המקרים הנקודתיים.

אלי בן-דהן: אין דבר כזה.

אלי בן-דהן: מועצה דתית אסור לה לגבות מעבר לאגרות הקיימות.

אלי בן-דהן: כל מועצה דתית שתודיע לי, חבר הכנסת מקלב, כל מועצה דתית שתודיע לי שהיא גובה 20 שקלים במקום 15 שקלים, אני אומר לך שהם ייקנסו על-ידינו.

אלי בן-דהן: אנחנו הבהרנו את הדברים בצורה ברורה לכל המועצות הדתיות.

אלי בן-דהן: זהו המחיר.

אלי בן-דהן: מה שאתה מציין – – –

אורי מקלב: אבל זה כתוב בחוזר שלכם.

אלי בן-דהן: אין 20 שקלים.

אלי בן-דהן: הדברים הם ברורים, חד-משמעית – 15 שקלים בלבד.

אלי בן-דהן: אין מחיר כזה.

אלי בן-דהן: היה מקום מסוים בעיר אחת שגבו 30 שקלים, מפני שהם אמרו, כפי שאתה טענת:

אלי בן-דהן: אנחנו לא יודעים אם האישה מתכוננת להשתמש במקלחת או גם באמבטיה.

אלי בן-דהן: ואנחנו גם בזה טיפלנו נקודתית; זה לא קיים יותר.

אלי בן-דהן: רק מי שמצהירה במפורש שהיא רוצה הכנה גם באמבטיה גובים ממנה 30 שקלים.

אלי בן-דהן: מעבר לכך כל אישה משלמת 15 שקלים בלבד.

אלי בן-דהן: לשאלותיו של חבר הכנסת גפני, ההסדר הזה, שמעתי עליו, ולפי מה שנאמר לי בוועדת הכספים הוא היה עד 1 בינואר 2013.

אלי בן-דהן: יתרה מזאת, אנחנו פנינו למנכ"ל משרד הבריאות וביקשנו יחד אתו לקיים – כיוון שההסדר הזה חל על בתי-חולים ועל מקוואות, גם הם אמרו לנו שההסכם היה עד 1 בינואר 2013.

אלי בן-דהן: אני אשמח לדעת אם יש הסכם.

משה גפני: אני אדבר אתך.

אלי בן-דהן: אם יש הסכם – סליחה – – –

משה גפני: לארבע שנים ההסכם.

אלי בן-דהן: לא, ההסכם היה עד 1 בינואר 2013.

אלי בן-דהן: אם יש לך מסמכים אחרים, שההסכם הוא לתקופה ארוכה יותר, אני אשמח לקבל אותם, ואני מבטיח לך שאני אלחם על כך.

אלי בן-דהן: נכון למה שידוע לי – אז אני אומר עוד הפעם, אני אשמח לקבל את המסמך הזה, כי אני שמעתי על ההסדר, אבל כפי שנאמר, נאמר לי שההסדר הוא רק עד 1 בינואר 2013, ולכן ההסדר פג תוקפו ולכן תאגידי המים ורשות המים העלו את המחירים ב-1 בינואר 2013.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר לשירותי דת.

יולי יואל אדלשטיין: נו, כוחן של שאילתות דחופות – אולי באמת ימצאו פתרון יחד עם חברי הכנסת מקלב וגפני.

יולי יואל אדלשטיין: השר לביטחון פנים, חבר הכנסת יצחק אהרונוביץ, אני מזמין אותך לעלות לכאן, לדוכן, על מנת להשיב על שאילתה דחופה מס' 116 מאת חבר הכנסת נסים זאב בנושא: כליאת מתנחל עם בני-מיעוטים.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן תשיב גם על שאילתה 117 מאת חבר הכנסת משה גפני, ושם תהיה גם שאלה נוספת לחבר הכנסת מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, בני-מיעוטים התנכלו לתושב יצהר שנכלא עמם בכלא "ניצן", ולפיכך הוא הועבר לאגף התורני.

נסים זאב: בתא המעצר הוקרנו סרטים לא צנועים.

נסים זאב: רצוני לשאול אותך, אדוני כבוד השר: 1.

נסים זאב: מדוע הושם מלכתחילה האסיר עם אסירים אלה? 2.

נסים זאב: מה ייעשה לבדיקת המקרה?

נסים זאב: 3.

נסים זאב: אם מדובר בטעות – האם יוסקו מסקנות?

נסים זאב: 4.

נסים זאב: האם בבתי-הכלא מוקרנים סרטים לא צנועים?

נסים זאב: – לפי טענתם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת זאב.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר.

יצחק אהרונוביץ': 1–3.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, העצור התקבל כעצור ימים – מדובר על מעצר המוארך כל פעם בכמה ימים על-פי קביעת בית-המשפט, זאת לפי כתב-אישום שקיבל, עד להחלטה אחרת.

יצחק אהרונוביץ': הוא שובץ לאגף 5 תא 12, כאשר בתא הזה שוהים אך ורק יהודים, חלקם אף יהודים שומרי מסורת.

יצחק אהרונוביץ': אציין כי האגף עצמו, ולא התא, מעורב, ושוהים בו גם אסירים יהודים וגם אסירים בני-מיעוטים.

יצחק אהרונוביץ': ב-17 בנובמבר 2013 התקיימה שיחה בין קצין המודיעין של האגף ובין העצור, ובמהלכה טען העצור שבן-מיעוטים הסתכל עליו בצורה מאיימת ואף התחכך בו כתף אל כתף, אך לא טען שהכה אותו בכוונת זדון.

יצחק אהרונוביץ': העצור התלונן על-פי הנוהל הקבוע בשירות בתי-הסוהר על מקרה תלונה.

יצחק אהרונוביץ': הוא נשלח לבדיקה במרפאה.

יצחק אהרונוביץ': לא נמצא כל סימן חבלה והוא לא נזקק לטיפול רפואי.

יצחק אהרונוביץ': העצור הועבר, לבקשתו, לאגף התורני בבית-הסוהר "איילון" כחריג, לאור העובדה שמדובר באגף שפוטים ואילו הוא בסטטוס של עצור.

יצחק אהרונוביץ': 4.

יצחק אהרונוביץ': בבית-המעצר "מגן" שב"ניצן" אין אגף תורני או תאים לשומרי מצוות, ולפיכך שולב העצור בתא שבו מצוי מכשיר טלוויזיה.

יצחק אהרונוביץ': אציין כי בשב"ס קיימת אחידות בכמות ובסוגי הערוצים המשודרים כך שחלקם משדרים בעברית, ערבית, רוסית.

יצחק אהרונוביץ': מדובר בערוצים נורמטיביים וסטנדרטיים שלשירות בתי-הסוהר אין שליטה על התכנים המשודרים בהם.

יצחק אהרונוביץ': בנוסף, בתא שבו שהה העצור לא קיים מכשיר DVD.

יצחק אהרונוביץ': ברצוני להדגיש כי כל זמן שהותו של העצור בבית-המעצר "ניצן" הנקרא "מגן" הוא היה תחת מעקב מודיעיני אינטנסיבי לאור חששותיו, שנלקחו ברצינות רבה על-ידי שירות בתי-הסוהר, כי הוא עשוי להיפגע מבני-מיעוטים, אך לא נמצא כל גיבוי לטענותיו או לחששותיו אלה.

יצחק אהרונוביץ': האסיר לא התלונן כלל על פגיעה בו, איום כלפיו או פגיעה ברגשותיו בשל שידורי הטלוויזיה.

יצחק אהרונוביץ': תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת נסים זאב.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן, חבר הכנסת דוד אזולאי גם כן מבקש להפנות לשר שאלה נוספת.

נסים זאב: אדוני השר, השאלה שלי היא גם ברמה הכללית: האם יש מדיניות להפריד את האסירים, בין בני-המיעוטים ליהודים?

נסים זאב: דווקא במקרים חריגים כאלה, שיש אולי רגישות רבה ותמיד מסתכלים מי האסיר, לפעמים ההתחככות יכולה להביא אפילו למצב של אלימות פנימית מיותרת לחלוטין.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת זאב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד אזולאי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן השר לביטחון פנים ישיב לשניכם.

דוד אזולאי: אדוני השר, בימים אלה מתקיימת בכלא "חרמון" התייעלות, ומטעמי חיסכון מצמצמים ומפעילים את חימום המים אך ורק מ-16:00 עד 18:00.

דוד אזולאי: הבעיה היא שזה גם קורה בימי שישי, והתוצאה היא שאסירים דתיים לא יכולים להתקלח, בהתחשב בעובדה שכניסת השבת היא בשעה 16:00.

דוד אזולאי: לכן אני פונה אליך, אדוני השר, להנחות את הנוגעים בדבר שבמסגרת הצמצומים וההתייעלות יקדימו בימי שישי את ההפעלה על מנת לאפשר לאותם אסירים להתקלח לכבוד שבת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דוד אזולאי.

יולי יואל אדלשטיין: השר אהרונוביץ, בבקשה.

יצחק אהרונוביץ': חבר הכנסת נסים זאב, אנחנו מקפידים לא לערב יהודים ובני-מיעוטים עד כמה שזה ניתן.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו מדברים על הסטטוס שהוא כרגע נמצא בו, עצור ולא שפוט.

יצחק אהרונוביץ': שירות בתי-הסוהר הכניס אותו לתא של יהודים בלבד, כולל שומרי מסורת.

יצחק אהרונוביץ': באגף עצמו נמצאים גם בני-מיעוטים, אבל – בתא לפחות.

יצחק אהרונוביץ': אחרי שהתקיימה שיחה, והובע חשש שיש כאילו כוונה ומנסים לפגוע בו, העצור – ואני מזכיר עוד פעם: יש עצור ויש שפוט – העצור הועבר לבקשתו – הוא ביקש את זה – לאגף התורני בבית-סוהר "איילון", כחריג.

יצחק אהרונוביץ': מדובר באגף שפוטים, ואילו הוא היה בסטטוס עצור בכלל, והוא קיבל, למעשה, שינוי בגלל הבקשה שלו.

יצחק אהרונוביץ': עכשיו, זה שיש שם טלוויזיה, אנחנו לא יכולים – כי שם נמצאים שפוטים ולא עצורים.

יצחק אהרונוביץ': אבל אני מדבר ככלל, חבר הכנסת נסים, עושים את ההפרדה, שומרים.

יצחק אהרונוביץ': הוא הרגיש מאוים אבל למעשה הוא לא נפגע.

יצחק אהרונוביץ': המבט לא מהווה עבירה, החיכוך בכתף – עדיין, הוא לא נפגע אבל ההקפדה נשמרת ותמשיך להישמר.

יצחק אהרונוביץ': חבר הכנסת אזולאי, אני שומע בפעם הראשונה שבין 16:00 ל-18:00 עושים הפסקה, אני לא מכיר את זה.

יצחק אהרונוביץ': אני מבטיח שאבדוק את זה וזה יקבל טיפול עוד היום.

יולי יואל אדלשטיין: לא הפסקה, להפך.

יולי יואל אדלשטיין: מחממים בשעות שכבר נכנסה שבת.

יולי יואל אדלשטיין: על זה קבל חבר הכנסת אזולאי.

יצחק אהרונוביץ': אני אבדוק את זה היום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר לביטחון פנים, תודה לחברי הכנסת ששאלו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאילתה הבאה, שגם בה הנושא הוא בסמכותו של השר לביטחון פנים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת משה גפני לשאילתה דחופה מס' 117.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא: פרשת היריקה בבית-שמש.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן, כפי שציינתי, נאפשר לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, שלו הייתה הצעה לסדר-היום בנושא הזה, לשאול שאלה נוספת.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אדוני השר לביטחון פנים, לפני הבחירות לכנסת התפרסמה ידיעה שגרמה לטלטלה בחברה הישראלית, ולפיה חרדי ירק על ילדה, נדמה לי בת שבע או שמונה, בבית-שמש.

משה גפני: רצוני לשאול: 1.

משה גפני: האם המשטרה חקרה את המקרה הזה?

משה גפני: 2.

משה גפני: אם כן – האם הוגש או יוגש כתב-אישום?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת גפני.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מדובר באירוע אשר עלה לכותרות בדצמבר 2011 על כך שילדה בת שבע מפחדת ללכת לבית-הספר בבית-שמש מאחר שחרדים ירקו עליה, הטרידו אותה, איימו, קיללו, הכול בשל כך שאיננה די חסודה.

יצחק אהרונוביץ': 1–2.

יצחק אהרונוביץ': בתקופה הנדונה, על רקע אירועי תופעות של הדרת נשים בעיר בית-שמש, ביצעה משטרת ישראל פעילות נרחבת כנגד מפרי חוק וסדר בעיר, תוך שימת דגש במיוחד להגברת הפעילות באזור הסמוך לבית-הספר של הילדה, אשר נמצא בקרבת מקום למקום שבו התרחש האירוע מושא השאילתה של חבר הכנסת גפני.

יצחק אהרונוביץ': האירוע עצמו לא דווח למשטרת ישראל כלל, אלא כמה חודשים לאחר פרוץ האירוע, וזה היה רק על רקע אירועי הדרת נשים כאמור.

יצחק אהרונוביץ': נודע על האירוע מאמצעי התקשורת ולא היה דיווח אחר.

יצחק אהרונוביץ': מאחר שלא הוגשה כל תלונה בעניין, לא מטעם הקורבן או מי ממשפחתה, ולא נמסרו כל פרטים מזהים על החשוד, לא נחקר האירוע על-ידי משטרת ישראל.

יצחק אהרונוביץ': ולכן האירוע הזה, מבחינתנו, לא קיים אלא רק יצא לתקשורת ולא מעבר לכך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת משה גפני ולחברי הכנסת מוזס וליפמן.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת מוזס וחבר הכנסת ליפמן, זה סדר השאלות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, א.

משה גפני: אני מודה לך על התשובה המפורטת, ואני פשוט מזועזע מהתשובה.

משה גפני: לא ממה שאתה – אתה אמרת את האמת.

משה גפני: הוקמה מפלגה על רקע היריקה הזאת.

משה גפני: זאת יריקה שדווחה בערוץ 2, מישהו הגיש שם תוכנית בליל שבת, לצערי הגדול, והוא סיפר שחרדי ירק על ילדה בת שבע בבית-שמש.

משה גפני: אני, כאדם חרדי, וחברי החרדים אמרנו: לא יכול להיות דבר כזה.

משה גפני: אנחנו לא מכירים תופעה, ולא יכולה להיות תופעה, שחרדי יורק על ילדה.

משה גפני: זה שודר.

משה גפני: אמרו לי – ואני לא רואה את זה, כמובן – שיש לזה האזנה שחבל על הזמן וצפייה שחבל על הזמן.

משה גפני: מתברר שמה שהקים את יש עתיד זה היריקה הזאת כביכול, שעכשיו אתה אומר שהיא לא הייתה ולא נבראה.

משה גפני: לא חרדי ירק, אף אחד לא הגיש תלונה, זה לא קרה בכלל.

משה גפני: אני מצפה שמי שהיה שדרן אז, באותו ליל שבת, והוא חילל שבת כמובן, אותו שדרן, שהיום הוא שר האוצר, שיעלה לכאן במליאת הכנסת, ועל המקרה הזה שעליו הוא דיווח, עליו, על הסיפור הזה של הילדה בת השבע או בת השמונה באותו מקום בבית-שמש, שהוא יבקש סליחה מהציבור החרדי, שהוא הפך אותו לציבור שיורק על ילדות.

משה גפני: אני מופיע הרבה פעמים בכל מיני מקומות, וגם בכלי-תקשורת, ואומרים לי: אתה ירקת על ילדה?

משה גפני: מה זה "ירקת על ילדה"?

משה גפני: שיעלה לפה שר האוצר – הוא היום איש ציבור – שיבקש ממני סליחה.

משה גפני: לא הייתה יריקה כזאת.

משה גפני: לא היה דבר כזה.

משה גפני: שיעלה לכאן, שיהיה לו אומץ, שיבקש מאתנו סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גפני.

יולי יואל אדלשטיין: השר לביטחון פנים יבדוק בינתיים אם יש לו אזיקים להביא את שר האוצר לכאן.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע מה השאלה.

משה גפני: לא.

משה גפני: אני רק מציע.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: פשוט, לפחות איזה סימן שאלה בסוף.

משה גפני: אה, זה סימן שאלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוזס, בבקשה, אדוני ישאל, ולאחר מכן – חבר הכנסת דב ליפמן.

אחמד טיבי: הייתכן?

משה גפני: הייתכן?

יולי יואל אדלשטיין: האומנם?

משה גפני: האומנם – גם טוב.

מנחם אליעזר מוזס: גם אני פשוט מזועזע ונדהם.

מנחם אליעזר מוזס: קודם, אני רוצה להודות לשר, שהוא דובר אמת לאמיתה, ואני מאוד מעריך את זה.

מנחם אליעזר מוזס: אבל אני מזועזע ונדהם.

מנחם אליעזר מוזס: הרי כמה שפכו את דמנו, של הציבור שאני מייצג?

מנחם אליעזר מוזס: שנתיים ימים על הסיפור הזה.

מנחם אליעזר מוזס: בעקבות זה בא הסיפור של הדרת נשים.

מנחם אליעזר מוזס: כמה מאמרים נכתבו?

מנחם אליעזר מוזס: איש יחסי ציבור אמר לי היום בבוקר, אמרתי: יש תשובה?

מנחם אליעזר מוזס: והוא אומר: אני כבר ספרתי לך עד עכשיו מעל 400 מאמרים שנכתבו על החרדים בגנות היריקה הזאת.

מנחם אליעזר מוזס: אבל יתרה מכך, היה שם עוד סיפור, ואני מעוניין שהציבור ידע מזה.

מנחם אליעזר מוזס: על מה הודיעה המשטרה שנסגר התיק?

מנחם אליעזר מוזס: היה סיפור של איש מבוגר שירק על אישה מבוגרת, והיה כביכול וידיאו.

מנחם אליעזר מוזס: עכשיו באה המשטרה, ואת זה היא הודיעה לפני שבוע, ואמרה שלא מצאו ולא היה ולא נברא הסיפור הזה.

מנחם אליעזר מוזס: המשטרה הודיעה.

מנחם אליעזר מוזס: אז אני חשבתי שאולי, מתוך אולי קצת – אני לא יודע איך להגיד, להגדיר את זה – מבושה עצמית, התקשורת תבוא ותגיד: לא היה ולא נברא, לכתוב על זה משהו.

מנחם אליעזר מוזס: לא היה אף מאמר.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה רק לציין שעיתון הגון אחד כן פרסם את זה בעמוד 18, בסוף העמוד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: רק שתדעו לכם שאנחנו, לצערנו, עדיין בגלות – בין היהודים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב ליפמן – בבקשה, אדוני.

דב ליפמן: כבוד היושב-ראש, אדוני השר, אני אגיע לשאלה.

דב ליפמן: זה עצוב וכואב לי.

דב ליפמן: הלוא בתורה כתוב "מדבר שקר תרחק", ולשבת פה ולשמוע שקרים שיוצאים מהבית שלנו זה כואב וזה עצוב, וזה באמת עצוב במדינה יהודית.

דב ליפמן: במשך ארבעה חודשים אני הלכתי באופן יומיומי בעצמי, עם כמה חברים, להגן על בנות קטנות – לא מתקיפות חרדים, ואני לא השתמשתי במילה "חרדי" בכל התקופה, אלא מקיצונים בריונים שעשו את זה.

דב ליפמן: הם זרקו ביצים, הם זרקו עגבניות והם צעקו מילים שאני לא אגיד פה בבית על הבנות הקטנות האלה.

דב ליפמן: דבר שקרה, מצולם.

דב ליפמן: עבדנו ביחד עם המשטרה, והם כן עצרו אנשים, והם שלחו אותם הביתה וכו' וכו'.

דב ליפמן: זה קרה בשיתוף פעולה עם המשטרה לאורך כל הזמן.

דב ליפמן: כאשר זה עלה לשידור, ואני רוצה, חברי הכנסת מוזס וגפני, שתשמעו, השר לפיד לא אמר שהם ירקו על ילדה קטנה, הוא לא אמר "חרדים".

דב ליפמן: הוא אמר: קיצונים שהגיעו וצעקו על בנות.

זה בשבת – – –?

דב ליפמן: יש עכשיו טכנולוגיה שיכולים לראות מה שהם שידרו בשבת אחרי שבת.

דב ליפמן: אז אני יכול לשבת אתך, אתה מוזמן ללשכה שלי.

דב ליפמן: נשב ביחד, וביחד אנחנו נראה את זה.

דב ליפמן: אתה לא תראה אותו אומר "חרדים" ולא "יריקה".

אורי מקלב: – – –

דב ליפמן: אז אנחנו נשב ביחד – גם אני שומר שבת – ונעשה את זה ביחד.

דב ליפמן: יש טכנולוגיה.

דב ליפמן: יושב-ראש הוועדה לטכנולוגיה פה.

דב ליפמן: ביחד נעשה את זה.

אורי מקלב: אני גם צריך – – – ולראות את זה בשבת – – –

קריאה: – – –

דב ליפמן: אני חושב שחברי הכנסת משתמשים בזה עכשיו כדי להגיד שאנחנו כאילו שיקרנו, או שאנחנו בנינו מפלגה על משהו שלא קרה.

דב ליפמן: קודם כול, לא בנינו את המפלגה על זה.

דב ליפמן: אבל יותר מזה, דבר שקרה, בנות קטנות, באופן יומיומי, ארבעה חודשים – והם מחייכים ועושים בדיחה מזה; זה באמת לא מביא כבוד לבית, ואני חושב שחייבים לגנות את זה.

דב ליפמן: השאלה לשר: הסיפור מלפני שבוע, שהם אמרו שאין להם ראיות נגד הבן-אדם שירק על הגברת, האם אמרו שהיריקה לא קרתה או שאמרו שאין להם ראיות שהוא אותו בן-אדם שעשה את זה?

דב ליפמן: תודה רבה.

יצחק אהרונוביץ': על איזה אירוע אתה מדבר?

דב ליפמן: הם עכשיו משתמשים – – –

יצחק אהרונוביץ': לא.

יצחק אהרונוביץ': אני מדבר על האירוע של נובמבר.

יצחק אהרונוביץ': זה מה שאני התבקשתי.

משה גפני: רק על הילדה.

יצחק אהרונוביץ': על הילדה.

יצחק אהרונוביץ': זה היה לפני שנתיים.

דב ליפמן: כבוד השר, אני שואל: הם עכשיו רוצים להגיד שהסיפור שלפני שבוע – בית-המשפט – – –

יולי יואל אדלשטיין: סגירת התיק.

דב ליפמן: סגירת התיק.

דב ליפמן: האם הם אמרו שלא הייתה בכלל יריקה – כי אנחנו ראינו את זה בצילומים, אני ראיתי את זה – או שהם אמרו שאין להם מספיק ראיות שהוא אותו בן-אדם שעשה את זה?

דב ליפמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, בבקשה.

יצחק אהרונוביץ': חברי חברי הכנסת, מבלי להיכנס לשיח בין-מפלגתי ולמען הדיוק: לא אמרתי, גם לא מעל במה זו, שלא הייתה ולא נבראה.

יצחק אהרונוביץ': לא אמרתי דבר כזה.

יצחק אהרונוביץ': כן אמרתי שעד היום לא אותרה הילדה ועד היום לא הוגשה תלונה.

יצחק אהרונוביץ': כדי לדייק, אלה הדברים במלואם, וככה אני אומר.

יצחק אהרונוביץ': לכן, בשיח הזה אני רוצה לדייק.

יצחק אהרונוביץ': חבר הכנסת דב, לגבי האירוע שהיה לפני שבוע, אני אבדוק ואני אחזור אליך.

דב ליפמן: אני יכול?

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: הנוהל הוא ששאלת שאלה והשר ענה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מאוד מודים לשר לביטחון פנים, חבר הכנסת יצחק אהרונוביץ.

קריאה: – – – אנטישמיות.

משה גפני: זה לא בסדר שחבר כנסת אומר על שר לביטחון פנים שהוא לא אומר אמת.

דב ליפמן: מה?

דב ליפמן: מה?

משה גפני: הרי השר אמר.

יולי יואל אדלשטיין: יש פרוטוקול, חבר הכנסת גפני, יש פרוטוקול לנושא הזה.

משה גפני: חזקה על כל – – – האלה שהיו מגישים תלונה.

דב ליפמן: – – – חבל.

דב ליפמן: חבל על – – – שלך.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד להזמין את סגנית שר התחבורה והבטיחות בדרכים, חברת הכנסת ציפי חוטובלי, על מנת להשיב על שאילתה דחופה מס' 118 מאת חבר הכנסת עיסאווי פריג' בנושא: שילוט ושמות המחלפים בכביש 6 וברחבי הארץ.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברי, ההתייחסות שלי היא לכביש 6 והשילוט לגבי הערים הערביות לאורך הכביש ובכלל בכבישי הארץ.

יולי יואל אדלשטיין: צריך להיצמד לנוסח השאילתה.

עיסאווי פריג': אני תושב כפר-קאסם.

עיסאווי פריג': אורחים שמוזמנים לביתי ונוסעים דרך כביש 6 אינם יודעים כיצד להגיע, מכיוון שאין שילוט המפנה לכפר-קאסם.

עיסאווי פריג': עלי להסביר להם שכדי להגיע אלי הם צריכים לצאת ביציאה לאריאל, וזאת אף שכפר-קאסם קרובה לכביש באופן משמעותי ונחשבת גם היא לעיר.

עיסאווי פריג': מקרים דומים חוזרים על עצמם בכל הארץ.

עיסאווי פריג': ברצוני לשאול: 1.

עיסאווי פריג': מדוע אין שילוט המפנה לערים הערביות בדומה לערים היהודיות?

עיסאווי פריג': 2.

עיסאווי פריג': מדוע שמות המחלפים והיציאות לאורך הכביש קרויים על שם ערים יהודיות רחוקות במקום על שם ערים ערביות קרובות, כפי שמתבקש?

עיסאווי פריג': תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי סגנית השר.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת פריג', השאילתה שלך הועברה להתייחסות מנכ"ל חברת "חוצה ישראל", ולהלן תמצית התשובה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להגיד לך שכמות הפניות של יהודים שאומרים שהעיר שלהם לא מופיעה בשלטי המחלף היא בערך – כמו הפנייה שלך, ככה שאין כאן עניין של אפליה בין יישובים ערביים ליהודיים.

ציפי חוטובלי: 1.

ציפי חוטובלי: השילוט נקבע לפי הנחיות לתכנון שילוט הדרכה לנהגים בדרכים בין-עירוניות.

ציפי חוטובלי: קיימת מתודולוגיה ברורה של קביעת יעדים על-פי היישובים או האזורים הגדולים המצויים בהמשכו של הכביש המשולט, כלומר זה נקבע לפי העיר הגדולה של האזור ולא לפי הקרבה למחלף.

ציפי חוטובלי: יש לציין כי ישנם כללים מפורטים לגבי כמות המידע על השלטים, וזאת בהקשר של יכולת הנהג לקלוט מידע ומסרים תוך כדי נסיעה במהירות גבוהה.

ציפי חוטובלי: כידוע לך, כביש 6 הוא כביש מהיר, ולכן לא ניתן לכתוב את כל שמות הערים על גבי השלט.

ציפי חוטובלי: במקרה של כביש 6, חוצה-ישראל, אכן יש שילוט הדרכה לערים ערביות.

ציפי חוטובלי: לדוגמה, יש הכוונה לטייבה, יש הכוונה לבאקה-אלע'רבייה.

ציפי חוטובלי: לעומת זאת אין הפניה לאום-אלפאחם, כי עפולה היא עיר גדולה יותר, ואין הפניה לכפר-קאסם אלא לאריאל, כי היא עיר גדולה יותר.

ציפי חוטובלי: ההחלטה אינה קשורה בכלל לייחוס אם זה יישוב יהודי או ערבי.

ציפי חוטובלי: כפי שאמרתי, גם יש החלטה לגבי מחלפים אחרים שייקראו על שם ערים ערביות.

ציפי חוטובלי: 2.

ציפי חוטובלי: באשר לקביעת שמות המחלפים – המנדט מצוי בידי ועדת השמות הממשלתית הכפופה למשרד ראש הממשלה.

ציפי חוטובלי: כלומר, זה לא בידי משרד התחבורה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לציין כי משרד התחבורה בהחלט תמך בקביעת השם באקה-ג'ת למחלף בכביש 6 המתחבר עם כביש 9, וכך גם במחלף קסם, המשויך במישרין ליישוב כפר-קאסם.

ציפי חוטובלי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת פריג', בבקשה.

עיסאווי פריג': גברתי סגנית השר, כפר-קאסם רחוק 3 ק"מ ממחלף קסם.

עיסאווי פריג': אין במחלף שילוט הכוונה לעיר, שמונה 23,000 תושבים.

ציפי חוטובלי: אז אני עונה לך, באריאל יש יותר תושבים, מה לעשות.

עיסאווי פריג': אני לא פוסל, שיהיה כתוב אריאל וראש-העין וערים אחרות, זה צריך להיות.

עיסאווי פריג': אבל עיר ערבית שנמצאת על המחלף ולא מקבלת שילוט, בעיני זה תמוה ומוזר ומחייב התייחסות ספציפית, ולא תשובה פופוליסטית, תשובה על הדרך.

ציפי חוטובלי: אני עניתי לך בצורה הברורה ביותר: ההחלטה היא לפי העיר הגדולה באותו אזור.

ציפי חוטובלי: אריאל היא העיר הגדולה באזור שלך.

ציפי חוטובלי: זאת ההחלטה.

עיסאווי פריג': עם כל הכבוד, התשובה לא מספקת ולא משכנעת.

ציפי חוטובלי: אז תפנה לוועדת השמות הממשלתית במשרד ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': אם עיר, כבודה, נמצאת על כביש 6 ולא מקבלת שילוט כזה – – –

ציפי חוטובלי: ישנו כאן חבר הכנסת טיבי; הוא יגיד לך שלטייבה יש שילוט.

ציפי חוטובלי: לכן אין כאן באמת אפליה בין יישובים ערביים ליהודיים.

ציפי חוטובלי: זה מאוד פופוליסטי לשאול את זה בצורה כזאת, זה מה שיש לי להגיד לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברי הכנסת, תודה לסגנית שר התחבורה והבטיחות בדרכים.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן שאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו צלצלנו, נכון, אדוני סגן המזכיר?

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים – הודעה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מבקש להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון מס' 10), התשע"ד–2013.

נאזם בדר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/801/19; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעות חוק לדיון מוקדם.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן היא הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון – עבר פלילי), התשע"ג–2013, של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יולי יואל אדלשטיין: משיב השר לביטחון פנים, חבר הכנסת אהרונוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש מחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס לנמק את הצעת החוק שלה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, חברי הכנסת, רבותי השרים, בתלמוד הבבלי, ברכות דף ל"ד, נכתב המשפט הבא: במקום שבעלי תשובה עומדים צדיקים גמורים אינם עומדים.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון – עבר פלילי) מקדמת את אחד מעקרונות היסוד ביהדות, שלפיו ניתנת אפשרות לאדם שעבר עבירה לחזור בתשובה ולמחוק את העבירות.

אורלי לוי אבקסיס: כדי שנבין על מה מדובר אני אספר לכם שהצעת החוק הנוכחית היא תולדה של פניית ציבור שהגיעה אלי מחייל משוחרר, בחור, עלם מקסים בשם אלן פרידזון.

אורלי לוי אבקסיס: אותו אלן היה נער בסיכון; הוא עלה למדינת ישראל ביחד עם משפחתו, המשפחה הגרעינית והסבתא והסבתא-רבא.

אורלי לוי אבקסיס: קשיי הקליטה בארץ והגיעם לעיירה די קטנה בפריפריה, לבית-שאן, עם הקושי התרבותי להשתלב ועם קשיים נוספים, מאחר שהאב נטש את המשפחה זמן קצר לאחר העלייה, והקושי של אותה אימא שנשארה לפרנס הן את הילדים והן את הסבתות, הביא לכך שאותו נער שחיפש את מקומו, לא ממש השתלב בחברה, בטח לא בזמן הסמוך לעלייה, והידרדר קצת לפעולות כאלה ואחרות שהביאו גם לעברו הפלילי.

אורלי לוי אבקסיס: חשוב לי לציין שמדובר בעבירות רכוש ואלימות שהתרחשו בגיל העשרה המאוד-מוקדם שלו.

אורלי לוי אבקסיס: הוא נזרק ממערכות, ממערכות חינוך, ולא מצא את מקומו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל המדינה, מתוך מקום לנסות לשקם את אותם נערים בסיכון, את אותם ילדים, שיש בהם פוטנציאל עצום – והסיפור של אלן מסביר מהו אותו פוטנציאל – השקיעו בו והוא הגיע באמת לאחר מכן ל"נירים", ושם הוא תיקן את דרכיו והפך להיות תלמיד מצטיין, עם תעודת בגרות בציונים מצטיינים.

אורלי לוי אבקסיס: ואז הוא רצה להתגייס לצבא והצבא לא רצה לגייס אותו, אדוני היושב-ראש, בגלל אותו עבר בשנותיו המוקדמות.

אורלי לוי אבקסיס: והוא נלחם, פשוטו כמשמעו, נלחם קשה מאוד במערכת כדי להתגייס.

אורלי לוי אבקסיס: הוא התגייס לצבא והוא הפך להיות לוחם ב-101 של הצנחנים, לוחם מצטיין; לאחר מכן מפקד מצטיין ב-101.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת שאול מופז מכיר את הסיפור, גם הוא היה מעורב בו.

אורלי לוי אבקסיס: ובהגיעו לזמן שחרור וחזרה לחברה, אחרי ששיקם את דרכיו וראה כבר את האופק לפניו, הוא גם התנדב בפרויקט "אחריי!", להכשיר נערים בסיכון וכדומה לגיוס, כי לפעמים זה כרטיס הכניסה של אותם נערים לחברה הנורמטיבית שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: הוא רצה לעבוד כמאבטח, ולשם כך הוא היה צריך לקבל את האישור של המשטרה לנשיאת נשק.

אורלי לוי אבקסיס: אני אומרת לכם שלרגע לא שקלו את השיקום שאותו נער עשה, את התרומה החברתית שלו כפרט לפרויקט "אחריי!".

אורלי לוי אבקסיס: הוא היה פעיל מאוד חברתית עם אותם נערים והיווה להם סמל ודוגמה למה שיכול היה לעשות.

אורלי לוי אבקסיס: באמת, רווח חברתי אמיתי.

אורלי לוי אבקסיס: פשוט, בגלל מה שהיה בגילי העשרה המוקדמים – עבירות רכוש, נזכיר – מנעו ממנו להיכנס לתחומים הללו, שזה תחומי ביטחון ואבטחה.

אורלי לוי אבקסיס: הוא הרגיש נורא רע עם זה.

אורלי לוי אבקסיס: הוא פנה אלי ובחלק מהדברים הוא אמר משפט שככה זעזע, הוא אמר: הרגשתי לרגע שמתייחסים אלי כמו אל עבריין, והבנתי שאני צריך להתעסק עם אותן הצרות שהיו לי לפני שבע שנים.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושב שצריך לתת לנוער בסיכון אמונה שאפשר לצאת מהמצב ולעלות על דרך חדשה.

אורלי לוי אבקסיס: אז מילים מצמררות אלו נכנסו לאוזני והולידו את הצעת החוק הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד, כאשר התפרסם המקרה שלו, פתאום התחילו להגיע אלי עוד פניות עם סיפורים מאוד דומים על אנשים, ילדים, שעשו עבירה כזו או אחרת בגיל העשרה כששיקול הדעת אז הוא לא מסודר.

אורלי לוי אבקסיס: והאבסורד הוא שבצבא הם נושאים נשק.

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, הוא עבר את כל ההכשרות על כל כלי הנשק בצבא והוא גם עשה שירות מילואים פעיל והיה יוצא עם נשק הביתה.

אורלי לוי אבקסיס: אז מה שהצבא מתיר האזרחות לא מתירה, וזה אבסורד, כי אם הוא רצה לעשות משהו עם הנשק הזה, הוא יכול היה לעשות עם הנשק הצבאי.

אורלי לוי אבקסיס: לדאבון הלב, אותו נער, אלן פרידזון, שהפך לאדם מרשים ובוגר, מצא את מותו בטרם עת בתאונת דרכים מחרידה, ולצערי הרב הוא לא זכה לראות את הליך החקיקה, אשר באמת נכתב ובימים אלה מחוקק ביוזמתו.

אורלי לוי אבקסיס: לדעתי, הצעת החוק – כך אני אקרא לה, הצעת חוק אלן פרידזון, נועדה לתקן מצב אבסורדי ולא סביר שבו חיילים לוחמים, שבהיותם נערים נפתח להם תיק פלילי – ודרך אגב, נסגר טרם גיוסם לצבא – ולא נצברו עוד תיקים ועבירות נוספות, והם השלימו שירות צבאי מלא כלוחמים, נשאו נשק, סיכנו את חייהם בפעילויות ביטחוניות למען המדינה – והם נתקלים לאחר שחרורם בקושי להוציא רישיון אזרחי לנשק ולהשתלב בעבודת אבטחה; מטרת הצעת החוק הזאת היא להכיר במציאות שבה אנחנו מדברים על כך שאנחנו רואים את המהלך, את התהליך שעברו אותם נערים שהכי קשה להם.

אורלי לוי אבקסיס: בדרך כלל זה נערים במצוקה, זה נערים שהבית שלהם מתפרק, זה ילדים שלא מוצאים את המקום בבית, ולפעמים גם מדובר – לא במקרה של אלן אבל במקרים אחרים – בחוסר מסוגלות הורית בכלל לתפוס את אותם ילדים ולתת להם גבולות כלשהם.

אורלי לוי אבקסיס: וכשהם כבר נכנסים לתוך התהליך אומרים להם: לא, לא, מעכשיו ואילך כל צעד שתעשו בחיים שלכם יימדד לפי אותם דברים שנכתבו כאשר הייתם נערים.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני לא ארחיב במילים, אבל מה שהצעת החוק הזאת באה לתקן – ואני מתארת לעצמי שיצחק אהרונוביץ, השר לביטחון פנים, עוד ירחיב בנושא – שלא ייתכן מצב שבו לא יביאו בחשבון את ההליך שעוברים אותם נערים, את השיקום שלהם, את הקושי האמיתי לחזור כאזרחים נורמטיביים לחברה.

אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה לומר משהו: הצעת החוק הזאת עברה בכנסת הקודמת בקריאה טרומית.

אורלי לוי אבקסיס: לא הספקנו להעביר אותה את כל הליך החקיקה, ואני שמחה מאוד שעכשיו – דרך אגב, זה גם נוסח מוסכם עם המשרד לביטחון פנים ועם משרד המשפטים.

אורלי לוי אבקסיס: אני מאמינה שמהר מאוד אנחנו נעביר את זה בקריאה שנייה ושלישית, מפני שהכול כבר סגור ותפור.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד תודה ענקית לשר אהרונוביץ, השר לביטחון פנים, שהבין את האבסורד ושם את כל כובד משקלו כדי לתקן את העוול הנורא הזה, כדי שילדים בסיכון יבינו שיש להם יכולת לחזור.

אורלי לוי אבקסיס: עוד מילה קטנה על היהדות: תקנת השבים באמת באה להגיד לחברה הישראלית, היהודית, שצריך להסיר מכשולים כדי שאנשים יהיה להם תמריץ לחזור בתשובה; שלא יהיו כל כך הרבה מכשולים שבעצם מראש יחסמו להם את הדרך לחזור ולהיות אזרחים טובים ומשפיעים.

אורלי לוי אבקסיס: נוסף על תודתי ליצחק אהרונוביץ, אני רוצה להגיד תודה גדולה מאוד לשרת המשפטים ציפי לבני, שעבדה אתנו בשיתוף פעולה, ראתה את העיקרון והבינה, וביחד אנחנו נתקן את המצב האבסורדי הזה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת את תמיכתכם בחוק הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את השר לביטחון פנים, חבר הכנסת יצחק אהרונוביץ, למסור את עמדת הממשלה בנוגע להצעת החוק.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברת הכנסת אורלי, את לא יודעת כמה שהדברים שלך נכונים, כי אני נתקל בזה כמו שאת נתקלת בתופעות כאלה, ופונים אלי ושואלים: למה בצבא יכולתי לצאת עם נשק ואחרי הצבא אני לא יכול להיות מאבטח?

יצחק אהרונוביץ': טוב, טוב שהגיעה העת באמת לעשות את השינוי שאת העלית פה, אז ככה שבאמת קלעת לדעת רבים, ואני בהחלט מסכים אתך.

יצחק אהרונוביץ': חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור קובע כי הסמכת אדם כמאבטח לפי החוק הקיים כפופה לאישור של הקצין המוסמך, וכי אין מניעה להסמכתו מטעמים של שלום הציבור או ביטחון הציבור, לרבות בשל עברו הפלילי של המועמד – סעיף 8(5) לחוק.

יצחק אהרונוביץ': זה מה שקיים היום.

יצחק אהרונוביץ': סעיף זה מקנה לקצין המוסמך שיקול דעת המופעל בהתאם לנסיבות של כל מקרה ומקרה.

יצחק אהרונוביץ': מטרת הצעת החוק, שהיא מבורכת בעיני, היא לשנות את המצב הקיים כיום, שמי ששירת כחייל קרבי בשירותו הצבאי ובהיותו נער נפתח לו תיק פלילי – ויש הרבה כאלה – אשר נסגר ערב גיוסו, נדחית בקשתו לנשיאת נשק לצורך עבודת אבטחה בגין הרישום הפלילי שהוא צבר.

יצחק אהרונוביץ': זאת, אף שנשא נשק במשך כל תקופת שירותו הצבאי וסיכן את חייו בהיותו בשירותו למען ביטחון המדינה.

יצחק אהרונוביץ': להבנתי, ראוי לתת את המשקל הנכון למצב שבו חיילים קרביים משתחררים, משוחררים, אשר לחובתם רישום פלילי בגין עבירות שביצעו בזמן היותם קטינים לפני שירותם הצבאי, ושירתו כלוחמים בצה"ל, בעת בחינת בקשתם לנשיאת נשק לשם קבלה לעבודה כמאבטחים.

יצחק אהרונוביץ': לפיכך, בהצעת חוק זו תוקן המצב הקיים ונקבע במפורש כי שירות צבאי כלוחם יהווה שיקול בין מכלול השיקולים שהקצין המוסמך ישקול בעת בחינת הבקשה לרישיון לנשיאת נשק, ככל שהמידע הזה יובא בפניו.

יצחק אהרונוביץ': ועדת השרים לחקיקה קבעה כי הצעת חוק זו תקודם בתיאום עם המשרד לביטחון הפנים ומשרד המשפטים, ולפיכך אבקשכם לאשר את החוק המוצע ולהעבירו לוועדת הפנים והגנת הסביבה להמשך תהליכי החקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר לביטחון פנים.

יולי יואל אדלשטיין: למען הסר ספק, אני שואל את חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס אם התנאים שהשר הזכיר מקובלים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו – זה מוסכם.

יולי יואל אדלשטיין: מוסכם.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו נשמע את ההתנגדות לחוק של חבר הכנסת אחמד טיבי, כי הממשלה תומכת.

יולי יואל אדלשטיין: מיותר להזכיר לחבר הכנסת טיבי שלא תוכל לתמוך בהצעת החוק בהצבעה.

אחמד טיבי: זו התנגדות מטעמי התנגדות, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

אחמד טיבי: ליברליות יתר במתן רישיונות נשק גורמת בעולם, וגם בארץ, לתאונות, למקרי ירי, להרג, לרצח.

אחמד טיבי: חברת הכנסת אורלי אבקסיס גם הזכירה נערים בסיכון שיש להם תיק פלילי וכדומה.

אחמד טיבי: אני כמובן בעד שיקום של הנערים האלה, של הצעירים האלה, אבל לאו דווקא במקצועות שיש בהם נשיאת נשק.

אחמד טיבי: אנחנו שמענו, חבר הכנסת ריבלין, על מקרים רבים שבאים אנשים שהשתחררו משירות צבאי וניתן להם נשק כמאבטחים – ירו באישה או בשכנים.

אחמד טיבי: ולכן צריך דווקא לייצב את המצב הקיים שבו קצין משטרה לא רשאי לתת רישיון נשק לאנשים כאלה.

אחמד טיבי: צר לי שהממשלה תומכת בהצעת החוק הזאת, צר לי על ליברליות היתר שבה נותנים לאנשים להחזיק נשק למרות רישום פלילי.

אחמד טיבי: זאת טעות.

אחמד טיבי: אני מקווה שלא ניפגש בעתיד – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אחמד טיבי: אני מקווה שלא ניפגש בעתיד – לפעמים אומרים שיש שוני בהתנהלות של אנשים בתוך מסגרת ובהתנהלות בחיים האזרחיים, למרות הביקורת שלי על המסגרת באופן כללי.

אחמד טיבי: אני מקווה שלא ניפגש כאן בעתיד עם מקרה רצח בתוך המשפחה של מאבטח שהיה לו רישום פלילי.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, את רוצה להשיב?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: נרשמה התנגדות, לכן בעלת הצעת החוק יכולה להסביר פעם נוספת למליאה את הטיעונים שלה.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת אחמד טיבי, אנחנו פה לא הופכים את זה לגורף.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רק מוסיפים עוד נדבך לשיקול הדעת, כאשר אותו קצין נדרש לאשר או לא לאשר, ולהביא בחשבון באמת את כל התהליך שאותם נערים עברו.

אורלי לוי אבקסיס: הרי אתה בטח לא היית רוצה שילד שעשה עבירה כזאת או אחרת – ובדרך כלל אנחנו מדברים על עבירות מינוריות, לא על עבירות גדולות, כי אחרת הוא לא היה מתגייס לצבא – ולתת לו את ההזדמנות לחזור כאזרח תורם למדינה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על נערים בסיכון שעברו שינוי, שהמדינה משקיעה כסף כדי לשקם אותם.

אורלי לוי אבקסיס: ואנחנו אומרים באמת שהוא צריך לעמוד בכל הקריטריונים האחרים, רק שאותו רישום פלילי שנסגר כבר בעת היותו נער לא יהווה את העילה, באופן גורף, לבטל או למנוע ממנו.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה, אדוני.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת לתמוך בהצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים בקריאה טרומית על הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון – עבר פלילי), התשע"ג–2013, של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 42 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון – עבר פלילי), התשע"ג–2013, לדיון מוקדם בוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת – 42 בעד, מתנגד אחד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי אישרנו את הצעת החוק בקריאה טרומית ונעביר אותה להכנה לקריאה ראשונה בוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/1384/19; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת החוק הבאה היא הצעת חוק הארכת תוקף צו הגנה וצו למניעת הטרדה מאיימת (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013, של חבר הכנסת דוד צור וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: שרת המשפטים, שאני בינתיים לא רואה אותה, תשיב על הצעת החוק.

דוד צור: להתחיל בכל זאת?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דוד צור: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית אולי, בפתח הדברים – הלך מאתנו אייקון תרבותי, גם אמן גדול, גם אוהד ספורט גדול ואיש יקר.

דוד צור: אז מרכינים ראש.

דוד צור: הצעת החוק שאני מביא היום בפני הבית ואני מבקש להצביע עבורה היא הצעת חוק הארכת תוקף צו הגנה – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני, רק שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת אילטוב, מיכאלי, סגן שר הדתות, חבר הכנסת ברכה, תודה.

דוד צור: הצעת חוק הארכת תוקף צו הגנה וצו למניעת הטרדה מאיימת, התשע"ג–2013.

דוד צור: בחוק למניעת אלימות במשפחה, בסעיף 5, יבוא: ניתן צו הגנה לתקופה כוללת של עד שנה, בסמוך לפני מועד פקיעתו של הצו יקיים בית-המשפט דיון ובו יבחן אם יש מקום להאריך את תוקפו של צו ההגנה.

דוד צור: ראה בית-המשפט כי לא חל שינוי בנסיבות שהביאו למתן צו ההגנה, יאריכו בשנה נוספת.

דוד צור: בהתאמה, גם לגבי הטרדה מאיימת: ניתן צו מניעת הטרדה מאיימת לתקופה כוללת של עד שנתיים, כאמור בסעיף קטן (א), בסמוך לפני מועד פקיעת הצו יקיים בית-המשפט בחינה מחודשת כדי לבדוק אם יש מקום להארכת הצו.

דוד צור: ראה בית-המשפט כי לא חל שינוי בנסיבות שהביאו למתן הצו, יאריכו בשנתיים נוספות.

דוד צור: החוק, הרציונל שלו הוא להקל בכל מה שקשור לתופעת האלימות במשפחה.

דוד צור: התופעה היא קשה.

דוד צור: רק השבוע התבשרנו על רציחתה של האישה מס' 20 ברשימה, ו-2013 היא בהחלט שנה קשה בתחום הזה.

דוד צור: צריך לומר שצווי ההגנה בעצם באים להגן על הנשים שנמצאות במצוקה.

דוד צור: צריך לומר גם שבתי-המשפט אינם עוקבים אחרי קיום צווי ההגנה.

דוד צור: הם מסיימים את המלאכה שלהם בעצם עם מתן ההחלטה השיפוטית, וההעברה לידיעת הגורמים היא בעצם בתחום של הרשות המבצעת.

דוד צור: ולכן בית-המשפט אין לו למעשה כלי לדאוג שהדבר הזה קורה.

דוד צור: רק מהנתונים שהממ"מ פרסם השבוע אנחנו רואים שבשנת 2013 נפתחו 657 תיקים על הפרה של הצווים האלה.

דוד צור: היו כמה אירועים מאוד טרגיים בשנה האחרונה, שבהם בוצעו מעשי רצח – כמובן עם הפרה של הצו – כולל הילדים והנשים.

דוד צור: צריך לומר שגם בהיכרותי את המערכת המבצעת, האכיפה במקרים של הפרת הצווים האלה היא לא דבר קל.

דוד צור: בקנה – גם אביא הצעה שמדברת על נושא טכנולוגי.

דוד צור: כמו שיש חלופות מעצר באיזוק אלקטרוני, אפשר בהחלט גם להביא נושא של איזוק אלקטרוני לאלה המורחקים בצווי הגנה, כדי לתת הגנה יותר גדולה לנשים האלה.

דוד צור: הרציונל בהצעה הספציפית הוא – כיום אפשר, מכוח החוק למניעת אלימות במשפחה, לבקש צו, שבדרך כלל הוא לשלושה חודשים, ובמקומות שבהם הוכר שזה יהיה שנה, בית-המשפט רשאי להאריך את תוקפו של הצו עד לשישה חודשים, ובמקרים מיוחדים – עד לשנה.

דוד צור: הבעייתיות בחוק הקיים מתעוררת במקרי אלימות קשים ומתמשכים, כאשר הצו פוקע ובן המשפחה הנפגע עומד בפני קושי של פנייה חוזרת לערכאות.

דוד צור: פנייה כזאת מצריכה התמודדות מחודשת עם ההליך המשפטי ודורשת משאבים וכוחות נפשיים שספק אם קיימים בדרך כלל אצל הקורבן.

דוד צור: כמו כן, בפרק הזמן הזה הוא נטול הגנה שיכולה לסייע לו, והוא עלול לעמוד בפני סכנה ממשית לחייו, לביטחונו או לשלומו בחלוף הזמן שבין פקיעת הוצאת הצו לבין הצו החדש.

דוד צור: לכן הגבול הקבוע היום בחוק המגביל את תקופת הצו לשנה בלבד, הוא גבול שלא בהכרח יש לו הצדקה עניינית, ושיקוליו מסוכנים.

דוד צור: המקרים בפועל מלמדים שזה עלול אף לסכן את חייהם ואת שלומם של בני המשפחה הנפגעים, ובשל כך יש צורך אקוטי לאפשר לבית-המשפט להוציא צווי הגנה לתקופות ארוכות יותר בהליך פשוט ומזורז.

דוד צור: הצעה זו מתייחסת למקרים שבהם צו ההגנה ניתן לתקופה כוללת של שנה, היינו מקרים שבהם הוכחה זה מכבר רמת המסוכנות הגבוהה של מחויב הצו.

דוד צור: במקרים אלו מוצע כי לאחר תום תקופת השנה ייבחן הצו שנית על-ידי בית-המשפט, והוא ישקול אם חל שינוי נסיבות המצדיק את ביטול הצו.

דוד צור: במקרה שלא חל שינוי נסיבות המצדיק זאת – ייוותר הצו על כנו.

דוד צור: הימשכות צו ההגנה תאפשר תקופת הסתגלות ולמידה של המציאות החדשה של המשפחה, ותהווה גורם הרתעה משמעותי עבור המחויב בצו לשינוי דרכיו והתנהגותו האלימה.

דוד צור: בנוסף, מבקש הצו לא יצטרך לעמוד מול הליך מסורבל של פתיחת התיק מחדש והוכחה מחודשת של כלל העובדות, אלא יידרש לעבור הליך מזורז ויעיל במסגרת תיק פתוח ועומד.

דוד צור: עם זאת, בכל עת תעמוד האפשרות למבקש הצו או למחויב בצו לבקש את ביטולו או שינויו של הצו במקרה של שינוי נסיבות קיצוני.

דוד צור: זאת, כדי לא להעליל עלילות שווא וכדומה, ותמיד ניתן פתח לתקוף את זה.

דוד צור: כמו כן, מוצע לתקן את חוק מניעת הטרדה מאיימת באותו האופן, בשינויים המחויבים, היות שרציונל החוקים דומה.

דוד צור: הצעת חוק זו נכתבה בסיוע המרכז לקידום מעמד האישה על-שם רות ועמנואל רקמן, במסגרת התוכנית לסיוע משפטי לנשים בדיני משפחה, באוניברסיטת בר-אילן – ואני מודה לה – ובסיועה של עורכת-דין נעמה ספראי-כהן.

דוד צור: הצעת חוק דומה הונחה על-ידי סגנית השרה, חברת הכנסת פניה קירשנבאום, בכנסת השמונה-עשרה.

דוד צור: אני מבקש גם – אם זה המעמד – להודות לחברי הכנסת החתומים; לחברי הכנסת פנינה תמנו-שטה, נחמן שי, קארין אלהרר, עדי קול, מוטי יוגב, מרב מיכאלי, אלעזר שטרן ובוז'י הרצוג.

דוד צור: אני מודה גם לוועדת השרים, בראשות השרה, שאישרה, ומבקש את תמיכת חברי הכנסת, וכמובן – השר לביטחון פנים, שהוא בעצם האיש שאמור ליפול עליו עיקר הנטל.

דוד צור: אז אני מאוד מודה לכם על התמיכה המובטחת.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת צור.

משה זלמן פייגלין: תשיב שרת המשפטים הגברת ציפי לבני.

ציפי לבני: תודה רבה.

ציפי לבני: הממשלה תומכת בהצעת החוק.

ציפי לבני: אני רק רוצה קודם באמת לברך את חבר הכנסת דוד צור, מתנועתי כמובן, יוזם הצעת החוק שמאריכה את תוקף צו ההגנה והצו למניעת הטרדה מאיימת, ואת חברי הכנסת שהצטרפו אליה מסיעות נוספות בבית.

ציפי לבני: רק השבוע ציינו את יום המאבק באלימות נגד נשים, והצעת החוק הזאת היא חלק משיפור הכלים הקיימים להתמודדות עם התופעה הקשה והנפוצה של אלימות במשפחה.

ציפי לבני: החוק למניעת אלימות במשפחה מסמיך את בית-המשפט להוציא צו הגנה, לרבות הרחקת אדם מביתו, בהתקיים נסיבות של אלימות, התעללות נפשית או התנהגות מסכנת כלפי בן משפחה.

ציפי לבני: היום החוק קובע שלוש מדרגות בנוגע לתקופה: צו ראשון של עד שלושה חודשים, הארכה לתקופה כוללת של עד שישה חודשים, והארכה נוספת מנימוקים מיוחדים עד שנה.

ציפי לבני: הצעת החוק מבקשת לקבוע, ובצדק, מדרגת זמן נוספת, כך שבתום שנה יקיים בית-המשפט דיון, ואם התרשם שהנסיבות לא השתנו, יורה על הארכת הצו בשנה נוספת.

ציפי לבני: תיקון דומה מוצע לחוק מניעת הטרדה מאיימת, אלא ששם מדרגות הזמן כיום הן של שישה חודשים, שנה ושנתיים, ככה שבתי-המשפט יוכלו להאריך עד ארבע שנים.

ציפי לבני: הממשלה תומכת, כאמור, בהעברת הצעת החוק בקריאה טרומית, בכפוף לתנאים הבאים: קודם כול יש לשנות את ההצעה כך שבית-המשפט יקיים דיון בהארכת הצווים לאחר הגשת בקשה מטעם המתלונן, ולא באופן אוטומטי כמו בהצעת החוק, כי זימון אוטומטי מבית-משפט לא לוקח בחשבון את המצב האמיתי, וצריך לפנות אליו.

ציפי לבני: המציע סיכם שכך יעשה עם התקדמות הצעת החוק.

ציפי לבני: שנית, נבקש שכל יתר פרטי ההצעה יקודמו בתיאום מלא עם משרדי הממשלה הנוגעים בדבר – רווחה, ביטחון פנים ומשפטים.

ציפי לבני: אני שבה ומברכת את חבר הכנסת דוד צור על הצעת החוק ומבקשת לתמוך בה.

משה זלמן פייגלין: לאן, גברתי, ביקשת להעביר את זה?

משה זלמן פייגלין: לאיזו ועדה?

דוד רותם: חוקה.

דוד רותם: חוקה.

מאיר שטרית: מעמד האישה.

דוד צור: מעמד האישה.

משה זלמן פייגלין: אוקיי.

משה זלמן פייגלין: אז אני שומע שאין מתנגדים.

משה זלמן פייגלין: אנחנו נעבור להצבעה.

מאיר שטרית: מעמד האישה.

ציפי לבני: מעמד האישה?

ציפי לבני: אוקיי.

ציפי לבני: מעמד האישה.

משה זלמן פייגלין: אוקיי.

משה זלמן פייגלין: אנחנו נצביע.

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק.

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 45 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הארכת תוקף צו הגנה וצו למניעת הטרדה מאיימת (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013, לדיון מוקדם בוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 45, אין מתנגדים.

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק הארכת תוקף צו הגנה וצו למניעת הטרדה מאיימת (תיקוני חקיקה), של חבר הכנסת דוד צור וקבוצת חברי כנסת, עברה ותועבר לוועדת הכנסת – – –

קארין אלהרר: אני מבקשת לצרף את שמי לפרוטוקול.

משה זלמן פייגלין: קארין לא הספיקה להצביע.

משה זלמן פייגלין: מבקשת להירשם – כתומכת, אני מניח.

משה זלמן פייגלין: לפרוטוקול, וגם חברת הכנסת אורלי לוי.

משה זלמן פייגלין: ההצעה עוברת לוועדת הכנסת, שתדון באיזו ועדה היא תידון להמשך טיפול.

משה זלמן פייגלין: [הצעת חוק פ/1665/19; נספחות.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים, רבותי חברי הכנסת, להצעת החוק הבאה:

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – סידור פריטים בחשבונית לפי סדר האל"ף-בי"ת), של חבר הכנסת נחמן שי וקבוצת חברי הכנסת.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת שי, בוא להציג את הצעת החוק.

משה זלמן פייגלין: ישיב שר הכלכלה נפתלי בנט.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני שנעבור לדיון קצר על הצעת החוק שלי, הייתי רק רוצה להתחבר מהבית הזה, מתוך הבועה הזאת שאנחנו נמצאים בה לפעמים, אל מה שמתחולל עכשיו בתקשורת, ובכלל בהוויה הישראלית.

נחמן שי: רציתי לקרוא שורות אחדות מתוך אחד משיריו של אריק איינשטיין, שמבטא את האיש ואת הדרך שבה הוא תיעד בשירתו את חיינו פה.

נחמן שי: אני רק אקרא כמה שורות, ברשותכם.

משה זלמן פייגלין: רק אם יורשה לי, חבר הכנסת שי, אם אפשר רגע, רבותי – – –

נחמן שי: לא, נראה לי שהכנסת ממשיכה בחייה הרגילים.

משה זלמן פייגלין: כן.

נחמן שי: אני מתקשה להפריע לה.

נחמן שי: אני מתקשה להפריע לה.

משה זלמן פייגלין: לא, אבל אני לא רוצה – היות שאני מאוד מזדהה עם מה שאתה עושה, אני גם עוצר את השעון שלך כרגע.

נחמן שי: יש לי, יש לי זמן, יש לי זמן – –

משה זלמן פייגלין: זה בסדר.

נחמן שי: – – הממשלה גזרה דין מוות על ההצעה שלי.

נחמן שי: לא בצדק.

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת נחמן שי מבקש לומר כמה מילים לזכרו של עמוד התווך, אפשר לומר, או אחד מעמודי התווך הבולטים של התרבות הישראלית.

משה זלמן פייגלין: נדמה לי שברגעים שכאלה נכון שיהיה שקט באולם, שנשב רגע במקומותינו, לזכרו של אדם שהשפיע כל כך הרבה על כל אחד ואחת מאתנו.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת שי.

נחמן שי: כן, תודה.

נחמן שי: אני התלבטתי בין כמה שירים.

נחמן שי: חשבתי, איזה שיר יבטא הכי טוב.

נחמן שי: אז יש שיר אחד, שנקרא "יכול להיות שזה נגמר", שהוא יפה להפליא, ויש שיר אחר, שנקרא "פרידה קצרה", מילים ולחן של יהלי סובול, שהולך כך: "מי יכול לזרוק קצת אור על הכביש שמאחור / מתפתל לתוך ערים לוטים בערפל / אנשים ותקליטים, רגעים ומבטים, חוסים בתוך הצל / אז עכשיו שולף תמונה מקומטת ישנה / שם אני ואת משוטטים על איזה חוף / כבר אהבנו אז לנשום את הים בסוף היום / באור שקיעה אדום / בדירה ליד הים, את חיינו שמנו שם / כמו אוצר בתוך תיבה שם טמנו בקירות / אוסף אבנים טובות / שנים של אהבה // ועכשיו יהיו לנו ימים צלולים ועמוקים / ואם תבוא הנסיעה, / זו רק פרידה קצרה / זו רק פרידה קצרה".

נחמן שי: אבל אנחנו יודעים, כולנו, שהפרידה מאריק תהיה פרידה ארוכה, וגם אם השירים ימשיכו לנגן את רגעינו היפים ולהזכיר לנו את אהבותינו ואת חיינו כולם, את אריק איינשטיין כבר לא נראה בתוכנו.

משה זלמן פייגלין: אתה יודע, חבר הכנסת שי, אני מנצל את ההזדמנות הזאת להוסיף על דבריך החשובים ולומר שאריק איינשטיין ידע לכוון ולפתוח לכולנו חרך הצצה אל מה שבכל זאת יפה ונכון בשיירה שנמשכת.

נחמן שי: נכון.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

נחמן שי: טוב, תודה לך.

משה זלמן פייגלין: נמשיך בדיון.

נחמן שי: טוב, נעבור להוויה היומיומית שלנו, אבל קשה קצת.

נחמן שי: אני ביקשתי בהצעת החוק שלי דבר מאוד פשוט: כל אחד מאתנו, כלקוחות, צרכנים, שותפים לפעילות היומיומית – כולנו עושים קניות; לעשות משהו קטן שיכול להקל עלינו – לא מהפכה, לא ריכוזיות, לא פירמידות, לא עולם שלם, אבל אני מאמין שחוקים "קטנים" יכולים לעשות הבדל גדול ולשנות משהו במציאות שלנו היומיומית, השוטפת.

נחמן שי: היו אלי פניות, לא אחת ולא שתיים, של אנשים שהתקשו, כשהם ביצעו את הקנייה שלהם, הקנייה גדולה, למצוא את הרגל ואת היד שלהם בתוך הקנייה הזאת: האם הם קנו את מה שהם רצו לקנות, ציפו לקנות, אולי שכחו לקנות?

נחמן שי: הביאו רשימה קטנה מהבית, עמדו לפני הקופה, הם לא זוכרים אם הם קנו את זה.

נחמן שי: הם זכרו שהיה מבצע מסוים, שהם היו צריכים לקבל פריט מסוים בהנחה; האם הדבר התבצע, או לא?

נחמן שי: אנשים יוצאים מהסופר עם ערמה גדולה של קניות, הם חוזרים הביתה, ופתאום מגלים שמשהו חסר, משהו שלא נעשה.

נחמן שי: ואמרו: בואו נקל על עצמנו.

נחמן שי: מה יותר פשוט מאשר שאותה חשבונית או אותה קבלה שאנחנו מקבלים בסוף הקנייה – ואני מדבר על קנייה גדולה, לא על שלושה פריטים, עם זה אפשר להסתדר ולא לעמוד שם מבוהלים ולראות – מה יותר פשוט מאשר להדפיס את זה לפי סדר האל"ף-בי"ת, בסדר אותיות רץ?

נחמן שי: ואז אם אתה מחפש מיץ, או אַת, זה במ"ם, ותרד בתי"ו וגפרורים בגימ"ל.

נחמן שי: מה יותר פשוט?

נחמן שי: ואני רואה שעשיתי את הקנייה שתכננתי – אני, את – ואנחנו יכולים ללכת הביתה בשקט.

נחמן שי: זה מה שביקשתי.

נחמן שי: פריטים הרשומים על גבי חשבוניות וקבלות הנמסרות ללקוח מוצגים כיום בסדר אקראי ומקשים על הלקוח לעקוב אחר המחירים והפריטים שרכש.

נחמן שי: כדי לסייע ללקוחות מוצע לקבוע כי כל הפריטים שנרכשו יירשמו בסדר אל"ף-בי"ת על גבי החשבונית או הקבלה.

נחמן שי: אני חושב – אני באמת אומר את זה בתמימות מסוימת – שלא יכולה להיות הצעת חוק יותר פשוטה ויותר הגיונית מההצעה הזאת.

נחמן שי: וגם אין בה מאמץ – כי תכף יסביר השר, אני חושש, על הוצאות גדולות שנדרשות.

נחמן שי: אז עבדכם הנאמן עשה בדיקה: ההוצאה מזערית, הקופות ממוחשבות, ובמדינת הסטרט-אפ המובילה בעולם, שמוכרת כל יום חברה אחרת במאות מיליונים לאיזה טייקון, חברת ענק אמריקנית, אין בעיה לעשות סוויץ' קטן בקופה הרושמת ולבקש ממנה להציג לכם את כל הקנייה בסדר אלפביתי.

נחמן שי: אין שום בעיה בכך.

נחמן שי: וזאת הבקשה שלי וזאת ההצעה שלי, ואני מבקש את תמיכת הכנסת.

נחמן שי: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר כנסת נחמן שי.

משה זלמן פייגלין: ישיב שר הכלכלה נפתלי בנט.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש מהחברים שעומדים כשגבם לדוכן ומנהלים פה דיונים ערים וסוערים לעשות זאת לצד המליאה או מחוץ למליאה.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, השר בנט.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, באמת יום עצוב.

נפתלי בנט: אני חושב שכל אחד מאתנו חווה את אריק איינשטיין בצורתו שלו.

נפתלי בנט: כמדריך ב"בני עקיבא", דרך השירים שהוא שר והשירים שהוא כתב, אני חושב שעיצבנו דורות של חניכים.

נפתלי בנט: אז אני רק אקריא מילים של שיר שהוא כתב: "כמה שאני אוהב אותך, ארץ-ישראל / למה זה אני עצוב כל כך, ארץ-ישראל?

נפתלי בנט: " יהי זכרו ברוך.

אחמד טיבי: אם הוא היה יודע שתספיד אותו, הוא היה מעדיף להישאר בחיים.

נפתלי בנט: חבר הכנסת נחמן שי מבקש לבצע שינוי, שהקבלות שמקבלים כשיוצאים מסופר או מחנות יסודרו בעצם לפי סדר האל"ף-בי"ת.

נפתלי בנט: הממשלה מתנגדת להצעת החוק.

נפתלי בנט: אני לפעמים מרגיש שאנחנו צריכים לייצר איזה כיפת ברזל נגד הצעות חוק שיטילו עוד ועוד עומסים על בעלי עסקים, על בעלי מכולת, על מי שחטא בחטא הכל-כך גדול של ליזום בארץ הזאת, ליזום חברה ולנסות לייצר מקומות עבודה.

נפתלי בנט: כשאנחנו השכם והערב רואים עוד מפעל נסגר ועוד חברה נסגרת ועוד עסק קטן נסגר, אנחנו מתפלאים, אנחנו לא מבינים למה זה קורה.

נפתלי בנט: אז זה קורה בדיוק בגלל טילי הנ"מ האלה – – –

איתן כבל: הסימון של המוצרים?

איתן כבל: נו, בחייך.

נפתלי בנט: – – – טילי הנ"מ האלה, שכל אחד כשלעצמו ראוי.

נפתלי בנט: האם היה ראוי שיהיה כזה דבר, חבר הכנסת נחמן שי?

נפתלי בנט: כן.

נפתלי בנט: האם יהיה ראוי גם להוסיף עוד אלמנטים של הגנת הסביבה?

נפתלי בנט: כן.

נפתלי בנט: וחוקי עבודה?

נפתלי בנט: כן.

נפתלי בנט: ועוד כשרות?

נפתלי בנט: כן.

נפתלי בנט: הכול הכול ראוי.

נפתלי בנט: אלה מה?

נפתלי בנט: בסוף החמור הקטן הזה, המסכן, שנקרא "עסק", במדינת ישראל – הוא חוטף את כל העומסים – –

נחמן שי: – – –

נפתלי בנט: – – של כל הרצון הטוב של כל חברי הכנסת.

נפתלי בנט: ואני רואה את תפקידי ליירט את כל הניסיונות שבסוף פוגעים במקומות עבודה.

נפתלי בנט: אתה אמרת שאין פה נטל על העסקים.

נפתלי בנט: אתה טועה.

נפתלי בנט: אתה טועה.

נפתלי בנט: מדובר בהרבה מכולות שאין להן בכלל את התוכנה – –

נחמן שי: אבל אני לא רוצה מכולות, תוציא את המכולות.

נחמן שי: זה סופרים.

נפתלי בנט: – – ומדובר על סופרים קטנים יותר שאין להם היום את התוכנה הזאת.

משה זלמן פייגלין: סליחה, סליחה, חבר הכנסת ליצמן.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ליצמן, אני מבקש, אנא שב במקומך.

נחמן שי: איזה מכולת?

נחמן שי: סופרים.

נפתלי בנט: והבעיה – – –

משה זלמן פייגלין: רק רגע, רק רגע, אדוני.

משה זלמן פייגלין: רבותי, השר משיב וצריך להגביר את קולו על מנת להתגבר על הרחש באולם.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לכבד את המשמעות של מה שקורה כאן ולאפשר לשר להשיב בשקט.

נפתלי בנט: אז אנחנו עכשיו, אני כמעט חושב שכדאי לעשות הצעת חוק מנדטורית, שכל חבר כנסת ינהל במשך שנה או שנתיים עסק ויבין מה כל הרגולציות האלה עושות לו; חבר הכנסת נחמן שי, שתבין מה המשמעות.

נפתלי בנט: כל דבר כזה – –

נחמן שי: לא צריך את המכולות.

נפתלי בנט: – – עכשיו זה להוציא עוד כסף, לעשות שינוי בתוכנה ולבדוק שזה עובד.

נפתלי בנט: ואיך אתה מגדיר את זה, לפי המותג או לפי המוצר?

נחמן שי: המוצר.

נפתלי בנט: אתה לא יוצא מזה.

נפתלי בנט: אתה לא יוצא מזה.

נפתלי בנט: לכן אני מבקש – קודם כול, הממשלה דוחה את זה, אבל ב.

נפתלי בנט: תפסיקו, אי-אפשר לבוא ולהתלונן כמה קשה לעסקים קטנים – –

נחמן שי: זה לא עסק קטן.

נפתלי בנט: – – כשהשכם והערב אנחנו מטילים עליהם עוד ועוד עומסים.

נפתלי בנט: תודה רבה.

ראובן ריבלין: לא צריך משמעת קואליציונית בשביל – – –

משה זלמן פייגלין: אני מודה לך, השר.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת שי, אתה מבקש להגיב?

נחמן שי: בטח.

נחמן שי: בטח.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא מצפה ש"מכולת משה" או "הקיוסק של חיים" יידרשו להוציא חשבוניות כאלה, השר, ואתה יודע את זה כמוני.

נחמן שי: אני רוצה שרשתות הענק של מדינת ישראל, שבאמת לא זקוקות להגנה שלך – אולי אנחנו זקוקים להגנה מהם על הדרך שבה הם מנהלים את העסקים הכספיים שלהם ועל הדרך שבה הם מטילים עלינו עלויות בלתי פוסקות.

נחמן שי: שהם יעשו את זה, להם זה לא עולה כסף.

נחמן שי: אם זה יעלה כסף, הם יודעים לחיות עם זה טוב מאוד.

נחמן שי: לא דיברתי על שום מכולת ועל שום עסק קטן.

נחמן שי: אני הראשון בכנסת הזאת שרוצה לשמור על עסקים קטנים.

נחמן שי: על מי אנחנו מגינים?

נחמן שי: על הרשתות, שכולנו מכירים אותן?

נחמן שי: הן צריכות את ההגנה שלך?

נחמן שי: זה מה שמפחיד אותי, שממשלה הולכת וממשלה באה וממשיכה להגן על העסקים הגדולים.

נחמן שי: בין בחירות לבחירות הם יודעים למכור לציבור שאנחנו נקטין את הריכוזיות, וברגע שזה מגיע לסדר-היום כמובן, זה לא בא לידי ביטוי.

מוחמד ברכה: כמה זה יעלה?

נחמן שי: זה לא יעלה שום דבר, זה כלום.

נחמן שי: זה לעשות את זה בקופה.

נחמן שי: זה לא יעלה.

מוחמד ברכה: כלום זה לא יעלה.

נחמן שי: אני אומר שזה לא יעלה, אבל אני מדבר על רשתות – אני לא רוצה להזכיר שמות, אבל אני אזכיר – אם "מגה", אם "שופרסל", אם "רמי לוי" ואחרות.

נחמן שי: להן יש בעיה לעשות את זה?

נחמן שי: מה הקשקוש הזה בכלל?

איתן כבל: הוא מסדר את הסחורה ממילא.

נחמן שי: הוא יודע להוציא 20 פריטים, הוא רק לא מוציא אותם בסדר האל"ף-בי"ת.

נחמן שי: הוא מוציא אותם, אתה מקבל.

נחמן שי: לא רציתי לעשות פה הצגות על הדוכן, כי אני לא אוהב שמציגים על הדוכן, אבל אם הייתי מביא, וכל אחד מכיר את החשבונית: מגיעים 20 פריטים, הם רשומים האחד אחרי השני.

נחמן שי: כל מה שצריך לעשות זה לרשום אותם בסדר האל"ף-בי"ת, כך שאפשר לקרוא אותם.

נחמן שי: על מי שומרים?

נחמן שי: אבל מה?

נחמן שי: כדי לא להגיד ששומרים על בעלי ההון ועל האנשים העשירים – לא רוצים להגיד את זה, כי זה לא נעים – אז שומרים על "מכולת חיים".

נחמן שי: אז אני מודיע מעל הדוכן הזה, השר, ש"מכולת חיים" לא כלולה.

נחמן שי: לא כלולה, ולא הסנדלר ולא אף בעל עסק קטן או בינוני במדינת ישראל.

נחמן שי: שם אתה לא צריך, כי אתה גם לא קונה 40 או 50 פריטים, אתה קונה שניים או שלושה.

נחמן שי: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

משה זלמן פייגלין: נעבור עכשיו להצבעה.

משה זלמן פייגלין: הצבעה, רבותי.

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 24 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 42 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – סידור פריטים בחשבונית לפי סדר האל"ף-בי"ת), התשע"ג–2013, נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: 24 בעד, 42 נגד, אין נמנעים.

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – סידור פריטים בחשבונית לפי סדר האל"ף-בי"ת), של חבר הכנסת נחמן שי, לא עברה.

משה זלמן פייגלין: הודעה מטעם יושב-ראש ועדת הכנסת, הודעה שאינה טעונה הצבעה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת צחי הנגבי, בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, תודה, ועדת הכנסת קבעה כי ועדת הכלכלה תדון בהצעת חוק לשינוי חברתי כלכלי (תיקוני חקיקה) (הגברת התחרות), התשע"ב–2012, לאחר החלת דין רציפות, לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

): הודעה נוספת.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לבקשת הממשלה החליטה הכנסת בישיבתה ביום 21 באוקטובר 2013 להחיל דין רציפות על הצעת חוק הרשות לשימור המורשת של עדות ישראל, התש"ע–2010.

): בכנסת השמונה-עשרה קבעה ועדת הכנסת כי ההצעה תידון בוועדה משותפת של ועדת החינוך, התרבות והספורט וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

): בהתאם לסעיף 97(ב) לתקנון הכנסת, המשך הדיון בהצעת החוק לאחר החלת דין רציפות יתקיים באותה ועדה משותפת.

): ועדת הכנסת קבעה כי הוועדה המשותפת תהיה בת שמונה חברים, ארבעה מכל ועדה, בראשות יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט עמרם מצנע.

): חברי ועדת החינוך, התרבות והספורט הנוספים הם רות קלדרון, יעקב אשר ושמעון אוחיון; מטעם ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות – חברי הכנסת מוטי יוגב, דב ליפמן, אברהם מיכאלי וחיליק בר.

): תודה, אדוני.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת הנגבי.

משה זלמן פייגלין: [הצעת חוק פ/1056/19; נספחות.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון – עיכוב פינוי חייב), התשע"ג–2013, של חבר הכנסת מוחמד ברכה וקבוצת חברי הכנסת.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ברכה, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: לרשותך עד עשר דקות.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני שנתיים הארץ געשה ורעשה במה שנקרא אז "המחאה החברתית".

מוחמד ברכה: המחאה הזאת שטפה את הארץ מצפון ועד דרום ולהפך, ובלטו כל מיני דמויות; חלקן בלטו בגין הפעילות האמיתית שלהן בתוך תנועת המחאה וחלקן רכבו על הגל של המחאה הלגיטימית ויצרו מעין מקסם שווא שכביכול הם מחויבים למטרות של אותה מחאה חברתית, אבל בעצם ברגע שהם הגיעו לכנסת הם הפנו לה עורף באופן מוחלט.

מוחמד ברכה: הכותרת שתפסה את המחאה החברתית הייתה העניין של הדיור ומצוקת הדיור והאחוז של מרכיב הדיור בהכנסה של האזרח או של האזרחית.

מוחמד ברכה: הרבה אנשים כאן, גם בקדנציה הקודמת של הכנסת וגם בקדנציה הנוכחית, גלגלו ומגלגלים עיניים לנוכח המצוקות האלה – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת כבל.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת כבל, אנא שב במקומך.

משה זלמן פייגלין: כבוד השר שמיר, ברשותך, נא לאפשר לנהל את הדיון.

מוחמד ברכה: לנוכח המצוקות של אזרחים רבים שנתקלים לפעמים בקירות אטומים בגין מצוקת הדיור, אם על מנת להשיג, או להשכיר, או לקנות, או לפרוע את ההלוואות שמתחייבות מהשגת דיור – הצעת החוק הזאת באה כדי להיענות ולו במעט לרחשי הלב של הציבור.

מוחמד ברכה: והיא לא עולה בסופו של דבר לקופת המדינה שום דבר, אלא מייצרת מנגנונים מקלים יותר על האזרח, על מנת לשמור על מגוריו ועל דירתו במקרה שהוא נקלע למצוקה כלכלית, על-ידי פריסה נוחה יותר ועל-ידי התחשבות במצבו הכלכלי, כך שהסכום שהוא צריך להחזיר מדי חודש לא יעלה על אחוז מסוים מהכנסתו.

מוחמד ברכה: קבענו בהצעת החוק שהוא לא יעלה על 5%, אבל כמובן מדובר על העיקרון ולא על המספר.

מוחמד ברכה: האדם, האזרח, גם כשהוא נדרש להחזיר הלוואות דיור, שיוכל להתקיים מההכנסה הפנויה לאחר מכן.

מוחמד ברכה: הצעת החוק מדברת גם על עירוב ההוצאה לפועל באותן ועדות מיוחדות שדנות בגורלם של אותם אזרחים שנתקלים בקשיים בתשלום ההלוואה.

מוחמד ברכה: עוד מוצע בהצעת החוק שלא יפונה אזרח מדירת המגורים שלו בשל פיגור בהחזרי ההלוואה לפני שהסתיימה חקירת היכולת שלו.

מוחמד ברכה: כי מה קורה?

מוחמד ברכה: אזרח בא לוועדה המיוחדת ומגיש ערעור ומגיש בקשה להקל, לפרוע את זה, לפרוס את זה אחרת וכו' וכו', אבל עוד לפני שהוועדה המיוחדת מקבלת את החלטתה בעניין הזה, הגורם המלווה ממהר להוציא צו פינוי של אותו אזרח ובהרבה מקרים לזרוק אותו לרחוב, ולמרבה הצער בכמה מקרים שהיינו עדים להם בשנים האחרונות אנשים גם הגיעו למסקנה מאוד טרגית, אפילו שרפו את עצמם, והמחזות האלה עדיין נמצאים בדמיוננו ובמוחותינו.

מוחמד ברכה: לכן, אני אומר שהצעת החוק היא הצעת חוק פשוטה, אדוני שר השיכון, והגיונית מאוד.

מוחמד ברכה: היא לא עולה, היא לא מכבידה, אי-אפשר לבוא ולהגיד שיש עלות תקציבית, ואי-אפשר להגיד שום דבר אלא לייצר מנגנון מקל בעת שאזרח נקלע למצוקה, לייצר תנאים מקלים על מנת שהוא יוכל גם לגור, שתהיה לו קורת גג, וגם להחזיר את החוב בהתאם ליכולת, גם אם זה ייפרס על תקופה ארוכה יותר ובסכומים קטנים יותר.

מוחמד ברכה: אבל העיקרון, אני לא מציע כאן לבוא ולהגיד לו: טוב, אנחנו משחררים אותך מחצי מהמשכנתה או מההלוואה; כאן לא מדובר על זה, אלא מדובר על מנגנונים מקלים על מנת לאפשר לאנשים לשמור על קורת הגג ולהמשיך לחיות בצורה מכובדת.

מוחמד ברכה: אני מצפה, ואני חושב שההיגיון הפשוט מחייב את כל חברי הכנסת לבוא ולתמוך בהצעת החוק, אחרת, אני אומר לכם, אין שום הצדקה לאף אחד להגיד שהוא מגלה סימפתיה כלשהי לתנועת המחאה שהייתה בקיץ של 2011, או שהוא מגלה סימפתיה למצוקת הזוגות הצעירים בעניין הדיור, או שהוא מגלה סימפתיה למצוקות האנשים בכלל.

מוחמד ברכה: פה מוצע מנגנון פשוט, מנגנון שלא עולה, מנגנון שמקל על אזרח בעת שהוא נקלע למצוקה, ואני לא אומר שההקלה תהיה שרירותית או אוטומטית, אלא כמובן מתוך הוועדה המיוחדת שמטפלת בעניין הזה.

מוחמד ברכה: אני, אגב, מציע שבתוך הוועדה המיוחדת – יצורף אליה נציג של ההוצאה לפועל על מנת שהוא גם כן יהיה מעורב בבדיקת היכולת של האזרח, שהוא גם יתקיים וגם יגור, וגם יחזיר את ההלוואה.

מוחמד ברכה: אני חושב שאין הגיוני יותר ופשוט יותר מאשר לתמוך בהצעת החוק הזאת.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת ברכה.

משה זלמן פייגלין: ישיב על ההצעה שר הבינוי והשיכון, חבר הכנסת אריאל.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, ברשותך, מילה אחת על מי שהיה, אני חושב, אמן מספר אחת במדינת ישראל – אריק איינשטיין, זיכרונו לברכה.

אורי אריאל: זה איש שעשה לכל כך הרבה אנשים טוב, שקשה יהיה לראות איך גומלים לו טובה – אלא להגיד את שבחו ולהודות לו על כל השנים הטובות.

אורי אריאל: להצעת החוק של חבר הכנסת ברכה: מטרתו של חוק הלוואות לדיור, 1992, היא לדון על-ידי הוועדה המיוחדת, וכשמה כן היא, מיוחדת – היא אחרי הוועדות הרגילות העוסקות בנושא – בבקשות להקלה בתשלומי החזרי פירעון ההלוואה, מה שקרוי אצלנו משכנתה, בהתבסס על מצבו הכלכלי של החייב.

אורי אריאל: לפי הצעת החוק הנ"ל, נציג ההוצאה לפועל יהיה חבר בוועדה וחקירת יכולת תהווה שיקול להקלה בתשלומי החזרי פירעון המשכנתה.

אורי אריאל: יצוין כי הליכי ההוצאה לפועל נכנסים לתמונה רק כאשר החייב אינו עומד בהחלטה של הוועדה המיוחדת.

אורי אריאל: זאת אומרת, נשמע ערעור, יש החלטה, והוא לא עומד גם בהחלטה של הוועדה המיוחדת.

אורי אריאל: בשל כך אין מקום לחברותו של נציג ההוצאה לפועל בוועדה המיוחדת.

אורי אריאל: בהצעת החוק הנזכרת מוצב רף עליון להחזר החודשי של ההלוואה אם הוועדה מחליטה להקל את תשלומי פירעון ההלוואה.

אורי אריאל: תפקידה של הוועדה המיוחדת להקל בתשלומי פירעון ההלוואה בכל מקרה לגופו ולפי מצבו של כל לווה ולווה.

אורי אריאל: זה דיון אישי, בהתבסס על מצבו הכלכלי, בדיוק זה.

אורי אריאל: אי לכך, הצבת רף עליון להחזר מהווה הגבלה של גובה ההחזר אשר תביא להקשחה במנגנוני הגבייה – דבר שיביא להקשחה נוספת של הבנקים בהעמדת הלוואות לדיור לאוכלוסייה גדולה יותר, ואף אולי חס וחלילה לייקור ההלוואות.

אורי אריאל: בנוסף, תחום פעולתו של חוק ההלוואות לדיור הוא הלוואה הניתנת על-ידי המדינה או במימונה בלבד, רק לגבי מה שתלוי במה שהמדינה נותנת.

אורי אריאל: כיוון שרובם המכריע, אני חושב 90% וכמה, של זכאי המשרד הרוכשים דירות נוטלים הלוואות בנקאיות, ובהיקף גדול יותר, כי הן זולות יותר מאלה שהמדינה מעמידה היום, אין מקום לקבוע בחוק הלוואות לדיור הוראות אשר ישפיעו מהותית על הליכי מימוש המשכנתה אלא להסדיר זאת בדיני ההוצאה לפועל.

אורי אריאל: ועדת שרים לחקיקה החליטה פה-אחד להתנגד לחוק, ולכן אני מבקש מחברי להצביע נגד החוק.

אורי אריאל: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, כבוד השר אריאל.

משה זלמן פייגלין: אני מבין שחבר הכנסת ברכה רוצה להשיב או לשאול.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת ברכה.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות, בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האחוז שנקבע בהצעת החוק הוא ביטוי של עיקרון, אדוני השר, זה עניין – 5% הוא ביטוי של עיקרון, זה יכול להיות 6% ו-7% ו-10%.

מוחמד ברכה: אתה בא ואומר שזה נתון לכל מקרה לגופו.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, אתה כאילו רומז שמי שהכנסתו למשל 40,000 – לא יהיה 5%.

מוחמד ברכה: מי שהכנסתו 40,000 לא ייקלע למצוקה בתשלום המשכנתה.

מוחמד ברכה: אנחנו מדברים על אנשים שהכנסתם מועטה שנקלעים למצב של מצוקה.

מוחמד ברכה: ואני אומר לכם, זו אחריות של המדינה, זאת אומרת, מעבר לכל שיקול אחר, שאנשים לא ייזרקו לרחוב.

מוחמד ברכה: מה מסובך בכל העניין הזה?

מוחמד ברכה: מציעים מנגנון פשוט מאוד, קודם כול שהאדם, האזרח, תהיה לו קורת גג, והוא לא ייזרק, ולא ישרוף את עצמו כפי שקרה כמה פעמים.

מוחמד ברכה: וגם כן לייצר מנגנון שיחזיר את ההלוואה בצורה שהוא יכול לעמוד בה, ולא, היא תהיה מין מסע סיזיפי שיש לו התחלה ואין לו סוף.

מוחמד ברכה: אדוני השר, השר אריאל, אם הממשלה התנגדה להצעתו של חבר הכנסת נחמן שי בנושא של סדר אל"ף-בי"ת, אני פשוט לא מתפלא עליהם; זה תשובה לגופם של המציעים, ולא לגופה של ההצעה.

מוחמד ברכה: אין היגיון בהתנגדות הממשלה להצעת נחמן שי בעניין של האל"ף-בי"ת בסופרמרקט, אין שום היגיון בהתנגדות להצעת החוק הזו.

מוחמד ברכה: תהיו קצת ממשלה, נו באמת, תהיו קצת ממלכתיים; אתם שרים, אתם הרי יושבים בשלטון של המדינה כולה, מה הקטנוניות הזו?

אורי אריאל: חבר הכנסת ברכה, אתה רוצה להאשים את חברת הכנסת לבני, שרת המשפטים, יושבת-ראש ועדת שרים לחקיקה, שהיא פוסלת את זה מפני שקוראים לך ברכה?

אורי אריאל: – – –

מוחמד ברכה: אתה רוצה להגיד שאני וציפי לבני במחנה אחד ואתה במחנה האחר?

מוחמד ברכה: נו, אתם בממשלה, תפסיק עם הסיפורים האלה, בחייך.

מוחמד ברכה: אבל בכל זאת, אני אגע בעניין הראשון שנגע בו שר השיכון, והוא פטירתו של הזמר אריק איינשטיין.

מוחמד ברכה: אני רוצה להגיד שאני אהבתי הרבה משיריו, ואני היום, ביום הלווייתו אני אומר: "אני ואתה נשנה את העולם".

מוחמד ברכה: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת ברכה.

משה זלמן פייגלין: נעבור להצבעה.

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 21 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 36 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון – עיכוב פינוי חייב), התשע"ג–2013, נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: 21 בעד, 36 נגד.

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון – עיכוב פינוי חייב) של חבר הכנסת ברכה לא עברה.

משה זלמן פייגלין: אני מוסיף את חבר הכנסת בן-דהן, נגד.

משה זלמן פייגלין: [הצעת חוק פ/765/19; נספחות.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים להצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הכרה בפגיעה מינית בעבודה כתאונת עבודה), של חברת הכנסת זהבה גלאון וקבוצת חברות הכנסת.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת גלאון – בבקשה, גברתי.

משה זלמן פייגלין: עשר דקות לרשותך.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שאני מציגה כאן היום, חתומות עליה גם חברות הכנסת תמר זנדברג, מיכל רוזין, מרב מיכאלי, סתיו שפיר ושלי יחימוביץ.

זהבה גלאון: ההצעה הזאת מבקשת להכיר בפגיעה מינית בעבודה כתאונת עבודה.

זהבה גלאון: אנחנו יודעים היום, חברי חברי הכנסת – בעיקר על רקע הדיבורים שנשמעו כאן קודם לכן, כשאנחנו מציינים את יום המאבק באלימות נגד נשים – אנחנו יודעים שנשים רבות מותקפות בעבודה, במהלך יחסי עבודה, במסגרת יחסי עובד–מעביד, מוטרדות.

זהבה גלאון: אנחנו יודעים שפעמים רבות הן בכלל לא ניגשות להגיש תביעה, ראשית, כי הן לא יודעות שאפשר לראות בתקיפה מינית פגיעה נפרדת, ושנית, אנחנו יודעים שיש נורמה שמאפיינת גם את המוסד לביטוח לאומי – כשאתה לא מודיע שמדובר בפגיעה נפרדת, אתה גם לא ממהר לאשר תקיפה מינית בעבודה כתאונת עבודה.

זהבה גלאון: בכלל, יש תפיסה שאם רוצים לאשר לך תאונת עבודה, אתה צריך או להיפגע על-ידי מסור או שקורה תיפול עליך מהגג.

זהבה גלאון: זו הייתה ההתייחסות עד לאחרונה.

זהבה גלאון: בתקופה האחרונה אנחנו יודעים שהמוסד לביטוח לאומי הכיר למשל באוטם שריר הלב, שזה לא פגיעה פיזית שרואים אותה, או בבעיות שמע – הכיר גם בהן כתאונות עבודה.

זהבה גלאון: אני שואלת, חברי חברי הכנסת, איך ייתכן שכשאני נפגשת עם שר הרווחה הוא מודיע לי שאכן הוא תומך בהצעת החוק, ויושבת ועדת השרים לענייני חקיקה ומסבירה שאין צורך בחוק?

זהבה גלאון: פתאום עולה בדעתי שאולי צדק חבר הכנסת מוחמד ברכה, שההתייחסות בוועדת שרים לחקיקה היא לגופו של המציע או המציעה, ולא להצעה עצמה.

משולם נהרי: זה חדש?

זהבה גלאון: לא, זה לא חדש, אבל זה מקומם, חבר הכנסת נהרי.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, ראיתי את ההצעות שעברו כאן

זהבה גלאון: במליאה היום ובמהלך השבוע – הצעות חשובות שבאו להיטיב עם נפגעי, נפגעות אלימות, נפגעי תקיפה מינית, הטרדה מאיימת.

זהבה גלאון: האם אנחנו רוצים שכנסת ישראל עכשיו תשדר לנשים שנפגעות בעבודה: שימשיכו לפגוע בכן, אבל זו בעיה פרטית שלכן?

זהבה גלאון: זו בכלל לא בעיה חברתית, בכלל לא בעיה שהמדינה צריכה לקחת עליה אחריות.

זהבה גלאון: אתן לא יכולות להגיש תביעה למוסד לביטוח לאומי – אתן יכולות על הנייר, אבל מי מגישה את זה?

זהבה גלאון: כל הרעיון היה, אדוני היושב-ראש, להתייחס לפגיעה מינית בעבודה כפגיעה נפרדת ועצמאית כדי לעודד נשים להתלונן, כי אנחנו מבינים שפגיעה מינית היא פגיעה בכבוד האדם, כי אנחנו מבינים שפגיעה מינית בעבודה – או לא רק בעבודה – היא משפילה, היא מבזה, היא שוללת את זכותה הבלעדית של אותה אישה על גופה ועל נפשה.

זהבה גלאון: אנחנו מבקשים לשדר שדר, אנחנו מבקשים לשדר נורמה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת כבל, נו, מה יהיה?

איתן כבל: אתה היחיד שרואה אותי.

איתן כבל: לאף אחד לא מפריע.

משה זלמן פייגלין: אתה יכול לשבת להמשיך לדון, אבל לא לעמוד עם הגב לנואם.

זהבה גלאון: כרגע, אדוני, המצב הוא כזה: כשאישה נפגעת פגיעה מינית בעבודה – וזו פגיעה מאוד קשה – היא בדרך כלל לא יכולה להמשיך לתפקד באותו מקום עבודה.

זהבה גלאון: היא לא יכולה להישאר במקום העבודה שלה.

זהבה גלאון: פעמים רבות היא נאלצת פשוט ללכת הביתה.

משה זלמן פייגלין: הפלטפורמה הזו של תאונת עבודה, זה מתאים לעניין?

משה זלמן פייגלין: נראה לי קצת משפיל.

זהבה גלאון: לא, זה ממש לא משפיל, אדוני.

זהבה גלאון: זה מאוד מתאים לעניין, מכיוון שהפגיעה המינית נעשתה במסגרת יחסי העבודה, ואין לאישה שנפגעה בפגיעה מינית קשה אפשרות בשום מקום ללכת ולתבוע.

זהבה גלאון: אם לא יראו בזה תאונת עבודה, אז אין לה מאיפה לממן טיפול פסיכולוגי, טיפול נפשי, טיפול פיזי.

זהבה גלאון: אישה כזאת נשארת תלושה בעולם.

זהבה גלאון: אם המוסד לביטוח לאומי לא משדר שדר שאישה כזאת יכולה לפנות אליו – יכול להיות שאם אישה פונה אולי מכירים בזה – אבל אם הביטוח הלאומי לא משדר שדר, אם מוסדות הרווחה לא משדרים שדר שכשאישה נפגעת בעבודה מתייחסים לפגיעה שלה כפגיעה נפרדת – זה לא כמו שעוד קורה נופלת עליך או עוד מסור נופל עליך, אלא תוכלי לתבוע.

זהבה גלאון: שאישה תדע שהיא מוגנת, ואם היא לא מוגנת, אז יש לה איך לדרוש לפחות אמצעים, שהם אמצעים בסיסיים, שיאפשרו לה לחזור לחיים.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני חייבת לומר שנדהמתי לשמוע ששרת המשפטים, שר האוצר, שרי יש עתיד, פשוט הפילו את הצעת החוק הזאת בוועדת השרים.

זהבה גלאון: נפגשתי עם שר הרווחה מאיר כהן בעניין הזה והוא אמר לי שהוא תומך.

זהבה גלאון: כשתומכים, אני יודעת שמכנסים את הסיעה מאחוריך או את המפלגה מאחוריך או את ועדת השרים לחקיקה מאחוריך כדי לתמוך זה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אם היום כנסת – – –

ראובן ריבלין: נפגעת על-ידי עובד?

זהבה גלאון: עובד, מעביד – – –

ראובן ריבלין: כי ברגע שהוא עושה דבר כזה הוא חורג בעליל מתפקיד עבודתו.

ראובן ריבלין: זאת חריגה רבה.

ראובן ריבלין: זה לא איזו חריגה – – –

זהבה גלאון: לא הבנתי את ההערה שלך, אדוני.

ראובן ריבלין: היא נפגעת בעבודה מאיזו פעולה של עובד אחר?

זהבה גלאון: אני לא אמרתי עובד אחר.

זהבה גלאון: זה גם יכול להיות המעביד שלה.

ראובן ריבלין: המעביד גם הוא עובד בעבודה.

זהבה גלאון: אבל אם נניח, אדוני – – –

ראובן ריבלין: באותו רגע המעביד חרג מכל – – –

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אם, נניח, אדם שעובד כאן או אישה שעובדת כאן בכנסת – זה מקום עבודה – נפגעת על-ידי אדם כלשהו והיא צריכה לעזוב את העבודה שלה, היא לא נשארת כאן יותר אחרי שנפגעה, והיא צריכה שיקום פסיכולוגי והיא צריכה רופא והיא צריכה שורה של דברים, אמצעי קיום בסיסיים עד שהיא תוכל בכלל להתאושש ולמצוא עבודה אחרת, היא רוצה לדעת שהמדינה, שהרווחה, מאפשרים להתייחס לפגיעה המינית.

זהבה גלאון: זה לא כמו עוד פגיעה.

זהבה גלאון: כשאתה רוצה לעתים להפנות זרקור לתופעה מסוימת, אתה מתייחס לזה כפגיעה נפרדת.

ראובן ריבלין: זהבה – – –

זהבה גלאון: רגע, תן לי להשלים את הטיעון.

זהבה גלאון: אתה צריך להתייחס לזה כפגיעה נפרדת.

זהבה גלאון: עכשיו אני רוצה להגיד משהו לא לגופו – – –

ראובן ריבלין: אני רק רוצה לומר, במהלך עבודה זה מה שנקרא in the course of the employment – זה תוך כדי ועקב עבודה.

ראובן ריבלין: זה דבר בעל משמעות משפטית.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, כתוצאה מאותה – – –

זהבה גלאון: אבל זה לא הדבר היחיד.

זהבה גלאון: אבל, חבר הכנסת ריבלין, הרי המדינה כבר הכירה ב"כתוצאה מעבודה" ו"עקב עבודה" בשורה של פגיעות.

זהבה גלאון: הרי זה לא תקדים.

זהבה גלאון: מה שאני אומרת – מכיוון שאתה רוצה לייחד או להפנות זרקור לתופעה.

זהבה גלאון: ראיתי הצעות שעברו כאן

זהבה גלאון: בכנסת בשבוע הזה, אדוני היושב-ראש.

זהבה גלאון: עכשיו אני רוצה להגיד משהו שלא לגופה של ההצעה.

ראובן ריבלין: למה לא לומר: כל פגיעה באישה תיחשב, מבחינת הביטוח הלאומי – – –

זהבה גלאון: בסדר.

זהבה גלאון: אבל כאן אנחנו רוצים לייחד את זה כתאונת עבודה, כדי שהיא תוכל לפנות לביטוח הלאומי.

זהבה גלאון: אם יש נשים שפונות, לעתים המוסד מאשר, בדרך כלל – במקרים נדירים.

זהבה גלאון: נשים לא יודעות שהן יכולות לפנות, כי המדינה לא מתייחסת לזה כלפגיעה נפרדת, והאטימות שאנחנו רואים שמתגלה, שהן צריכות לעבור מסכת משפילה – הם בכלל לא תופסים את זה כפגיעה בעבודה.

זהבה גלאון: ההצעה הזאת באה לייחד מקום לפגיעה מינית בעבודה כתאונת עבודה.

זהבה גלאון: עכשיו אני רוצה לומר משהו שלא לגופה של ההצעה, אדוני.

זהבה גלאון: אין ספק שזו הצעה נכונה לא פחות מהצעות שעברו כאן שמתייחסות לקומפלקס של אלימות, הטרדה, פגיעה מינית, הצעות שעברו כאן גם היום.

זהבה גלאון: אני רוצה להעלות את התהייה שהעלה קודמי, חבר הכנסת ברכה, כשעמד על הדוכן: האם לעתים ההתייחסות להצעות נוגעות לגופו של המציע ולא להצעה עצמה?

זהבה גלאון: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, גברתי חברת הכנסת גלאון.

משה זלמן פייגלין: ישיב על ההצעה שר העבודה והרווחה מאיר כהן.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: שכל נפגעת אלימות מינית תיחשב לבעלת זכות תביעה בביטוח לאומי, אבל למה בעבודה?

ראובן ריבלין: יש פה קושי.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אפתח בכך שלטעמי מדובר בהצעת חוק חשובה מאוד, המטפלת במציאות כואבת שחשוב לשים אותה על סדר-היום, ולו ברמה ההצהרתית.

מאיר כהן: זו אכן הייתה עמדתי, אך בסופו של יום ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לדחות את ההצעה מהנימוקים הבאים: חוק הביטוח הלאומי מגדיר פגיעה בעבודה כ"תאונת עבודה"; תאונת עבודה היא תאונה שאירעה לעובד או לעובדת במסגרת העבודה, תוך כדי עבודתו ועקב עבודתו.

מאיר כהן: הצעת החוק מבקשת לקבוע שפגיעה מינית שנגרמה לעובד, לעובדת, תוך כדי עבודתם, תיכלל גם היא בהגדרה של "תאונת עבודה".

מאיר כהן: ההגדרה של "תאונת עבודה" הותאמה במהלך הזמן למציאות המתפתחת, וכיום נכללים בתוכה נזקים שנגרמו לעובדים בשל תקיפות, שוד, אירועים על רקע גזעני ועוד ועוד.

מאיר כהן: במסגרת זו, גם פגיעה מינית בעבודה, ככל תקיפה או אחרת, אשר אירעה תוך כדי ועקב העבודה, נכללת על-פי פסיקת בית-הדין לעבודה בהגדרת "פגיעה בעבודה" שבחוק.

מאיר כהן: לכן, מאחר שהחוק נותן מענה גם לפגיעה מינית בעבודה, מתייתר הצורך ליצור סעיף חוק נפרד ועצמאי לפגיעה זו.

מאיר כהן: בנוסף, הוצע להאריך את תקופת ההתיישנות לגבי תשלום רטרואקטיבי לעניין הפגיעה המינית בלבד ל-36 חודשים במקום 12 חודשים.

מאיר כהן: זאת, בשל המודעות לקושי בהתמודדות הנפשית ובהגשת תביעות בפגיעות מסוג זה.

מאיר כהן: הרציונל הקבוע בחוק אשר מגביל את תקופת קבלת תשלום הגמלה הרטרואקטיבי נובע מהמהות הסוציאלית של הגמלאות, אשר ניתנות לזכאים על מנת שישמשו אותם לצורכי קיום שוטפים – בתקופה שבה הם נזקקים, כמובן.

מאיר כהן: מסיבה זו, המוסד לביטוח לאומי לא רואה מקום להבחין בין כלל הגמלאות לתשלום מהסוג המתואר בהצעה.

מאיר כהן: לאור כל האמור לעיל, ועדת השרים החליטה להתנגד להצעה.

מאיר כהן: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה לשר כהן.

משה זלמן פייגלין: זכות התגובה לחברת הכנסת גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק לא רק ביקשה לייחד את ההכרה בפגיעה מינית בעבודה כתאונת עבודה – שכפי שאמר השר, כבר הוכרה כתאונת עבודה – אלא לייחד לה סעיף מיוחד.

זהבה גלאון: אנחנו גם ביקשנו להאריך את תקופת ההתיישנות מ-12 חודשים ל-36 חודשים.

זהבה גלאון: כשאני שומעת את התשובה של המדינה אני אומרת: איך זה יכול להיות שמסיגים לאחור הישגים שהכנסת הזאת חוקקה?

זהבה גלאון: איזו אטימות מגלה התשובה הזאת.

זהבה גלאון: אנחנו יודעים שנשים נפגעות תקיפה מינית, לוקח להן זמן לעכל, לוקח להן זמן להגיש תלונה.

זהבה גלאון: ואי-אפשר להתייחס למתן גמלאות לנפגעות תקיפה מינית – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת בר, סגן יושב-ראש הכנסת בר, נא לשבת.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, שמעתי את התשובה של השר, אני פשוט לא האמנתי למשמע אוזני.

זהבה גלאון: כשהמוסד לביטוח לאומי אומר שצריך להתייחס לנשים נפגעות תקיפה מינית, מבחינת תקופת ההתיישנות, כמו לכל מקבל או מקבלת גמלה, זה מעיד על האטימות של המוסד לביטוח לאומי, זה מעיד על הבורות של המוסד לביטוח לאומי, שלא הפנים חוקים שהכנסת הזאת חוקקה, שקובעים, שמבינים, שמפנימים שלנשים יש מנגנון של השהיה, לוקח להן זמן להתלונן על תקיפה מינית.

זהבה גלאון: אז, חברי חבר הכנסת רובי ריבלין, כשאמרתי שצריך לייחד לזה פגיעה נפרדת – לא היה מזיק לאנשי הביטוח הלאומי לעבור הכשרות: מה זה אומר פגיעה של נשים, פגיעה מינית של נשים, כמה זמן צריך לקחת להן ומה היא תקופת התיישנות.

זהבה גלאון: הכנסת הזאת האריכה את תקופת ההתיישנות בעבירות מין ואלימות, אבל המוסד לביטוח לאומי לא רואה הבדל בין נשים נפגעות מין ואלימות לבין נפגעים אחרים.

זהבה גלאון: אני חושבת היום שזה אחד הרגעים – אם הכנסת תצביע נגד הצעת החוק הזאת, הכנסת מצביעה נגד הישגים שהיא עצמה השיגה.

זהבה גלאון: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חברת הכנסת גלאון.

משה זלמן פייגלין: אנחנו נעבור עכשיו להצבעה.

משה זלמן פייגלין: נא לשבת.

משה זלמן פייגלין: הצבעה, רבותי.

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 19 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 38 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הכרה בפגיעה מינית בעבודה כתאונת עבודה), התשע"ג–2013, נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 19, נגד – 38.

משה זלמן פייגלין: הצעת החוק של חברת הכנסת גלאון לא עברה.

משה זלמן פייגלין: ["דברי הכנסת", חוברת זו, עמ' 5910; נספחות.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: נעבור עכשיו להצבעה בקריאה שנייה ושלישית על הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 134), התשע"ד–2013.

משה זלמן פייגלין: קריאה שנייה וקריאה שלישית.

משה זלמן פייגלין: יציג את החוק חבר הכנסת זבולון קלפה, בשם יושבת-ראש ועדת הפנים.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת קלפה, בבקשה.

זבולון כלפה: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 134), התשע"ד–2013.

זבולון כלפה: המטרה של הצעת החוק היא לאפשר לרשויות המקומיות, בשנת כספים שבה מתקיימות בחירות לרשויות המקומיות, לקבל החלטה בדבר הטלת ארנונה ולפרסם את שיעוריה ומועד תשלומה במועד מאוחר יותר מיום 1 בדצמבר שלפני שנת הכספים שלגביה היא מוטלת.

זבולון כלפה: נושא זה לא היה מוסדר עד כה בחקיקה ראשית ייעודית, והרשויות המקומיות נאלצו לפעול מכוח חוקים אחרים, או להימנע מלקבל החלטות בדבר גביית ארנונה בשנת כספים שבה התקיימו בחירות לרשויות המקומיות.

זבולון כלפה: הצעת החוק מציעה הסדר ללקונה החקיקתית הזאת.

זבולון כלפה: מוצע לקבוע כי בשנת כספים שבה נערכות בחירות לראשות העירייה יוארך המועד האחרון לקבלת החלטת המועצה בדבר הטלת ארנונה עד שלושה חודשים מיום תחילת כהונתו של ראש העירייה שנבחר בבחירות, וזאת כדי לאפשר עמידה בלוחות הזמנים הנדרשים בחוק.

זבולון כלפה: עוד מוצע להאריך את המועדים לפרסום שיעורי הארנונה ומועדי תשלומה בהתאם למועד שבו התקבלה החלטה על הטלת הארנונה, כך שמועד הפרסום יהיה עד 15 ימים לאחר קבלת ההחלטה על הטלת הארנונה.

זבולון כלפה: בעקבות הערות ועדת הפנים והגנת הסביבה הורחב היקף הפרסום שבו חייבות הרשויות המקומיות, והן יחויבו לפרסם את שיעורי הארנונה ומועדי תשלומה גם באתרי האינטרנט שלהן.

זבולון כלפה: הצעת החוק מציעה להחיל את ההסדר גם על מועצות מקומיות ומועצות אזוריות, היות שבמועצות אזוריות אין כיום חובה לפרסם הודעה בדבר שיעורי הארנונה ומועדי תשלומה.

זבולון כלפה: כמו כן, מוצע לקבוע הסדר דומה לרשות מקומית חדשה ולקבוע כי ברשות מקומית חדשה תתקבל החלטת המועצה בדבר הטלת ארנונה כללית לשנת הכספים שבה הוכרזה העירייה לא יאוחר מ-60 ימים ממועד כינונה של המועצה.

זבולון כלפה: להצעת החוק הזאת לא הוגשו הסתייגויות, ואני אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ושלישית.

זבולון כלפה: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת קלפה.

משה זלמן פייגלין: כאמור, אין הסתייגויות, ואנחנו עוברים ישר להצבעה על הצעת החוק.

משה זלמן פייגלין: נא לשבת.

משה זלמן פייגלין: אנחנו מצביעים עכשיו על הצעת החוק בקריאה שנייה ושלישית.

משה זלמן פייגלין: הצבעה, רבותי.

ראובן ריבלין: קריאה שנייה.

משה זלמן פייגלין: שנייה, סליחה.

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–3 – 57 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

משה זלמן פייגלין: בעד – 57, אין מתנגדים.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת קלפה מבקש לצרף גם אותו, כמובן – לא הספיק להצביע.

משה זלמן פייגלין: ההצעה אושרה בקריאה שנייה.

משה זלמן פייגלין: אנחנו נעבור עכשיו להצבעה בקריאה שלישית.

משה זלמן פייגלין: הצבעה, רבותי.

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 53 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 134), התשע"ד–2013, נתקבל.

משה זלמן פייגלין: בעד – 53, אין מתנגדים, אין נמנעים.

משה זלמן פייגלין: הצעת החוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 134), התשע"ד–2013, עברה בקריאה שנייה ושלישית.

משה זלמן פייגלין: ההצעה עברה.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת קלפה, אתה יכול לעלות ולהודות.

זבולון כלפה: ראשית, ברצוני להודות לחברי הכנסת על התמיכה בחוק.

זבולון כלפה: וכמובן, לצוות הוועדה – ליושבת-ראש הוועדה, שאיננה פה כרגע, חברת הכנסת מירי רגב, ולצוות המקצועי של הוועדה, הן הצוות המשפטי והן הצוות הניהולי.

זבולון כלפה: תודה רבה לכולם על התיקון של הלקונה הזו.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת קלפה.

משה זלמן פייגלין: הסכם הגרעין של המערב עם איראן

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים עכשיו להצעות לסדר-היום.

משה זלמן פייגלין: ההצעות הראשונות עוסקת בנושא: הסכם הגרעין של המערב עם איראן, מס' 1609, 1623, 1627, 1636, 1633 ו-1649.

משה זלמן פייגלין: ראשון המציעים, חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בתחילת דברי אני רוצה לברך על השגת הסכם הביניים בין המעצמות והאו"ם לבין איראן בנושא הנשק הגרעיני, או היכולת הגרעינית של איראן.

מוחמד ברכה: אני חושב שההסכם הזה הרחיק במידה מסוימת ולא מבוטלת את האיום של התפרצות מלחמתית, שממשלת ישראל כה שואפת אליה וכה מהמרת על קידומה.

מוחמד ברכה: הוא הרחיק את האופציה הזו בצורה ניכרת, ואני באמת מברך על כך.

מוחמד ברכה: לצד זה, אני חושב שההסכם הזה מחייב את פתיחת התיק של האטום במזרח התיכון, על מלוא עמודיו וניירותיו.

מוחמד ברכה: אני חושב שיש מקום היום להעלות את הדרישה שכל מדינות האזור, כולל ישראל ואיראן, יחתמו על האמנה לאי-הפצת נשק להשמדה המונית, ולפרז את המזרח התיכון כולו מנשק כזה.

מוחמד ברכה: באזור כזה – וכמובן גם בכל העולם – אין חסינות לאף מדינה ולאף עם אם תהיה התפרצות טרגית בכיוון הזה.

מוחמד ברכה: אני קורא לממשלת ישראל, שמשחקת בעניין של העמימות שהיא לא עמומה, שלא תתנהל כשחקן קלפים שמהמר על עמו ועל שלום האזור כולו ושלום האזרחים כולם ותיכנס לתהליך מואץ, בין-לאומי, שיפרז את האזור מנשק גרעיני ומנשק להשמדה המונית.

מוחמד ברכה: אומנם אני לא מייחס לארצות-הברית פתאום כוונות להפוך להיות שוחרת שלום.

מוחמד ברכה: הממשל של אובמה עוד יירשם בדברי הימים כאחד הממשלים שהעתיקו את המדיניות של האימפריאליזם האמריקני מהתנהלות של טנקים ומטוסים לצורה אחרת של השתלטות, אם דרך הסכמים ולחצים כלכליים, אם דרך סייבר ואלקטרוניקה, ואם דרך חיסולים סמויים שארצות-הברית מנהלת בכל רחבי העולם.

מוחמד ברכה: אבל בכל אופן ובכל מקרה, אף שהראייה שלי את האימפריאליזם האמריקני לא השתנתה, אני עדיין חושב שההסכם הזה הרחיק, ולו במידת מה – ואני מקווה לעד – את הסכנה של התפרצות מלחמתית שכותרתה תהיה נשק גרעיני.

מוחמד ברכה: אני מסיים.

מוחמד ברכה: אני חושב שאם זה יהיה, זה יהיה אסון לכל העמים ולכל התושבים באזור שלנו ובעולם כולו.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת ברכה.

משה זלמן פייגלין: הבא שמציע הצעה לסדר-היום במסגרת זו, חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אולי יחסית אין הסכם טוב והסכם רע.

מסעוד גנאים: הכול יחסי.

מסעוד גנאים: אבל הסכם שמרחיק מלחמה, לפי דעתי הוא הסכם טוב.

מסעוד גנאים: כי מטרתו של מדינאי בסוף, מה היא?

מסעוד גנאים: האם היא לחתור למלחמה?

מסעוד גנאים: האם בכל קונפליקט או בעיה או משבר, הפתרון יהיה פתרון צבאי?

מסעוד גנאים: הפילוסוף הסיני, או האסטרטג הסיני הדגול, סון טסו, נדמה לי שמו, כתב ספר בשם "אמנות המלחמה", או "אמנות הלחימה".

מסעוד גנאים: שם הוא – – –

נחמן שי: לפני 5,000 שנה.

מסעוד גנאים: כן, הרבה לפני הספירה.

מסעוד גנאים: הוא כתב שם: מי הוא המפקד המהולל המנצח?

מסעוד גנאים: מי שמעולם לא נלחם.

מסעוד גנאים: מה הכוונה?

מסעוד גנאים: הכוונה שהוא לא צריך להיכנס למלחמה ולעימות צבאי.

מסעוד גנאים: כי תמיד אמרו לנו, וקראנו, שהמלחמה היא גם המשך לדיפלומטיה ולהפך.

מסעוד גנאים: אז אם אנחנו יכולים, דרך הסכם הביניים שהושג בין המעצמות – ולהזכיר את פרנסואה הולנד, ידידה החדש וחביבה של ישראל, שהתקבל בכבוד מלכים כי חשבו שהוא יישאר נגד ההסכם; גם הוא עם ההסכם הזה.

מסעוד גנאים: מה, כל העולם לא יודע, רק ישראל יודעת מה זה הסכם טוב או לא טוב?

מסעוד גנאים: אז הסכם שמרחיק חורבן ומלחמה הוא הסכם טוב.

מסעוד גנאים: וכן, למה לא ללמוד מהאיראנים?

מסעוד גנאים: נכון, כותבים בציניות ובאירוניה פה על פוליטיקת חיוכים.

מסעוד גנאים: למה לא?

מסעוד גנאים: בסוף, חיוך יותר טוב, יותר בונה ויותר בריא מפצצה או מאטום או ממלחמה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני חושב שצריך להזכיר – כנראה ראש הממשלה נתניהו, מתחילת דרכו, כאשר נבחר להיות ראש ממשלה, אפילו בקדנציה שעברה, חשב שרוח הקודש שלחה אותו כדי להציל את ישראל מאיראן.

מסעוד גנאים: כל המהלכים המדיניים שלו באירופה זה איראנופוביה; להפחיד את העולם מאיראן.

מסעוד גנאים: וכנראה כל הסכם בשבילו זה מינכן, זה צ'מברליין.

מסעוד גנאים: אז איך הוא יקבל?

מסעוד גנאים: הוא כל הזמן חושב שהוא צ'רצי'ל, עם ה"וי" ועם הזיעה ועם הדם.

מסעוד גנאים: לכן הוא מתקשה לקבל הסכם כזה.

מסעוד גנאים: אני חושב שהסכם כזה הוא הסכם טוב.

מסעוד גנאים: ותמיד צריך להזכיר שבנשק האטומי אפילו צפון-קוריאה, שחושבים שהם שם הזויים, עדיין לא השתמשה.

מסעוד גנאים: עד היום היחידים שהשתמשו בזה הם הנאורים האמריקנים, על הירושימה ועל נגסקי ביפן.

מסעוד גנאים: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת גנאים.

משה זלמן פייגלין: מה שסיים את מלחמת העולם השנייה.

משה זלמן פייגלין: המשיב הבא, חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה.

קריאה: המציע.

משה זלמן פייגלין: המציע.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: לא נמצא.

משה זלמן פייגלין: המציע הרשום פה אחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, בעניין ההסכם, אני רוצה להעלות שתי נקודות.

באסל גטאס: שמעתי חלק ממה שאמרו חברי, אני לא רוצה לחזור על אותם דברים.

באסל גטאס: הדבר הראשון זה המונוליטיות, אחידות דעים, בכל המערכת הישראלית, גם השלטונית וגם התקשורתית.

באסל גטאס: כמעט לא נשמע קול אחד שמברך על ההסכם, או שמטפל בו באופן ענייני.

באסל גטאס: בבוקר נתקלתי במאמר של עמוס ידלין, שהיה ראש המוסד או ראש אמ"ן, שכן התייחס להסכם בצורה ביקורתית ועניינית.

באסל גטאס: הוא אומר שיש בו נקודות טובות.

באסל גטאס: חוץ ממנו, כל אחד, כל השרים, כל הממשלה, כל התקשורת, נגד ההסכם.

באסל גטאס: ממי זה בא?

באסל גטאס: זה בא מהממשלה של המדינה היחידה במזרח התיכון שמנהלת מדיניות של עמימות בקשר לנשק הגרעיני שהיא בעצמה מחזיקה בו, מאבטחת אותו, ושגם לא הצטרפה לאמנה למניעת הפצתו של הנשק הגרעיני ושמונעת ולא משתפת פעולה עם הוועדה הבין-לאומית לאנרגיה אטומית.

באסל גטאס: כך שזה דורש מידה מאוד גדולה של יוהרה, של צביעות, של חוצפה, לבוא ולטעון וללמד את העולם ולהביא כאילו ישראל היא המדינה שרוצה לשמור או למנוע מאיראן לרכוש נשק גרעיני.

באסל גטאס: התוצאה היחידה שאני יכול לברך עליה היא שהמדיניות הטיפשית הזאת, היהירה הזאת, הביאה רק ליתר בידוד של ממשלת ישראל ושל המחנה שעומד בראשה במישור הבין-לאומי, וזה עשוי להביא בסופו של דבר, בטווח הארוך, אולי להתפכחות של העם בישראל, שככל שהוא נותן את המושכות בידי אנשים כמו ביבי נתניהו והמחנה שלו – תכף יעלה מי שמייצג אותו נאמנה לענות לנו – ככל שהוא נותן בידו את המושכות כך המצב של ישראל יורע והיא תגיע לבידוד בין-לאומי מוחלט.

באסל גטאס: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לדובר.

אורי מקלב: אנחנו נעבור לדובר הבא, חבר הכנסת משה פייגלין.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: אחריו יענה סגן השר אופיר אקוניס.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני שומע את הדיבורים מצד חברי הכנסת הערבים, ותרשו לי לחדש לכם: יש טובים ורעים בעולם, יש טוב ורע בעולם.

משה זלמן פייגלין: לישראל יש – אם יש – – –

מוחמד ברכה: אתה לא יכול לחדש שום דבר, אתה.

משה זלמן פייגלין: יש טוב ורע.

משה זלמן פייגלין: אני חושב שגם אתם לא באים מהכיוון הפוסט-מודרני שאומר: הכול טוב והכול רע, לפי דעת המתבונן.

משה זלמן פייגלין: משום מה הנשק הגרעיני באיראן קצת מאיים, מערער את שלוותו של העולם יותר מאשר השאלה אם יש לישראל נשק כזה או אין לה.

עפו אגבאריה: – – – אחרת.

משה זלמן פייגלין: אבל אני רוצה לומר את מה שעל לבי, רבותי.

משה זלמן פייגלין: אנחנו עדים – ועם הדבר הזה אנחנו עדיין מסכימים – לקריסת הקונספציה שממשלות רבות, כולל הממשלה האחרונה, נקטו נוכח האיום הגרעיני האיראני המתהווה.

משה זלמן פייגלין: זה לגמרי ברור.

משה זלמן פייגלין: אם נשאל את עצמנו מתי היה קל יותר לישראל לתקוף, הן מבחינה טקטית-טכנית והן מבחינת הלגיטימציה הבין-לאומית למתקפה – מתי היה קל יותר לעשות זאת, לפני עשר שנים או היום, אז התשובה הכנה היא שהיום זה הרבה יותר קשה.

משה זלמן פייגלין: הווי אומר שהאסטרטגיה הישראלית קרסה.

משה זלמן פייגלין: דיברתי על כך רבות, כתבתי על כך רבות, ואני לא רוצה להאריך כי אני רוצה לגעת בנקודה אחת שאני מבקש להעלות עכשיו, אדוני, במסגרת הדיון.

משה זלמן פייגלין: מקובל לחשוב שהקו האדום – אני דווקא פונה אליך, סגן השר אקוניס – הוא העשרה כזאת או אחרת של האורניום, כלומר קו אדום טכני, קו אדום של יכולת טכנית שבידי האיראנים.

משה זלמן פייגלין: אני חושב שזאת שגיאה קשה מאוד, ואני אסביר מדוע.

משה זלמן פייגלין: אני חושב שצודק בהחלט, למרות כל הלגלוגים והדיבורים המוזילים על דבריו של ראש הממשלה – אני חושב שהוא צודק בהחלט בהשוואות שהוא עורך למלחמת העולם השנייה.

משה זלמן פייגלין: אחרי ככלות הכול, אחרי כ-70 שנה קם ראש מדינה ומאיים שוב להשמידנו.

משה זלמן פייגלין: ודאי שההשוואה הזאת נכונה, ואנחנו חייבים ללמוד ממנה.

משה זלמן פייגלין: ובכן, אדוני סגן השר, שואת יהודי אירופה לא החלה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939 ותחילת "הפתרון הסופי" המעשי של הנאצים הגרמנים, יימח שמם.

משה זלמן פייגלין: השואה הזאת החלה שש שנים קודם לכן, ב-1933, כשראש מדינה – היטלר יימח שמו – עלה לשלטון ובנאומיו ברייכסטאג, בדיוק כמו ראשי המדינה האיראנית, החל להטיף להשמדת היהודים, כפי שעושים כיום האיראנים.

משה זלמן פייגלין: כלומר, טענתי, אדוני סגן השר, היא שהקו האדום הוא כאשר ראש מדינה מכריז על כוונתו להשמיד את היהודים – נציגתם כיום היא מדינת ישראל, זה אותו דבר בדיוק – ומאותו רגע השעון של הדה-לגיטימציה לעצם קיומם של היהודים מתחיל לתקתק.

משה זלמן פייגלין: הפרצה הטכנית תימצא בהמשך, ואז יצטרף האוקראיני והאיכר הפולני וכדומה.

משה זלמן פייגלין: זהו הקו האדום, אדוני, ולא צריך להמתין להעשרה או לקו אדום טכני כזה או אחר כדי להבין שכבר מזמן חצינו אותו.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: ישיב סגן השר חבר הכנסת אופיר אקוניס.

אורי מקלב: תודה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, חברת הכנסת סטרוק, סגן שר האוצר, אני אמרתי ביום שני השבוע בדיון בהצעות אי-אמון – ואני אחזור על כך – שאני מקווה ומאמין שאין חולק בבית הזה על העובדה שההסכם עם איראן הוא הסכם רע לעולם החופשי.

עפו אגבאריה: והעולם החופשי לא מבין את זה.

קריאה: רק אתה מבין את זה.

אופיר אקוניס: ראש הממשלה כבר אמר שההסכם איננו הסכם היסטורי, זו טעות היסטורית.

אופיר אקוניס: ובעצם ההסכם שנחתם בז'נבה הפך את העולם שבו אנחנו חיים למקום הרבה יותר מסוכן, משום שמדינות המערב הכירו למעשה במה שמכונה "הזכות להעשרת אורניום".

אופיר אקוניס: העשרת אורניום בשילוב עם טילים ארוכי טווח שכבר ישנם בידי איראן – אלה המרכיבים של תוכנית גרעין צבאית.

אופיר אקוניס: כבר אמרנו, ונחזור על כך שוב: מדיניותה של ממשלת ישראל היא שלא לתת לאיראן לפתח יכולת גרעינית צבאית.

אופיר אקוניס: הממשלה גם הודיעה, אדוני היושב-ראש, שהיא איננה מחויבת להסכם שנחתם בז'נבה.

אופיר אקוניס: המחויבות שלנו היא לאזרחי ישראל, ולהם בלבד.

אופיר אקוניס: בתפיסתנו, אזרחי ישראל, אדוני היושב-ראש, הם אזרחים בני הלאום היהודי, הערבי, המיעוטים; כולם אזרחי ישראל.

אופיר אקוניס: הצטערתי לראות שנציגיו של המיעוט הערבי, של אזרחי ישראל שמיוצגים בכנסת על-ידי חברי הכנסת הערבים, חושבים בטעות שאם חלילה – חלילה, הדבר לא יקרה, אבל תיאורטית – תוטל פצצת גרעין על ישראל, היא תבדיל בפגיעתה בין יהודי לבין ערבי.

אופיר אקוניס: כולם מכירים את הביטוי "One State Bomb", מדינה של פצצה אחת.

אופיר אקוניס: היא לא תבדיל, אם היא תוטל, חלילה, על מרכז הארץ, בין אזרחים ישראלים שהם בני הלאום היהודי לבני הלאום הערבי.

אופיר אקוניס: לכן הייתי מציע לכם, חברי הכנסת הערבים מן הסיעות הערביות, להיות מודאגים – – –

מסעוד גנאים: – – – אין פצצה?

אופיר אקוניס: – – – להיות מודאגים מהעובדה שמדינה טוטליטרית קיצונית, שקוראת להשמדתה של ישראל – היא קוראת להשמדתה של הציונות, אבל כל מהותה של הציונות היא ציון, בארץ-ישראל, במדינת ישראל – עלולה לפגוע בכל אזרחי ישראל.

אופיר אקוניס: אנחנו לא ניתן לזה לקרות.

אופיר אקוניס: אבל כאשר אתם שמחים ומברכים על ההסכם כפי שעשיתם כאן

אופיר אקוניס: ב-20 הדקות האחרונות, תביאו את זה בחשבון.

אופיר אקוניס: ומדיניותנו היא להגן על כל אזרחי ישראל, להגן על כולם.

אופיר אקוניס: כך היה במלחמות העבר בישראל.

אופיר אקוניס: אתם ספגתם רקטות, ואפילו נפגעו במלחמת לבנון השנייה אזרחים שהם אזרחי ישראל שאינם בני הלאום היהודי, ואנחנו הצטערנו על הפגיעה בהם כאזרחי ישראל, כבני-אדם קודם כול – –

עפו אגבאריה: כמה מקלטים – המדינה לא עשתה – – –

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: – – ולא בדקנו אם הם יהודים או ערבים – –

עפו אגבאריה: – – – רוצה – – –

עפו אגבאריה: אתה אומר: הלוואי שהיה נשאר אחמדינג'אד.

אופיר אקוניס: – – לא בדקנו.

עפו אגבאריה: זאת השעה הגרועה ביותר שאחמדינג'אד איננו פה.

אופיר אקוניס: אנחנו איננו בוחרים כפי שאגב – – –

עפו אגבאריה: אז הנה אתם בוחרים.

עפו אגבאריה: בא מישהו שלא רוצה – אז אתם אומרים לו שהוא שקרן – – – אחמדינג'אד.

אופיר אקוניס: אנחנו איננו בוחרים את השלטון באיראן.

עפו אגבאריה: אז הנה בחרתם – – –

אופיר אקוניס: מסתבר שגם אזרחי איראן כבר לא ממש בוחרים את השלטון שלהם.

עפו אגבאריה: – – – תגיד.

עפו אגבאריה: תגיד שאתה מתגעגע לאחמדינג'אד.

אופיר אקוניס: שמתי לב שבכל יום שני ורביעי חבר הכנסת אגבאריה מציע לי מה לומר.

אופיר אקוניס: נדמה לי שאני יכול לומר.

אופיר אקוניס: אתה מציע לי – – –

עפו אגבאריה: זה לא רע.

עפו אגבאריה: זה לא רע.

אופיר אקוניס: אתה הצעת לי ביום שני שאני אומר משהו.

אופיר אקוניס: אני לא מוכן.

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: אתה תאמר את דבריך, ואני אומר את דברי, בסדר?

עפו אגבאריה: ללמוד זה תמיד טוב.

אופיר אקוניס: בוא ונסכם משהו.

עפו אגבאריה: ללמוד מכל בן-אדם, אפילו בפייסבוק.

אופיר אקוניס: קודם כול, מכל מלמדי השכלתי.

אופיר אקוניס: אתה יכול ללמוד, אבל אתה לא חייב להסכים.

עפו אגבאריה: אני גם לא – – –

אופיר אקוניס: אלה שני דברים שונים לגמרי.

משה זלמן פייגלין: מה שברור הוא שאתה גם יכול לשבת.

משה זלמן פייגלין: אם אתה מדבר, אז להבא תשב.

אופיר אקוניס: כן, מה שנקרא: מוזמן לשבת.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, מיום ראשון, פחות יותר, מתחילת השבוע, נותרו שישה חודשים לעולם כולו, לעולם המערבי כולו, וגם לישראל, לפעול כדי להביא למקצה שיפורים בהסכם הגרוע שנחתם בז'נבה בסוף השבוע.

אופיר אקוניס: כבר סוכם בין ראש הממשלה נתניהו לנשיא אובמה שצוות ישראלי, בראשות היועץ לביטחון לאומי יוסי כהן, יצא בהקדם לארצות-הברית על מנת לדון עם האמריקנים בפרטים של הסדר הקבע.

אופיר אקוניס: כמובן, כן צריך להזכיר – ולפרוטוקול אני אומר שאני אומר את הדברים בלשון סגי נהור: ישראל מבודדת, אף אחד לא מדבר אתה, בבית הלבן לא עונים לטלפונים של ראש הממשלה, אין שיח בין ישראל לבין הממשל האמריקני, לא קורה כלום.

אופיר אקוניס: יש שיח בין ישראל לבין הממשל האמריקני – גברתי, כאן זה כבר לא בלשון סגי נהור, כאן זה באמת.

אופיר אקוניס: יש שיח הדוק ביותר בין ישראל לבין הממשל האמריקני.

אופיר אקוניס: מתקיים עכשיו תרגיל ביטחוני שמשתתפות בו ארצות-הברית ומדינות נוספות מאירופה, שגם אותן פירטתי כבר ביום שני.

אופיר אקוניס: יש שיח עם מדינות אירופה.

אופיר אקוניס: ראיתם, היה שיח בנושא הסכמי הפיתוח המדעי.

אופיר אקוניס: בוודאי תשאלו את זה בשבוע הבא, ויענה לכם סגן שר החוץ בעניין הזה.

אופיר אקוניס: אנחנו מקיימים קשר עם כל – – –

באסל גטאס: נחתם הסכם או לא נחתם?

אופיר אקוניס: אני עוד לא חתמתי, ואני לא מוסמך להשיב בעניין הזה, אדוני.

אופיר אקוניס: אני מוסמך להשיב רק על מה שאני מוסמך להשיב, אבל אם תעלו הצעה לסדר-היום בשבוע הבא בעניין הזה ודאי תקבלו תשובה מוסמכת מסגן שר החוץ או משר החוץ.

אופיר אקוניס: בכל מקרה, אדוני, אנחנו נמשיך לקיים את הקשרים עם כל מדינות העולם, ובראש ובראשונה עם ארצות-הברית של אמריקה, ששגרירה בישראל אמר ביום שני שמדיניותה של ארצות-הברית של אמריקה זהה למדיניות של ישראל; זהה.

אופיר אקוניס: לא אני אמרתי את זה.

אופיר אקוניס: לי אתה לא מאמין, חבר הכנסת אגבאריה, אבל לשגריר ארצות-הברית אתה בוודאי מאמין.

אופיר אקוניס: הוא אמר שהמדיניות זהה – –

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: – – שלא יהיה בידי איראן נשק גרעיני.

עפו אגבאריה: כל עוד אתם – – – בשבילם, אז זה יהיה.

אופיר אקוניס: אני אומר לך מה הוא אמר – – –

עפו אגבאריה: אתם צריכים לעשות שלום עם השכנים, ולא עם ארצות-הברית; עם השכנים.

עפו אגבאריה: פה אתם נמצאים.

עפו אגבאריה: אתם צריך לעשות שלום.

אופיר אקוניס: אתה צריך להחליט.

אופיר אקוניס: כשנוח לך – אתה עם ארצות-הברית, וכשנוח לך – אתה לא עם ארצות-הברית.

עפו אגבאריה: אף פעם לא היה לי נוח עם ארצות-הברית.

עפו אגבאריה: אף פעם.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: מה שאתה רוצה.

אופיר אקוניס: בכל מקרה, אדוני, כפי שכבר צוטט כאן היום הזמר הלאומי, אחד מעמודי התווך של התרבות הישראלית, שנפטר הלילה בתל-אביב, אריק איינשטיין, שכתב הרבה מאוד שירים מופלאים – אגב, לא הלחין אותם – אחד השירים היפים שלו, שאני באופן אישי מאוד אוהב, הוא: "אני ואתה נשנה את העולם".

אופיר אקוניס: זה תפקידנו.

אופיר אקוניס: תפקידנו לשנות לפחות את תפיסות העולם של חלק ממדינות המערב כדי שההסכם שייחתם – אם ייחתם – בעוד חצי שנה יהיה הרבה יותר טוב מן ההסכם שנחתם בז'נבה בתחילת השבוע.

אופיר אקוניס: אני כמובן מצטער על פטירתו המוקדמת של הזמר, באמת אחד הזמרים הלאומיים שלנו, שליווה, אדוני היושב-ראש, את תרבותה של ישראל משנות ה-50.

אופיר אקוניס: ככה המדינה התפתחה, והוא צמח עם המדינה.

אופיר אקוניס: הגענו עד הלום ביחד, עד אתמול בלילה.

אופיר אקוניס: אדוני, עכשיו ערב חג החנוכה, וזה חג שרוחו היא רוח טובה, רוח של מאבק, רוח של לחימה.

אופיר אקוניס: אנחנו לא נרתעים ממאבקים.

אופיר אקוניס: מאבק דיפלומטי יישמר, ואנחנו נמשיך בו, עד הדקה האחרונה, עד שנוכל לשנות ולשכנע את העולם.

אופיר אקוניס: החג הזה הוא גם היסטורי, וחשוב ללמוד מההיסטוריה, כי שמעתי כאן התבטאויות – כולל ממך כמובן, וזה בסדר – השוואות.

אופיר אקוניס: אני דווקא מאלה שחושבים שחשוב מאוד ללמוד מההיסטוריה.

אופיר אקוניס: אני שמעתי שפעם הנשיא פרס אמר שההיסטוריה איננה חשובה.

אופיר אקוניס: אני חולק על האמירה הזאת.

אופיר אקוניס: ההיסטוריה מאוד חשובה, ומאוד חשוב ללמוד.

אופיר אקוניס: אבל הלקח – – –

משה זלמן פייגלין: יש אמירה מפורסמת שמי שאינו לומד מן ההיסטוריה נידון לחוותה שנית.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: אבל את זה לא אמר הנשיא פרס.

משה זלמן פייגלין: לא.

משה זלמן פייגלין: את זה אמר פילוסוף קצת יותר רציני.

אופיר אקוניס: זה בדיוק האנטיתזה של הנשיא, לפחות בתפיסה.

אופיר אקוניס: מה הוא הלקח החשוב ביותר מן ההיסטוריה הקרובה?

אופיר אקוניס: כאשר מישהו אומר שהוא רוצה להשמיד אותך, תאמין לו.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: הממשלה מסכימה לקיים את בקשת המציעים.

אופיר אקוניס: אם הם רוצים דיון במליאה – אנחנו מסכימים.

אופיר אקוניס: הם רוצים דיון בוועדת חוץ וביטחון, כאשר תתכנס – – –

משה זלמן פייגלין: ועדת חוץ וביטחון זו בעיה.

אופיר אקוניס: כאשר תתכנס כמובן, אבל אנחנו מסכימים.

משה זלמן פייגלין: אני מציע – אחד המציעים במקרה הזה מציע דיון במליאה.

משה זלמן פייגלין: מקובל?

אופיר אקוניס: למה חבר הכנסת שמולי צוחק פה?

אופיר אקוניס: אני לא אמרתי שום בדיחה.

איציק שמולי: כי אין ועדת חוץ וביטחון.

איציק שמולי: אין ועדת חוץ וביטחון.

משה זלמן פייגלין: נכון, נכון.

אופיר אקוניס: אמרתי: כאשר תתכנס.

אופיר אקוניס: לא שמעו?

משה זלמן פייגלין: כאשר.

אופיר אקוניס: כאשר תתכנס.

מסעוד גנאים: אפילו אם תתכנס, אין לנו סיכוי להיכנס.

אופיר אקוניס: לא, לא.

אופיר אקוניס: אמרתי: כאשר תתכנס.

אופיר אקוניס: הממשלה מסכימה.

אופיר אקוניס: תודה.

משה זלמן פייגלין: אנחנו נעביר את זה לדיון במליאה בזמן קרוב.

משה זלמן פייגלין: הבעת דעה נוספת מבקש חבר הכנסת נחמן שי.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ההסכם הוא עובדה גמורה שאי-אפשר לשנותה.

נחמן שי: ממשלת ישראל צריכה מעתה ואילך לשקול בזהירות רבה את צעדיה.

נחמן שי: הקמפיין, המסע הפומבי, שניהל ראש הממשלה וניהלו שרים אחרים בשבועות האחרונים לא יכול להימשך.

נחמן שי: הוא יציג אותנו בזירה הבין-לאומית בבידוד אפילו לא מזהיר – אולי מזהיר מלשון אזהרה אבל לא מלשון זוהר.

נחמן שי: אנחנו צריכים להבין את מקומנו בעולם, וזה לפעמים קשה לנו.

נחמן שי: נכון שאנחנו עודדנו פה את המערכה הבין-לאומית, ויש אומרים שאפילו יזמנו אותה – אני מציע גם על זה לא לקחת אשראי יותר מדי מוקדם או מוגזם – אבל בכל מקרה ברגע הזה העולם אמר את דברו.

נחמן שי: חמש המעצמות פלוס אחת אמרו את דברן.

נחמן שי: אם אנחנו נמשיך, כפי שאמר ראש הממשלה ביום ראשון וכפי שאמרו מאז אחרים בממשלה הזאת, וגם דובריה הרשמיים וגם ידידי סגן השר אקוניס – אם אנחנו נמשיך להשמיע את האיומים והאזהרות וננקוט את הלשון הזאת, לשון הכוח, לא נרוויח אפילו אגורה אחת.

נחמן שי: אנחנו חייבים להבין שהעולם רוצה הסדר דיפלומטי, וזה ההסדר שהושג.

נחמן שי: להמשיך להתעצם, לעקוב, ללוות, אבל להוריד את רמת הלהבות ולהבין שאם נמשיך בדרך הזאת נהיה אנחנו בסוף, חלילה, המצורעים של העולם הזה.

נחמן שי: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת שי.

משה זלמן פייגלין: אני חייב לומר שאנחנו כבר בכיוון הזה.

משה זלמן פייגלין: בכל אופן, אנחנו נעבור עכשיו להצבעה על העברת הנושא להמשך הדיון במליאה.

משה זלמן פייגלין: רבותי, הצבעה.

משה זלמן פייגלין: מי בעד ומי נגד העברת הנושא להמשך דיון במליאה?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 9, אין מתנגדים.

משה זלמן פייגלין: הנושא יועבר להמשך דיון במליאה.

משה זלמן פייגלין: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 100), התשע"ד–2013, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 50), התשע"ד–2013, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 27), התשע"ד–2013, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 28), התשע"ד–2013, שאף היא הוחזרה מוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאזם בדר: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: אישור המלצות צוות 90 הימים בקבינט הדיור

משה זלמן פייגלין: נעבור להצעות לסדר-היום מס' 1540, 1543, 1548, 1557, 1575 ו-1583 בנושא:

משה זלמן פייגלין: אישור המלצות צוות 90 הימים בקבינט הדיור.

משה זלמן פייגלין: ראשון המציעים, חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות לרשותך.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני חושב שאולי צריך לפתוח ולומר שהבעיה – כרגע סיימנו לדבר על איראן, על ההסכם שמתגבש או שנחתם כבר לקראת הסכם הקבע, ויש תחושה של דחיפות ושל חירום, והתחושה הזאת ליוותה אותנו לפני שנתיים גם בכל מה שהיה קשור למחירי הדיור.

איציק שמולי: והתחושה הזאת איכשהו פשוט התפוגגה מן הבית הזה.

איציק שמולי: יש תחושה שעולם כמנהגו נוהג, המחירים ממשיכים לעלות וכולנו שמחים עם המצב.

איציק שמולי: ורק כדי להזכיר לכולנו בפני איזה מציאות אנחנו עומדים, אז אנחנו נגיד שוב: מחירי הדירות עלו בחמש השנים האחרונות ב-45%.

איציק שמולי: מחירי השכירות עלו ב-49%.

איציק שמולי: המחיר של דירה ממוצעת בישראל היום הוא כמעט 1.3 מיליון שקל, ומנגד זה השכר החציוני במשק הוא 6,500 שקל.

איציק שמולי: כלומר מצפים מהאנשים גם להביא הון עצמי של 400,000 שקל מהבית וגם מדי חודש להקצות 4,000 שקל ממשכורתם לטובת הדיור, לטובת המשכנתה.

איציק שמולי: וכאן אנחנו כמובן מגיעים להמלצות של קבינט הדיור, כי אני חושב, אדוני סגן השר, שאם זו ספינת הדגל של הממשלה בכל מה שקשור להורדת מחירי הדיור אז יש לנו בעיה קשה, כי גם בתחום הזה, כמו גם בתחומים אחרים, יש פער בלתי מובן בין המילים וההכרזות שיוצאות מן הממשלה לבין מה שקורה בסופו של דבר בפועל.

איציק שמולי: ואני אפרט.

איציק שמולי: דבר ראשון, דיור בר-השגה, מושג שמשום מה הבית הזה לא מוכן לאמץ לחיקו.

איציק שמולי: אתם במצע שלכם, אדוני סגן השר, הבטחתם שהמחירים בפרויקט "דירה להשכיר" יהיו מפוקחים.

איציק שמולי: בסופו של דבר, בסופו של דבר המחירים אינם מפוקחים, רק 20% מהדירות יהיו תחת פיקוח.

איציק שמולי: אז מה זה באמת עוזר שייבנו בתל-אביב עוד מגדלים ויוצעו לשכירות דירות במחיר של 4,000, 5,000 שקל?

איציק שמולי: הרי ממילא הן יוצעו רק לבעלי הכנסות גבוהות.

איציק שמולי: עוד הבטחתם תמהיל חברתי, לתעדף אוכלוסיות מסוימות, גם משרתות, בפרויקטים האלה.

איציק שמולי: אין לזה שום זכר.

איציק שמולי: מובן גם שלדיור הציבורי אין שום דבר.

איציק שמולי: אבל אני רוצה לגעת בנקודה המרכזית, והיא כמובן העניין של הזמן.

איציק שמולי: המודל שלכם מדבר – – –

משה זלמן פייגלין: אבל זמנך תם.

משה זלמן פייגלין: אז בבקשה, משפט אחרון.

איציק שמולי: המודל שלכם מדבר על 150,000 יחידות דיור שיוקמו כאן עד שנת 2024.

איציק שמולי: אין לנו עשר שנים לחכות, אדוני סגן השר, כי בסופו של דבר, כשמסתכלים על קצב עליית המחירים, אם הציפייה שלכם – אני מאוד מאושר מהאמירה של שר האוצר שבעוד שנתיים יהיו פה מגדלים, בסדר.

איציק שמולי: גם שר האוצר הגיע לבית הזה והגיש תקציב מסוים, ובסופו של דבר ביום שני האחרון ראינו משהו אחר לגמרי.

משה זלמן פייגלין: תודה.

איציק שמולי: אבל הנקודה המרכזית היא שאם הציפייה שלכם היא שהזוגות הצעירים יחכו עד 2024 כדי שאולי יוקמו אותן 150,000 יחידות דיור, אני חושב שהציבור מצפה לבשורות קצת אחרות.

איציק שמולי: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת שמולי.

משה זלמן פייגלין: המציע הבא, חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, אם אין שר – בכל אופן, סגן שר נמצא, זה גם טוב, וחברי חברי הכנסת, בראשית דברי אבקש גם כן להביע את צערי על מותו של מר אריק איינשטיין, ולהביא את תנחומי למשפחתו הרחבה, לעשרות צאצאיו – בנותיו, נכדיו, ניניו, שכולם ממשיכים במורשת היהודית, ממשיכים את שלשלת הדורות.

אורי מקלב: הם כולם שומרי תורה ומצוות והלכה בדקדוק רב, מקפידים על קלה כחמורה, חרדים, וכולם, הוא אהב אותם מאוד, הם גרמו לו קורת רוח ונחת רבה בחייו.

אורי מקלב: לפני שנתיים ראיתיו בחתונה של נכדתו.

אורי מקלב: הוא כבר לא ראה טוב, כמעט שלא ראה, אבל בכל אופן ראיתי את החיבוקים והאהבה הגדולה שהוא הרעיף, ואת הנחת הרבה שהם גרמו לו, נכדיו; זה היה באמת מראה מיוחד.

אורי מקלב: אבל הנחת וקורת הרוח שהם גרמו לו בחייו ודאי וודאי יעמדו לו, לזכותו, עכשיו לאחר מותו.

אורי מקלב: וחוץ מהמורשת של השירים – המורשת הזאת, המורשת היהודית הזאת שהוא השאיר, היא ודאי יותר חשובה מכל המורשות האחרות שהוא השאיר.

אורי מקלב: ועכשיו לעניין שלנו.

אורי מקלב: אתם יודעים, אנחנו עכשיו ממש נכנסים לחנוכה, עוד כמה שעות אנחנו נדליק נר חנוכה, ויש מחלוקת ידועה מאוד בין התנאים, בין בית שמאי לבית הלל, איך מדליקים את הנר: האם מתחילים באחד וגומרים בשמונה, כפי שהנס קרה, שהנר דלק שמונה ימים, פך השמן הקטן; או פוחת והולך: מתחילים בשמונה ויורדים משמונה לשבעה ושישה ועד אחד.

אורי מקלב: אנחנו, כמו שאנחנו מקיימים היום במסורת היהודית – מוסיף והולך.

אורי מקלב: אבל שר האוצר של היום, ואולי גם הממשלה של היום פוחתת והולכת.

אורי מקלב: איך פוחתת והולכת?

אורי מקלב: לפני שנתיים-שלוש הייתה תוכנית, רפורמה של ראש הממשלה, תוכנית 100 הימים – הרפורמה במינהל מקרקעי ישראל, תוכנית 100 הימים.

אורי מקלב: מה יצא מזה?

אורי מקלב: לא יצא מזה שום דבר.

אורי מקלב: אנחנו עומדים היום כבר אחרי הרבה מעל 100 ימים, אחרי כבר מעל שנתיים, אין שום דבר ברפורמה.

אורי מקלב: מה היא הביאה?

אורי מקלב: איזה בשורה היא הביאה לעם ישראל?

אורי מקלב: מה קורה עם רפורמת 90 – או צוות 90 הימים, שהוא פוחת והולך?

אורי מקלב: כנראה, אולי בפחות ימים יספיקו להזיק פחות – אני מקווה מאוד, מאוד.

אורי מקלב: מכיוון שהיתרונות, אם יש בכלל מעלות, של התוכנית הזאת, אני חושב שבדיון שהיה כאן לקראת קריאה ראשונה היטיבו – ואני שמעתי חלק גדול מהדוברים, מחברי הכנסת, שמקצועית תקפו את התוכנית הזאת, שהיא לא ישימה.

אורי מקלב: המשמעות, ההשלכות – כל דבר היה נכון, והם גם לא קיבלו תשובה על הדברים האלה.

אורי מקלב: אבל אחרי זה, מעבר לזה, אנחנו יודעים שבתוכנית הזאת – אתה אומר: לא יועיל, לא יזיק – זה הולך להזיק באמת.

אורי מקלב: הגזלה, השוד הציבורי הגדול שהיה בעשרות השנים האחרונות, שזה הדיור הציבורי, מ-120,000 דירות או כמעט 120,000 דירות שהיו, פחות מחצי יש היום בדיור הציבורי.

אורי מקלב: ואיזו בשורה אנחנו אומרים לאנשים?

אורי מקלב: אנחנו נעמוד ברמייה?

אורי מקלב: אנחנו יודעים את זה, מי היום בא ומבקר?

אורי מקלב: מי שהציג תוכנית לפני שנתיים.

אורי מקלב: אנחנו היום נבקר את מי שמציג תוכנית מלפני חמש שנים.

אורי מקלב: ומתי אנחנו נוכל בכלל לבקר ולהגיד אם צדקת בתוכנית או לא?

אורי מקלב: איך אמר חבר הכנסת שמולי?

אורי מקלב: בעוד – – –

איציק שמולי: 2024.

משה זלמן פייגלין: תודה.

אורי מקלב: ב-2024, בעוד עשר שנים, מי יזכור את הדברים?

אורי מקלב: הכול זה פופוליסטיות.

אורי מקלב: כל אחד בממשלה הזאת מתחרה, מי יוציא כותרות יותר חזקות, מי יעלה רפורמות.

אורי מקלב: והדבר הזה, תוכנית, ששר האוצר מגיש תוכנית לבד, תוכנית שמנותקת משר השיכון, שמנותקת משר הפנים, וכל אחד מנסה למשוך לכיוון שלו – זה לא רק שלא מועיל, זה מזיק.

אורי מקלב: אפילו לתוכנית האחת שאולי היא טובה, גם כן מזיק.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת מקלב.

משה זלמן פייגלין: המציע הבא, חבר הכנסת יצחק כהן, בבקשה.

קריאה: אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: המציע שאחריו, חבר הכנסת ישראל חסון – אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אחמד טיבי – גם כן אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: ובכן, ישיב על ההצעות לסדר-היום סגן שר האוצר מיקי לוי.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ברשותך, אדוני היושב-ראש, אייחד את משפט הפתיחה לאריק איינשטיין, זמר, יוצר, שהלך לעולמו.

מיקי לוי: יהי זכרו ברוך.

משה זלמן פייגלין: ברוך.

מיקי לוי: בפתח הדברים, לפני שאני אענה לגופו של עניין, חשוב לי לברך את צוות 90 הימים על עבודה מאומצת, מקצועית, אף שזה 90 יום.

מיקי לוי: לעבודת הצוות הייתה התגייסות חסרת תקדים, בשיתוף פעולה של כלל המשרדים הנוגעים בדבר.

מיקי לוי: כן, זה לא משרד האוצר, זה משרד השיכון ומשרדים נוספים, ולא כפי שנטען כאן.

מיקי לוי: כמו כן, חשוב לי לציין את שיתוף הפעולה והגיבוי המלא של שר השיכון ושר הפנים.

מיקי לוי: סביב הגשת המסקנות שמענו ביקורות רבות, גם מתוך הבית הזה, גם היום, וגם מארגונים שונים.

מיקי לוי: אני מכיר את התפיסה שאומרת שהצעדים הם אגרסיביים מדי, אבל פה שמעתי מחבר הכנסת שמולי שהצעדים הם עדינים מדי, כי 150,000 דירות – זה לא מספיק.

מיקי לוי: אך מנגד אנחנו שומעים גם הרבה תומכים, שמבינים שבשיטה הקיימת אין אפשרות להתנהל במצב חירום, ולעניות דעתי עברנו את נקודת מצב החירום כבר מזמן.

מיקי לוי: הנתונים שקיימים היום בשוק הדיור – זה בלתי נתפס, אלה בעיות רחבות מאוד.

מיקי לוי: ואני אומר, באמת אני אומר את זה מתוך לבי השותת, שאנחנו במצב חירום לאומי בשוק הדיור הלאומי.

מיקי לוי: זה טיבן של רפורמות שורשיות ומבניות שעתידות לייצר שינוי משמעותי, ככה אנחנו לא רק מקווים, ככה אנחנו מאמינים.

מיקי לוי: ישבנו 90 יום, חשבנו, התייעצנו עם גורמים חיצוניים, אזרחים, אדריכלים, מהנדסים, שנתנו ייעוצים שונים, כמו פינוי של שכונות כמו שכונת-הארגזים, כמו סלאמס כאלה, שעליהן ניתן לבנות אלפי יחידות דיור, הן על שטחי תע"ש, ועוד ועוד ועוד.

מיקי לוי: בהחלט, התוכנית היא מוסדרת, מובנית, היא לא משהו של עורבא פרח.

מיקי לוי: התוכנית מתייחסת גם לדיור מוזל.

מיקי לוי: כן, בתוך תוכנית הדיור יש גם דיור מוזל.

מיקי לוי: אנחנו לא פורצים לפעילות המשרדים האחרים, כפי שנטען כאן.

מיקי לוי: קיבלנו החלטה בשיתוף פעולה מלא עם המשרדים לגבי אופי המהלך, ונציגי המשרדים השונים הם חלק בלתי נפרד מקבינט הדיור.

מיקי לוי: כמו כן, הצוות לא מתמקד רק בשטחים פתוחים; יותר מזה, הצוות חרג מהסמכויות שנתן לו הקבינט והמליץ גם על תוכנית פינוי-בינוי לפי מודל שהציג משרד השיכון, וגם התוכנית הזאת יוצאת אל הפועל, עם כל מיני זרזים, עם כל מיני פתרונות דיור לאותם אנשים שיעזבו את הבתים שלהם לתקופת מה, עם כל מיני פרסים, הייתי אומר, לאותן משפחות שיצאו ויקבלו דיור רחב יותר, בעל מטרז' גדול יותר מהנהוג כיום.

מיקי לוי: תופתעו לגלות שכל המכרזים הראשונים של הדיור להשכרה יהיו דווקא בתוך המרקם העירוני – נכון, לא במרכז תל-אביב אלא במעגל החיצוני הרחב שלה – ולא בשטחים פתוחים, והם יפורסמו מהר יותר ממה שאתם חושבים.

מיקי לוי: בבקשה, נא המתינו בסבלנות.

מיקי לוי: המערכת הקיימת היום, מטרתה להתמודד עם צורכי הדיור השוטפים.

מיקי לוי: היא לא בנויה ולא מסוגלת לתת מענה למצב המשברי שבו אנו נמצאים.

מיקי לוי: הפתרון היה, חבר הכנסת שמולי, שב ואל תעשה דבר; לא כך הוא.

מיקי לוי: בניית דירה לוקחת זמן, הבאת פועלים – – –

איציק שמולי: זה היה הדגל שעליו נבחרתם, באמת, עכשיו אתה אומר – – –

מיקי לוי: בוא, אני מחזיק ממך באמת; כרגע דיברתי עם חבר הכנסת בועז, אני מחזיק ממך באמת אדם חושב: הרי אתה לא מצפה שמחר בבוקר נוכל לשים כמה אלפי דירות על המגרשים, מוכנות.

מיקי לוי: ואנחנו לא בשנות ה-50 שצריך לשים צריפים.

מיקי לוי: בניית דירה לוקחת זמן, אז הקמנו צוותים להסרת החסמים, ויש חסמים.

מיקי לוי: יש מחר בבוקר אפשרות לבנות 3,200 יחידות דיור בראש-העין, מקום פנטסטי, נכון?

מיקי לוי: מרכז הדרך, כבישים מרכזיים, רכבת עוד מעט תהיה, 20 דקות מתל-אביב, 35 דקות מירושלים, מרכז הארץ.

מיקי לוי: אז החסמים הם ככה: ראש העיר לא כל כך – לבריאות, אדוני השר – ראש העיר לא כל כך בוער לו, כי שטחי המסחר מביאים יותר ארנונות, וכשכבר משכנעים אותו אז יותר טיפות-חלב – בצדק, יותר בתי-ספר – בצדק, יותר מפני אשפה – בצדק, והרשימה היא ארוכה ארוכה.

מיקי לוי: וכשאתה מגיע לחסם האחרון – הגענו – והנה עולה 250 מיליון שקל בניית הגשר שיוביל את השכונה החדשה למרכז העיר.

מיקי לוי: ותאמין לי, זה לא פשוט.

איציק שמולי: זה גם מחירי הקרקעות, שאתם לא נוגעים בהם.

מיקי לוי: אז אתה, יש לי הפתעות בשבילך.

איציק שמולי: אז תפתיע.

מיקי לוי: בצוות 90 הימים הנושא גם כן נדון והובא בחשבון.

מיקי לוי: דירה להקים לוקח זמן.

מיקי לוי: אנחנו יודעים את זה.

מיקי לוי: אם תקנה דירה, לוקח בין שנתיים לשלוש שנים לקבל את המפתח.

איציק שמולי: – – –

מיקי לוי: נכון, הבטחנו, הקמנו כבר צוות, יש לנו תוכנית מוסדרת, נא המתן בסבלנות.

מיקי לוי: המערכת הקיימת כיום, מטרתה להתמודד עם צורכי הדיור השוטפים.

מיקי לוי: היא לא בנויה, כמו שאמרתי, ולא מסוגלת לתת מענה למצב המשברי שבו אנו נמצאים.

מיקי לוי: לצורך זה, וכדי לאפשר לכל המשרדים להמשיך ולתפקד באופן שוטף, כי יש להם את העבודות של עצמם ואת השגרה היומיומית, אנחנו מקימים מערכת נפרדת, שכל מטרתה להדביק את הפער העצום שנוצר ולפתור את מצוקת הדיור.

מיקי לוי: אנחנו מאמינים שאנחנו נעשה את זה; קצת סבלנות ותוכלו לראות כבר בתקופה הקרובה את הניצנים הראשונים.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

משה זלמן פייגלין: ולהיכן אדוני מציע להעביר את הדיון?

אברהם מיכאלי: כספים.

מיקי לוי: מה?

משה זלמן פייגלין: כספים?

משה זלמן פייגלין: כלכלה?

איציק שמולי: כלכלה.

איציק שמולי: דיור זה כלכלה.

מיקי לוי: כספים זה יותר טוב בשבילנו.

משה זלמן פייגלין: טוב, אנחנו נעבור להצבעה.

משה זלמן פייגלין: אנחנו מצביעים על העברת הדיון לוועדה.

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 7, אין מתנגדים.

משה זלמן פייגלין: שמעתי כאן שתי הצעות, כספים וכלכלה, לכן ההצעה תועבר לוועדת הכנסת מן הסתם.

משה זלמן פייגלין: אתה אמרת כספים, אתה אמרת כלכלה, אז ועדת הכנסת תחליט היכן יתנהל הדיון.

משה זלמן פייגלין: הוויכוח הפומבי סביב מינויו של שי ניצן לתפקיד פרקליט המדינה

משה זלמן פייגלין: ונעבור להצעה הבאה לסדר-היום: הוויכוח הפומבי סביב מינויו של שי ניצן לתפקיד פרקליט המדינה, מס' 1630, הצעתו של חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מיכאלי, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: תשיב שרת המשפטים ציפי לבני.

משה זלמן פייגלין: אני מקווה שתשיב.

אברהם מיכאלי: אבל אין שר – – –

משה זלמן פייגלין: כן, חבר הכנסת מיכאלי, אתה רוצה או לא רוצה?

אברהם מיכאלי: אם אין שר, מה לעשות – אין תשובה?

אברהם מיכאלי: זה זלזול בנו.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, רק בשבוע שעבר דיברנו על הסוגיה הזאת.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב בראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני אומר בקול רם שרק בשבוע שעבר דיברנו על הסוגיה הזאת של ייצוג השר המתאים או השר שאמור לענות על ההצעות לסדר-היום, ולצערנו הסיפור הזה חוזר על עצמו.

אברהם מיכאלי: אני מאמין ומקווה שנשיאות הכנסת אכן תטפל כבר בסוגיה הזאת, כי זה לא מביא כבוד גדול לכנסת, בלשון המעטה.

אברהם מיכאלי: טוב, אדוני היושב-ראש, אני מברך על מינויו של שי ניצן לתפקיד פרקליט המדינה, ואני מאחל לו שייכנס לתפקיד כדף חלק, כך אני קורא לזה, שלא נשפוט אותו רק לפי העבר שלו, ולא נתייחס להרבה מאוד דיונים שהיו בנוכחותו בוועדות שונות בכנסת, במיוחד בוועדת חוקה, שאני חבר בה לפחות מהכנסת השבע-עשרה, והוא היה שותף בכמה דיונים מאוד מאוד חשובים, מאוד מאוד עקרוניים.

אברהם מיכאלי: אבל כשאדם נבחר לתפקיד רם אומרים שכל עוונותיו מחולים לו, והוא אמור לקבל מאתנו לפחות את הקרדיט שבתפקידו החשוב מאוד, תפקידו הקובע, לא נזכור לו רק איך הוא עבד בעבר, איך הוא תפקד בעבר, אלא מעכשיו ואילך הוא ידע להיות מבקר מדינה ממלכתי – –

משה זלמן פייגלין: פרקליט מדינה.

אברהם מיכאלי: סליחה, פרקליט מדינה.

אברהם מיכאלי: אני מתנצל על הטעות.

אברהם מיכאלי: – – פרקליט מדינה ממלכתי, שאמור להוות דוגמה ליתר הפרקליטים במדינה, והוא הראשון במעלה.

אברהם מיכאלי: ולכן, אין כל ספק שלמען סדרי שלטון במדינה, בממשלה, בהחלטות שתתקבלנה על-ידי היועץ המשפטי לממשלה, פרקליט המדינה הוא הגורם החשוב והמוביל בדברים מהסוג הזה.

אברהם מיכאלי: אבל יחד עם זאת, אדוני, אני רוצה כרגע להתייחס לדברים שקרו סביב המינוי ולטענות שהועלו על-ידי שרי הממשלה.

אברהם מיכאלי: אני לא הולך כרגע רחוק ומתחיל לבוא ולהוות פה איזה קו אופוזיציוני, חלילה, לממשלה.

אברהם מיכאלי: שרי הממשלה עצמם העלו כמה סוגיות, ואני חושב שצריך לחשוב על כך באופן עקרוני – איך ועדות איתור מן הסוג הזה, של תפקיד כה בכיר, אמורות להתנהל.

אברהם מיכאלי: השר עוזי לנדאו הביע בעצמו התנגדות פומבית למינוי של מר שי ניצן, ונימוקיו היו עמו.

אברהם מיכאלי: הוא אמר שלא ייתכן שיתבצע מינוי של אדם אחד שהומלץ על-ידי ועדת איתור, ושלא מובאים כמה וכמה מועמדים.

אברהם מיכאלי: המועמדים האלה היו אמורים להיות מוצגים לממשלה, והממשלה תכריע; לא ועדת האיתור היא שקובעת.

אברהם מיכאלי: אפשר לחלוק על דעה כזאת, אבל יש בזה היגיון רב.

אברהם מיכאלי: אנחנו, יש לנו פה, בכנסת – אחד המינויים שהכנסת ממנה זה נציג הכנסת לוועדת איתור של היועץ המשפטי לממשלה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אתה כבר נתקלת בזה בקדנציה הזאת, כי בקדנציה הזאת בחרנו את נציג הכנסת לוועדת איתור של היועץ המשפטי לממשלה.

אברהם מיכאלי: אני יודע שוועדת האיתור שהולכת לעבוד, שנבחר לה מטעם הכנסת חבר הכנסת יריב לוין – הבחירה הייתה בוועדת חוקה.

אברהם מיכאלי: אגב, הייתה שם מחלוקת אולי מי ימונה, ובסוף הוחלט בין החברים שאנחנו נותנים לחבר הכנסת יריב לוין להיות נציג הכנסת.

אברהם מיכאלי: שם היה כבר בעבר מקרה דומה, במינוי הקודם של היועץ המשפטי לממשלה.

אברהם מיכאלי: לא היה מועמד אחד.

אברהם מיכאלי: ועדת איתור המליצה על כמה מועמדים.

אברהם מיכאלי: כך ועדת איתור צריכה לעשות; תפקידה של ועדת איתור הוא לבוא ולאתר אנשים ראויים לתפקיד הזה ולתת לגוף המחליט, שהוא שמחליט בסוף מי האדם המתאים מן המאותרים שאותרו על-ידי ועדת האיתור לקבל את התפקיד.

אברהם מיכאלי: כך זה נעשה בזמנו לגבי היועץ המשפטי לממשלה, וככה צריך היה לדעתי לעשות את זה גם לגבי פרקליט המדינה; בלי, אמרתי קודם, להיכנס לזהותו של הנבחר הנוכחי, מר שי ניצן.

אברהם מיכאלי: גם השרים הנוספים שהתנגדו למינוי הזה בפועל, שרים של הבית היהודי, גם הם באו ונימקו את הנימוקים שלהם.

אברהם מיכאלי: שוב, הנימוקים האלה, בדעת רוב או בדעת מיעוט, אפשר בסוף לראות שהממשלה הכריעה ברוב, אבל השרים שדיברו – נגד דרך המינוי אני מדבר, הם לאו דווקא נכנסו לגופו של איש אלא לגופה של הדרך – השרים האלה, לדעתי, צדקו.

אברהם מיכאלי: אנחנו, כבית-המחוקקים, צריכים לחשוב שהאנשים שמתמנים לתפקידים כאלה צריכים להיות לא רק ראויים מבחינה אישית, לא רק אנשי מקצוע מבחינה אישית, אלא גם אנשים שנבחרו בדרך הנכונה.

אברהם מיכאלי: מעבר לדרך הנכונה, צריך לחשוב פה גם על הסוגיה שוועדת איתור צריכה להביא בחשבון האם אדם שמביאים לתפקיד כה בכיר, לתפקיד כה קובע במדינה, צריך להיות אדם שבצורה מסוימת, כזאת או אחרת, מזוהה עם דרך פוליטית מסוימת.

אברהם מיכאלי: אם יש לו אג'נדות, ומה לעשות, כל אחד מאתנו, כשהוא עושה משהו ציבורי, יש לו אג'נדה משלו, אבל ברגע שאדם היה מזוהה עם קו מסוים, שמה לעשות, אנחנו, כאנשי ציבור שנבחרנו פה בבחירות לגיטימיות ודמוקרטיות, באנו והתווכחנו אתו בדברים מסוימים, ואנחנו אמרנו: אנחנו מייצגים קו מסוים, והוא כנראה לא תמיד הבין את המחלוקת הזאת בינינו.

אברהם מיכאלי: אנשים כאלה, כשמביאים אותם לתפקיד, כשהוא נבחר בסוף לפרקליט המדינה או ליועץ המשפטי לממשלה – צריך להביא את זה בחשבון.

אברהם מיכאלי: אסור שהציבור – לא דווקא ציבור גדול מאוד אלא אפילו חלק מהציבור – יראה בו אדם שמראש נבחר בעמדה פוליטית אחרת, ואז תמיד כל החלטה שלו תיבחן אם הוא בא ליישם את העמדות הפוליטיות שלו, ולא את העמדה המקצועית העקרונית.

אברהם מיכאלי: ואנחנו מצפים מבעלי תפקידים כמו פרקליט מדינה או יועץ משפטי לממשלה ששיקולים פוליטיים לא יעמדו בראשם בזמן שהם מקבלים את ההחלטות המקצועיות.

אברהם מיכאלי: השיקולים הפוליטיים הם בשביל הממשלה ובשביל הכנסת, כמובן; אלה האנשים שנבחרו לצורך כך.

אברהם מיכאלי: ואותה טענה שאנחנו תמיד מעלים: הפקידות מנהלת את הממשלה, הפקידות מנהלת את המדינה – אנחנו רואים את זה, לצערנו, בהרבה מאוד מקרים, הרבה מאוד פעמים.

אברהם מיכאלי: וכשאנחנו ממשיכים לתת לדבר הזה להתנהל כך, בסוף אמון הציבור בנו נפגע, והאמון הזה הוא חשוב מאוד; שוב, למען סדרי השלטון והמשפט במדינה וכדי שהציבור יבין שאנחנו רוצים שהמדינה תתנהל גם על-פי חוק אבל גם על-פי אנשים, על-ידי אנשים שנבחרו ללא כל רבב פוליטי או ללא כל החלטה שבסוף האג'נדה הפוליטית שלהם עמדה מאחוריה.

אברהם מיכאלי: לכן, אני חוזר על הברכה שלי לשי ניצן, שיהווה דוגמה ומופת לכל הפרקליטים שישרתו יחד אתו במערכת, ואני מקווה שאנחנו נפגוש אותו בכנסת, פה, בתפקיד שלו, בדברים החיוביים שהוא ימשיך לעשות.

אברהם מיכאלי: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה לחבר הכנסת מיכאלי.

משה זלמן פייגלין: תשיב שרת המשפטים, הגברת ציפי לבני.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

ציפי לבני: כנסת נכבדה, אני מאוד שמחה ומתכבדת, ואני חושבת שמדינת ישראל כולה צריכה להתכבד במינויו של שי ניצן לפרקליט המדינה.

ציפי לבני: אין לי ספק שמדובר באדם ששלטון החוק מול עיניו, שאינו ירא מאימתם של הפוליטיקאים – לא כאן ולא בשום מקום אחר – שיעשה את עבודתו נאמנה וייצג את הערכים שמדינת ישראל מושתתת עליהם.

ציפי לבני: אבל עכשיו, עם חילופי היושב-ראש, יש לי משהו להגיד גם ליושב-ראש:

ציפי לבני: כשחבר כנסת פייגלין מצוטט כמי שאומר ששי ניצן והמחלקה לתפקידים מיוחדים בפרקליטות המדינה מסוכנים יותר מכל ארגון פשע מאורגן, וזה שווה לארגונו של שלום דומרני, אז אין לי מה בכלל לענות לכל אלה שמתחילים לשאול: וכמה מועמדים היו?

ציפי לבני: ואיך היה?

ציפי לבני: ואיך היה ההליך?

ציפי לבני: כי כרגע, אם אני מדברת על הערכים שמדינת ישראל מושתתת עליהם, אותם ערכים ואותם חוקים שפרקליט המדינה צריך לשמור, אתה הוא שלא שמר את החוקים האלה; אתה הוא שישב על המרדה והסתה – אותם דברים ששי ניצן, בעברו המאוד-מכובד בפרקליטות המדינה, היה צריך להגן מפניהם.

ציפי לבני: מפני כמוך הוא נמצא שם.

ציפי לבני: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: – – –

חמד עמאר: מה מציעה השרה?

משה זלמן פייגלין: אדוני, אני ביקשתי – – –

ציפי לבני: מה שאתם רוצים.

חמד עמאר: לפני ההצבעה?

חמד עמאר: הבעת דעה של חבר הכנסת משה זלמן פייגלין.

חמד עמאר: יש לך דקה.

משה זלמן פייגלין: גברתי, אני לא רוצה להיכנס לוויכוח על מה נאמר ומה לא נאמר, אני רק רוצה לומר לך, גברתי, שלפני כמה שבועות, יועץ משפטי לשעבר, מיכאל בן-יאיר, שנבחר בדיוק בצורה שנבחר היום פרקליט המדינה, למעשה כינה ציבור שלם בישראל, 300,000–350,000 איש שגרים מאחורי הקו הירוק, "נאצים".

משה זלמן פייגלין: וזה אדם שהיה בתפקיד שהוא אולי החזק ביותר בשלטון החוק.

משה זלמן פייגלין: מה זה עושה לאמון הציבור בשלטון החוק כשאנשים כאלה מגיעים לתפקידם, והאם לא הגיע הזמן לשים לדבר הזה סוף?

משה זלמן פייגלין: אתמול השתתפתי בתוכנית כאן, בערוץ הכנסת, שלא אני יזמתי אותה ולא אני הבאתי אותה, ונעשה שם סקר: כמה אחוזים בקרב הציבור חושבים שהמינוי של שי ניצן הוא מינוי ראוי?

משה זלמן פייגלין: וזה כבר לאחר שהוא נבחר.

משה זלמן פייגלין: מה מתברר?

משה זלמן פייגלין: שאין יותר משליש מתושבי מדינת ישראל שחושבים שהמינוי הזה הוא מינוי ראוי.

משה זלמן פייגלין: האם לא היה נכון, גברתי, להביא בחשבון את האמון במערכת המשפט, האמון במערכת הצדק הישראלית – שעליו מושתתת המערכת הזאת; הרי למערכת הזאת אין יכולת אחיזה במציאות ללא אמון – לפני שמביאים אדם כל כך שנוי במחלוקת, אדם שהגיע לתפקידו מן המחלקה לתפקידים מיוחדים, שהוקמה כמחלקה אידיאולוגית לכל דבר בתוך הפרקליטות, על-ידי מי שלפני שבועות אחדים קרא לציבור שכנגדו הוא הקים אותה "נאצים"?

משה זלמן פייגלין: רבותי, אנחנו רוצים את אמון הציבור, כל הציבור, במערכת הזאת.

משה זלמן פייגלין: תבינו, כשאתם מביאים אדם כזה לתפקיד רם ונישא שכזה, אתם פשוט כורתים את הענף המרכזי שהמערכת הזאת יושבת עליו, והוא אמון הציבור, גברתי.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה אם לכלול בסדר-היום או להסיר, אם אין לך הצעה אחרת.

חמד עמאר: מה את מציעה?

ציפי לבני: להסיר.

נסים זאב: אז אני מבקש ועדה.

חמד עמאר: חבר כנסת יכול לבקש ועדה?

נסים זאב: כן.

חמד עמאר: המציע מסכים?

חמד עמאר: אז או להסיר או ועדה.

חמד עמאר: את מסכימה לוועדה?

ציפי לבני: אני מסכימה לוועדה.

חמד עמאר: מסכימה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

חמד עמאר: שישה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: הנושא יעבור לוועדת החוקה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: השקעות בשוק ההיי-טק הערבי

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא.

חמד עמאר: הצעה לסדר-היום בנושא: השקעות בשוק ההיי-טק הערבי, הצעה מס' 1631 של חבר הכנסת באסל גטאס.

חמד עמאר: אני מזמין את חבר הכנסת באסל גטאס.

חמד עמאר: יש לך עשר דקות, בבקשה.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השרים, אני מעלה בפניכם מדי פעם את מצב הכלכלה הערבית באופן כללי.

באסל גטאס: הפעם בחרתי להתמקד בעניין הפוטנציאל והאפשרויות של פיתוח כלכלי אמיתי, ארוך-טווח, בר-קיימא, שיביא תועלת רבה לכלכלה ולרמת החיים של האוכלוסייה הערבית בכלל ושל אזרחי המדינה, וזה ענף ההיי-טק, או מה שאנחנו רגילים לקרוא לו היי-טק.

באסל גטאס: כשאני משתמש במילים "היי-טק", אני מתכוון גם לטכנולוגיות המתקדמות בתחום המחשוב והתקשורת ותקשורת נתונים וטכנולוגיית המידע וגם לביו-טק, או כל מה שנקרא מדעי החיים.

באסל גטאס: בשנים האחרונות מצטרפים מדי שנה מאות מהנדסים ערבים בכל התחומים שהזכרתי.

באסל גטאס: הם מסיימים את לימודיהם ויוצאים לשוק העבודה, או, לצערנו, רק אחוז קטן מהם מוצא עבודה המתאימה ליכולות ולחינוך ולהכשרה שהוא קיבל.

באסל גטאס: חלק גדול מהם נשאר מובטל.

באסל גטאס: חלק מוצא לו עבודה בתחום אחר, בעיקר בהוראה.

באסל גטאס: וכן, רמת הלימוד בבתי-הספר התיכוניים בתחום המחשבים, בתחום המחשבים באופן כללי היא גבוהה במיוחד, בגלל האיכות המיוחדת של סגל ההוראה, שבכלל לא התכוון להיות בתחום הזה.

באסל גטאס: זו תופעה שאנחנו מכירים הרבה שנים.

באסל גטאס: מהנדסים, אנשי מקצוע, שלא מתקבלים לתעשייה הישראלית.

באסל גטאס: נכתבו על זה הרבה מאמרים, קמו כמה עמותות, אחת מהן היא עמותת "קו משווה", שייסד המנוח דב לאוטמן, וגם חברת "צופן", שהיא חברה שלא למטרות רווח ששמה לה למטרה להכשיר ולהביא לקליטה רבה יותר של אנשי מקצוע ערבים בתעשייה הישראלית באופן כללי.

באסל גטאס: ויש להם הישגים, אני מוכרח לציין שיש להם הישגים לא מבוטלים, אבל אנחנו נמצאים בנקודת זמן שעדיין פחות מ-2% מכוח העבודה בכל תעשיות ההיי-טק בישראל הם ערבים.

באסל גטאס: פחות מ-2%.

באסל גטאס: נוסף על התופעה הזאת יש תופעה חדשה, שאני ודאי, כבוד השר, יכול להבין אותה, יכול אפילו לתפוס אותה בקצה אצבעותי: זה שיש הרבה יזמים ערבים, הייטקיסטים, "גיקים" בעגה של ההיי-טק הישראלי, שנמצאים שם.

באסל גטאס: הם בחוץ, הם לא בתוך התעשייה, והם מחכים להזדמנות שלהם.

באסל גטאס: אני הופתעתי, לפני שנתיים בחור, אחד המוכשרים שלנו, שדווקא נקלט ויש לו מקום גבוה בתעשיית ההיי-טק, קוראים לו ד"ר מחמוד זחאלקה, יזם את אירוע "האקתון" בנצרת.

באסל גטאס: מאז נעשה ה"האקתון" הזה פעמיים.

באסל גטאס: לאירוע הראשון באו עשרות קבוצות, צעירים.

באסל גטאס: אחדות מהקבוצות האלה היו של יהודים וערבים, ובחלק מהקבוצות השתתפו גם מהנדסים פלסטינים מרמאללה ומהגדה.

באסל גטאס: ה"האקתון" הזה הוא אירוע שמכניס את האנשים האלה; הם יושבים יומיים או פחות, מפתחים ממש, כל קבוצה יש לה רעיון, היא מקבלת זמן לפתח אותו ולבוא להציג אותו בסוף האירוע.

באסל גטאס: ואז יש תחרות, יש שופטים, ובוחרים את המיזם שזכה.

באסל גטאס: באירוע "האקתון" הראשון היו אנשים בעלי שם עולמי כמו ג'ף פולבר, שהוא יזם, הוא גורו בתחום ההיי-טק, ומאז הוא משתתף בכל שנה.

באסל גטאס: זה מה שידוע לי.

באסל גטאס: היה אייל גורה, היה נביל סכראן, גם הוא אחד המהנדסים הערבים שב"אינטל" הוא מהנהלה הבכירה.

באסל גטאס: אירית ישראלי-כהנא, אנג'לית מוכרת, מייצגת קבוצת אנג'לים ישראלים.

באסל גטאס: אביטל יכין, גם כן יזם סדרתי, שעשה הרבה אקזיטים מוצלחים ביותר.

באסל גטאס: האירוע כולו התנהל בחסות חברות כמו "אמדוקס", "אינטל", ECI, "צ'ק פוינט", HP, "באבקום", "גליל סופטוור".

באסל גטאס: כלומר, יש ניצנים של יזמות המבוססת על ידע טכנולוגי של צעירים שהם שאפתנים עם יכולת, עם רצון עז.

באסל גטאס: מה חסר?

באסל גטאס: חסר מי שיתמוך בהם.

באסל גטאס: חסר מי שיבוא וישקיע בהם.

באסל גטאס: כבוד השר, יש לנו אפשרות להגיע בשנה לעשרות חברות סטרט-אפ, אם יזכו בהזדמנות הזאת של ה-Pre-Seed, של הכסף הראשוני – שהוא לא יגיע מתל-אביב, הוא לא יגיע מקרנות הון סיכון ישראליות או אירופיות או אמריקניות.

באסל גטאס: הצעיר הזה לא ייסע לבוסטון בשביל לעשות Road Show לכל מועדוני האנג'לים למיניהם.

באסל גטאס: הוא צריך את 200,000 השקל, את 100,000 השקל, את 150,000 השקל הראשונים כדי להגיע לשלב שהוא יוכל ללכת ולהציג לאותן קרנות.

באסל גטאס: אני בטוח שהשר מבין על מה אני מדבר, ואני חושב שישראל כמדינה עמדה באותה נקודה לפני 15 שנה.

באסל גטאס: כל תעשיית ההיי-טק שאנחנו מכירים היום ושמדינת ישראל מתפארת בה לא הייתה יוצאת לדרך אם לא הייתה המדינה באה ב-1995, 1996, ומייסדת את קרן ההיי-טק.

באסל גטאס: קרן ההון-סיכון הראשונה הייתה קרן ממשלתית.

באסל גטאס: ואז באו אחריה – אחריה בא ההון הפרטי.

באסל גטאס: אותה קרן שהפכה אחר כך להיות קרן ההון-סיכון המפורסמת שמנהל פרס הבן.

נפתלי בנט: "פיטנגו".

באסל גטאס: איך?

באסל גטאס: איך קוראים לה?

נפתלי בנט: "פיטנגו".

באסל גטאס: "פיטנגו".

באסל גטאס: אז אנחנו צריכים את הקרן הזאת שלנו.

באסל גטאס: אנחנו צריכים קרן ממשלתית שתשים את 50 מיליון השקל הראשונים, את 100 מיליון השקל, תשים לעצמה מטרה: אני אגיע לכך וכך מיזמים בשנה.

באסל גטאס: היא תיתן את הכסף, אבל לא פחות חשוב – היא תיתן גם את התמיכה, את ה-recognition, את ההכרה, במיזמים האלה.

באסל גטאס: אולי אני נחשפתי, כבוד השר – בישראל יש מודל מאוד מוכר ומוערך של החממות הטכנולוגיות.

באסל גטאס: ראיתי בעולם שיש מודלים אחרים.

באסל גטאס: לדוגמה, יש מודל של – לא להשקיע חצי מיליון דולר שהיו מושקעים באותן חממות – לוקחים מיזמים, נותנים להם 10,000 או 20,000 דולר, שישה חודשים, הם או מביאים את הכסף הראשוני מהקרנות או פשוט עוברים מהעולם.

באסל גטאס: יש הרבה מודלים.

באסל גטאס: צריכים לשבת.

באסל גטאס: אני מציע, באמת, לקבל את הרעיון הזה, לבנות קבוצת עבודה ולהגיע למודל שיתאים, יותאם, לתפור אותו ליזמים הערבים על מנת לענות על הצורך החיוני הזה.

באסל גטאס: אני אומר שבדרך הזאת, בכסף – מעט כסף – התשואה על ההון במקרה הזה היא פי-כמה, כי אתה נכנס ב-Pre-Seed עם מעט כסף, אבל הצלחה אחת מכל עשרה מיזמים כאלה תביא תשואה שהיא הרבה מעבר למקובל בשוק, אפילו בשוק של ההון-סיכון.

באסל גטאס: וכמובן, זה ייתן הזדמנות להעסקה של עשרות, של מאות, מהנדסים שמחכים להזדמנות שלהם, וגם ליזם וגם למי שהוא מביא אתו לעבוד בתוך החברות האלה.

באסל גטאס: זה מביא רוח חדשה ויביא לצמיחה ארוכת-טווח ולהצלחות.

באסל גטאס: אני מסיים בזה שאני אומר שאני לא מדבר על תיאוריה.

באסל גטאס: אני הייתי שותף בחברה שקמה מתוך מעבדה בקרוון בעילבון, של בחור, דוקטור ערבי בשם סובחי באשיר.

באסל גטאס: מאותו קרוון הוא המציא את הטכנולוגיה שהביאה לייסוד חברת "אנזימוטק", אותה חברה ש-15 שנה אחרי, יעני לפני חודש, הונפקה בנאסד"ק כחברת ביו-טק ישראלית מובילה בערך של מיליארד שקל לפני הנפקה.

באסל גטאס: זה אומר שזה אפשרי, זה בידיים שלנו.

באסל גטאס: צריך סיוע של הממשלה, ואני מקווה שהבקשה שלי, ההצעה שלי, תיפול על אוזן קשבת.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת באסל גטאס.

חמד עמאר: אני מזמין את שר הכלכלה נפתלי בנט.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, תודה.

נפתלי בנט: אני לגמרי שותף למטרה, ואני גם אתאר לך שורה של פעולות.

נפתלי בנט: אני חושב – ההיי-טק הפך להיות הקטר של המשק הישראלי, וזה גם העתיד; היום 50% מהיצוא הישראלי הוא בהיי-טק.

נפתלי בנט: זה מדהים.

נפתלי בנט: ולא יכול להיות שיש מגזרים שלמים שהם מודרים – בכוונה, לא בכוונה, לא משנה כרגע מי אשם והכול.

נפתלי בנט: צריך לפתור את זה.

נפתלי בנט: אני חושב שמעבר למשמעות החברתית, זה גם יעשה טוב לכלכלה הישראלית, כי איכות כוח-האדם במגזר הערבי היא גבוהה, והיא לא ממומשת.

נפתלי בנט: אז אני רואה בזה פוטנציאל משמעותי לשורה של פעולות.

נפתלי בנט: אבל אני גם אומר את זה בכל מקום שאני יכול ואני אומר וקורא גם מהדוכן פה למעסיקים בהיי-טק: פשוט תעסיקו ערבים.

נפתלי בנט: אני גם מאמין שבסוף, אם ערבי ויהודי יושבים זה לצד זה בעבודה, זה גם יוריד את חומות הדעות הקדומות שקיימות – וקיימות.

נפתלי בנט: בלי עין הרע, יש דעות קדומות מכל הצדדים.

נפתלי בנט: לכן, אני תומך גדול מאוד בקו הזה.

נפתלי בנט: לגופו של עניין, בכנס ראש הממשלה לצמיחה ופיתוח המגזר קראתי לחברות באמת לבחון את ההון האנושי במגזר הערבי, ולהעסיק ולהפסיק לפספס.

נפתלי בנט: לשכת המדען הראשי עומדת בקשר הדוק עם מנהל האגף לפיתוח כלכלי של המגזר הערבי במשרד ראש הממשלה.

נפתלי בנט: אנחנו עומדים לצאת בשורה של פעולות: 1.

נפתלי בנט: לשכת המדען הראשי תקדם כנס חדשנות ומחקר ופיתוח למגזר הערבי שיתקיים ברבעון הראשון של 2014, ואנחנו נזמין אליו חברות ויזמים מהמגזר ונשתף אותם.

נפתלי בנט: אני חושב שגם יש בעיית ידע, זאת אומרת יש להם פחות access וגישה לכלים שקיימים.

נפתלי בנט: אז קודם כול אנחנו נבוא למגזר, אם קשה למגזר משלל סיבות להגיע אלינו.

נפתלי בנט: העמדנו כבר לרשות האגף לפיתוח כלכלי בודק מקצועי מטעם לשכת המדען הראשי – בודק מקצועי ערבי, ד"ר שריף גאנם; אני חושב שאני מבטא את זה נכון.

נפתלי בנט: לשכת המדען הראשי תממן את כל שעות ההשקעה של הבודק, שוב, כדי להגביר את קצב עידוד, גיוס, הנגשה למגזר, כדי להיכנס לתוכניות הקיימות של המדען הראשי בתחום מו"פ ובכלל.

נפתלי בנט: אני מאמין שזה לא רק בעיה של כלים, אלא פשוט הם לא מכירים.

נפתלי בנט: ברגע שיהיה בודק ערבי, שיוכל לדבר בשפה, שמכיר את המגזר – וזה לא היה קודם, אז זה דבר חדש.

נפתלי בנט: מכינת מו"פ – אנחנו מרחיבים מכינת מו"פ, שהיא פעילה ומוצלחת ומממנת 75% משעות הייעוץ הטכנולוגי לחברות מהמגזר הערבי בכל ענפי התעשייה – גם בתעשייה המסורתית, גם בהיי-טק.

נפתלי בנט: השינוי ייכנס לתוקף ב-1 בינואר 2014, זאת אומרת עוד חודש ושבוע.

נפתלי בנט: היעד שנקבע בתוכנית למכינת מו"פ ל-2014 הוא הכפלת היקפי הפעילות, ועיקר ההרחבה תהיה במגזר הערבי.

נפתלי בנט: נכון להיום היא פתוחה רק לענפי התעשייה המסורתית.

נפתלי בנט: השינוי בתוכנית נעשה בהמשך לישיבה שלי בתחילת חודש נובמבר על הנושא.

נפתלי בנט: פעילות משותפת נוספת – מיפוי של 200 חברות רלוונטיות מהמגזר לתוכנית המדען הראשי.

נפתלי בנט: ראש התחום מטעם לשכת המדען הראשי ונציג הרשות מבקרים בתעשיות האלה כדי לצרף אותן.

נפתלי בנט: זאת אומרת, בעברית פשוטה, אנחנו היום יוצאים – בדרך כלל המדען מחכה שייגשו אליו; אנחנו, בהקשר של המגזר, יוצאים החוצה.

נפתלי בנט: אני ממש ממש רוצה לראות את זה.

נפתלי בנט: אני גם מאמין שיש פה תחום מסוים עם פוטנציאל עסקי לא רע, אם נחבר את ההיי-טק הישראלי לשוק הערבי, הבין-לאומי.

נפתלי בנט: אני חושב שיש עולם ערבי שאין לו מספיק גישה בכלל לשוק, אז ערביי ישראל יוכלו להיות גשר כלכלי בין יזמים ערביי ישראל לבין העולם הערבי, וזה יעשה טוב בכלל.

נפתלי בנט: לך תדע, זה יכול לעשות הרבה טוב.

נפתלי בנט: השתתפות בכנסים למגזר בנצרת – בחודש אוקטובר 2013, עם קרן בירד והשגרירות האמריקנית.

נפתלי בנט: ואנחנו מפעילים חממה טכנולוגית בנצרת.

נפתלי בנט: בתוכניות השוטפות כיום יש יזמים מהמגזר שפנו לקבלת תמיכה וכבר קיבלו את תמיכת המדען הראשי, אבל המטרה, עם הרשות לפיתוח, היא להעצים את ההנגשה.

נפתלי בנט: בימים אלו מוקם מפעל של יזם בשם מוחמד אבו יונס, אשר בתמיכת המדען פיתח חלונות לבתים חכמים.

נפתלי בנט: דיברתי עליו לפני כמה ימים בכנס באילת.

נפתלי בנט: וכל זה – נוסף על הכלים הרגילים.

נפתלי בנט: אני רוצה לסיים בזה.

נפתלי בנט: שתדעו לכם, חברי, גם אם פוליטית יש לנו אי-אלו מחלוקות קטנות וזניחות, בתחום הזה אין מילימטר שמבדל ביני לבינכם.

נפתלי בנט: אני אפעל בכל המרץ ובכל הכוח ובכל המשאבים ובכל צד ציבורי גם כדי להבהיר את המחויבות העמוקה שלי למגזר הערבי בישראל.

נפתלי בנט: תודה.

חמד עמאר: מה אתה מציע, אדוני השר?

חמד עמאר: ועדה?

קריאה: ועדה.

נפתלי בנט: כן, בסדר גמור.

עיסאווי פריג': ועדת הכלכלה או ועדת המדע והטכנולוגיה.

חמד עמאר: הנושא הזה בוועדת הכלכלה.

נפתלי בנט: כלכלה, בסדר.

אברהם מיכאלי: ועדת מדע.

אברהם מיכאלי: אנחנו מקיימים דיונים – – –

עיסאווי פריג': כבוד השר, האם אתה תומך ברעיון של – – –

נפתלי בנט: אני אבחן את זה.

נפתלי בנט: אני אבחן את זה.

עיסאווי פריג': – – – סכום קטן – – –

נפתלי בנט: אתה מדבר על מאיץ ייעודי לזה.

נפתלי בנט: אני רוצה לבדוק את זה.

עיסאווי פריג': את ה-100,000, 200,000 השקל.

נפתלי בנט: אני אבדוק את זה.

נפתלי בנט: לא פוסל.

נפתלי בנט: תמיד יש חסרונות ויתרונות בדברים האלה.

נפתלי בנט: יש גם חיסרון, כי יש סטנדרט.

נפתלי בנט: אני מעדיף לקחת את החבר'ה הערבים, לא לייצר סטנדרט נמוך במיוחד בשבילם אלא להרים אותם, אם צריך כלי גישור והכול.

נפתלי בנט: לא תמיד זה עובד.

נפתלי בנט: אני פתוח לזה, בקיצור.

נפתלי בנט: אני אבדוק את הדבר הזה.

נפתלי בנט: אני לא מתחייב, אבל אני אבדוק את זה ברצינות.

נפתלי בנט: יכול להיות שזה מה שצריך לעשות.

נפתלי בנט: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

אברהם מיכאלי: מה ההצבעה?

אברהם מיכאלי: על איזה ועדה?

חמד עמאר: אחרי ההצבעה נחליט.

חמד עמאר: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

חמד עמאר: שישה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: יש שתי הצעות, לוועדת הכלכלה ולוועדת המדע והטכנולוגיה.

חמד עמאר: אז אנחנו מעבירים את זה לוועדת הכנסת, וועדת הכנסת תחליט.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: הרחבת שטח השיפוט של העיר סח'נין

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא: הרחבת שטח השיפוט של העיר סח'נין; הצעה לסדר-היום מס' 1648 של חבר הכנסת מסעוד גנאים.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: יש לך עשר דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, זאת לא הפעם הראשונה שאני עולה לדוכן ומעלה את הסוגיה או את הבעיה של הרחבת שטח השיפוט של העיר סח'נין.

מסעוד גנאים: הבעיה הזו היא לא נחלתה של סח'נין בלבד, אלא של הרבה יישובים ערביים.

מסעוד גנאים: אבל בקשר לעיר סח'נין אני פה עליתי פעם שנייה וגם שלישית, כי גם בוועדת הפנים, כשהתכנסה ביוזמתי לפני כשנה, דנו על הנושא הזה ועדיין הדברים לא זזים.

מסעוד גנאים: מספר התושבים בעיר סח'נין היום מתקרב ל-30,000.

מסעוד גנאים: יש משבר דיור חמור מאוד, קשה מאוד, שמחייב פתרון, והפתרון הוא בידי הממשלה, בידי משרד הפנים.

מסעוד גנאים: אי-אפשר ולא מתקבל על הדעת שהעיר סח'נין נהפכת למין קופסת סרדינים, שכולם צריכים להיות רק בתחומה, בתחום השיפוט והמתאר שלה.

מסעוד גנאים: שטח השיפוט הוא כ-9,000 דונם, מהם, גבול המתאר – כ-4,500 דונם.

מסעוד גנאים: צריך להזכיר גם שחלק לא מבוטל מ-9,000 הדונם שייך למועצה האזורית משגב, שסובבת את סח'נין, היא מסביב לסח'נין מכל התחומים, מכל הכיוונים, וסח'נין נהפכת למין גטו, ותושבי סח'נין, במיוחד הצעירים, הזוגות הצעירים, שרוצים לבנות את העתיד שלהם, לא מוצאים איפה לבנות.

מסעוד גנאים: לפני כשנה, בינואר 2012, התכנסה ביוזמתי ועדת הפנים בכנסת.

מסעוד גנאים: ועדת הפנים בזמנה המליצה המלצות והחלטות.

מסעוד גנאים: אחת ההמלצות היא שעיריית סח'נין תגיש מחדש בקשה להרחבת שטח השיפוט, בקשה מעודכנת, והעירייה עשתה את זה לפני יותר מחצי שנה; היא הגישה, והיא ביקשה להוסיף כ-6,000 דונמים.

מסעוד גנאים: גם המלצותיה של הוועדה – שמשרד הפנים יקים ועדת חקירת גבולות חדשה בתוך חודשיים, לא יותר מחודשיים, מאחר שהייתה ועדת גבולות שסיימה את עבודתה ב-2005, ובמסקנותיה נאמר שסח'נין תתרחב רק ב-1,700 דונם.

מסעוד גנאים: עיריית סח'נין התנגדה ולא קיבלה את המלצותיה של ועדת הגבולות הזאת, משום ש-1,000 דונם מ-1,700 הדונם האלה מסומנים כיער, כשטח ירוק, ורק 700 דונם הם לבנייה, וזה לא מספק את מינימום הצרכים של העיר סח'נין ותושביה.

מסעוד גנאים: אבל משנת 2005 לא זז שום דבר.

מסעוד גנאים: העירייה לא קיבלה את המלצות הוועדה.

מסעוד גנאים: אז מה, משרד הפנים ישב בחיבוק ידיים?

מסעוד גנאים: הוא לא צריך לפעול?

מסעוד גנאים: או הדבר השני, שהוא לא מקובל בעיני: הכתובת שלי כעיר או כעירייה זה משרד הפנים.

מסעוד גנאים: הכתובת שלי היא לא המועצה האזורית משגב.

מסעוד גנאים: אי-אפשר להגיד: תלכו ותנהלו איזה משא-ומתן עם המועצה האזורית משגב, שלא מסכימה להרחבת שטח השיפוט של סח'נין.

מסעוד גנאים: ואני הייתי עד, כי ב-2003 הייתי חבר העירייה, ב-2004, כאשר התחילה ועדת ביגר את עבודתה, ועדת חקירת הגבולות, אני הייתי עד לכל הישיבות, ושמעתי שם דברים איומים מנציגי היישובים של המועצה האזורית משגב – שהעיר סח'נין בהתרחבותה כאילו מסכנת אותם.

מסעוד גנאים: הראייה הזו, הקונספציה הזו, שהיא לא אנושית, לראות בכל התרחבות של עיר ערבית כאילו היא איום על היישובים היהודיים, היא פסולה.

מסעוד גנאים: סוגיית הרחבת שטחי שיפוט של הערים או היישובים הערביים, בקשתם להתרחב אינה רק עניין – זה עניין אזרחי ממדרגה ראשונה, אנושי ממדרגה ראשונה.

מסעוד גנאים: ואני רוצה להחזיר את כולנו למסקנות ועדת אור, שהצביעה על משבר הדיור ושטחי הבנייה כמשבר החמור ביותר והקשה ביותר והחשוב ביותר.

מסעוד גנאים: אז אני מקווה ששר הפנים גדעון סער יואיל, והמסקנות של ועדת הפנים מלפני שנה יישמו אותן – 1.

מסעוד גנאים: הקמת ועדת חקירה חדשה; 2.

מסעוד גנאים: שהוועדה לא תמשוך זמן, אלא בזמן קצר תגיש את ההמלצות שלה; 3.

מסעוד גנאים: שהוועדה תהיה אוזן קשבת באמת לצורכיהם ולקריאתם של עיריית סח'נין ושל תושבי סח'נין.

מסעוד גנאים: חלק מהם הולך לגור מחוץ לעיר, אם בכרמיאל, ביישובים שסביבנו, הקהילתיים.

מסעוד גנאים: מובן שעם חוק ועדות הקבלה הם לא מקבלים אותם.

מסעוד גנאים: יש תושב סח'נין שניהל מאבק, מאבק ארוך בבתי-המשפט, כדי רק לגור באחד מהיישובים האלה.

מסעוד גנאים: וכשהוא התחיל לבנות התחילו לסרטט לו על הקירות כל מיני סרטוטים וכל מיני ציורים, שהוא בן-אדם לא מקובל שם והם לא מוכנים לקבל אותו.

מסעוד גנאים: ללב העניין, אני מקווה באמת שהפעם שר הפנים, שלקח על עצמו הרבה דברים, למשל בקשר לוועדות הקרואות – כמעט שאין ועדות קרואות בחברה הערבית, רק בטייבה ובבוסתן-אלמארג'.

מסעוד גנאים: אני מקווה שהעניין של הרחבת שטחי שיפוט, הבקשות של היישובים הערביים, אם ערים ואם כפרים, האתגר הזה הוא יצליח בו ויאשר את הבקשות שמונחות שנים על שולחן משרד הפנים.

מסעוד גנאים: תודה.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

חמד עמאר: ישיב על ההצעה לסדר-היום שר הפנים גדעון סער.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, עיריית סח'נין מבקשת לצרף לתחום שיפוטה, לתחום השיפוט של המועצה האזורית משגב, כ-6,445 דונם מצפון ומדרום לתחום שיפוט העירייה.

גדעון סער: התוספת המבוקשת היא לצורכי ציבור, למסחר ולתעשייה ולמגורים.

גדעון סער: משרד הפנים בוחן את נושא הקמת ועדת החקירה לגבולות עיריית סח'נין והמועצה האזורית משגב, והחלטה צפויה להתקבל בקרוב.

גדעון סער: אני רוצה קצת לפרט מעבר לכך.

גדעון סער: הוגשה בקשה בעצם לפני הבחירות.

גדעון סער: למה אני אומר לפני הבחירות?

גדעון סער: כי הבקשה הוגשה לפני – – –

מסעוד גנאים: לכנסת.

גדעון סער: הבקשה הוגשה לפני למעלה משנה.

מסעוד גנאים: כוונתי לבחירות לכנסת.

גדעון סער: אני אומר, אני מחדד: הבקשה הוגשה לפני למעלה משנה, אבל היא הייתה בקשה חסרה.

גדעון סער: למשל, היא הייתה חסרה מפות.

גדעון סער: רק ערב הבחירות המוניציפליות, לאחר לחצים של המשרד, הפרטים החסרים הושלמו על-ידי הרשות המקומית.

גדעון סער: היינו אז מאוד קרובים לבחירות המוניציפליות, ולא מקובל להקים את הוועדות הללו סמוך לבחירות מוניציפליות.

גדעון סער: אחרי הבחירות הבקשה הועברה עם המלצת גורמים מקצועיים למנכ"ל המשרד, והוא בדרך כלל זה שממליץ, וזה יבוא בקרוב מאוד להחלטתי.

גדעון סער: לכן אין מבחינתנו עיכוב, וגם לא יהיה עיכוב.

גדעון סער: אני אקבל החלטה בקרוב, ואני בהחלט לוקח על עצמי לעדכן את חבר הכנסת גנאים.

גדעון סער: בכלל, אני לא ממתין להסכמות בין רשויות.

גדעון סער: אם מגיעים להסכמה אז בסדר; תמיד יותר טוב להגיע לדברים בהסכמה.

גדעון סער: אבל אם לא מגיעים להסכמה, אני מקבל החלטות, ואני כבר קיבלתי שורה של החלטות בנושאים האלה.

גדעון סער: ועכשיו עובדות הרבה מאוד ועדות חקירה, חלקן נוגעות לרשויות יהודיות, ערביות – באזור הנגב הרבה רשויות שמעורבות בשלוש ועדות חקירה שפועלות.

גדעון סער: ולעניין זה, אם יש סיבה להקים ועדת חקירה – תוקם ועדת חקירה.

גדעון סער: ההחלטה תתקבל מאוד בקרוב, ואני מוכן לעדכן את השואל.

גדעון סער: אבל אנחנו לא התעכבנו בעניין הזה, אלא פשוט היו חסרים דברים שמקובל, על-פי הנוהל, להגיש אותם עם הבקשה.

חמד עמאר: מה אתה מציע, אדוני השר?

גדעון סער: השואל יחליט.

גדעון סער: אם הוא רוצה להשאיר את הנושא – אם מקובלת עליו התשובה, אז נסתפק בתשובה.

חמד עמאר: נסתפק בתשובה.

מסעוד גנאים: בסדר.

גדעון סער: אני מודיע לפרוטוקול שלאחר שאקבל החלטה אעדכן את חבר הכנסת גנאים לגביה.

גדעון סער: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, אדוני השר.

חמד עמאר: אם לשלושה הציתה עצמה, כנראה על רקע מצבה הכלכלי הנואש

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא: אם לשלושה הציתה עצמה, כנראה על רקע מצבה הכלכלי הנואש, הצעה לסדר-היום מס' 1628 של חבר הכנסת יעקב מרגי.

חמד עמאר: אני מזמין את חבר הכנסת יעקב מרגי.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, ההצעה לסדר-היום שאנו עוסקים בה היום היא סדרת ההצתות של בני-אדם את עצמם בגלל מצוקות כלכליות ואחרות.

יעקב מרגי: פחות משנה וחצי מאז שם משה סילמן קץ לחייו בהצתת עצמו, הצית את עצמו למוות אדם נוסף שנקלע לחובות ומצוקות כלכליות.

יעקב מרגי: היום, כשכל משפחה חמישית בישראל חיה במחסור וכשחרב הפיטורים מונפת על מאות ואלפי עובדים, עלינו לדבר על הנושא ולהביא את הממשלה לעשות מעשה.

יעקב מרגי: רק השבוע, ביום ראשון, הצית את עצמו תושב תל-אביב, סמוך לדרך-הטייסים בעיר, מול עיניהם של עוברים ושבים.

יעקב מרגי: רבותי, אם מעשהו של סילמן עבר לידנו או מעל ראשינו בלי שהזדעז

יעקב מרגי: ענו כחברה ועשינו מעשה כמדינה, כממשלה, ככנסת, לא פלא שמאז מותו של סילמן ביולי 2012 לפחות ארבעה אזרחים נוספים שלא הצליחו לצאת מתהומות הייאוש כתוצאה מהקשיים הכלכליים הציתו את עצמם ברחובות הערים.

יעקב מרגי: מכובדי השר, בעיית העוני היא לא נחלתה של הממשלה הזאת ולא של קודמתה.

יעקב מרגי: תופעת העוני הולכת ומתגברת ומתרחבת, ובמיוחד בעשור האחרון.

יעקב מרגי: נכון להיום, כפי שמפורסם בדוחות, 25% מהאוכלוסייה הכללית חיה בעוני.

יעקב מרגי: 25% מהמשפחות וכ-35% מהילדים במדינה חיים עוד יותר מתחת לקו העוני; אנשים מוותרים על ארוחות, על תרופות, על טיפולי שיניים.

יעקב מרגי: הממשלה הכריזה מלחמה בקצבאות, כי הקצבאות מביאות לתרבות של בטלה ועוני – כך הצהירו כל המומחים מטעמה – אך הממשלה לא נתנה מענה לאותם צרכים ולאותה מצוקה שתיווצר מביטול וקיצוץ הקצבאות.

יעקב מרגי: אחוז האבטלה האמיתית, ולא המוצהרת בלבד, הולך וגדל.

יעקב מרגי: נכון, אנחנו מדינה שאחוז האבטלה בה נמוך מברוב מדינות ה-OECD, אך אנחנו המדינה המובילה בעוני ובפערים בין אותן מדינות, מה שמלמד שחלק גדול מהמועסקים והמשתכרים שכר נמוך, ואף בחלקיות משרה, חיים בעוני; נתון שמלמד אותנו שחלק גדול מהעניים מועסקים ומשתכרים, ולא מצליחים להרים את הראש מעל המים, מעל קו העוני.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אצטט את ידידי ושכני מהנגב, מר אלי אלאלוף, שהוא ראש הוועדה למלחמה בעוני.

יעקב מרגי: אני מצטט: לא מספיק שהביטוח הלאומי ומשרד הרווחה יפרסמו דוח בכל שנה; ראש הממשלה צריך לתת דין-וחשבון שנתי על מצב העוני בישראל – ומה נעשה בממשלתו להתמודדות ולמיגור העוני.

יעקב מרגי: הוא מוסיף ואומר: העוני זה לא נתון סטטיסטי, זה מצב חברתי מסוכן.

יעקב מרגי: רבותי, אני מסכים לכל מילה של מר אלי אלאלוף, שהוא ראש הוועדה, כפי שציינתי, למלחמה בעוני.

יעקב מרגי: לצערי הרב, גם ראש הממשלה וגם שר האוצר רואים בעוני נתון סטטיסטי בלבד, ואני אוכיח את דברי במעשים שהם עושים.

יעקב מרגי: רבותי, הם לא רואים בזה לא משפחות, לא ילדים ולא בני-אדם במצוקה.

יעקב מרגי: מוכרים לנו, כך אמר הכלכלן הראשי של משרד האוצר, שלימודי הליבה הם הסיבה לעוני; אי-לימוד הליבה.

יעקב מרגי: ושלא תבינו, אני בעד שילוב וחיוב לימודי ליבה.

יעקב מרגי: ואני שואל: וכי אלו שלמדו לימודי ליבה כולם מועסקים?

יעקב מרגי: כולם משתכרים שכר נאה?

יעקב מרגי: כולם חיים מעל לקו העוני?

יעקב מרגי: נכון שחוסר בלימודי ליבה והשכלה הנו חסם בשוק התעסוקה, אך ברגע שהכלכלן הראשי במשרד האוצר אומר, מצהיר, בכנס שדרות – הוא אומר ככה: הטיפול בעוני זה העצמת לימודי הליבה, הוא רוצה לומר לנו שאין לו בעיה עם הפערים בחברה הישראלית כפי שהם מוצגים היום, שהוא חי אתם טוב.

יעקב מרגי: אין לו בעיה עם שיעור של 20% משפחות בישראל שחיות בעוני, וגם בעתיד.

יעקב מרגי: אם זה לא "נתון סטטיסטי", אז מה זה?

יעקב מרגי: אומר מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי – הוא מלין על כך, על האמירה של הכלכלן הראשי של משרד האוצר.

יעקב מרגי: הוא אומר: ממשלה שבונה על זה שבעוד 15 שנה יהיה טוב במדינה מפני שהיום אנחנו מחייבים לימודי ליבה, אומרת הכול.

יעקב מרגי: הוא אומר ככה: הוא לא יכול להדריך את הפקידים, את בעלי המקצוע במוסד לביטוח לאומי, להסביר לפונים שבעוד 15 שנה יהיה טוב.

יעקב מרגי: רבותי, אני אומר:

יעקב מרגי: לימודי ליבה – יש מי שלומד; יש מי שלומד מעבר ללימודי ליבה – לומד השכלה תיכונית; ויש כאלה גם שהגדילו, וטוב שכך, גם עם השכלה אקדמית.

יעקב מרגי: וכולנו מכירים את המצוקות ואת מצב התעסוקה שלהם.

יעקב מרגי: נכון שמצבם יותר טוב, אני מודה.

יעקב מרגי: מי שאין לו בסיס ההשכלה – זה חסם עיקרי היום בשוק התעסוקה.

יעקב מרגי: אבל יש גם חסמים נוספים.

יעקב מרגי: הממשלה חייבת לעשות מעשה.

ראובן ריבלין: השכלה זה תנאי הכרחי אבל לא מספיק.

יעקב מרגי: הגדרת יותר טוב ממני.

יעקב מרגי: רבותי, אני לא רוצה להישמע ציני או חוזר על אמירות, אבל יש תחושה שבאמת באמת מי שלא היה עני לא יבין מה זה עוני; מי שלא היה רעב לא יבין מה זה ילד רעב.

יעקב מרגי: ואני שואל: למה אנחנו מחכים?

יעקב מרגי: לעוד אסון על רקע כלכלי?

יעקב מרגי: עוד אחד שיצית את עצמו?

יעקב מרגי: אני לא רוצה להעצים את תופעת האובדנות.

יעקב מרגי: אדוני שר הרווחה – בזה אני אסיים – אין לי ספק שאתה, כשר הרווחה, רואה, חווה ומכיר ולבך יוצא אל מול המצוקות.

יעקב מרגי: אני גם מודע לקרנות ולפעולות שאתה נוקט, וטוב שכך.

יעקב מרגי: אבל לדעתי, לא די בכך.

יעקב מרגי: יש באמת צורך שהממשלה תבנה תוכנית רב-מערכתית של כל משרדי הממשלה הנוגעים בדבר, שהיעד שלה יהיה מיגור.

יעקב מרגי: אני לא יכול להגיד לך מיגור תופעת העוני – יש ברכה או קללה, אני לא יודע מה זה: "לא יחדל אביון" – אבל צמצום תופעת העוני.

יעקב מרגי: תופעת הפערים מקוממת.

יעקב מרגי: אנחנו שומעים את טובי בחורינו ואת טובי היוצרים שלנו, טובי אנשי הרוח ומכל הקצוות, שהדבר הכי מעיק ומציק היום זה הפערים בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: אתה יודע, זה תענוג של עשירים להתמודד עכשיו עם צמצום הפערים.

יעקב מרגי: צריך להתמודד.

יעקב מרגי: אני אומר לך: בוא נצמצם את הנתונים האלה, הם לא מוסיפים לנו כבוד.

יעקב מרגי: אנשים ביום-יום – לנו זה נאום, לנו זה הצעה לסדר-היום – אנשים ביום-יום חיים במצוקות אמיתיות.

יעקב מרגי: זה התפקיד שלנו ככנסת לדחוף את הממשלה לעשות, באמת לנקוט פעולה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת יעקב מרגי.

חמד עמאר: ישיב שר הרווחה והשירותים החברתיים מאיר כהן.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, חברות הכנסת, ראשית אני רוצה להעמיד את הדברים על דיוקם לגבי המקרה הספציפי של הגברת, תיבדל לחיים ארוכים.

מאיר כהן: זה לא נבע ממצוקה כלכלית קשה.

מאיר כהן: יש סיבות, אבחנות רפואיות שמפאת כבודה אני לא אפרט אותן כאן.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד כמה מילים לפני שאני אתחבר לדברים הנכונים שאמרת, חבר הכנסת מרגי.

מאיר כהן: נהניתי לשמוע אותך, אני חייב לומר לך.

מאיר כהן: התופעה שאדם מצית עצמו מתוך רצון לשים קץ לחייו היא תופעה מחרידה וכאובה, ומעידה על מצוקה קשה ביותר שבה היה האדם שרוי טרם המעשה.

מאיר כהן: נדמה כי ממדיה של התופעה הולכים ומתרחבים בחברה הישראלית, והיינו עדים לכמה מקרים דומים במהלך השנים החולפות.

מאיר כהן: משרדי הממשלה הרלוונטיים עושים ככל שביכולתם על מנת להתמודד עם תופעת האובדנות.

מאיר כהן: בימים אלו חברו להם משרדי הרווחה, הבריאות, החינוך והאזרחים הוותיקים וכתבו, תקצבו תוכנית לאומית לטיפול הוליסטי בתופעת ההתאבדויות.

מאיר כהן: התוכנית תובא לאישור הממשלה באחד מימי ראשון הקרובים על-ידי השרה יעל גרמן.

מאיר כהן: חבר הכנסת מרגי, אני רוצה להגיד לך ולחברי נתון שאני לא משוכנע שכולם יודעים אותו, אבל כ-500 איש מתאבדים בשנה, חבר הכנסת מרגי, במדינת ישראל.

יעקב מרגי: יותר מתאונות דרכים.

מאיר כהן: בדיוק.

מאיר כהן: מדהים.

מאיר כהן: מכל מיני סיבות, ובכלל זה מהסיבות שציינת.

מאיר כהן: משרד הרווחה, כחלק מההתמודדות עם מגוון הבעיות החברתיות, מפעיל בשנים האחרונות את קו החירום 118 ואת נוהל "אורות אדומים" למקרים חריגים.

מאיר כהן: בעקבות האירוע שהזכרת, האירוע הטרגי שהתרחש לפני כשנה וחצי במסגרת המחאה החברתית שבו הצית את עצמו משה סילמן, הוקם על-ידי משרד הרווחה צוות מנכ"לים.

מאיר כהן: הצוות מכונה "אורות אדומים", והוא מיועד למקרי קיצון.

מאיר כהן: המטרה היא לבחון מצבים המוגדרים "אורות אדומים".

מאיר כהן: יושבים שם המנכ"ל של משרד הרווחה, המנכ"ל של הביטוח הלאומי, ובמקרים שבהם נדרשת מעורבות והתערבות מהירה ומשמעותית ברמה בכירה ובדחיפות הנדרשת – מטפלים.

מאיר כהן: איך זה מגיע אלינו?

מאיר כהן: איך הדברים – מי המאתרים בשטח?

מאיר כהן: מנהלי מחוזות, עובדים סוציאליים, ראשי רשויות, כל מי שנמצא כמאתר.

מאיר כהן: ברגע שהוא פונה ואומר "נוהל אורות אדומים", לעתים גם בגלל סיבות כלכליות, מתייצב שם הצוות שלנו, שמייד, ברגע שמופעל "אורות אדומים", שני המנכ"לים נפגשים ומגיעים לשטח.

מאיר כהן: אם צריך – להוציא, לטפל, לעשות כל מה שצריך בתחומי הרווחה.

מאיר כהן: אם אנחנו מאתרים בעיה אחרת, בתחום אחר, אנחנו פונים לתחום הבריאות ולכל מה שצריך.

מאיר כהן: אני חייב להגיד לך משהו, כבודו: אתמול נפגשה בפעם הראשונה הוועדה שמיניתי, בראשותו של אלי אלאלוף, להמליץ לממשלת ישראל על הצעות אופרטיביות למלחמה בעוני.

מאיר כהן: אתה צודק במיליון אחוז, אין מדינה בעולם המערבי שממשלתה לא מתכננת בצורה יסודית, מקצועית, איך להתמודד עם שאלת העוני.

מאיר כהן: בעולם הגלובלי הפערים הולכים וגדלים, ואני לא רוצה להיכנס למידת האפקטיביות של הקצבאות, כי אני חושב שזה הרבה מעבר לזה.

מאיר כהן: בדרך כלל ממשלות במדינת ישראל לא כל כך רצו להתעסק עם הנושא הזה, כי הוא מדיד.

מאיר כהן: מה היעד?

מאיר כהן: היעד הוא לפחות להוריד לממוצע של ה-OECD.

מאיר כהן: אנחנו מדברים על 21%, ואנחנו רוצים להגיע ל-11%, שזה הממוצע של ה-OECD.

מאיר כהן: אנחנו מקציבים לזה חמש-שש שנים.

מאיר כהן: הוועדה תגיש את המלצותיה בתוך שלושה חודשים.

מאיר כהן: יושבים שם באמת מיטב המוחות, כי אני בדיוק כמוך הגעתי למסקנה שאי-אפשר שנמשיך להיות סומים באפלה.

מאיר כהן: אי-אפשר.

מאיר כהן: אני חוזר מעל בימת הכנסת על מה שאמרו לי ב-OECD, ואתה נגעת בזה בדברים שלך, וצדקת.

מאיר כהן: יש ויכוח סביב הקצבאות, ובאמת נתוני העוני, שאנחנו כל יום מקבלים, היו עד סוף 2012, והקצבאות לא נגעו בהם.

מאיר כהן: השאלה האם הכסף שקוצץ חוזר לאוכלוסיות האלה; זה שם המשחק – האם הוא חוזר בחינוך, האם הוא חוזר בבריאות, האם הוא חוזר בהעצמת מקומות עבודה, האם הוא חוזר בהקמת שטחי תעשייה, האם הוא הולך לפריפריה, האם הוא הולך מגדרית, האם הוא מבין את ההבדלים התרבותיים ונוגע בהבדלים התרבותיים, כדי לספק, שזה ייהנה וזה לא יחסר.

מאיר כהן: זה שם המשחק.

מאיר כהן: מדובר בכ-2.5 מיליארד שקלים.

מאיר כהן: אגב, היום ישבתי גם עם חלק מחבריך.

מאיר כהן: אנחנו מייד יוצאים בשתי תוכניות מאוד חשובות – –

חמד עמאר: אדוני השר, לא מקובל – נותנים זמן לשר, אבל יש לנו עוד הצעה אחת לסדר-היום, ואנחנו רוצים לסיים היום, אנחנו סוגרים את המליאה ב-15:00.

מאיר כהן: עוד דקה.

מאיר כהן: – – שמייד אנחנו מוציאים, בשבועות האלה, 270 מיליון שקלים מתוך הכסף הזה, שחוזר ממש לאוכלוסיות.

מאיר כהן: החלטנו גם אני וגם שר החינוך להרחיב את מפעל ההזנה ולפטור את ההורים מתשלום.

מאיר כהן: 130,000 ילדים לא אוכלים מפני שלהורים שלהם אין יכולת לשלם.

מאיר כהן: את זה אנחנו פותרים ממש בימים הקרובים.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני, ולאן שאדוני ירצה – נעביר.

יעקב מרגי: ועדה, ואני אסייע לך.

יעקב מרגי: רוח גבית זה מה שאתה צריך.

יעקב מרגי: ועדת העבודה והרווחה.

חמד עמאר: ועדת העבודה והרווחה.

מאיר כהן: אין בעיה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

חמד עמאר: שבעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: ההצעה עוברת לוועדת העבודה והרווחה.

חמד עמאר: הכרזה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ד–2013, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

נאזם בדר: הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של פנמה בדבר מניעת מסי כפל ומניעת התחמקות ממסים בזיקה למסים על הכנסה.

נאזם בדר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: הפלסטינים בונים בין מעלה-אדומים לירושלים

חמד עמאר: נעבור להצעה לסדר-היום בנושא: הפלסטינים בונים בין מעלה-אדומים לירושלים, של חבר הכנסת נסים זאב, מס' 1629.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, עוד בהיותי סגן ראש עיריית ירושלים, בתקופת טדי קולק, אני זוכר את החלום הגדול שהיה אז, והוזמן יצחק רבין לכיכר-ספרא עוד בימים הראשונים, ב-1994, משהו כזה, והייתה הכרזה חגיגית: הולכים לחבר את מעלה-אדומים לירושלים.

נסים זאב: זה היה החלום של מועצת עיריית ירושלים, דיברו על תוכניות, ומה קרה מאז באמת?

נסים זאב: אין מה להגיד, מעלה-אדומים התפתחה, אבל את הרצף הטריטוריאלי לירושלים – אני זוכר שאפילו דיברו לגבי המיסוי: למה לא כדאי שמעלה-אדומים תהיה מחוברת לירושלים?

נסים זאב: כי הארנונה בירושלים היא מהגבוהות ביותר ברחבי הארץ, ובמעלה-אדומים גם הארנונה וגם כל המסים האחרים הם נמוכים יותר.

נסים זאב: למה שיהיה להם אינטרס להתחבר?

נסים זאב: אבל בראייה מדינית זה פשוט למה צריכים להתחבר.

נסים זאב: מה שקורה כאן, החלום היה שמעלה-אדומים תהיה חלק ושכונה מירושלים.

נסים זאב: יש לנו כ-12,000 דונם שמשתרעים בין מעלה-אדומים לירושלים, שזה נקרא 1E.

נסים זאב: השטח סופח הלכה למעשה עוד ב-1994, בתקופת המנוח יצחק רבין, שאז נתן הנחיה והנחה גם לתכנן את השטח.

נסים זאב: והיום מתוכננים – יש כבר תכנון קיים של אלפי יחידות דיור, וזה בעצם מהווה את עתודת ההתפתחות הטבעית של העיר.

נסים זאב: אדמות השטח, אדוני היושב-ראש, הן אדמות מדינה ריקות מכל אדם.

נסים זאב: אין פה עניין של לבנות על חשבון הפלסטינים.

נסים זאב: ואז, בזמנו, ראש הממשלה המנוח רבין אמר שהשטח – הגדיר כך – בעל משמעות אסטרטגית, ולכן הוא יזם את הבנייה הזאת כשטח ברצף לירושלים.

נסים זאב: מה שקורה, יש כאן ואקום, והפלסטינים במקביל חותרים ליצור רצף של בינוי, והתוכנית היא בעצם ללכת מצפון לדרום, מכיוון רמאללה, דרך עזרייה, מי שמכיר, ולהמשיך הלאה לכיוון בית-לחם, בנייה שבסופו של דבר תביא לחניקתה של ירושלים; היא תחנוק את ירושלים ותבודד את מעלה-אדומים ואת היישובים מסביב.

נסים זאב: בניית מבשרת-אדומים, שנקרא בהגדרה E1 על-ידינו, תביא לרצף, תחבר את מעלה-אדומים לירושלים.

נסים זאב: אבל בפועל אנחנו רואים שהממשלה מהססת.

נסים זאב: יש כל פעם הצהרות, פעם של שר השיכון, פעם של שר כזה או אחר, אבל בפועל יש כאן ואקום, ובוואקום הזה הפלסטינים, כמו שאנחנו מכירים אותם, יוצרים הלכה למעשה: הם בונים, הם לא צריכים תוכניות.

נסים זאב: אני זוכר שבזמנו ראש הממשלה שרון אמר:

נסים זאב: אנחנו נותנים את גוש-קטיף חזרה אך ורק כדי להתחזק יותר ביהודה ושומרון.

נסים זאב: הייתה תוכנית.

נסים זאב: אחת התוכניות שלו הייתה הבנייה במעלה-אדומים–ירושלים.

נסים זאב: מה שקרה בפועל מאז הכריז שר השיכון שלנו הנכבד אורי אריאל על אלפי יחידות דיור – ראש הרשות הפלסטינית הגיב בחריפות ואמר שישראל בעצם מודיעה על סיום תהליך השלום, וסאיב עריקאת כבר רץ להתקשר למשרד החוץ האמריקני והרוסי, לאיחוד האירופי, לאו"ם, והודיע שישראל נושאת באחריות המלאה להרס תהליך השלום ולהפסקת השיחות, והוסיף שיתרה מזו – הרשות הפלסטינית בוחרת לפנות למועצת הביטחון של האו"ם.

נסים זאב: וכך כולנו קיבלנו ברכיים קרות, ובעקבות זאת, גם בא הלחץ האירופי, מהשגרירים השונים, של גרמניה, בריטניה, צרפת, הולנד, מזכ"ל האו"ם, שהודיעו שההתנחלויות – מה שהולך לקרות זה מכה קטלנית לפתרון שתי המדינות, והם דרשו לחזור להחלטה של השר, או בשם הממשלה, שבעצם לא היה ולא נברא; זה היה אולי איזה מין משהו להצהיר, אולי להראות שאנחנו עושים משהו, אם לא במעשים – לפחות בדיבורים.

נסים זאב: ממה אני חושש?

נסים זאב: אדוני, כבוד סגן השר, הוואקום הזה – עוד משפט בעניין הזה.

נסים זאב: אני זוכר שבשנה האחרונה, וגם עוד לפני הבחירות, יצאו שרים למעלה-אדומים, חיזקו את ראש העירייה שם, הבטיחו הבטחות, חלמו חלומות, הכול טוב ויפה.

נסים זאב: מה שקורה בשטח – אנחנו לא בונים.

נסים זאב: הם לא צריכים תוכניות, כל אחד בונה איך שהוא רוצה, מתי שהוא רוצה.

נסים זאב: אתה כל יום עובר דרך כביש מעלה-אדומים–ירושלים ואתה רואה עוד בנייה בלתי חוקית שלהם, עוד כמה בתים שנבנים.

נסים זאב: בסופו של דבר אנחנו נישאר בתוכניות שלנו והם ימשיכו במעשים שלהם.

נסים זאב: ולכן, לפחות אם אנחנו לא מסוגלים כרגע לבצע את מה שאנחנו הבטחנו – לא לאפשר לצד השני שיבנה ויהרוס ויקבע עובדות בשטח.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת נסים זאב.

חמד עמאר: ישיב סגן שר הביטחון דני דנון.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, מכובדי חברי הכנסת, יש לנו רק חמש דקות לענות על נושא זה, ידידי חבר הכנסת נסים זאב.

דני דנון: נר ראשון של חנוכה, וכולנו ממהרים להדליק נר ראשון עם משפחותינו, אני מקווה.

דני דנון: גם חלקנו נוסעים להלוויה של הזמר המנוח אריק איינשטיין.

דני דנון: אני נוסע להדליק נרות עם המשלחת של פיקוד העורף, שתנחת ב-17:00 בחזרה מהפעולה היפה שהם עשו בפיליפינים.

דני דנון: אני קודם כול אומר לכם כבר בתחילת דברי שאני מציע שנמשיך את הדיון הזה בוועדת החוץ והביטחון, ועדת המשנה לענייני איו"ש, כי הנושא הזה מורכב וחשוב.

דני דנון: אבל פטור ללא כלום – אני חייב לענות על כמה דברים.

דני דנון: ברמה העקרונית אני לא אגע בחיבור של מעלה-אדומים לירושלים.

דני דנון: עמדתי ידועה, אני תומך בכך.

דני דנון: אין הבדל בין מעלה-אדומים לירושלים.

דני דנון: זה עניין עקרוני, מדיני, ואני תומך בכך.

דני דנון: אבל ההצעה שלך נגעה לנושא הבנייה הבלתי-חוקית הפלסטינית, ולהלן התגובה: משרד הביטחון, באמצעות צה"ל, מתאם הפעולות בשטחים והמינהל האזרחי, ביחד עם משטרת ישראל ומשרד המשפטים, מבצעים פעילויות רבות של אכיפה ופיקוח על חוקי התכנון והבנייה בכל יהודה ושומרון, ובמיוחד באזורים בעלי רגישות גבוהה כמו האזור שציינת.

דני דנון: יחידת הפיקוח של המינהל האזרחי נמצאת כל העת בשטח, וכל אימת שהיא מאתרת בנייה בלתי חוקית היא מבצעת פעולות אכיפה, הכוללות בין השאר פינוי והריסה של מבנים בלתי חוקיים ושל פלישות לאדמות מדינה.

דני דנון: אני רוצה להוסיף על התגובה הרשמית ולומר, שאם יש בנייה בלתי חוקית – להודיע.

דני דנון: תודיע לי באופן אישי, אנחנו נפנה לאנשי המינהל שידווחו ויפעלו.

דני דנון: אני אומר בצורה ברורה לכולם: דין שווה ליהודים ולפלסטינים ביהודה ושומרון, לא תהיה אכיפה סלקטיבית על בנייה בלתי חוקית רק של יהודים, אלא גם של פלסטינים.

דני דנון: ואני מצטרף לדבריך, שאנחנו לא ניתן להשתלט בכוח על אדמות מדינה.

דני דנון: אני אומר את זה גם לכל חברי בימין.

דני דנון: אנחנו, יש לנו זכויות ביהודה ושומרון.

דני דנון: אנחנו נבנה כחוק, על-פי דין, וככה גם נדרוש מהפלסטינים.

חמד עמאר: מה אתה מציע?

דני דנון: אני מציע להעביר את הנושא לדיון בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת, לזמן את אנשי המינהל ובאמת לראות בפועל את הדברים.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 4 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

חמד עמאר: ארבעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: ההצעה תעבור לוועדת החוץ והביטחון.

חמד עמאר: תם סדר-היום.

חמד עמאר: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, כ"ט בכסלו התשע"ד, 2 בדצמבר 2013, בשעה 13:00.

חמד עמאר: ישיבה זו נעולה.