ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 82, 2013-11-25 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ב בכסלו תשע"ד, 25 בנובמבר 2013.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 134) (מועד ההחלטה בדבר הטלת ארנונה כללית בשנת בחירות), התשע"ד–2013; הצעת חוק הרשויות המקומיות (השעיית ראש רשות) (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2013; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 25), התשע"ד–2013.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 22) (קיום קשר עם קטין ואחראי על קטין בשפתם), התשע"ד–2013, של חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/1863/19 וכלה בהצעת חוק פ/1909/19 – הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון – תקנות לעניין השבת הטבות מס), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, מרב מיכאלי, אילן גילאון, סתיו שפיר ומיקי רוזנטל; הצעת חוק איסור הפליה במוסדות חינוך (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – אישור נוהל הגשת בקשות תמיכה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת איילת שקד, יצחק הרצוג, שמעון אוחיון, משה גפני, גילה גמליאל, אלעזר שטרן, אורלי לוי אבקסיס, יעקב אשר, רוברט אילטוב, יוני שטבון, שולי מועלם-רפאלי, זבולון קלפה, אריאל אטיאס, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, אברהם מיכאלי ומשה זלמן פייגלין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגנה על זכויות הדורות הבאים, התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת בועז טופורובסקי, יפעת קריב, דב חנין, רינה פרנקל ועפר שלח; הצעת חוק החולה הנוטה למות (תיקון – מוות במרשם רופא), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת עפר שלח, קארין אלהרר, דוד צור, יריב לוין, מיקי רוזנטל ונחמן שי; הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון – הפסקת עבודה של עובדי קבלן), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, חיים כץ, אילן גילאון ויעקב מרגי; הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (ערים קולטות עלייה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק מלגת קיום לתלמידי כולל, התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון – מענק לרוכשי דירה ראשונה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים (הוראת שעה) (תיקון – תיקון ליקויי בטיחות בדרכים), התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק התקשרות חינם לגופים ולרשויות ממשלתיים, התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת נחמן שי, דב חנין, איתן כבל, תמר זנדברג, מירי רגב, מיכל בירן ומשה מזרחי; הצעת חוק הרשות לטיפול בחללים וזיהוי קורבנות אסון, התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק גמול לחיילים בשירות סדיר, התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת איתן כבל; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (הקפאת נקודות זיכוי בגין שירות צבאי בתקופת הלימודים),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל (תיקון – היעדרות מעבודה למשפחות שכולות ביום הזיכרון הפרטי), התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת ראובן ריבלין; הצעת חוק פיקוח על בתי-ספר (תיקון – העברת מבנה של מוסד חינוך מפיקוח ממלכתי למוכר שאינו רשמי), התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ניכוי בגין הוצאות אימוץ בחו"ל), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – שלילת תשלומים מתקציב המדינה עבור סטודנט משתמט), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת יוני שטבון, עפר שלח, ניסן סלומינסקי, רוברט אילטוב, יריב לוין, דוד צור, עמר בר-לב, יעקב מרגי ואיתן כבל; הצעת חוק הכרה, טיפול ושיקום פדויי שבי, התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת מירי רגב, איתן כבל, דב חנין, מרב מיכאלי ואליהו ישי; הצעת חוק דמי מחלה (תיקון – הזכות לדמי מחלה), התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת מאיר פרוש; הצעת חוק שפות רשמיות, התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת יריב לוין ואברהם מיכאלי; הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון – הגבלות על שימוש בתואר התפקיד בידי חבר הכנסת לשעבר), התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת צחי הנגבי; הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (ניפוק תרופות מאחורי פרגוד), התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת מאיר פרוש; הצעת חוק העונשין (תיקון – ביטול העבירה על העלבת עובד ציבור), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון וניצן הורוביץ; הצעת חוק העונשין (תיקון – ביטול העבירה על העלבת עובד ציבור), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אורית סטרוק ודב חנין; הצעת חוק החברות (תיקון – ייצוג הולם של בני שני המינים והאוכלוסייה הערבית במינוי דירקטור חיצוני), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת חנא סוייד, מוחמד ברכה, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק הורים וילדיהם, התשע"ד–2013, מאת חברת הכנסת עדי קול; הצעת חוק להקמת בית-משפט בעיר טייבה, התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים) (תיקון – יידוע זכויות חשודים), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אורית סטרוק, אברהם מיכאלי, יריב לוין, דוד צור,

ירדנה מלר-הורוביץ: ראובן ריבלין, דב ליפמן, דב חנין ורינה פרנקל; הצעת חוק גביית חוב מזונות מנכים (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – איסור הפליה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, זהבה גלאון, אילן גילאון, מיכל רוזין, ניצן הורוביץ, יפעת קריב, רינה פרנקל, פנינה תמנו-שטה, קארין אלהרר, רות קלדרון, סתיו שפיר, נחמן שי, משה מזרחי, מיכל בירן, איתן כבל, מרב מיכאלי, עמר בר-לב, חנא סוייד, דב חנין ומירי רגב; הצעת חוק הדיור המוגן (תיקון – הבטחת כספי הפיקדון), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן ודוד אזולאי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – מינוי מומחה לבריאות הציבור), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק חובת סימון אזהרה על מכשיר פולט קרינה, התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק להגבלת דמי שכירות בבתי מגורים (הוראת שעה), התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת אברהם מיכאלי; הצעת חוק הספקת חשמל (הוראת שעה) (תיקון – הארכת תוקף), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי, משה גפני וזבולון קלפה; הצעת חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים (תיקון – תשלום בשל פינוי באמצעות מסוק), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק רשות השידור (תיקון – פטור מתשלום אגרת הטלוויזיה לנכה ששיעור נכותו מעל 50%), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק שירותי תיירות (תיקון – מורה דרך מורשה), התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת אברהם מיכאלי; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – ריבית על יתרת זכות), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק טוס כחול-לבן, התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – איסור גביית עמלה בעסקה שבוצעה באמצעות האינטרנט), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, מירי רגב, זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין ועיסאווי פריג'; הצעת חוק הנפט (תיקון – פיקוח פרלמנטרי), התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת ראובן ריבלין;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – איסור הטעיה לגבי תוצרת מן החי), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, עמרם מצנע, ראובן ריבלין, מירי רגב, איתן כבל, דב ליפמן, ישראל חסון, זהבה גלאון, מרב מיכאלי, אחמד טיבי, נחמן שי ותמר זנדברג; הצעת חוק חובת דיווח, עדכון והתראה על קטעי דרך מסוכנים במכשיר ניווט לווייני, התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – ביטול עסקה בעניין רכישה של יחידות נופש ושינוי תנאי העסקה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק שירות המילואים, התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, עמר בר-לב, צחי הנגבי, שאול מופז, זהבה גלאון, מירי רגב, יצחק כהן, איתן כבל ואלעזר שטרן.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יוני שטבון, משולם נהרי ושמעון אוחיון בנושא: השבתות מוסדות החינוך ברחבי הארץ והשלכותיהן על ציבור ההורים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: כישלונה בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: הגירעונות העמוקים של קופות-החולים בישראל;

יולי יואל אדלשטיין: 5.

יולי יואל אדלשטיין: היותה ממשלה שתומכת ומקדמת חקיקה גזענית

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כרגיל, סדרת הצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן היא מטעם סיעת העבודה: כישלון הממשלה בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב לשינוי, המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: מי שתנמק את ההצעה היא חברת הכנסת סתיו שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

סתיו שפיר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני תשעה חודשים הושבעה הכנסת – וחברי הממשלה.

סתיו שפיר: עד עכשיו אולי היה מוקדם מדי לשפוט אותם, מוקדם מדי לבקר.

סתיו שפיר: אבל תשעה חודשים הם כבר תקופת היריון בריא, מספיק זמן כדי לאפות תינוק קטן בבטן, מספיק זמן כדי לבחון מה מצבו הבריאותי של הילד שהולידה לנו הממשלה החדשה שלנו.

סתיו שפיר: אם תשעה חודשים הם מספיק זמן כדי להביא ילד לעולם, נראה שהם גם זמן מספיק כדי לגבש תוכניות ולהראות אפילו קצה, התחלתי לפחות, של מימוש.

סתיו שפיר: השינויים שחברי הממשלה הבטיחו לפני הבחירות היו צריכים כבר להבשיל.

סתיו שפיר: לפי אותן תוכניות והבטחות היינו צריכים להרגיש אותם בכיס שלנו: ליהנות ממסים מופחתים, מתקציבי חינוך מוגברים, ממוצרי מזון מפוקחים, משכר דירה יציב.

סתיו שפיר: אבל אזרחי ישראל לא מרגישים שינוי.

סתיו שפיר: הדבר היחידי שמרביתם עדיין מרגישים זה מינוס הולך וגדל בבנק.

סתיו שפיר: הכול אותו דבר.

סתיו שפיר: במילים אחרות, התינוק הזה, שהממשלה החדשה הביאה לנו, דומה באופן מעורר חשש לתינוק של הממשלה הקודמת.

סתיו שפיר: מאות אלפי האנשים שצעדו אתנו ברחובות לפני שנתיים לא מבינים איך זה יכול להיות.

סתיו שפיר: איך יכול להיות שאחרי כל זה, וכבר כמעט שנה אחרי הבחירות, שום דבר לא קרה?

סתיו שפיר: הרי הממשלה הוחלפה, והססמאות הוחלפו, וחצי מחברי הכנסת התחלפו.

סתיו שפיר: איך ייתכן שהמצוקה היא אותה מצוקה?

סתיו שפיר: התחושה הזאת, שחוצה מחנות וחוצה מפלגות, היא בראש ובראשונה מסוכנת.

סתיו שפיר: היא מסוכנת כי בין אם בכוונה ובין אם לא, היא עלולה להוביל לייאוש.

סתיו שפיר: מיליוני האנשים שתמכו במחאה כי חשבו שתביא שינוי, עלולים להיכנע לרעיון הרסני שאולי אי-אפשר; שזהו דינם: לקרוא בעיתונים על יציבות הכלכלה הישראלית ועל חסינות המשק ואילו בתצהיר הבנק הפרטי שלהם לקרוא רק רצפים של אזהרות אדומות והתראות, להתפעל מהגרפים העולים ומשגשגים של נתניהו ולפיד ולדעת שהם בעצמם יראו גרפים עולים רק בחשבונות החשמל והמים שלהם.

סתיו שפיר: חברה דמוקרטית לא יכולה להתקיים מתוך ייאוש ומתוך תפיסה אזרחית של תבוסה פוליטית ידועה מראש.

סתיו שפיר: חברה דמוקרטית לא יכולה לשגשג אם היא לא מאמינה ביכולתו של הרוב השפוי להשפיע על בחירת מנהיגיו ועל בחירת דרכם, לקבוע את עתידה.

סתיו שפיר: אומרים שלישראלים לא אכפת יותר מפוליטיקה.

סתיו שפיר: אבל אל תשכחו שלפחות 540,000 איש הצביעו בבחירות האחרונות בהצבעת מחאה, נגד הפוליטיקה, בצורת הצבעה למפלגה החדשה, הלא-פוליטית כביכול, יש עתיד.

סתיו שפיר: המפלגה הזו נשבעה להם בקמפיין הבחירות שלה שהיא מפלגה של לא-פוליטיקאים, שמתכוונת לא לעשות פוליטיקה – רק להילחם יום-יום, כאזרחים מן השורה, למען מעמד הביניים.

סתיו שפיר: מחקר מעניין שפורסם בשבוע שעבר על אופיים של אותם מצביעי יש עתיד, של 540,000 האיש האלה, הוכיח לנו שלא הקמפיין לגיוס חרדים עמד בראש מעייניהם.

סתיו שפיר: הסיבה העיקרית להצבעתם הייתה רצונם לתמוך במעמד הביניים ולהביא לשינוי כיוון בחברה הישראלית.

סתיו שפיר: לא פחות מ-80% מהמצביעים האלה מתנגדים להטבות הכלכליות שניתנות למתנחלים.

סתיו שפיר: אגב, יותר מ-60% מהם גם תומכים בהסכם שלום, שכולל פינוי התנחלויות מבודדות ואפילו – בניגוד לעמדת יושב-ראש המפלגה הזאת – חלוקת ירושלים.

סתיו שפיר: הנתונים האלה מסבירים מדוע הרבה מאוד אנשים, 540,000, זה המינימום, מרגישים שבגדו בהם.

סתיו שפיר: איך הם אמורים להרגיש כשממשלת נתניהו משקיעה בתושבי השטחים כמעט 70% יותר מההשקעה שלה באזורים הכי מוכי מצוקה חברתית, בפריפריה שבתוך שטחי ישראל?

סתיו שפיר: רוצים את זה במספרים?

סתיו שפיר: ההשקעה השנתית בתושב ממוצע ביהודה ושומרון עומדת על 3,269 שקל, ואילו באזרח ישראלי ממוצע – 1,931 שקל בלבד.

סתיו שפיר: איך הם אמורים, המצביעים מלאי התקווה האלה, להרגיש אחרת אם ההבטחות שהבטיחו להם על דאגה למעמד הביניים וחתירה לשינוי מסתיימות חמש דקות אחרי הבחירות, בצורה של כריתת הברית בין מפלגת מעמד הביניים לבין מפלגת המאחזים הבלתי-חוקיים?

סתיו שפיר: ליש עתיד אין שום דרך לשנות את העתיד כל עוד הם תקועים באותה הסירה עם מפלגה שהאידיאולוגיה, המדיניות והרעיונות שלה תקועים עמוק, עמוק, עמוק, בעבר – מפלגת הבית היהודי.

סתיו שפיר: כל עוד הכסף שיאיר לפיד קיצץ מהישיבות של ש"ס עובר עכשיו באופן שיטתי לישיבות הסדר, כל עוד כל החוקים האזרחיים שנועדו לקדם הפרדה בין דת ומדינה מסונדלים ברגע האחרון באמצעות זכות הווטו של בנט, כל עוד התקדמות במשא-ומתן עם הפלסטינים תלויה ביחסים בין שר השיכון למתנחלים, המצביעים שלו, בחברון – שום שינוי לא יכול להתממש.

סתיו שפיר: החיבור של לפיד ובנט הוא לא חיבור טבעי.

סתיו שפיר: הוא לא גוש חוסם שנועד לנטרל את החרדים או לנטרל את השמאל, הוא גוש חוסם שינוי.

סתיו שפיר: לא יעזור כל הרצון הטוב שבעולם, לפיד לא יכול לממש את ההבטחות שלו לבוחריו; לא בהרכב הממשלה הנוכחי.

סתיו שפיר: אפילו אנשי ימין מנוסים מבינים היום את מה שלפיד מסרב בכל כוחו להבין, את הסכנה שבשילוב הזרועות עם הבית היהודי.

סתיו שפיר: שמעו ציטוט: "הדבר היחיד שמעניין את האנשים האלה זה השטחים״.

סתיו שפיר: זה לא אני אמרתי, זה גם לא הגיע מפיהם של חברי כנסת מהשמאל, אלא דווקא מפיו של נסיך הימין דן מרידור.

סתיו שפיר: במתקפה על שרי הליכוד הוא אמר ממש לא מזמן, במילים פשוטות, כך: ״דברים כמו דמוקרטיה, זכויות אדם, שוויון – זה פשוט לא קיים אצלם".

סתיו שפיר: המדיניות של ממשלת נתניהו השלישית לא שונה מזו של ממשלת נתניהו השנייה, וזו הסיבה שלא השתנה פה שום דבר.

סתיו שפיר: לא כי אי-אפשר – אלא כי פשוט לא רוצים.

סתיו שפיר: אני חוזרת: לא כי אי-אפשר אלא כי הם לא רוצים.

סתיו שפיר: חברי הממשלה אולי התחלפו אבל המדיניות לא השתנתה במילימטר.

סתיו שפיר: אפשר לראות את זה בכל החלטה שהממשלה מקבלת, מהקטנה ביותר לגדולה ביותר.

סתיו שפיר: רק השבוע שעבר סיפק עשרות דוגמאות לכך:

סתיו שפיר: שבוע שבו קבינט הדיור הלאומי אישר תוכנית שאפילו מגבשיה בעצמם מודים שבמקרה הטוב, אולי בעוד עשור נראה איזה שינוי.

סתיו שפיר: במקביל אליה מקודמות תוכניות נוספות ממשרדי הממשלה השונים, שמעבר לעובדה שאף אחת מהן לא נועדה לחיות בשלום עם התוכנית האחרת, הן גם לא מכילות את שילוש המילים החיוני שלמענו יצאנו לרחובות: דיור בר-השגה.

סתיו שפיר: הסיכוי שבתוכניות האלה יציפו את השוק בדירות בגדלים משתנים לתמהילים חברתיים משתנים, במחירים יציבים, הוא לא רק קלוש, הוא פשוט מצריך נס.

סתיו שפיר: ומובן שבינתיים, כל החסמים הביורוקרטיים שהממשלה כביכול מנסה להיפטר מהם בדרך לפתרונות הדיור האלה לא מפריעים לה לאשר עוד בנייה בהתנחלויות, בשפע, בלי גבולות דיפלומטיים, כלכליים או ביטחוניים.

סתיו שפיר: שם, משום מה, הכול זז.

סתיו שפיר: אז איפה השינוי?

סתיו שפיר: איפה העתיד?

סתיו שפיר: כל מי שצעד אתנו ברחוב וצעק צדק חברתי ביקש דבר אחד פשוט – שיתייחסו לכסף שלנו בצורה הוגנת, בכבוד.

סתיו שפיר: אני עומדת כאן היום ואני מתביישת להסתכל לאנשים האלה בעיניים כשאני יודעת באיזה זלזול מתייחסים לכסף שלהם.

סתיו שפיר: אני מתביישת בקלות שבה מוותרים לחברות הענק על מס שהן הבטיחו לשלם ומתגאים בזה שהצלחנו לקושש איזה רבע אחוז.

סתיו שפיר: אני מתביישת בסדר העדיפויות הקלוקל שנשאר בתקציב המדינה האחרון שאושר ומבטיח כי המצוקה של מיליוני האזרחים היא כאן כדי להישאר.

סתיו שפיר: אני מתביישת בקלות שבה מאושרים באותו תקציב שינויים שמונעים מהסדרים פוליטיים, חשוכים, סודיים, שמאחוריהם רק אמת אחת: יש כסף.

סתיו שפיר: יש כסף, יש מלא כסף.

סתיו שפיר: הוא פשוט לא הולך לכיס של רבים מאזרחי ישראל שמשלמים אותו במסים; הוא הולך לקבוצות קטנות ואינטרסנטיות שיש לממשלה הזאת הרצון להתחבב עליהן.

סתיו שפיר: הוא לא הולך להיכן שרוב אזרחי ישראל היו רוצים לראות אותו הולך.

סתיו שפיר: אני יושבת בוועדת הכספים ורואה כמה קל לאשר העברות של מאות מיליונים מדי שבוע, כשרוב חברי הכנסת אפילו לא יודעים מה הם מאשרים; כמה קל לזרוק ככה עוד 14 מיליון שקלים למינהלת הזהות היהודית, שאף אחד לא יודע מה היא עושה ואיזו זהות יהודית היא מקדמת; כמה קל לאשר פיצוי של 36 מיליון רק בשבוע שעבר על הקפאת בנייה שהסתיימה לפני ארבע שנים, ולזרוק פה עוד קצת לגרעינים התורניים, עוד קצת שם לישיבות ההסדר.

סתיו שפיר: כמה פשוט.

סתיו שפיר: כמה קל להמשיך ולאשר עשרות הבטחות בשווי של מאות מיליונים שמשום מה לא נכללו בספר התקציב כשזה הובא לאישור.

סתיו שפיר: אני מתביישת כשאני רואה מה עושים עם כספי המסים של אזרחי ישראל.

סתיו שפיר: רק בחודש האחרון – כמה דוגמאות: אישרנו 315 מיליון שקלים לבניית כיתות לימוד ולשיפוץ כיתות קיימות בחינוך ההתיישבותי, 14 מיליון שקל למשרד הביטחון לתקצוב ישיבות הסדר; 4.8 מיליון שקל למימון מענקי פרישה לעובדים של המועצות הדתיות; 8 מיליון להטסה של מסתננים.

סתיו שפיר: הרבה מאוד סכומים.

סתיו שפיר: אפשר להגיד שחלקם מוצדקים, חלקם לא מוצדקים, אבל איפה הפיקוח עליהם?

סתיו שפיר: איפה רואים אותם?

סתיו שפיר: למה זה לא היה ידוע בזמן הגשת התקציב?

סתיו שפיר: למה זה לא בתוך בסיס התקציב?

סתיו שפיר: מה אתם מסתירים?

סתיו שפיר: 2 מיליארד שקלים כאלה מונחים על השולחן בוועדת הכספים מדי שבוע, זזים ומוזזים לכל עבר בלי שאזרחי ישראל יוכלו לדעת מה עלה בגורלם, 2 מיליארד שקלים שמתייחסים אליהם בזלזול, כלאחר יד.

סתיו שפיר: אני מתביישת בזלזול הזה.

סתיו שפיר: אני רוצה להישיר מבט אל המיליונים שצעקו לצדק חברתי ולהבטיח להם שהשינוי קרוב, שאפשר אחרת.

סתיו שפיר: אני רוצה להסתכל על הילד שהממשלה הזאת הולידה אחרי תשעה חודשים ולדעת שיש לו עתיד טוב יותר.

סתיו שפיר: אני רוצה לראות בו משהו אחר.

סתיו שפיר: הילד הזה לא היה אמור להביא רק שפה חדשה וסטטוסים חדשים בפייסבוק; הוא היה אמור להביא רוח חדשה.

סתיו שפיר: צריך להבדיל: לא מדובר בשינוי בטרמינולוגיה, מדובר בשינוי מדיניות.

סתיו שפיר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון הבאה היא של סיעת קדימה: הפערים בחברה והכישלון המדיני.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת שאול מופז, שאני גם מזמין אותו לנמק את הצעת האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן, על שתי ההצעות האלה ישיב סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – שתי הצעות אי-אמון שעליהן ישיב סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, שר הביטחון, חברי חברי הכנסת, מכובדי כולם, אין לנו אמון בממשלה הזאת ואין לנו אמון בדרכה.

שאול מופז: המצב המדיני והחברתי בישראל מחריף, ואני אומר זאת בצער.

שאול מופז: נכשלתם.

שאול מופז: זה כישלון של דרך, זה כישלון בתוצאה, זו פגיעה קשה במדינת ישראל ואזרחיה.

שאול מופז: לפני יממה, אדוני היושב-ראש, חתמו מעצמות המערב על הסכם ביניים עם איראן, הסכם שמשאיר את איראן כמדינת סף גרעינית.

שאול מופז: היה טוב יותר אם לא היה הסכם ביניים, והיה נכון להגיע להסכם סופי על-פי עקרונותיה של מדינת ישראל.

שאול מופז: הטיעונים של מדינת ישראל בסוגיית תוכנית הגרעין האיראנית נכונים, אך הדרך להשגתם שגויה.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, זה חודשים רבים אני מתריע כי עימות חזיתי עם ארצות-הברית לא ישיג תוצאה חיובית, אבל ראש הממשלה התעקש ללכת בדרך שגויה זו במקום ב"בתחבולות תעשה לך מלחמה".

שאול מופז: זו דרך ללא תחכום וללא תבונה.

שאול מופז: במקום לנהל דיפלומטיה שקטה, לבוא עם תוכנית ישראלית, לשתף את ידידינו בעולם להשפיע על המשא-ומתן, נקלענו לבידוד מדיני ולתוצאה מוגמרת שנכפתה עלינו.

שאול מופז: איראן הגיעה למצב של מדינת סף גרעינית במשמרת שלך, אדוני ראש הממשלה.

שאול מופז: משבר עם ארצות-הברית וקריאת תיגר כנגד ארצות-הברית אינם ערובה לביטחונה של מדינת ישראל.

שאול מופז: זעקות שבר ונבואות זעם אינן תוכנית עבודה.

שאול מופז: אסור היה להפוך את ארצות-הברית, הידידה החשובה ביותר והשותפה האסטרטגית שלנו, לאויב.

שאול מופז: היא לא כזאת, וזה גורם לנו נזק – נזק מדיני ונזק אסטרטגי.

שאול מופז: אדוני ראש הממשלה, לא הצלחת להשפיע על הסכם הביניים, אבל כעת יש לך זמן להשפיע על הסכם הקבע.

שאול מופז: תשב עם ידידינו האמריקנים בדיפלומטיה שקטה, שתף אותם ועשה עמם מהלכים משותפים על מנת שהסכם הקבע בפירוק איראן מתוכנית הגרעין הצבאית יוגשם.

שאול מופז: זאת, בלי לאבד את התמיכה והלגיטימציה של ארצות-הברית, כי מדינת ישראל איננה יכולה להרשות לעצמה להיות חשופה לאיום הגרעיני ואיננה יכולה להרשות לעצמה לאבד את בת-בריתה החשובה ביותר בעולם.

שאול מופז: אדוני ראש הממשלה, אם לא יתוקנו המהלכים עם ארצות-הברית והמערב, אם לא נקבע יחד אתם את הקווים האדומים, ההסכם הסופי עם איראן עלול להיות גרוע יותר.

שאול מופז: כל ממשלה בישראל הייתה רוצה להגיע להסכם אחר, וכדי להגיע לכך הייתה פועלת בדרך אחרת.

שאול מופז: בצד הנושא האיראני עומד תהליך המשא-ומתן עם הפלסטינים.

שאול מופז: גם כאן, אדוני ראש הממשלה, הדרך רצופה טעויות.

שאול מופז: במקום שנוביל את המשא-ומתן, הובילו אותנו, כפו עלינו; כפו עלינו ועוד היד נטויה אם לא ניזום.

שאול מופז: נגררנו לוויתורים קשים ואנחנו משלמים מחיר כבד – מחירו של הקיפאון במשא-ומתן בשנים האחרונות.

שאול מופז: לא אחת שמעתי את ראש הממשלה אומר שלא יהיו תנאים מוקדמים; והיו ויש תנאים מוקדמים: ישראל שחררה עשרות אסירים עם דם על הידיים, וממשלת ישראל צפויה לשחרר עוד עשרות רוצחים נוספים, גם מקרב ערביי ישראל, תוך פגיעה קשה בריבונות הישראלית.

שאול מופז: כך, במו ידיכם, שחקתם את ההרתעה הישראלית וחיזקתם את הטרור.

שאול מופז: הדרך שבה הממשלה מנהלת את המשא-ומתן עם הפלסטינים מובילה למחדל מדיני.

שאול מופז: הרי ברור שלא יהיה תוך חודשים ספורים הסדר קבע לפתרון הסכסוך בינינו לבין הפלסטינים.

שאול מופז: מדוע שוב להגיע לרגע שבו ייכפה עלינו הסדר רע?

שאול מופז: אם הממשלה לא תשנה את הדרך ניקלע למסלול מסוכן מאוד, ועוד עלולים לכפות עלינו הסדר, ואז כבר יהיה מאוחר מדי.

שאול מופז: אוסיף ואומר, אדוני היושב-ראש, שהמדיניות השגויה לא פסחה גם על הנושאים החברתיים.

שאול מופז: פה הכישלון המר ביותר.

שאול מופז: גל הפיטורים מתרחב, המשק נכנס להאטה, הפערים החברתיים מתעצמים.

שאול מופז: קיצצתם בקצבאות, העליתם את מס ערך מוסף.

שאול מופז: בינואר עלולה לחול עלייה של אחוזים נוספים במס הכנסה.

שאול מופז: יש בארץ משפחות בלי בית, חיילים רעבים וילדים רעבים.

שאול מופז: דוח העוני, אדוני היושב-ראש, של הביטוח הלאומי עתיד להתפרסם בקרוב, וכבר כעת ידוע שאחד מכל שלושה ילדים בישראל הוא עני.

שאול מופז: אני חוזר, אחד מכל שלושה ילדים בישראל של 2013 הוא ילד עני.

שאול מופז: בחודשים האחרונים כבר אירעו חמישה מקרים שבהם אנשים קשי-יום ניסו להצית את עצמם על רקע חוסר יכולת להתמודד עם מצבם הכלכלי.

שאול מופז: אזרחים סובלים והממשלה שותקת, לא מניעה תהליכים לסגירת הפערים ולהוצאת אזרחי ישראל מהעוני.

שאול מופז: בדוח האחרון של ה-OECD ישראל במקום הראשון בדירוג העוני מבין כל המדינות.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, במושב הקודם אני חשפתי את רזרבות הענק בסך 13.1 מיליארד שקלים שהממשלה מסתירה ממשלם המסים.

שאול מופז: הממשלה מחזיקה 24 מיליארד, שהם 3%.

שאול מופז: בנוסף ל-3% הללו ול-24 מיליארד יש עוד 13.1 מיליארד שקל שאיש לא יודע למה הם מיועדים.

שאול מופז: עד היום הממשלה לא החזירה תשובה לציבור מה נעשה ומה ייעשה עם הכסף הזה.

שאול מופז: שאלתם: איפה הכסף?

שאול מופז: שם הכסף – ברזרבות הענק.

שאול מופז: משם צריך לקחת את הכסף הזה ולתקן את קלקולי הממשלה בתחום החברתי.

שאול מופז: על כל אלו אנו מגישים את הצעת האי-אמון.

שאול מופז: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שאול מופז, שהציג את הצעת האי-אמון מטעם סיעת קדימה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת אופיר אקוניס, להשיב על הצעות האי-אמון מטעם סיעות העבודה וקדימה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני רואה שהנציגה מטעם סיעת העבודה לא נמצאת.

אופיר אקוניס: לכן, ברשותך, אדוני, אני אעבור מייד לתשובה אליך, חבר הכנסת שאול מופז, על הצעתה של סיעת קדימה.

אופיר אקוניס: אדוני, אני מקווה ומאמין שאין חולק בבית הזה על העובדה שההסכם עם איראן הוא הסכם רע לעולם החופשי.

באסל גטאס: יש חולקים.

אופיר אקוניס: אני מקווה ומאמין שלמרות חילוקי דעות פוליטיים – – –

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: אני מקווה ומאמין שלמרות חילוקי דעות פוליטיים בבית הזה, גם רוב חברי הכנסת חושבים כך.

מסעוד גנאים: רוב?

אופיר אקוניס: אדוני, יש – – –

עפו אגבאריה: אבל לא רוב העולם.

אופיר אקוניס: אני לא מדבר בשם העולם, אני מדבר בשם הממשלה.

אופיר אקוניס: אני מאמין שבבית הזה רוב החברים, ולא אמרתי "כל" – הרי אני יודע לדבר בעברית די טובה.

אופיר אקוניס: אם הייתי אומר "כל", הייתי אומר "כל".

אופיר אקוניס: אמרתי "רוב", כי אני מאמין שרוב החברים חושבים שזה הסכם רע לעולם החופשי.

אופיר אקוניס: אין לי כל צל של ספק שאתם ודאי חושבים שהוא יותר טוב, משום שהאיראנים ניצחו בינתיים, בינתיים, – –

עפו אגבאריה: השלום – – –

אופיר אקוניס: – – משום שיש, אדוני היושב-ראש, עוד חצי שנה לקיים מקצה שיפורים – כחצי שנה שבה יוכל העולם המערבי, החופשי, להביא לכך שהסכם הקבע יהיה שונה מהסכם הביניים, כלומר שתהיה בו בלימה מוחלטת של היכולת האיראנית להגיע לפצצה גרעינית.

אופיר אקוניס: הסכם ז'נבה, אדוני שר הביטחון, איננו עושה זאת.

אופיר אקוניס: נקווה שהסכם הקבע כן יעשה זאת.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מופז, שמעתי את התייחסותך לעניין היחסים עם ארצות-הברית של אמריקה.

אופיר אקוניס: הקשר עם ארצות-הברית נשמר, והוא הדוק.

אופיר אקוניס: כיוון שאתם לא מאמינים לנו – אדוני היושב-ראש, האופוזיציה איננה מאמינה לדברי הממשלה – אני חושב שבעניין הזה מספיק לראות ולשמוע את דבריו של דן שפירו, שגריר ארצות-הברית בישראל, שאמר אתמול בעניין הזה דברים מאוד ברורים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מופז, אתה גם התייחסת לנושא המשא-ומתן עם הפלסטינים.

אופיר אקוניס: קודם כול, הייתי מציע: זו הזדמנות טובה.

אופיר אקוניס: הסכם ז'נבה הוא הזדמנות טובה לעולם כולו, וודאי לחלקים בציבוריות הישראלית, לרדת, תרשה לי לומר, מהאיוולת – אם להשתמש במילים פרלמנטריות – שבקישור שבין הנושא הפלסטיני לנושא האיראני.

אופיר אקוניס: אין ולא היה קשר ולא צריך להיות קשר בין שני הדברים, וכל ניסיון לקשור בין שני הדברים הוא טעות במקרה הטוב וזדון במקרה הרע.

אופיר אקוניס: אתה גם מציע הצעות איך לנהל משא-ומתן עם הפלסטינים.

אופיר אקוניס: הרי נדמה לי שרק לפני שמונה שנים, חבר הכנסת מופז, אתה היית שר הביטחון של ממשלה שעשתה את אחת השגיאות הקשות ביותר ביחסים שבינינו לבין שכנינו הפלסטינים, ואתה היית מהתומכים הנלהבים של תוכנית ההתנתקות.

אופיר אקוניס: אז, בסדר, השתכנענו – או הבית הזה, אני לא הייתי חבר בו – – –

מיקי רוזנטל: גם ראש הממשלה תמך.

אופיר אקוניס: הוויכוח הזה – כמה עוד אפשר לחזור אליו?

מיקי רוזנטל: זאת האמת, זאת האמת, מה לעשות.

עפו אגבאריה: – – – אם הוא חוזר על זה – – –

אופיר אקוניס: אם אינני טועה, אתה, חבר הכנסת ריבלין, היית יושב-ראש הבית הזה, וברוב קולות, לצערנו – ולא נספר על הסיבות לקולות – הבית הזה הכריע בטעות.

אופיר אקוניס: הוא בעצם אימץ את הקונספציה השגויה של נסיגה מוחלטת לקווי 4 ביוני 67' מתוך איזו תפיסה שנסיגה ישראלית מוחלטת לקווי 67' תביא את השלום והשלום יפרוץ באזורנו.

אופיר אקוניס: התוצאה הייתה – – –

עפו אגבאריה: מה הבעיה?

עפו אגבאריה: תכבוש.

עפו אגבאריה: יש לכם את הכוח.

עפו אגבאריה: תכבוש.

אופיר אקוניס: התוצאה הייתה טילים ורקטות על ערי ישראל, מאשקלון, באר-שבע ושדרות בדרום ועד תל-אביב בצפון.

אופיר אקוניס: זה היה הניסיון המר והנמהר של חזרה מוחלטת לקווי 67' וניהול משא-ומתן – אגב, לא היה שם בכלל ניהול משא-ומתן.

אופיר אקוניס: פשוט נסוגותם.

אופיר אקוניס: אפילו לא דנתם בזה.

אופיר אקוניס: לא דרשתם כלום מהצד השני, שום דבר.

אופיר אקוניס: איזה מין סגנון זה?

אופיר אקוניס: אז כאשר אתה, חבר הכנסת מופז, בא בשם סיעתך, סיעת קדימה, להטיף לנו על ניהול משא-ומתן, הייתי אומר קצת להיזכר מדי פעם בכישלון הצעד שלכם.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אגבאריה, אילולא המבצע הצבאי המזהיר "עמוד ענן" – ונדמה לי שהוא הסתיים השבוע לפני שנה; כן, זה היה לקראת סוף השבוע האחרון של חודש נובמבר – מאז, ברוך השם, למעט טפטוף קטן פה ושם, ניסיון התגרות – – –

עפו אגבאריה: אז למנוע את הטפטוף.

עפו אגבאריה: מה הבעיה?

עפו אגבאריה: תכבוש.

אופיר אקוניס: יושב כאן שר הביטחון.

עפו אגבאריה: עם פצצת אטום.

אופיר אקוניס: אתה רואה שכל פעם כשמנסים לטפטף, מקבלים על הראש.

עפו אגבאריה: מפריע לך עזה?

עפו אגבאריה: מה אתה?

אופיר אקוניס: הרי המדיניות הזאת השתנתה.

אופיר אקוניס: בכל פעם שמנסים לטפטף, חוטפים על הראש.

עפו אגבאריה: זו קטנוניות להגיד על עזה – – –

אופיר אקוניס: בוודאי.

אופיר אקוניס: אין ספק.

אופיר אקוניס: טילים על תל-אביב – זו קטנוניות; טילים על שדרות – זה קטנוניות; טילים על באר-שבע – זו קטנוניות.

עפו אגבאריה: – – – אתם הרבה יותר גדולים.

עפו אגבאריה: תכבוש.

עפו אגבאריה: תכבוש.

אופיר אקוניס: נדמה לי שנורו טילים על ירושלים.

אופיר אקוניס: טילים על ירושלים הם גם קטנוניות?

עפו אגבאריה: תגיד עכשיו – – – לכנסת שאתה הולך לכבוש את עזה שוב פעם.

עפו אגבאריה: תגיד.

אופיר אקוניס: אני לא אגיד.

אופיר אקוניס: אני אגיד מה שאני רוצה להגיד, ואני לא אגיד מה שאני לא רוצה להגיד.

עפו אגבאריה: למה?

עפו אגבאריה: אתה חזק.

עפו אגבאריה: אתה מספיק חזק.

עפו אגבאריה: מספיק חזק.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, כפי שאמרנו פעמים רבות מעל הדוכן הזה בשם הממשלה, ידיה של ישראל מושטות לשלום.

אופיר אקוניס: ישראל רוצה שלום, אבל ישראל לא תהיה פראיירית.

אופיר אקוניס: לא ייתכן שלום ללא קבלה של כמה אמיתות שלא ניתן להשיג שלום בלעדיהן.

אופיר אקוניס: בראש ובראשונה, אנחנו רואים את העקביות שבסירוב הפלסטיני להכיר בישראל כמדינת הלאום של העם היהודי.

אופיר אקוניס: אמרנו זאת בעבר, ואני מוכן להגיד את זה כל שבוע: לא יהיה שלום בלי שהפלסטינים יכירו בישראל מדינת הלאום של העם היהודי.

אופיר אקוניס: ירושלים השלמה והמאוחדת היא בירתו של העם היהודי.

אופיר אקוניס: והבנייה, אדוני, היא אמיתה נוספת שכדאי להתמודד אתה, או לפחות להתחיל לעשות זאת, חבר הכנסת מופז.

אופיר אקוניס: הבנייה ביהודה ושומרון איננה, לא הייתה ולא תהיה המכשול לשלום.

אופיר אקוניס: אם יש מכשול לשלום, חבר הכנסת מופז, הרי הוא שכנינו הפלסטינים, ודאי לא ישראל.

אופיר אקוניס: אני מבקש מהכנסת לדחות את ההצעות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לסגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצעת האי-אמון הבאה, והיא מטעם הסיעות יהדות התורה ומרצ: הגירעונות העמוקים של קופות-החולים בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: לרשות אדוני עד עשר דקות.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, המצב של קופות-החולים – אגב, גם בתי-החולים, אבל כרגע אני רוצה להתמקד בקופות-החולים – הוא הכי קשה ממה שאני זוכר, אף שהייתי בתפקיד קודם.

יעקב ליצמן: המצב היום הוא שיש גירעון של 2 מיליארד שקל לקופות-החולים, והממשלה, בעקבות תמיכות, מכסה 1.1 מיליארד, ונשאר כל שנה – נשארים חובות של 900 מיליון שקל לקופות-החולים.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר אקוניס, מה קרה?

יעקב ליצמן: הגירעון המצטבר הוא מהשנים 2008–2011.

יעקב ליצמן: נוצרו גם עליות שכר שאנחנו יודעים, במיוחד הסכמי שכר עם הרופאים.

יעקב ליצמן: מחיר יום אשפוז עלה.

יעקב ליצמן: אני יודע, אני מכיר אותך, אדוני סגן שר האוצר, שעומד לענות לי; הדבר הראשון שאתה תגיד לי: אבל היית שם.

מיקי לוי: אז אולי – – –

יעקב ליצמן: אני מכיר את התשובות שלך, כי זה עולה כל שבוע, ואותו דבר.

יעקב ליצמן: תתפלא מה אני הולך להגיד לך.

יעקב ליצמן: אם היה גם לי שר אוצר ממפלגתי והייתי מקבל 3 מיליארד שקל, לא היו שום חובות לקופות-החולים, על אחריותי; כי משרד הבריאות בתקופה הנוכחית קיבל.

יעקב ליצמן: אגב, כל שרי יש עתיד קיבלו: גם חינוך, גם רווחה וגם בריאות.

יעקב ליצמן: איך אומרים?

יעקב ליצמן: לבריאות.

יעקב ליצמן: אבל אם הייתי מקבל, דבר ראשון הייתי – כי אם קופות-החולים נפגעות, בתי-חולים נפגעים, כי 42% מהתשלומים באים מקופות-החולים, ולכן, אם בקופות-חולים לא מתפקדים, בתי-חולים לא מתפקדים.

יעקב ליצמן: מכאן, מה שקורה ל"הדסה" בירושלים קרוב מאוד.

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: כי יש חובות, לא משלמים.

יעקב ליצמן: אתה יודע שיש שתי קופות-חולים שבכלל לא משלמות על אשפוז?

יעקב ליצמן: האם ידוע לך?

מיקי לוי: אני מצפה ממך שתדע למה "הדסה" נקלע למצב הזה.

יעקב ליצמן: אני יודע, אני יודע.

יעקב ליצמן: אתה רוצה שאני אגיד לך את זה?

יעקב ליצמן: אני אגיד לך את זה: קודם כול, חלק גדול ממה שקרה באמריקה – הפסידו כסף; אבל חלק לא קטן בגלל מה שקורה כאן בעלויות.

יעקב ליצמן: מה שאמרתי: שכר ועלויות אשפוז, דמי אשפוז.

יעקב ליצמן: אני יודע, בדקתי את זה.

יעקב ליצמן: אז נכון שאתה יכול להגיד: מ-300 מיליון שקל – אני לא יודע, נדמה לי שיש לו מיליארד שקל, אבל – – –

מיקי לוי: – – –

קריאה: – – –

יעקב ליצמן: אז נניח ששם הוא הפסיד 150 מיליון דולר.

יעקב ליצמן: 150 מיליון דולר, לפי חשבוני, זה 400 מיליון שקל.

יעקב ליצמן: מיליארד השקל איפה הם?

יעקב ליצמן: מאיפה זה מגיע?

יעקב ליצמן: ואתה יודע שירושלים, בלי בית-חולים "הדסה" אין בתי-חולים, אין רפואה.

יעקב ליצמן: "שערי צדק" עושה עבודה נפלאה, אבל צריך עוד בית-חולים.

יעקב ליצמן: אני לא מדבר על המחקר, אני לא מדבר על רפואה.

יעקב ליצמן: כל זה נובע כשהממשלה, וגם אמרתי כסגן שר – לא מכניסה את היד לכיס להביא לקופות-החולים ולבתי-החולים כסף.

יעקב ליצמן: לא יעזור לאף אחד, היא תצטרך להביא כסף חדש.

יעקב ליצמן: לצערי, כפי שציינתי קודם, אם הייתי סגן שר, אני בטוח שהייתי משקיע חלק גדול מהכסף לתיקון המצב של קופות-החולים.

יעקב ליצמן: הסכם סל הבריאות של האוצר – יש חסר מצטבר של 3%.

יעקב ליצמן: הממשלה רוצה לתת פיצוי, אבל זה לא מספיק.

יעקב ליצמן: עכשיו, הנושא של הפיצוי על הגידול הדמוגרפי – האוצר מכיר רק ב-1.2%, אבל הגידול הדמוגרפי הוא 2.3%, ועל הפער הזה לא משלמים להם.

יעקב ליצמן: אז זה גם חלק גדול מהגירעון.

יעקב ליצמן: אף פעם – זה קרה ב-2008, אולי קרה אפילו לפני כן, שהחובות והגירעונות של קופות-החולים היו אפס, ומאז זה רק גדל והולך כל שנה.

יעקב ליצמן: וכל שנה סותמים את החור כאן – פורץ חור מהצד השני, חייבים לסגור את זה שם, וזה מביא גירעונות מיוחדים שלא היו אף פעם בבתי-החולים הממשלתיים.

יעקב ליצמן: עכשיו, בתי-חולים ממשלתיים לפחות מקבלים משהו מהממשלה כפיצוי.

יעקב ליצמן: כיסוי גירעונות, עושים להם תקציב, מכירים להם – כל שנה עושים אתם תקציב ביחד.

יעקב ליצמן: בתי-חולים ציבוריים כמו "הדסה", לניאדו, "מעייני הישועה", "שערי צדק", כמובן – כל בתי-החולים האלה לא מקבלים את הפיצוי.

יעקב ליצמן: אז עד שהם לא משלמים שכר – אין כסף, אין מה לשלם.

יעקב ליצמן: פתאום יש משבר?

יעקב ליצמן: פתאום כולם מתעוררים.

יעקב ליצמן: יושב כאן חבר הכנסת רובי ריבלין – אני יודע כמה השקעת, אדוני, לעזור ל"הדסה" לקבל את התקציב שחסר להם, ואני עדיין לא יודע מאיפה הם יקבלו את הכסף הגדול שחסר להם.

ראובן ריבלין: – – – האוצר באמת עוזר.

יעקב ליצמן: אנחנו מקווים לשמוע בשורה ממנו.

יעקב ליצמן: אני לא בטוח.

יעקב ליצמן: לא נראה לי.

יעקב ליצמן: מה שאני אומר, זה דבר אחד ברור – שהממשלה תצטרך לתת את הדעת, כי לא תיתנו ליפול, לא לקופות-החולים ולא לבתי-החולים.

יעקב ליצמן: בלי "הדסה" אין בתי-חולים בירושלים.

יעקב ליצמן: זה היה פעם הפנינה, העיקר.

יעקב ליצמן: הם נכנסו לבניין חדש, גם זה הביא קצת עלויות.

יעקב ליצמן: בסדר גמור, אז מה?

יעקב ליצמן: אתה הראשון, כסגן שר, שצריך לבקש שכל בתי-החולים ייראו כמו בית-החולים הזה.

יעקב ליצמן: אנחנו מתחרים עם העולם – הרי זה מה שרציתם.

יעקב ליצמן: אבל אתם לא נותנים פיתוח; אני יודע מה שאני אומר.

יעקב ליצמן: אני קיבלתי פיתוח לבתי-חולים רק כשהיה משבר ה"סקאדים", כשהייתי צריך מיגון.

יעקב ליצמן: אחרת לא מקבלים; מקבלים תקציב קטן מאוד, אני יודע בדיוק מה מקבלים.

יעקב ליצמן: ומעבר לכך, אני רוצה לחזור לקופות-החולים.

יעקב ליצמן: קופות-החולים – ההתייקרות של המחירים, התורים שמתארכים כי אין כסף – אין להן כסף להגדיל את כמות הרופאים.

יעקב ליצמן: אני הייתי צריך גם להתייחס לנושא של רופאים בכלל, אבל בואו נשאיר את זה.

יעקב ליצמן: נדמה לי שיש לי הצעה לסדר-היום השבוע בנושא הרפואה, אז נשאיר חלק מהדברים לשם, אבל בעניין קופות-החולים, אם אתם לא תתעוררו זה ייכנס למשבר כפי שהיה לפני שבע שנים, שהייתם צריכים לשלם הרבה הרבה כסף.

יעקב ליצמן: לכן, אדוני, אני רוצה לפנות לממשלה ולהגיד: א.

יעקב ליצמן: אין לי אמון בממשלה.

יעקב ליצמן: זה חידוש מרענן – – –

ראובן ריבלין: דרמטי.

יעקב ליצמן: דרמטי.

יעקב ליצמן: אני מקווה שכלי התקשורת הקליטו אותי; ב.

יעקב ליצמן: הממשלה תצטרך, הייתי רוצה לשמוע – חבל, למה שרת הבריאות לא עונה לי על האי-אמון?

יעקב ליצמן: אני לא יודע, אבל אשמח אם סגן שר האוצר יוכל להגיד לי מה משרד הבריאות עשה עם 3 מיליארד שקל שהוא קיבל תוספת השנה, וזה חשוב מאוד.

יעקב ליצמן: אז מכל הסיבות האלה – א.

יעקב ליצמן: אני מציע להצביע אי-אמון בממשלה.

יעקב ליצמן: יש לי הרבה סיבות אחרות, כידוע לך: תקציב הישיבות, קצבאות ילדים, מעמד הביניים שאתם פה הורגים, הרס הדת.

יעקב ליצמן: אין בית שלא פגעתם בו ושאתם לא הורסים אותו.

יעקב ליצמן: אני מקווה, בעזרת השם, שבקרוב מאוד אתם תכונו "אופוזיציה".

יעקב ליצמן: אני יכול להגיד לכם מניסיון אישי: זה מצוין.

מיקי לוי: אז תישאר שם.

מיקי לוי: תישאר שם.

יעקב ליצמן: לא, לא.

יעקב ליצמן: אגב, אני אומר לך מייד – כן, כן, אני לא נכנס לקואליציה.

יעקב ליצמן: שני דברים: זה שאמרתי לך שלעבור לאופוזיציה – זה לא אומר שאני נכנס, לא.

יעקב ליצמן: בקואליציה כזו צריך להתבייש.

יעקב ליצמן: לכן אני אומר: רבותי, אני מציע אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ליצמן.

יולי יואל אדלשטיין: הוא נימק, כאמור, הצעת אי-אמון מטעם סיעות יהדות התורה ומרצ.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת יצחק כהן לנמק הצעת אי-אמון מטעם סיעת ש"ס: ישראל במקום הראשון בין המדינות המפותחות בממדי העוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, עוני זה דבר נורא.

יצחק כהן: עוני זה דבר שחברה לא יכולה לסבול.

יצחק כהן: חברה לא יכולה להתקיים כשיש בה כאלה נתונים, די מזעזעים.

יצחק כהן: ציינת את הדוח של ה-OECD.

יצחק כהן: שיעור העוני בישראל הוא הגבוה ביותר בין הכלכלות המפותחות.

יצחק כהן: פערי ההכנסה בישראל הם בין הגבוהים ביותר ב-34 המדינות בארגון.

יצחק כהן: האי-שוויון בעולם המפותח ממשיך לטפס כתוצאה ממשבר כלכלי, כשהאוכלוסיות החלשות נפגעות במיוחד, והחזקות – הכי פחות.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, שיעור העוני שבישראל הוא הגבוה ביותר, כפי שציינת, בין 34 הכלכלות המפותחות.

יצחק כהן: לפי נתונים מעודכנים שפורסמו במאי 2013, ישראל ממשיכה להיות אחת המדינות בעלות האי-שוויון הגדול ביותר בהכנסות.

יצחק כהן: נרשם בה שינוי מדד ג'יני לאי-שוויון בצורה חריפה ביותר.

יצחק כהן: בתקופה זו גדל העוני בקרב ילדים וצעירים בשיעור הרביעי בגודלו בין מדינות ה-OECD.

יצחק כהן: קצת נתונים כדי לסבר את האוזן – בישראל 442,000 משפחות עניות.

יצחק כהן: חברה כל כך קטנה לא יכולה לסבול כזאת כמות, כזאת מאסה של משפחות עניות – –

עפו אגבאריה: – – –

יצחק כהן: – – שבהן 1,838,600 נפשות, חברי חבר הכנסת איציק וקנין, ומהן 860,900 ילדים.

יצחק כהן: בין היתר, לנוכח הגידול באוכלוסייה, מספר המשפחות העניות גדל ב-2%; הנפשות העניות – ב-3.7%; הילדים העניים – ב-2.8%.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אם מישהו פה מעלה על הדעת שחברה יכולה להמשיך להתקיים עם כאלה נתונים, הוא חי באשליות.

יצחק כהן: אדוני שר הביטחון, האיום האיראני, יכול להיות שהוא איום ברקע.

יצחק כהן: יכול להיות שהוא יקרה, יכול להיות שלא יקרה; נקווה שלא יקרה.

יצחק כהן: אבל הפיגוע הזה זה פיגוע שפגע בלב-לבה של האוכלוסייה בישראל.

יצחק כהן: הוא עלול למוטט את מדינת ישראל.

יצחק כהן: ומה עושים שרי הממשלה, אדוני היושב-ראש?

יצחק כהן: אפשר לעשות מאזן של שמונה חודשים?

יצחק כהן: כשמנכ"ל הביטוח הלאומי מזהיר אותם ואומר להם – אני אביא את הציטוט: במדיניות שלכם, שיעור הילדים העניים יגדל ב-6%, מה שאומר עוד 50,000 ילדים מתחת לקו העוני.

יצחק כהן: את מישהו פה זה ריגש?

יצחק כהן: זה ריגש מישהו בממשלה?

יצחק כהן: לא.

יצחק כהן: התשובה היא לא.

יצחק כהן: הם ממשיכים להתעמר בילדים האלה, ממשיכים להתעמר במשפחות האלה.

יצחק כהן: מנכ"ל הביטוח הלאומי, פרופסור שלמה מור-יוסף, דיווח כי הקיצוץ בקצבאות הילדים צפוי להגדיל את מספר המשפחות מתחת לקו העוני, ובפרט את מספר הילדים העניים.

יצחק כהן: לדבריו, הקיצוץ המסתמן – רק הוא כבר בוצע, באכזריות, באבחת גרזן, בלי להניד עפעף.

יצחק כהן: כן, אדוני היושב-ראש, זה פיגוע אמיתי.

יצחק כהן: ונשאל את עצמנו: אולי בממשלה באמת מוטרדים?

יצחק כהן: אולי שר האוצר באמת חושב שזה עלול לסכן את קיומה של החברה הישראלית?

יצחק כהן: לי יש בעיה, אדוני היושב-ראש, שידידי מיקי לוי הולך לענות לי, כי אני לא יכול לתקוף אותו.

יצחק כהן: מיקי לוי גדל כמו אותם ילדים עניים.

יצחק כהן: הוא גדל בפחונים, והוא ישן "רַאס וּדַנְבַּה".

יצחק כהן: אתה יודע מה זה "רַאס וּדַנְבַּה"?

יצחק כהן: זה ראש וזנב.

יצחק כהן: תסביר לו מה זה, מיקי.

יצחק כהן: לי קשה להתמודד בנושאים האלה מול – למה אתם לא שולחים את שר האוצר של תל-אביב, של מדינת גדרה–חדרה, שהגבולות שלה מסתיימים איפשהו בין הרצלייה לחולון?

יצחק כהן: למה אתם לא שולחים אותו?

יצחק כהן: למה שולחים אותך?

יצחק כהן: אתה כואב את כאבם של הילדים האלה, אני בטוח; אתה יודע מה הם מרגישים, אני בטוח; חשת את זה על בשרך, זה צרוב אצלך בתודעה, אני בטוח.

יצחק כהן: למה לא שולחים את הדור השני של אותם אריסטוקרטים – שזה מעניין אותם כמו שמעניין.

יצחק כהן: אדוני, הציבור בישראל מוטרד.

יצחק כהן: סקר שערך הממ"מ – וזו גם הזדמנות לשבח את היחידה הזאת, יחידת המחקר של הכנסת – סקר דעת קהל קובע: 89% מהנשאלים תולים את הסיבות להרעה במצבם הכלכלי ביוקר המחיה; 49% – שינויים בצורכי המשפחה; 42% – כמעט 50% – שינויים בהכנסה; 44% – שינויים בהתנהלות הכלכלית; 31% – שינויים במסים, בהטבות ובקצבאות.

יצחק כהן: זה לא יטריד – לא את שר האוצר.

יצחק כהן: את הסגן שלו כן זה יטריד.

יצחק כהן: לא את שר האוצר ולא את שר התמ"ת, האחים.

יצחק כהן: אדוני, מצוקת הדיור.

יצחק כהן: יש פה איזה מחקר מעניין.

יצחק כהן: ואם אני לא אסלח לכם, אם אני לא אסלח לכם, החיבור – האחים האלה – שהביא אותנו – או אותי בכל אופן, כן – לנקוט עמדות שאני תכף אפרט אותן פה, על זה אני לא אסלח לכם: על הרדיפה אחרי בחורי הישיבה לשוויון בנטל, כשהחבורה הזאת מייצרת את הנטל.

יצחק כהן: זו חוצפה לייצר נטל ולרוץ אחרי בחורי ישיבות עם סנקציות פליליות – שיבואו לשוויון בנטל שהם מייצרים.

יצחק כהן: זו מציאות הזויה, ועל זה אני לא אסלח לכם – על זה שאני הולך לומר פה נתונים שלעולם לא הייתי אומר אותם, אבל אני הולך לומר אותם, אם כבר מדברים על הדיור הציבורי.

יצחק כהן: הפערים בהתחלות בנייה בשטחים לעומת מדינת ישראל – לעומת המדינה, סליחה.

יצחק כהן: ההשקעה מעבר לקו הירוק לעומת חיסול הדיור הציבורי.

יצחק כהן: סילוקן של ערי הפריפריה ממפת העדיפות הלאומית לטובת התנחלויות מבודדות, אי-גביית דמי חכירה בהתנחלויות, מסך ערפל שמפזר משרד השיכון, והעלות העצומה של ההטבות לדיור למשלם המסים – בשטחים, כמובן, לא בתוך הקו הירוק.

יצחק כהן: מספר שיא של התחלות בנייה.

יצחק כהן: אחת הסיבות המרכזיות למצוקת הדיור בישראל היא קצב בנייה אטי להחריד באזורי הביקוש.

יצחק כהן: גם שנתיים וחצי אחרי פרוץ המחאה החברתית הנתונים לא מעודדים.

יצחק כהן: רק לפני כמה חודשים פרסמה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה דוח שלפיו מספר התחלות הבנייה בישראל ברבעון הראשון של 2013 צנח ב-3.4% לעומת הרבעון האחרון של 2012.

יצחק כהן: לעומת זאת – ותדעו לכם, כשמפלים ציבור מול ציבור, זה לא מחזיק מעמד בשום חברה בעולם, ובטח לא בישראל.

יצחק כהן: לא יחזיק מעמד.

יצחק כהן: באזור יהודה ושומרון – שם משום מה אין חסמים, ואין בעיות עם קבלנים, ואין מעצורים תכנוניים – זינק מספר התחלות הבנייה בלא פחות מ-176%.

יצחק כהן: זאת, בלי לכלול אפילו את היקף הבנייה הבלתי-חוקית.

יצחק כהן: רק לפני חודש התפרסמו נתונים שמעידים על תנופת בנייה משמעותית של 24,000 דירות, במיוחד בהתנחלויות שנמצאות מחוץ לגושי ההתיישבות ולא ייכללו בשטחי ישראל בשום הסכם, בשום קונסנזוס בין-לאומי.

יצחק כהן: בכל זאת, דווקא הם זוכים לתמיכה כספית שוטפת ונדיבה, מקניית המבנים וכו' וכו' – אני לא אקריא את הכול.

יצחק כהן: במיליארדים.

יצחק כהן: אני לא אקריא את הכול, כי זה מקומם.

יצחק כהן: במקביל, קיימת בישראל קבוצה גדלה והולכת של אנשים שומרי חוק שממתינים יותר מעשור לדיור ציבורי.

יצחק כהן: החטא היחיד שלהם הוא שהם חיים בתוך גבולות המדינה.

יצחק כהן: רשימת ההמתנה הזאת הגיעה השנה לשיאים היסטוריים.

יצחק כהן: היא מכילה עשרות אלפי ישראלים שעוד רגע מושלכים עם משפחותיהם לחיות על ספסל ברחוב.

יצחק כהן: בעוד שהממוצע במערב עומד על 51.3 דירות דיור ציבורי על כל 1,000 אזרחים, בישראל הוא עומד על 0.039 – נתון מגוחך, שמציב אותנו בשורה אחת עם מדינות העולם השלישי.

יצחק כהן: כעת, עם חוק הדיור הציבורי החדש של שר האוצר, לפיד השני, ואריאל, אורי אריאל הראשון, הממשלה מתכוונת לחסל סופית אפילו את המלאי הקטן של דירות מוזנחות ומתפוררות שעוד נותר.

יצחק כהן: איך הגענו למצב שבו מדינת ישראל, ומשרד השיכון בראשה, מזרימה ביד אחת תקציבים גדולים לסוג אחד של אזרחים, ובאותו זמן מסלקת בידה השנייה אלפי משפחות לחיות ברחוב תחת התירוץ השקרי שאין כסף לדאוג להם, למרות שהם קיבלו ירושה משר האוצר הקודם שהלוואי על כל שר אוצר שייכנס לתפקידו, אחרי ששר האוצר לפיד יעזוב את תפקידו, שיקבל את אותה ירושה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

יצחק כהן: אני מסיים.

יצחק כהן: אני מסיים.

יצחק כהן: מפת העדיפות הלאומית, אדוני – ואני מסיים: יישובי הפריפריה בחוץ, התנחלויות מבודדות בפנים.

יצחק כהן: אתם רוצים – תכניסו.

יצחק כהן: למה הוצאתם את היישובים?

יצחק כהן: מפת העדיפות הלאומית שאישרה הממשלה בתחילת אוגוסט כוללת מספר שיא של התנחלויות – 90.

יצחק כהן: חצי מ-20 היישובים החדשים שהוספו למפה נמצאים מעבר לקו הירוק.

יצחק כהן: חלקם, כמו ברוכין, רחלים, סנסנה, הוקמו בכלל כיישובים וכו' – נמצאים מחוץ לגושי ההתיישבות.

יצחק כהן: כדי להכניס את ההתנחלויות לתוך מפת העדיפות סילקו ממנה ערים שסובלות ממצוקה חברתית קשה, כמו קריית-גת, קריית-מלאכי.

יצחק כהן: זאת, למרות שהמצב הסוציו-אקונומי שם דורש תמיכה ממשלתית.

יצחק כהן: כשמסתכלים על הנתונים החברתיים ברור שקיימת פה אפליה שהבסיס שלה פוליטי.

יצחק כהן: בקריית-מלאכי, למשל, יש 11.6% אבטלה והשכר הממוצע שם עומד על 5,900 שקל.

יצחק כהן: בהתנחלות גבע-בנימין, שהצליחה להשתחל איכשהו למפת העדיפות הלאומית, יש רק 3.3% אבטלה – הרבה פחות מהממוצע הארצי.

יצחק כהן: אני יכול עוד ועוד לפרט.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי רובי ריבלין, כבוד השר, לא יעלה על הדעת האפליות שאתם עושים בין ציבור לציבור בתוך מדינת ישראל.

יצחק כהן: אתם רודפים את הציבור החרדי עד חורמה; מטילים על לומדי תורה סנקציות פליליות; קיצצתם את קצבאות הילדים למצב שהם רעבים ללחם.

יצחק כהן: יש לי פה הנתונים, פשוט אין לי זמן.

יצחק כהן: הגיע למצב שפתחתם לה את המקרר, מיקי, וזרקתם את התכולה של המקרר לפח.

יצחק כהן: למה?

יצחק כהן: סתם ככה.

יצחק כהן: זה לא נתן לכם שום benefit כלכלי, אני אומר לך.

יצחק כהן: הפוך.

יצחק כהן: זה גם לא עומס כלכלי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: לפיכך אני מבקש להביע אי-אמון בממשלה ולבחור באריה דרעי לראש ממשלה.

יצחק כהן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת יצחק כהן, שהציג ונימק הצעת אי-אמון מטעם סיעת ש"ס.

יחיאל חיליק בר: אני מתכבד להזמין את סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי, להשיב על הצעות האי-אמון מטעם הסיעות יהדות התורה, מרצ וש"ס.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבקש להשיב על שתי הצעות האי-אמון.

מיקי לוי: איני יכול לפתוח בלי להזכיר את דב לאוטמן, זכרו לברכה, שהלך ביום שבת לעולמו.

מיקי לוי: רבות דובר עליו בימים האחרונים, אבל הוא באמת הדוגמה לתעשיין הישראלי, הציוני, שכולנו היינו רוצים לראות בכלכלה שלנו, כזה שמשתמש בהונו ובכישוריו למען כלל החברה בישראל.

מיקי לוי: רוחו של דב מהווה מגדלור של כוח ואופטימיות למען כולנו, אותה הרוח שלא נפלה גם כשחלה במחלה הקשה של ניוון שרירים.

מיקי לוי: וכפי שכולנו זכינו לראות, למרות נכותו הוא המשיך לקדם במרץ את המיזמים החינוכיים שהקים ופיתח עד יומו האחרון.

מיקי לוי: אני מבקש לשלוח תנחומים למשפחת לאוטמן.

מיקי לוי: יהי זכרו ברוך.

מיקי לוי: כמו כן, במעבר חד, אני רוצה לברך – וצר לי שרק ידידי חבר הכנסת מזרחי מצוי באולם – אני רוצה לברך את היושב-ראש הנבחר החדש שלך במפלגת העבודה, חבר הכנסת בוז'י הרצוג, על היבחרו בפריימריז ליושב-ראש מפלגת העבודה.

מיקי לוי: גם את זה צריך להגיד.

מיקי לוי: מזל טוב ובהצלחה.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, באשר להצעות האי-אמון לגבי קופות-החולים, ראשית אציין כי בדוחות ה-OECD שיבחו רבות את מערכת הרפואה הקהילתית במדינת ישראל.

מיקי לוי: אני מודה שזה שייך כמובן לתקופה שלך, ואני מכבד את זה, אבל יש איפכא מסתברא: אי-אפשר לקבל רק טוב.

מיקי לוי: ואין עוררין על כך שבמדינת ישראל קיימת מערכת בריאות קהילתית מן הטובות בעולם.

מיקי לוי: באמת, הדוחות משבחים את קופות-החולים בתקופת הממשלה הקודמת.

מיקי לוי: כמו כן, על אף התשבחות הרבות, ממשלת ישראל לא שקטה על שמריה, ובהסכם התקציבי לשנים 2013–2014 קופות-החולים קיבלו תוספת תקציבית משמעותית במטרה להמשיך ולשמור על האיכות הגבוהה של מערכת הבריאות בישראל.

מיקי לוי: עלות סל שירותי הבריאות שבאחריות קופות-החולים עומדת בשנת 2013 על כ-36.5 מיליארד שקל.

מיקי לוי: בהתאם לנוהג במערכת הבריאות בשנים האחרונות, ובמטרה לאפשר לקופות-החולים ודאות בקשר לתקציבן ולאפשר תכנון ארוך טווח, אישרה הממשלה במאי 2013 סיכום תלת-שנתי בין שרי הבריאות והאוצר הנוגע לעדכון עלות סל שירותי הבריאות לשנים 2014–2016.

מיקי לוי: בהתאם לסיכום בין השרים הקצתה הממשלה סכום של 300 מיליון ש"ח בשנה עבור תוספת טכנולוגיות ושירותים בסל שירותי הבריאות.

יעקב ליצמן: אדוני שר האוצר, מאין הם יודעים – – –

מיקי לוי: רק חוקקת, זה לא יצא לדרך.

מיקי לוי: בנוסף, אושר מודל חדש למדד יוקר הבריאות, כך שמקורות קופות-החולים במסגרת מדד יוקר הבריאות החדש אמורים לגדול בעשרות מיליוני שקלים לשנה, כל שנה.

מיקי לוי: עדכון זה נועד לשקף נכונה את התאמת הוצאות הקופות להכנסת הקופות.

מיקי לוי: בנוסף, הממשלה אישרה כי בכל אחת מהשנים 2014–2016 תינתן לקופות-החולים תוספת עבור גידול האוכלוסייה והזדקנותה בשיעור של 1.5% בשנת 2014 – גם לזה נתנו תשומת לבנו – 1.55% בשנת 2015 ו-1.6% בשנת 2016.

מיקי לוי: ביחס לשיעור גידול שהיה נהוג בשנים 2011–2013, שעמד על 1.2%בממוצע, כאן אנחנו מראים גידול.

מיקי לוי: מעבר לאמור לעיל החליטה הממשלה על היקף תמיכות בקופות-החולים בסכום של 205 מיליון ש"ח בכל אחת מהשנים לצורך פיתוח שירותים רפואיים בקהילה ותחליפי אשפוז בקהילה, וכן עבור עמידה של קופות-החולים ביעדי איכות נוספים.

מיקי לוי: בהתאם לאמור, סך התוספות התקציביות שהקצתה הממשלה עבור תוספות שירותים, טכנולוגיות, גידול האוכלוסייה והזדקנותה ותמיכות לצורך פיתוח שירותים רפואיים ויעדי איכות בקופות-החולים – בשנים 2014–2016 תוספת זו תעמוד על למעלה מ-3 מיליארד שקל, הרב ליצמן, חבר הכנסת ליצמן, ולא כפי שטענת.

מיקי לוי: 3 מיליארד שקל ב-2014–2016.

יעקב ליצמן: אני יכול להגיד לך שזה לא יהיה.

מיקי לוי: אז תבדוק.

מיקי לוי: חבר הכנסת ליצמן, אני באמת מחזיק ממך איש חכם, בעל ניסיון.

מיקי לוי: האם אתה באמת מאמין שהבעיות נוצרו בשמונה חודשים?

מיקי לוי: צר לי שאני עולה כל פעם מחדש ושואל אתכם את השאלות הקשות האלה.

מיקי לוי: הרי התשובה ברורה מאליה: לא.

יעקב ליצמן: – – –

מיקי לוי: מאז כוננה הממשלה הזאת, חבר הכנסת ליצמן, יש תוספת של כ-3 מיליארד שקלים, רב-שנתית, עד 2016.

מיקי לוי: ללמדך שגם שרת הבריאות, תשומת לבה הייתה נתונה לשירותים הקהילתיים, לקופות-החולים.

מיקי לוי: ועוד מילה אחת, כי אתה בוודאי יודע, כסגן שר הבריאות לשעבר, שחלק מהבעיות של "הדסה עין-כרם", שקרוב ללבי אולי יותר מאשר ללב כל ירושלמי אחר, כי אני חוויתי ארבע שנים של קשר יומיומי כמעט בתקופת הפיגועים, וידעתי מה זה הקמת חדר הטראומה שם וכמה אלפי ירושלמים בית-החולים הזה הציל ממוות, כך שנפשי יוצאת אליו, ובזה לא יהיה אפשר להאשים אותי, ואני פועל רבות יחד עם ידידי, חברי, חבר הכנסת רובי ריבלין, שאני נותן לו הרבה כבוד בעניין הזה, כדי להגיש סיוע ל"הדסה עין-כרם".

מיקי לוי: אבל כשהבור התקציבי שם הוא 1.3 מיליארד שקל, וההסכמים לקבלת שירותי רפואה בין "הדסה עין-כרם" לבין קופות-החולים שהיו בזמנך, שהביאו לחלק מהבור התקציבי – כי עבור ניתוח ב"הדסה עין-כרם" לא משלמים את ערך העלות, כתוצאה מתחרות פרועה, את הערך האמיתי של עלות ניתוח או יום אשפוז, וזה חלק ניכר מהבעיות של "הדסה עין-כרם", ואנחנו נתקן את זה.

ראובן ריבלין: הצענו להוציא אותם – – – אבל הם לנו כדי שלא תהיה פריצה.

מיקי לוי: נכון.

מיקי לוי: באשר להצעת האי-אמון של סיעות ש"ס, חבר הכנסת ידידי יצחק כהן, הרי יש לי באמת הערכה אישית אליך, גם אגיד את זה אלף פעם, על ההכוונה ועל החפיפה בכניסתי לתפקיד, אבל הרי בכל שבוע אני נותר עוד פעם המום, עוד פעם ועוד פעם, מן – –

יעקב מרגי: שמונה חודשים.

מיקי לוי: – – מן, באמת, באמת, באמת הצביעות, וצר לי שאני אומר את זה דווקא לך, שבעצם העלאת האי-אמון בנושא הזה.

מיקי לוי: התרחבות הפערים בין עשירים ועניים לא קרתה בשמונה החודשים האחרונים – – –

יעקב מרגי: לא, לא שמונה חודשים.

יצחק כהן: לא, לא, תתחיל לרדת, מיקי.

מיקי לוי: לא קרתה בשמונה חודשים.

יצחק כהן: מיקי, תתחיל לרדת, אתם פשוט העליתם את זה עוד פעם.

מיקי לוי: דקה.

מיקי לוי: עבר תקציב, יש תוכניות, אני מייד אפרט לך, הרי אתה יודע את זה.

יצחק כהן: מיקי, קצבאות – – –

מיקי לוי: וזה לא יעזור לכם שאתם נזעקים לעניין הזה, אבל – – –

יצחק כהן: המצב טוב, אין עניים פה.

יצחק כהן: קצבאות הילדים לא הגדילו ב-50,000 עניים.

מיקי לוי: אני אענה גם על זה.

יצחק כהן: הביטוח הלאומי טועה.

מיקי לוי: הפערים בין עשירים לעניים – –

יעקב ליצמן: – – –

מיקי לוי: – – לא קרו בשמונה החודשים האחרונים, הם תוצאה – – –

יעקב ליצמן: – – –

מיקי לוי: – – – הם תוצאה של הזנחה חברתית ומשקית של שנים רבות, ואתם יודעים את זה.

יעקב מרגי: נכון.

מיקי לוי: פעמים רבות חזרנו ואמרנו שהדרך לסגור את הפערים הללו עוברת בהכנסת אוכלוסיות נוספות לשוק העבודה ובהוזלת יוקר המחיה, שעליהן אנחנו עובדים.

מיקי לוי: הנתונים – – –

יעקב מרגי: איך עובדים – – –

מיקי לוי: הנתונים לא משקרים והם מראים כי תחולת העוני בקרב משפחות שאין להן מפרנס – – –

אילן גילאון: – – –

מיקי לוי: תחולת העוני בקרב משפחות שאין להן מפרנס עומדת על 70.7% – –

יעקב ליצמן: – – –

מיקי לוי: – – משפחות בעלות מפרנס אחד – 25.9%, ואילו במשפחות בעלות שני מפרנסים או יותר עומדים ממש על 4.6%, ולאלה אנחנו רוצים בהחלט לעזור, כי שניהם יוצאים לעבודה.

מיקי לוי: לפיכך אתם יכולים להבין כי שילובם של שני בני-הזוג בתעסוקה במשרה מלאה הוא הפתרון שאליו אנחנו חותרים, כי אין פתרון אחר מלבד עבודה, בין היתר באמצעות תוכניות שונות כמו זו של "יוצאים לעבודה"; כל זאת בשילוב מלחמה בלתי מתפשרת ביוקר המחיה באמצעות כלים שונים, כגון חוק הריכוזיות, הורדת מכסים ופתיחת עוד ועוד שווקים לתחרות, בדומה לרפורמת שמים פתוחים שהעברנו.

מיקי לוי: חברי חבר הכנסת יצחק כהן, אין שום רדיפה, אני אומר את זה פעם עשירית מעל הדוכן הזה, אין שום רדיפה, אין שום רדיפה, הנה, בפעם השלישית, ואין שום שנאה למגזר כזה או אחר.

מיקי לוי: אל תדביקו את זה לנו.

מיקי לוי: ואין שום רדיפה וסנקציות פליליות נגד בחורי ישיבה – – –

יעקב ליצמן: – – – כמה חברי כנסת שיושבים כאן – – –

מיקי לוי: אין שום רדיפה וסנקציות פליליות כנגד בחורי ישיבה והציבור החרדי.

מיקי לוי: החוק, סוף-סוף אחרי 65 שנה, יהיה שווה לכולם: לבן שלי, לבן שלכם, לילדים של כולנו – – –

יעקב ליצמן: איפה שר האוצר שלכם?

יעקב ליצמן: איפה שר האוצר שלכם?

מיקי לוי: – – – של כולנו החוק יהיה שווה.

מיקי לוי: כמו שהחוק יתייחס לילדים שלי הוא יתייחס גם לילדים שלכם, ולכן אין שום רדיפה.

מיקי לוי: יש חוק במדינת ישראל, מדינת ישראל היא מדינת חוק, וככה ננהג.

מיקי לוי: וחבר הכנסת ידידי, עוד פעם, יצחק כהן, אתם הצבעתם בעד מכירת דירות בדיור הציבורי, ואני שואל, היכן כספי המכירה?

מיקי לוי: מדוע – – –

יצחק כהן: בסוכנות היהודית.

מיקי לוי: איציק ידידי, מדוע – –

יצחק כהן: בסוכנות.

יצחק כהן: – – –

מיקי לוי: – – לא דאגתם לרכוש דירות חדשות לדיור הציבורי?

מיקי לוי: מדוע?

יצחק כהן: אני אענה לך, מיקי.

יצחק כהן: הכסף הלך לסוכנות היהודית, 2.4 מיליארד שקל בלי שום סיבה.

יצחק כהן: אני נלחמתי בזה, תמשיך את העבודה, בבקשה.

מיקי לוי: ידידי יצחק כהן – –

יצחק כהן: תבקש – – –

מיקי לוי: – – נראה שהמלחמה לבדה אינה מספיקה.

מיקי לוי: העובדה הנכונה לעכשיו – אין מספיק דירות בדיור הציבורי וגם אין כסף לרכוש דירות נוספות עבור הדיור הציבורי.

מיקי לוי: אילו לא הייתה מתבצעת המכירה, היום יכולנו להתבשם בדירות באזורי הביקוש או באזורים הנוספים ולענות על הביקושים הנוספים, וחבל שכך היה.

מיקי לוי: כל ההסברים: אני לא הצבעתי, אני התנגדתי – – –

ראובן ריבלין: מדיניות האוצר על כל מרכיביה הייתה תמיד שהמדינה לא צריכה להיות בעלת דיור ציבורי.

מיקי לוי: בסדר.

ראובן ריבלין: זאת שגיאה חמורה, אבל – – –

יצחק כהן: – – – רובי, אבל לא להחזיר את הכסף לסוכנות.

ראובן ריבלין: למרות שיבוא היום בערב, הוא עוד מטיל אשמה על השוק.

מיקי לוי: לא, אני רק אומר, ציינתי עובדות, חבר הכנסת רובי.

ראובן ריבלין: העובדות נכונות.

מיקי לוי: זהו.

מיקי לוי: ואמרתי עוד הפעם, אני מתנצל בשמי, בשם סיעתי, אין שום רדיפה וחד וחלק העניין הזה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסכם ולומר כי בשני המקרים הצעת האי-אמון אומרת על המציעים יותר ממה שהיא אומרת על הממשלה, שהרי הרב ליצמן היה סגן שר הבריאות בפועל מטעם יהדות התורה, וביחד עם סיעת ש"ס הם ישבו בכל ממשלות ישראל ב-30 – – –

יעקב ליצמן: – – – עם שר האוצר היום.

מיקי לוי: – – – ב-30 השנים האחרונות בתפקידי מפתח, כפי שחזרתי ואמרתי בלי סוף בחודשים האחרונים.

מיקי לוי: לכן, אם הם רוצים לבוא בטענות על גירעונות קופות-החולים שעכשיו תיקנו אותם, והצגתי כאן תוכנית רב-שנתית של 3 מיליארד שקל עד סוף 2016, אני אומר, אם הם רוצים לבוא בטענות על גירעונות קופות-החולים או על ממדי העוני, שיתכבדו נא ויסתכלו במראה.

מיקי לוי: לפיכך, אדוני היושב-ראש, אני מבקש מן הכנסת לדחות את הצעות האי-אמון.

מיקי לוי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, נכבדי סגן שר האוצר.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעבור להצעת האי-אמון החמישית: ממשלה שתומכת ומקדמת חקיקה גזענית, מטעם בל"ד, רע"ם-תע"ל-מד"ע וחד"ש.

יחיאל חיליק בר: תציג את ההצעה, תנמק אותה חברת הכנסת חנין זועבי, וישיב לה סגן שר המקשר בין הכנסת לממשלה אופיר אקוניס.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

חנין זועבי: תודה.

יחיאל חיליק בר: יש לך עשר דקות.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי הכנסת, חברות הכנסת, חלק ניכר ממצעם של חברי הכנסת הערבים בכנסת הוא לנסות ולשכנע את הכנסת לא לאשר חוקים גזעניים למיניהם, למשל חוקים שנותנים לגיטימציה להפקעת אדמות מהערבים: חוק פראוור, חוק הפקעת אדמות, חוקי אפרטהייד, חוק של ועדות קבלה שמונע מהאזרחים הערבים של המדינה לגור על יותר מ-80% מהארץ, מהשטח של המדינה, מהשטח של המולדת שלנו; חוקי נאמנות למיניהם: חוק התורמים למדינה שכל מטרתו היא לתת עוד יותר פריבילגיות לאלה שמוצאים את עצמם חלק מהזהות של המדינה, ושהפלסטיני, האזרח הערבי אף פעם לא יכול, גם אם הוא מנסה מסיבות פוליטיות, מוסריות, היסטוריות, להרגיש חלק מהמדינה, חלק מהגדרת המדינה לעצמה, חלק מהמדיניות של המדינה.

חנין זועבי: אז בכנסת הזאת לא מכירים את המושג הזה של צדק.

חנין זועבי: אף פעם לא יכולים להיתקל בה בחוק, למשל, לא עולה בדעתנו אפילו, לא עולה בדעת חברי הכנסת להיתקל בחוק שמחזיר אדמות לערבים, חוק שנוגע לחלוקה יותר צודקת של הקרקע – לא בבית-ספרנו, לא במקום הזה, לא בכנסת הזאת.

חנין זועבי: תעלו על דעתכם כל נושא שהוא – חלוקת המים בין החקלאים הערבים לבין החקלאים היהודים.

חנין זועבי: לכן אני חושבת, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כמו שאנחנו אומרים יום-יום ופעם אחרי פעם, מדיניות וערכים של שוויון הם ערכים ומדיניות שהם זרים לכנסת.

חנין זועבי: ואנחנו – אני מרגישה את עצמי ואני חושבת שאני גם מדברת בשם רוב חברי הכנסת הערבים אם לא כולם – אנחנו מרגישים שאנחנו צריכים לשלם יום-יום על העובדה שאנחנו לא יהודים.

חנין זועבי: אנחנו ערבים, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

חנין זועבי: המדינה מברכת את הממשלות בעולם על החלטתן לקדם חוקים נגד גזענות, נכון, ונגד הכחשת השואה – ואני בעד – כאשר יום-יום היא מכחישה את הקיום שלי.

חנין זועבי: אם הכחשת השואה היא גזענות, אז גם הכחשת הקיום שלי היא גזענות.

חנין זועבי: ההיגיון של חוק הנאמנות, למשל, לא היה מתקיים לולא הכחשת הזהות שלי; ההיגיון של חוק פראוור לא היה מתקיים ללא הכחשת הבעלות שלי על הקרקע; ההיגיון של חוק התרומה למדינה, חוק התורמים למדינה, לא היה מתקיים לולא הכחשת הקשר שלי עם המולדת שלי.

חנין זועבי: קשר שהוא לא צריך, דרך אגב, את תיווכה של מדינת ישראל – יש לי קשר ישיר, היסטורי, עם המולדת שלי.

חנין זועבי: חוק התורמים, חבר הכנסת אקוניס ואדוני היושב-ראש, גם מכחיש את יחס המדינה אלי.

חנין זועבי: ואני לא משרתת בגלל שאני בכלל לא מרגישה שאני שייכת לזהותה של המדינה כפי שהמדינה החליטה על הגדרתה ועל הזהות שלה.

משה זלמן פייגלין: למה את – – –

חנין זועבי: המדינה החליטה שהיא מגדירה את עצמה בתור מדינה יהודית, ואני לא יהודייה.

חנין זועבי: זה כל כך פשוט, זה היגיון כל כך פשוט: אם היא מדינת היהודים ואני לא יהודייה – אז משמע הדבר שהיא לא המדינה שלי.

חנין זועבי: אז את מי בדיוק צריכים להעניש במשוואה הזאת?

חנין זועבי: את מי צריכים להעניש – – –

משה זלמן פייגלין: – – –

חנין זועבי: אני – אתה לא בר-שיח אתי, חבר הכנסת פייגלין, מה לעשות.

משה זלמן פייגלין: אבל את חברה בפרלמנט – – – שאת מכחישה אותו.

חנין זועבי: עכשיו, את מי צריך להעניש במשוואה הזאת של הגדרת המדינה ושל תחושת והרגשת ומציאות – זה לא רק הרגשה – מציאות היא השייכות שלי להגדרתה של המדינה, את מי צריכים להעניש, אותי או את המדינה?

חנין זועבי: המדינה, אותה מדינה שרודפת אחרי 5% מהשטח של הנגב, שזה האחוז שאנחנו טוענים שהוא האדמות שלנו, אדמות שלוקחות משטח הנגב 5% – והמדינה רוצה לרדוף אחרי ה-5% האלה, לא בגלל שחסר, שהשטח חסר, לא בגלל שחסרה קרקע וחסרות אדמות לבנות וליישב יהודים, אלא בגלל שרוצים, המטרה היא להפקיע את האדמות האלה מהערבים.

חנין זועבי: עכשיו, ואני חוזרת, בחוק התורמים למדינה רוצים, חבר הכנסת אקוניס, לתת פריבילגיות לאלה שמשרתים בצבא, נכון?

חנין זועבי: אבל עוד יש להם הפריבילגיות האלה, לאלה שמשרתים בצבא כבר יש הפריבילגיה של שייכות, הפריבילגיה של סולידריות.

חנין זועבי: הם משרתים בצבא בגלל שהם מרגישים סולידריות עם העם.

חנין זועבי: עם איזה עם אני צריכה או יכולה להרגיש סולידריות?

חנין זועבי: הם משרתים בצבא בגלל שהם מרגישים שייכים.

חנין זועבי: עִם איזו מדינה בדיוק אני יכולה – לא רוצה – יכולה להרגיש שאני שייכת?

חנין זועבי: אז אני לא רואה את השירות בצבא בתור חובה, לא רק בתור חובה.

חנין זועבי: הנקודה המרכזית של אלה שמשרתים בצבא היא שיש להם הזכות והפריבילגיות שאין לי: אני לא יכולה, והמדינה לא נתנה לי שום אפשרות ושום סיכוי לפריבילגיה של סולידריות ושייכות.

חנין זועבי: אז חוק התורמים למדינה כבר רוצה לעשות עוול אתי פעמיים ולהפלות נגדי פעמיים.

חנין זועבי: אני רוצה שאתה תבין אותי ולא – אדוני, אני יכולה כבר עכשיו לנחש את התגובה שלך ואת השיח שלך ואת הנאום שלך, אבל, ברשותך – –

אופיר אקוניס: – – – אני שמח.

חנין זועבי: – – תקשיב להיגיון הזה.

חנין זועבי: ומאותם טעמים ומאותן סיבות אנחנו גם מתנגדים לשירות האזרחי, שהוא גם סוג נגזר מהשירות הצבאי, ובעינינו אין הבדל.

חנין זועבי: זה מבטא, העמדה שלנו לגבי השירות מבטאת את יחס המדינה אלינו.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, אני יודעת שחברי הכנסת לא מסכימים אתי.

חנין זועבי: אני יודעת שאתה גם לא רואה ולא מגדיר את הדברים כמו שאנחנו מגדירים.

חנין זועבי: הרי מאוד קשה להיות ביקורתי כלפי הכוחנות כאשר אנחנו נהנים מהכוחנות הזאת.

חנין זועבי: אבל אני רואה את הכוחנות הזאת, ואנחנו רואים, חברי הכנסת הערבים, שהכוחנות או גם הכוחנות וגם הגזענות הן חלק מהפוליטיקה היומיומית של המדינה הזאת.

חנין זועבי: והאבסורד הזה בחוק פראוור, אדוני חבר הכנסת אקוניס, סגן השר המקשר, שיש בכנסת, יש חברי כנסת שמבינים שהסדרת יישוב הערבים בנגב תוך כדי גירושם והקמת יישובים ליהודים, אלו מרכיבים של דמוקרטיה, ועוד בשביל לחיות, כל האבסורד הזה.

חנין זועבי: יש פה חברי כנסת שבאמת הם לא רוצים להיות גזענים אבל הם לא מבינים עד כמה יש להם את הרגשת האדנות הזאת שנותנת להם לראות בערבים נתינים, והם מרשים לעצמם להסדיר לערבים בלי לבקש רשות מבעלי האדמה, בלי להסכים, בלי להגיע אתם להסכם מסוים.

חנין זועבי: זו הרגשת האדון כלפי נתין: אתה מסדיר אותנו, יש לך את תחושת הצדק ועוד אתה מרגיש צודק.

חנין זועבי: אתה לא מרגיש אנטי-דמוקרטי, אתה לא מרגיש גזען.

חנין זועבי: אתה מרגיש שאתה צודק ויש לך את הרשות להסדיר לערבים האלה ולגרש אותם.

חנין זועבי: העליונות הזאת של האדון שיכול לעשות הכול עם הנתינים, ואם מולך יש נתין – אז אתה לא יכול לזהות את אקט הגירוש, באמת אתה לא יכול לעכל את זה ואתה שומע אותי ואתה אומר: חנין, איך אומרים הוֹזֶה?

חנין זועבי: הוֹזָה?

יחיאל חיליק בר: הוֹזָה.

חנין זועבי: הוֹזָה, נכון.

חנין זועבי: ואנטי-דמוקרטית.

חנין זועבי: ושונאת מה?

חנין זועבי: אולי שונאת יהודים?

חנין זועבי: ואני לא.

חנין זועבי: אתה לא יכול לדמיין לעצמך ולהבין שאתה מתייחס לערבים בתור בעל האדמה, ושיש לך את הרשות, ואלה נתינים, ואסור להם אפילו להתנגד.

חנין זועבי: ואלה נתינים, ואתה לא מגרש אותם כי מלכתחילה הם לא בעלים על הקרקע.

חנין זועבי: מלכתחילה אין להם קשר מיוחד עם המולדת הזאת.

חנין זועבי: מלכתחילה המדינה הזאת והאדמה הזאת אינה המולדת שלהם.

יחיאל חיליק בר: משפט סיום.

חנין זועבי: יש מי שכבר – אני מסיימת – שהגיון הבריונות נהפך לחלק מהשפה: לנו, האדונים, מותר הכול ואתם הנתינים, אפילו אינכם רשאים להגיב.

חנין זועבי: אם אנחנו רוצים את האדמה שלכם – אנחנו ניקח.

חנין זועבי: לכם אסור אפילו להיאבק.

חנין זועבי: פראוור, אדוני, ואני מסיימת במשפט אחרון, הוא חוק קולוניאלי, אבל לא רק החוק הזה הוא קולוניאלי – גם ההיגיון שמאחורי תפיסת ההתנגדות לפראוור, שאסור לנו להתנגד, וכאשר אנחנו מתנגדים אנחנו אלימים, גם היא תפיסה קולוניאלית.

חנין זועבי: המוסר האנושי שלנו מחייב אותנו להתנגד לכל החוקים הגזעניים האלה.

חנין זועבי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת חנין זועבי.

יחיאל חיליק בר: אדוני, סגן השר המקשר, חבר הכנסת אקוניס, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: ישיב בשם הממשלה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

באסל גטאס: שלא תתחיל מי היה קודם.

חנין זועבי: ולא – – –

עפו אגבאריה: האיום האיראני.

באסל גטאס: – – – כבוד סגן השר.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת האי-אמון עוסקת בממשלה שתומכת – –

חנין זועבי: הזויה.

אופיר אקוניס: – – ומקדמת חקיקה גזענית.

אופיר אקוניס: גזענות, חברת הכנסת זועבי, היא עמדה, לפחות כך מפרש אותה המילון העברי-עברי: עמדה שעל-פיה קבוצה מסוימת היא עליונה על רעותה ולכן היא זכאית להעדפה על פני קבוצה אחרת.

אופיר אקוניס: זוהי הגדרה של גזענות.

אופיר אקוניס: ובכן, בישראל אין גזענות, אין חקיקה גזענית – –

עפו אגבאריה: – – –

חנין זועבי: – – –

אופיר אקוניס: – – אין אפרטהייד.

אופיר אקוניס: הערבים אזרחי ישראל קיבלו, כמו כל אזרח אחר בישראל, בלי שום תנאי, בלי שום תסביכי עליונות ובלי שום תסביכי נחיתות, את הדבר היסודי ביותר בכל דמוקרטיה, וזה זכות ההצבעה לכנסת, וגם זכות ההיבחרות לכנסת.

אופיר אקוניס: וכך קרה מ-1949, ואף אחד לא צריך פה להודות, חבר הכנסת טיבי.

אופיר אקוניס: אף אחד פה לא בא מאיזו עמדה גזענית, לא הימין המכונה על-ידיכם, ועל-ידי השמאל בישראל לצערי – בדבר הזה, אגב, הם הצליחו בהחלט להחדיר ולהשריש את התפיסה של הימין הגזעני, הימין הפאשיסטי.

אופיר אקוניס: ולא קשור – – –

עפו אגבאריה: זה נכון.

אופיר אקוניס: אה, בוא.

אופיר אקוניס: הדבר הזה הרי הוא – אני מודה שהם הצליחו להכניס את זה לשיח.

אופיר אקוניס: זה בהחלט דבר שראשי מפא"י ההיסטורית, על גלגוליה של תנועת העבודה, הצליחו להכניס כבר בשנות ה-30, באיזה – – –

עפו אגבאריה: לא, הם לא ציונים.

עפו אגבאריה: מפא"י הם לא ציונים, אז הם – – –

יחיאל חיליק בר: לא, אבל לא כל הימין.

יחיאל חיליק בר: לא כל הימין.

יחיאל חיליק בר: יש כמה בסדר, לא כל הימין.

אופיר אקוניס: לא, לא כל.

יחיאל חיליק בר: יש כמה בסדר, לא כל הימין.

אופיר אקוניס: אה, יש כמה בסדר?

אופיר אקוניס: אה.

אופיר אקוניס: הנה, חבר הכנסת בר אומר שישנם כמה בסדר.

אופיר אקוניס: לא כל הימין, אבל רוב הימין הישראלי.

אילן גילאון: חבל שהם לא פה – – –

אופיר אקוניס: שמה?

אילן גילאון: חבל שלא רואים אותם.

אופיר אקוניס: נו, מה לעשות.

אופיר אקוניס: אתה יודע, בדמוקרטיה שלנו העם קובע, העם בוחר.

אופיר אקוניס: לא נצטט מה ראשי מחניך אמרו כאשר נודע על המהפך ההיסטורי.

אופיר אקוניס: במסגרת אותן – –

אילן גילאון: לא, יצחק בן-אהרון, חבר הכנסת אקוניס.

אופיר אקוניס: – – במסגרת אותן תפיסות דמוקרטיות שאתם כל כך אוהבים – – –

עפו אגבאריה: עוד מעט יהיה עוד מהפך היסטורי.

עפו אגבאריה: יהיה עוד מהפך.

אופיר אקוניס: ובאותה נשימה, חברת הכנסת זועבי, באותה תפיסה דמוקרטית טובה, שאיננה גזענית אלא בדיוק הפוכה לתפיסה הגזענית, קודמייך, חברי הכנסת מהסיעות הערביות החל מהכנסת הראשונה ועד הכנסת הזאת, יושבים כאן.

אופיר אקוניס: וגם את יושבת כאן.

אופיר אקוניס: ולמרות ניסיוני הדמוקרטי לפסול את ישיבתך כאן – אגב, ועדת הבחירות פסלה את כהונתה של חברת הכנסת זועבי על-פי חוק-יסוד: הכנסת, סעיף 7א, תמיכה וסיוע למאבק מזוין – בית-המשפט העליון נתן לך אישור לך להיות כאן.

אופיר אקוניס: הוא בעצם פסל את ההחלטה.

אופיר אקוניס: אז יש דברים בדמוקרטיה הישראלית שאת מקבלת, כמו זכות ההיבחרות שלך לכנסת.

חנין זועבי: – – – זה דמוקרטי.

אופיר אקוניס: למשל, את מקבלת את קיומו של בית-המשפט העליון.

חנין זועבי: לגרש אנשים מהאדמה שלהם זה דמוקרטי?

אופיר אקוניס: זה הדבר היסודי ביותר בדמוקרטיה.

עפו אגבאריה: – – – בית-המשפט העליון.

חנין זועבי: אתה גירשת עם.

חנין זועבי: עם שלם אתה גירשת והרסת את – – – ואתה ממשיך להרוס, אתה ממשיך – – –

אופיר אקוניס: לא.

אופיר אקוניס: הזכות לבחור ולהיבחר היא הדבר היסודי ביותר בדמוקרטיה.

אופיר אקוניס: ואם את לא מאמינה בדמוקרטיה הישראלית – –

חנין זועבי: אתה השתמשת באמירות של המושג גזענות – – –

אופיר אקוניס: – – למה את מתעקשת להיבחר לבית הזה כל פעם?

אופיר אקוניס: למה את מתעקשת להיבחר לבית הזה כל פעם?

חנין זועבי: אז אני מבקשת ממך להשתמש במילון בשביל המושג דמוקרטיה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת זועבי, נא לאפשר לו לדבר.

חנין זועבי: אולי אתה תפתח את המילון בשביל שתדע מה זאת אומרת דמוקרטיה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אופיר אקוניס: בהחלט.

אופיר אקוניס: אני תמיד מוכן – – –

חנין זועבי: תשתמש במילון.

אופיר אקוניס: אני תמיד מוכן לשמוע ממך על דמוקרטיה.

אופיר אקוניס: כן, תמיד אני מוכן לשמוע ממך הסברים, או מחלק מחברייך – –

חנין זועבי: אתה לא תלמד אותי מה זה דמוקרטיה.

אופיר אקוניס: – – או מחלק מחברייך לדמוקרטיה, ובעיקר אתם תספרו לי איך מתנהלת הדמוקרטיה במדינות ערב, איך היא מתנהלת, הדמוקרטיה.

עיסאווי פריג': מה הקשר?

עיסאווי פריג': למה אתה – – – מי הביא אותם – – –

אופיר אקוניס: איך היא מתנהלת, הדמוקרטיה הזאת, אדוני היושב-ראש, במדינות ערב.

עיסאווי פריג': מה יש לך – – –

אופיר אקוניס: האם מתקיימות בחירות חופשיות?

אופיר אקוניס: האם חברי הפרלמנט – – –

חנין זועבי: לא, לא.

אופיר אקוניס: אה.

חנין זועבי: הם אפילו לא טוענים שהם דמוקרטים.

אופיר אקוניס: בוודאי שטוענים שהם דמוקרטים.

אופיר אקוניס: הם מקיימים בחירות.

חנין זועבי: אבל אתה טוען שאתה דמוקרט – –

אופיר אקוניס: למה מקיימים בחירות שם?

חנין זועבי: – – והמדינה הזאת טוענת שהיא דמוקרטית.

אופיר אקוניס: ישנן מדינות שמקיימות בחירות.

אופיר אקוניס: ואז השליט נבחר ברוב מדהים של 99%.

אילן גילאון: חבר הכנסת אקוניס, אתה טוען – – – ולא למדינת ישראל?

אופיר אקוניס: לא, חלילה, חבר הכנסת אילן גילאון, חלילה מלהעלות על הדעת בכלל דבר כזה.

אופיר אקוניס: זאת הייתה השוואה פרוזאית בין הדמוקרטיה הישראלית לדמוקרטיה שמנסים לצייר חלק מהמנהיגים.

עיסאווי פריג': אבל מה הקשר?

עיסאווי פריג': מה הקשר?

אופיר אקוניס: אני אגיד לך בדיוק מה הקשר.

אופיר אקוניס: כאשר באים לטעון נגד ישראל – וזה פחות או יותר מה שעשתה חברת הכנסת זועבי בעשר הדקות שניתנו לה – שישראל היא מדינה גזענית – אגב, את גם אמרת שאת לא יכולה להרגיש חלק מן המדינה, משום שישראל היא מדינה יהודית.

חנין זועבי: כן.

אופיר אקוניס: ישראל היא מדינה יהודית דמוקרטית.

אופיר אקוניס: את מגחכת, אבל במסגרת הגיחוך הזה את פה.

חנין זועבי: – – – אין משמעות.

אופיר אקוניס: במסגרת הגיחוך הזה את נמצאת פה.

אופיר אקוניס: ואם את כל כך לא מאמינה, את גם נשבעת אמונים למדינת ישראל ולחוקיה.

אופיר אקוניס: אחרת לא היית יכולה לכהן כחברת כנסת.

אופיר אקוניס: אז את צריכה להחליט מה את רוצה.

אופיר אקוניס: את גם רוצה – אני מכיר את משנתך – את רוצה – אגב, לזכותך ייאמר שהיא משנה סדורה.

אופיר אקוניס: באמת לזכותך ייאמר.

אופיר אקוניס: אני מעריך אנשים עם משנה סדורה.

אופיר אקוניס: את רוצה מדינת כל אזרחיה.

אופיר אקוניס: זה לא יקרה.

אופיר אקוניס: ישראל, אם תהיה מדינת כל אזרחיה, בעצם סיימה את תפקידה ההיסטורי.

עפו אגבאריה: בסוף זה מה שיהיה.

חנין זועבי: חוק – – – זה לא חוק גזעני?

חנין זועבי: חוק ועדות קבלה הוא לא חוק גזעני?

אופיר אקוניס: בסוף זה מה שיהיה?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אגבאריה, אם תצליח לשכנע את רוב הציבור בישראל – –

עפו אגבאריה: נצליח – – –

אופיר אקוניס: – – ואתה תיבחר לראש ממשלה או תהיה שר בממשלה ותביא הצעה כזאת, אז אנחנו ניאלץ במסגרת הדמוקרטיה.

אופיר אקוניס: זה לא יקרה.

אופיר אקוניס: אין ציבור – – –

חנין זועבי: אני דיברתי על חוקים גזעניים.

אופיר אקוניס: אני תכף אענה לך גם על החוקים.

אופיר אקוניס: חכי בסבלנות.

אופיר אקוניס: זה לא יקרה, לא תהיה מדינת כל אזרחיה.

אופיר אקוניס: ישראל הייתה ותהיה מדינה יהודית ודמוקרטיה, ותימשך זכות הבחירה של ערביי ישראל – –

חנין זועבי: מה עם חוק פראוור?

אופיר אקוניס: – – הבחירה וההיבחרות – כמובן, הכול בכפוף לסעיף 7א לחוק-יסוד: הכנסת.

אופיר אקוניס: עכשיו, אתם אומרים כל הזמן, גם עכשיו: גזענית, גזענית, ממשלה גזענית, ישראל מדינה גזענית.

חנין זועבי: חוקים גזעניים.

אופיר אקוניס: הזכרת את המילה החביבה "אפרטהייד" – גם, כמובן, תמיד טוב, בעיקר בפורומים בין-לאומיים.

אופיר אקוניס: תמיד טוב – –

חנין זועבי: תמצא לי מדינה אחת באירופה שיש בה חוק כמו חוק ועדות קבלה.

אופיר אקוניס: – – להגיד את זה, המילה הזאת "אפרטהייד".

אופיר אקוניס: בסוף עוד עלולים להאמין לכם.

חנין זועבי: אדוני סגן השר, תמצא לי מדינה אחת באירופה שיש בה חוק כמו חוק ועדות קבלה.

חנין זועבי: מדינה דמוקרטית אחת.

אופיר אקוניס: גברתי, אנחנו נענה לך על כל החוקים – –

חנין זועבי: אז תענה לי.

אופיר אקוניס: – – קודם כול בהצבעות דמוקרטיות בבית הזה.

אופיר אקוניס: ואת כל כך מתעקשת לדבר על החוק של העדפה ליוצאי צבא, שעבר פה נדמה לי בקריאה הטרומית לא מזמן.

אופיר אקוניס: את יודעת, אזרח ישראלי שמגיע לגיל 18 ומתגייס לצבא או לשירות לאומי-אזרחי, שגם אותו הזכרת, תורם למדינה שבה הוא חי על חשבון הפיתוח האישי שלו, החיים האישיים שלו, במשך שלוש שנים; על חשבון פיתוח הקריירה שלו.

אופיר אקוניס: האם הוא מרוויח משהו משירותו למען המדינה?

חנין זועבי: אני חיה על חשבון המדינה?

חנין זועבי: אנחנו חיים על חשבון המדינה?

אופיר אקוניס: כאשר משרת מילואים עוזב את משפחתו או את ילדיו והולך לשירות מילואים, האם הוא עושה זאת למען עצמו או למען המדינה?

אופיר אקוניס: ואפילו למען הגנתך שלך.

אופיר אקוניס: הגנתך שלך.

אופיר אקוניס: ההגנה שלך, כדי שאת תוכלי לחיות בשלום בנצרת ולקיים את כל ההסתה שאת מקיימת שם כבר שנים ארוכות.

אופיר אקוניס: עכשיו אני אגיד לך עוד דבר: בעניין הזה, החוק הזה שאת דיברת עליו, כל יוצאי צה"ל ואנשי המילואים, כולם – יהודים, דרוזים, נוצרים, צ'רקסים, מוסלמים שמשרתים בצה"ל או בשירות לאומי-אזרחי – כולם יהיו זכאים להטבות שהחוק הזה מקנה, בלי הבדלי דת – – –

עפו אגבאריה: אותו בדואי שנקבר מאחורי הגדר, שהתגייר ושירת בצבא, למה את זה אתה לא מזכיר?

אופיר אקוניס: בלי הבדלי דת, גזע ומין.

עפו אגבאריה: לא נוח לך, אה?

עפו אגבאריה: לא נוח לך.

אופיר אקוניס: אני לא מדבר על מקרים פרטניים שאני לא מכיר, חבר הכנסת אגבאריה.

עפו אגבאריה: – – – שירת בצבא והתגייר.

אופיר אקוניס: אני לא מכיר את המקרה הפרטני הזה.

עפו אגבאריה: אתה מכיר.

עפו אגבאריה: נקבר מאחורי הגדר.

אופיר אקוניס: אני מדבר על מדיניות, לא על מקרים פרטיים.

עפו אגבאריה: אז זו המדיניות, וסירבתם אפילו – – –

אופיר אקוניס: והמדיניות היא כזאת – וחברת הכנסת זועבי יודעת את זה, וגם אתה יודע את זה – שאם התגייס חייל, גם אם יהיה מוסלמי, יהיה נוצרי – וישנם ברוך השם נוצרים רבים מקרב ערביי ישראל בצפון שרוצים להתגייס.

אופיר אקוניס: דיברתי אתם, הם היו אצלי במשרד ראש הממשלה בירושלים.

אופיר אקוניס: הם אמרו: תעודדו אותנו להתגייס לצבא או לעשות שירות לאומי.

אופיר אקוניס: הם לא נדבקו בפנאטיות הזאת.

אופיר אקוניס: הם רוצים לחיות כאזרחים שווי זכויות ושווי חובות במדינה הזאת.

אופיר אקוניס: ואני הייתי יותר מאשר – כמובן, אמרתי להם שהדלת פתוחה והם יקבלו כל סיוע.

אופיר אקוניס: אפילו הייתי נרגש לראות את הבקשה הזאת ואת הרצון הזה.

אופיר אקוניס: והם, חברת הכנסת זועבי, כולם – ושוב, כמו שאמרתי לך, ללא הבדלי דת, גזע ומין – יקבלו את כל הזכויות שיקבלו כל יוצאי הצבא.

אופיר אקוניס: אנחנו לא מבדילים בעניין הזה, והמפתח בוודאי לא יהיה – יושב כאן שר הביטחון – המפתח בוודאי לא יהיה דתי או על-פי גזע; הוא יהיה על-פי מי שמשרת בצבא ומי שלא משרת בצבא.

אופיר אקוניס: אני מבקש מהכנסת לדחות גם את הצעת האי-אמון הזאת.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, סגן השר אקוניס.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעבור – ועדת הכנסת קבעה הודעות סיעות של שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: ראשון הדוברים – חבר הכנסת אראל מרגלית ממפלגת העבודה, אחריו – חברת הכנסת קול מיש עתיד, ואחריה – חבר הכנסת זבולון קלפה.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות לכל אחד.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, נכבדי.

אראל מרגלית: תודה רבה.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היה לנו עכשיו משבר די דרמטי עם הנושא של שנת השירות, שאני מבין שיכול להיות שבאופן זמני הוא נפתר.

אראל מרגלית: אבל אני רוצה להביע את האי-אמון שלנו לגבי המדיניות החברתית ששנת השירות הזאת באה לפתור והמקומות שאליהם זה הולך.

אראל מרגלית: רבותי, אנחנו נמצאים במאה ה-21 כשמדינת ישראל היא אחת המדינות עם העוצמה הכלכלית הגדולה ביותר בקרב מדינות ה-OECD.

אראל מרגלית: ממש.

אראל מרגלית: והנה, אנחנו בעיצומו של שגשוג כלכלי בהרבה מאוד מקומות בארץ, ו-800 מטר מאתנו בעיר הגדולה ירושלים מצד אחד ו-500 מטר בעיר מצד שני וביישובים שונים בארץ – ביישובים ערביים, ביישובים יהודיים – יש עוני מטורף בכל רחבי המדינה, ואנחנו חיים עם זה בשלום.

אראל מרגלית: ואני רוצה לספר לכם: לפני 11 שנה אנחנו התחלנו פה פרויקט דווקא עם השינשינים, שהגיע עד היום, ב-11 שנה, ל-22,000 ילדים ערבים ויהודים בירושלים, עם 120 מתנדבי שנת שירות בשנה, שעכשיו רוצים לקצץ גם אותם, עם מכסה של 2,000 מתנדבים שהצבא לא מוכן להגדיל – כשזה אחד הדברים המבורכים ביותר שמגיעים אל האזרחים, שיוצר חיבור בחברה הישראלית.

אראל מרגלית: ואותם שנת-שירותניקים, חבר'ה שדוחים את השירות הצבאי שלהם בשנה, גרים בתוך השכונה, באים ועובדים בבוקר בבית-הספר, אחרי הצהריים ובערב במתנ"ס המקומי וכו'.

אראל מרגלית: והאנשים האלה מהווים מנטורים, חונכים לכל אחד מהילדים שגדלים והרבה פעמים חסר להם מודל לחיקוי.

אראל מרגלית: הם קרובים אליהם יותר בגיל, והם עושים דרמה בחיים שלהם.

אראל מרגלית: ואני אומר את הדבר הבא: במדינה שבה חלק מהילדים מקבלים בחינוך הציבורי 3,000 שקל לשנה לחינוך, וחלק אחר של הילדים – במרכז הארץ בעיקר – מקבלים 10,000 שקל לשנה, איך אנחנו יכולים לקחת את אותו כלי מדהים, שהצבא יצר ותנועות הנוער יצרו והתנועה הקיבוצית ותנועת ההתיישבות, שנקרא "שנת שירות"?

אראל מרגלית: ואני אומר לכם את הדבר הבא: במקום 2,000 מתנדבי שנת שירות בשנה, בואו נעלה את המכסה בצורה הדרגתית ל-20,000.

אראל מרגלית: דרך אגב, יש לנו התוכנית המשוכללת ביותר לשנת שירות בבית-צפפא הערבית – שם אנחנו קוראים לזה מכינה קדם-צבאית, וגם מתנדבים ערבים עושים את שנת השירות הזאת בשכונות שלהם.

אראל מרגלית: בואו נגדיל את זה ל-20,000, בואו נגדיל את זה הרבה יותר.

אראל מרגלית: כי אותם חבר'ה צעירים לפני צבא, כשהם עוזבים את הבתים המבוססים שלהם בכל רחבי הארץ והולכים לגור שנה בשכונה או בעיירת פיתוח או במקום מרוחק, הם בעצם יוצרים גשר חברתי, והם הופכים ליזמים חברתיים ולמחוללי שינוי בחברה הישראלית.

אראל מרגלית: ואני אומר, אם פרויקט קטן אחד בירושלים היה יכול להגיע ל-22,000 ילדים יהודים וערבים ב-11 שנה, אז האם אנחנו כמדינה – אם אנחנו מקבלים החלטה עקרונית – לא נוכל להגיע בחמש השנים הבאות ל-5 מיליון ילדים?

אראל מרגלית: הפערים בחברה הישראלית הם בלתי נסבלים, ושנת השירות היא רק אלמנט אחד כדי לפתור אותם.

אראל מרגלית: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת מרגלית.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת עדי קול, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת נסים זאב.

יחיאל חיליק בר: אה, אתה מדבר במקומו?

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת מוזס.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

עדי קול: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, נתבקשתי להביע אמון בממשלה, אבל אני קצת מתקשה לעשות את זה בשבוע שבו ועדת שרים לחקיקה דחתה הצעת חוק שלי שביקשה לתת נקודות זיכוי לזוגות מאותו מין שהם הורים לילדים.

עדי קול: לא רק שהוועדה דחתה את ההצעה הזאת, אלא גם התנהל דיון מאוד קשה, שהכי קרוב שאני יכולה לתאר אותו זה "הומופובי", שבו שרי ממשלת ישראל דיברו על כך שאסור בשום אופן למדינת ישראל להכיר בצורת החיים הזאת, בתא המשפחתי הזה.

עדי קול: אני מזועזעת ונדהמת לעמוד כאן כחברת הקואליציה ולהיות חלק מממשלה שחושבת דברים כאלה ומסוגלת להגיד אותם ולהתבטא בצורה כזאת ולפגוע פגיעה קשה בשוויון.

עדי קול: זוגות מאותו מין הורים לילדים מגדלים ילדים לתפארת וזכאים לכל הגנה, תמיכה, טיפוח, ובטח לסיוע כלכלי שהמדינה מעניקה.

עדי קול: רבים כבר אמרו לפני שהמדינה לא מעניקה מספיק סיוע, והמצוקה הקשה של אזרחי ישראל ברורה.

עדי קול: אני חושבת שאנחנו, חברי כנסת ישראל, ובעיקר חברי הקואליציה המעטים שנמצאים כאן, צריכים לעמוד ולמחות על הצעד הזה ולקרוא לממשלה הזאת להגיד אחת ולתמיד שאנחנו לא מוכנים לתת את ידנו לפגיעה הקשה הזאת בשוויון, אנחנו לא מוכנים להמשיך למחוק קבוצה שלמה של אזרחים ישראלים מפני הכרה בצורת החיים שלהם, בתא המשפחתי שלהם, בזהות שלהם, בזכויות שלהם.

עדי קול: הצעת החוק הזאת יוגש עליה ערר, והיא תעלה שוב לוועדת השרים, ואני מאוד מקווה שהממשלה תדע הפעם להגיד אמירה חדה ונחרצת בעד זוגות מאותו מין, בעד ההורות שלהם, בעד התפיסה הליברלית שלכל אדם יש זכות לבחור את בן-הזוג שלו, לבחור עם מי הוא רוצה לחיות ולבחור לגדל אתו או אִתה ילדים.

עדי קול: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת קול.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: כל הכבוד על האומץ.

יחיאל חיליק בר: היא רק סיימה את הסנקציות מהפעם הקודמת, ועכשיו היא שוב – – –

יאיר שמיר: – – – אבל זה לא מדויק.

יחיאל חיליק בר: בסדר, תהיה על זה תגובת ממשלה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת מוזס.

נסים זאב: – – –

יחיאל חיליק בר: לא, אי-אפשר לאפשר, זה דיון סיעתי.

יחיאל חיליק בר: אתה רשום פה במקור.

יחיאל חיליק בר: אם אתה רוצה אתה מוזמן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב בראש, אדוני השר שראיתי אותו פה לרגע, חברי חברי הכנסת, הקואליציה מתפלאת למה חברי אופוזיציה מדברים בהצעת אי-אמון נגד הקואליציה.

אברהם מיכאלי: מה לעשות, לקואליציה יש יתרונות אבל יש גם רגישויות – או אני קורא לזה אפילו חסרונות – שבכך שהם מבטיחים הבטחות ולא מקיימים הציבור שאנחנו מייצגים אותו כרגע באופוזיציה בא אליהם בביקורת.

אברהם מיכאלי: לכן מה להם להתפלא שאנחנו מביעים ביקורת?

אברהם מיכאלי: אמרו קודם שלא הכול הצטבר בשנה של הקואליציה הנוכחית.

אברהם מיכאלי: אכן נכון הדבר.

אברהם מיכאלי: אבל כשנבחרים לקואליציה ומבטיחים שישנו או יתקנו את מה שהקואליציה הקודמת לא עשתה, או חברי הכנסת שיושבים היום באופוזיציה נניח לא עשו בקדנציה הקודמת, זה עדיין לא פוטר היום את הקואליציה מלבוא ולהציג לנו הישגים של שנה בתפקיד.

אברהם מיכאלי: לצערי, אני חייב להצביע על סיעה שלא נמצאת פה במליאה היום – סיעת הבית היהודי.

אברהם מיכאלי: התחושות שנוצרו בציבור, לאו דווקא בציבור שאני מייצג או מפלגת יהדות התורה מייצגת, אלא אפילו בציבור של הבית היהודי – ואנחנו קוראים, אנחנו מקשיבים לציבור הזה, ואנחנו במפורש רואים אצלם תהיות ושאלות: מה התפקיד של הבית היהודי בקואליציה הזאת?

אברהם מיכאלי: האם לקיים רק את הברית, ובברית הזאת מוכנים לשחוט את כל קודשי ישראל?

אברהם מיכאלי: כמובן שאם היינו עושים שינוי כזה או אחר כדי לפגוע בציבור הדתי, אם היינו יושבים בקואליציה היום, אני יודע איזו ביקורת היינו חוטפים.

אברהם מיכאלי: אם היינו פוגעים ברגישויות – ולא עשינו זאת בקואליציה הקודמת – שהבית היהודי או חלק מהבית היהודי מאמין בהן, בוודאי לא היינו יושבים פה בשקט, אלא היו מפגיזים אותנו כל הזמן בביקורת.

אברהם מיכאלי: כל החוקים שראינו שהקואליציה הנוכחית הצליחה להעביר בחודשים האחרונים בזכות הבית היהודי – אותו חוק "צהר", אותו חוק גיור, אותו חוק ברית הזוגיות שכנראה מגיע בימים האלה או בתקופה הקרובה לכנסת, אותו חוק רב ראשי אחד – כל זה יחד מצביע מגמה על אחת של הבית היהודי: למצוא חן בעיני מישהו, והמישהו הזה גורר אותו לכיוון – מה לעשות – חילוניות, לכיוון של עזיבת אותם קודשי ישראל שהבית היהודי היה נלחם עליהם בקדנציה הקודמת יחד אתנו, כשהם ישבו אתנו בקואליציה.

אברהם מיכאלי: ומה קרה פתאום?

אברהם מיכאלי: התפקיד של הבית היהודי – זה לא אני אומר, אני קורא את דברי הרבנים שלהם, אני קורא את התומכים הגדולים שלהם אומרים להם: רבותי, סטופ, תתעשתו, אתם לא כאלה חכמים גדולים שאתם פוסקים במקום אלה שמבינים בדברים האלה.

אברהם מיכאלי: תשבו עם הרבנים, תגיעו אתם להבנות – רבנים שלכם, שאתם מאמינים בהם – בצורה כזאת שיהיה לכם לפחות גיבוי.

אברהם מיכאלי: אבל הם לא עושים זאת.

אברהם מיכאלי: ולכן, מי שעושה כאלה דברים, בוודאי לא הם ולא הקואליציה שהם שותפים בה מגיע להם אמון.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר כנסת מיכאלי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אליעזר מוזס, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית, מהתנועה, ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון, ממרצ.

נסים זאב: להקפיד על שלוש דקות בבקשה.

יחיאל חיליק בר: הוא משתמש ב-17 השניות שעדי קול השאירה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

מנחם אליעזר מוזס: ערב טוב, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת.

מנחם אליעזר מוזס: בשבוע שעבר החליטה המשטרה לסגור את תיק החקירה כנגד תושב בית-שמש שנחשד לשווא כאילו לפני כשנתיים ירק על ילדה קטנה בת ארבע.

דב ליפמן: לא נכון, זה לא נכון.

מנחם אליעזר מוזס: אתה לא תגיד לי מה לא נכון, כי ה"נכון" שלך – כל מי שקרא את זה יודע.

דב ליפמן: לא נכון, זה לא נכון.

מנחם אליעזר מוזס: תן לי לדבר ואחר כך תדבר על חשבון זמנך.

יחיאל חיליק בר: יש לו שלוש דקות, אני מבקש לא להפריע.

מנחם אליעזר מוזס: כזכור, בשעתה עוררה הפרשה הד תקשורתי חסר תקדים וגררה מסע הסתה משומן וממומן היטב.

מנחם אליעזר מוזס: אין אף אחד במדינה שלא שמע על החרדים שיורקים על ילדות קטנות.

מנחם אליעזר מוזס: גורמים פוליטיים, בסיוע התקשורת, ניצלו את הפרשייה היטב, במטרה לרכוב על גל ההסתה והשנאה למושב בכנסת, גם במחיר הנורא של השמצת ציבור שלם בישראל; וכפי שמתברר עכשיו, על לא עוול בכפו.

מנחם אליעזר מוזס: עובדה שהמשטרה סגרה את התיק.

מנחם אליעזר מוזס: לא מחוסר ראיות ולא מחוסר הוכחות, אלא בגלל שזה היה עלילה שפלה ושקרית.

מנחם אליעזר מוזס: אם מישהו מצפה שעכשיו, עם סגירת התיק על-ידי המשטרה, מישהו מכל המשמיצים והמסיתים האלה יקום ויתנצל בפני הציבור החרדי על הדה-לגיטימציה ומסע ההסתה הנורא שעשו לו, אני מצטער לאכזב אתכם: לא ולא, אף אחד לא התנצל, אף אחד לא צייץ ואף אחד גם לא כתב על זה בפייסבוק, כי נגד החרדים מותר הכול.

מנחם אליעזר מוזס: תחת ממשלה זו החרדים הפכו לשק החבטות של הציבור בישראל.

מנחם אליעזר מוזס: הם האשמים בכל תחלואי החברה ומותר להסית נגדם, לקצץ להם את תקציבי החינוך, בתרבות, בקצבאות, להתנכל להם, לכפות עליהם אורח חיים מסוים, וכפי שהיה בפרשת היריקה, גם להמציא סיפורים שלא היו ולא נבראו, רק כדי לגרוף עוד כמה קולות לכנסת.

מנחם אליעזר מוזס: ואני רוצה, במסגרת הנימוק של הצעת האי-אמון, לפנות לראש הממשלה: אדוני ראש הממשלה, עכשיו, כשהעולם כולו השאיר אותך לבד מול איראן, וחותם אתם על ההסכמים, ואתה מרגיש בדידות מדינית וחוסר הבנה של העולם לצורכי ביטחון ישראל – איך ההרגשה?

מנחם אליעזר מוזס: קשה, קשה מאוד.

מנחם אליעזר מוזס: אז לידיעתך, אדוני ראש הממשלה, אנחנו, החרדים, רגילים, לצערנו, להרגשות האלה; רגילים שלא מקשיבים לנו, רגילים שמשאירים אותנו לבד, רגילים שמחרימים אותנו, רגילים שעושים לנו דה-לגיטימציה.

מנחם אליעזר מוזס: אז לתשומת לבך, זו מידה כנגד מידה, כמו שאמרו חכמינו.

מנחם אליעזר מוזס: אם אתה מצפה שהעולם לא יחרים אתנו, תדאג אתה שהציבור החרדי לא יוחרם על-ידי הציבור הישראלי תחת ממשלה זו שבראשותך.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מוזס.

יחיאל חיליק בר: חברת כנסת מאיר שטרית, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: ואחריו – חבר הכנסת גילאון.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, רבותי חברי הכנסת, אני כמובן נגד הצעת האי-אמון.

מאיר שטרית: אני חבר בקואליציה ואני אצביע נגד הצעת אי-אמון, אבל תמיד מותר, גם ביום שכזה, לדבר אל הממשלה, לומר גם דברים שאולי לא תמיד עולים בקנה אחד עם מה שהממשלה אומרת.

יעקב מרגי: חשבנו ששכחת – – –

מאיר שטרית: אני רוצה לומר דבר אחד.

מאיר שטרית: ראיתי היום את הנתונים של דוח טאוב לגבי העוני והפערים החברתיים במדינת ישראל, שיתפרסם ביום רביעי הקרוב.

מאיר שטרית: ואני מוכרח להגיד שהמצב מאוד מאוד מצער.

מאיר שטרית: הפערים החברתיים במדינת ישראל בשכבות הביניים הם הכי גדולים במדינות ה-OECD.

מאיר שטרית: כל ילד שלישי, על-פי הנתונים, מתחת לקו העוני.

מאיר שטרית: מוכרחים לשנות את המצב הזה.

מאיר שטרית: וכשאני קורא בעיתון ששר האוצר – ואני אומר את זה לסגן שר האוצר, מר מיקי לוי – ששר האוצר שוקל, נוכח העובדה שהייתה גביית יתר של מסים השנה, להקטין את מס ההכנסה, אני חושב שהוא עושה טעות, ועדיף במקום להקטין את מס ההכנסה, להשתמש בכסף הזה כדי להוריד את מס ערך מוסף.

מאיר שטרית: עדיין מדינת ישראל נמצאת במקום הראשון – הראשון – במדינות ה-OECD – עם המס העקיף הכי גבוה.

מאיר שטרית: ולעומת זאת, בנטל המס הישיר, שזה מס הכנסה, ישראל נמצאת באחד המקומות הנמוכים ביותר, כמעט מקום לפני אחרון.

מיקי לוי: בגרמניה 19% – – –

מאיר שטרית: נכון, אני אומר, מקום הכי – אחרון.

מאיר שטרית: מס עקיף הוא לא רק מס ערך מוסף, הוא גם מסי קנייה וכל היתר.

מאיר שטרית: ישראל נמצאת במקום הראשון מבחינת גובה המס העקיף.

מאיר שטרית: ואני חושב שאם היינו מורידים את מס ערך מוסף זה היה נותן ממש ברכה ומוריד את העלויות בעיקר לאוכלוסיות החלשות ולשכבות הביניים.

מאיר שטרית: הרי אתה לוקח את האנשים הכי חלשים – הם משלמים 18% מהקצבה שלהם על מע"מ.

מאיר שטרית: גם האנשים החלשים, שאת כל המשכורת שלהם הם צורכים – הם משלמים 18% מע"מ.

מאיר שטרית: אם אתה מוריד את זה ב-1% – מה שהעלית השנה, תוריד את ה-1% הזה – אתה מביא ברכה הרבה יותר גדולה, כמעט 4 מיליארד שקל לשנה, שמתוכם 2.5 מיליארד שקל משלמים חמשת העשירונים התחתונים.

מאיר שטרית: זה שינוי הרבה יותר חשוב בעיני, מיקי, מאשר להוריד עוד מס הכנסה לאנשים היותר חזקים.

מאיר שטרית: חבל, גם ככה במדינת ישראל המס הישיר הוא עדיין בין הנמוכים ביותר במדינות ה-OECD, ולכן אין סיבה להוריד מס הכנסה.

מאיר שטרית: יש סיבה טובה מאוד להוריד את המסים העקיפים ואת מס ערך מוסף.

מאיר שטרית: לדעתי זה יכול רק להביא ברכה – גם לציבור, גם להקטין את ממדי העוני, וזה גם יהיה צעד נכון יותר מבחינה כלכלית; במקום להקטין עוד יותר את גביית המס הישיר.

מאיר שטרית: אילו היה הדבר תלוי בי, הייתי מעלה את המס הישיר עוד יותר.

מאיר שטרית: בחלקים מסוימים של המסים – מעלה עוד יותר את הגבייה של המס הישיר, ומוריד עוד יותר את המס העקיף; אם אנחנו רוצים לטפל בצמצום הפערים ובהקטנת ממדי העוני.

מאיר שטרית: הגשתי הצעות חוק בכנסת שעברה, היא מונחת גם בכנסת הזאת – לצערי הן לא עברו בכנסת שעברה ואני גם לא מאמין שהיא תעבור בכנסת הזאת – כמו הורדת מס ערך מוסף על מוצרי מזון בסיסיים לפי רשימה שהשר יקבע, דבר שיכול להקטין את העלות שלהם ב-10%, שזה משמעותי מאוד לאוכלוסיות החלשות האלה.

מאיר שטרית: אם אנחנו רוצים להוריד את ממדי העוני, זו הדרך.

מאיר שטרית: ואפשר לעשות את זה בשיתוף פעולה עם האוצר ולהביא באמת ברכה לאוכלוסיות החלשות.

מאיר שטרית: בלי לפגוע, אגב, בשום דבר – לא בתקציב, לא בגירעון, לא בכלום; רק להביא ברכה.

מיקי לוי: לא צריך חוק בשביל זה, צריך – – –

מאיר שטרית: זה מציע – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת שטרית.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אילן גילאון.

יחיאל חיליק בר: אני מודה לכולם, אתם היום מקפידים על הזמנים באופן יוצא דופן.

יחיאל חיליק בר: אפילו תורמים שניות.

יחיאל חיליק בר: כל הכבוד.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת אברהים צרצור, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

קריאה: – – – דוד כהן.

יחיאל חיליק בר: לא, נכון, נכון, נכון.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני, אדוני היושב-ראש – האמת היא שאני רוצה לחקור במופלא ממני.

אילן גילאון: אולי אתה תעזור לי, כי אני לא מבין את ההיגיון שעומד מאחורי התנהלותו של ראש ממשלתנו.

אילן גילאון: הפעם, אתה רואה, אני לא מתעסק עם שר האוצר, אם כי נזכיר גם אותו.

אילן גילאון: אני לא מבין את ההיגיון, ובעיקר אני לא מבין מהי המטרה בהתנהלות הזאת סביב כל הברוגז עם ארצות-הברית, סביב הסאגה האיראנית או הסרט החדש שיש עם איראן כרגע.

אילן גילאון: תהרוג אותי, לא מבין את ההיגיון הזה.

אילן גילאון: זאת אומרת, אם הדבר כבר קרה – ונניח שהדברים קרו והם גרועים כפי שאתה אומר – למה אתה חותר?

אילן גילאון: זאת אומרת, לאן אתה רוצה להגיע?

אילן גילאון: אומר ראש הממשלה: לא נאפשר לאיראן להגיע למיצוי גרעיני.

אילן גילאון: בסדר גמור, אבל את זה אומרים גם האמריקנים.

אילן גילאון: אנחנו חיים שוב באיזה bipolar כזה, דו-קוטבי: מצד אחד אנחנו מאוד סומכים על האמריקנים – תסתכלו לגבי סוריה, למשל.

אילן גילאון: אנחנו חיסלנו את המסכות, אתה יודע; אין יותר מסכות.

אילן גילאון: חיסכון מאוד מכובד, שר הביטחון, בהחלט ראוי.

אילן גילאון: אבל למה אנחנו סומכים על האמריקנים כאשר מדובר בסוריה ובנשק כימי ואיננו סומכים על האמריקנים כאשר מדובר באיראן ובנשק גרעיני?

אילן גילאון: יכול להיות, אדוני, שאולי ההסכם הזה הוא לא באמת כל כך גרוע?

אילן גילאון: והוא בטח לא יכול להיות יותר גרוע מהמצב כרגע.

אילן גילאון: הרי בפועל, מה שקורה כרגע, ללא ההסכם הזה, ללא ז'נבה, ללא התערבות, בעוד שלושה חודשים יש לאיראנים אפשרות לבנות פצצה כזאת, בומבה גדולה.

אילן גילאון: ויכול להיות שבמצב הכי גרוע ההסכם הזה בז'נבה יעכב את הדבר בשנה שלמה.

אילן גילאון: טוב יותר או גרוע יותר?

אילן גילאון: הרי האופציה הצבאית תמיד קיימת, היא נמצאת על השולחן.

אילן גילאון: גם אובמה אומר את זה.

אילן גילאון: אבל אתה יודע מה אני חושב?

אילן גילאון: אני חושב שאולי ההסכם הזה לא כל כך גרוע, והוא בעצם שומט מראש הממשלה איזה דחליל הפחדה שהוא משתמש בו ערבים לבקרים, כי יותר קל להשתמש בהפחדה הזאת מאשר לפתור בעיות של מיטות בבתי-חולים, של דיור ציבורי, של כיתות לימוד, של אנשים שלא מסיימים את החודש, של מספר כזה גדול של עניים.

אילן גילאון: זה הרבה יותר קשה.

אילן גילאון: הרבה יותר קל להפחיד באמצעות הגרעין האיראני.

אילן גילאון: בקובה היה לפידל קסטרו נוהג שכל פעם שהיו קצת בעיות בקובה, היו מביאים משאית גדולה עם חביות יין, היו פותחים את המשאית, שותים את היין, גומרים את העניין והכול היה נרגע.

אילן גילאון: נדמה לי שכאן הולכים בשיטה הפוכה והרבה פחות נעימה, בשיטה של הפחדה שיטתית.

אילן גילאון: ממה נפשך?

אילן גילאון: מה יקרה בששת החודשים האלה?

אילן גילאון: חבר הכנסת אקוניס, אנחנו לא מתכוונים לעשות שום דבר, אני מקווה, בששת החודשים הקרובים.

אילן גילאון: אתה לא רוצה לגלות לי?

אילן גילאון: בסדר, אמרו לי.

אילן גילאון: מה העניין?

אילן גילאון: במקום ללכת לעקוב, לבדוק, להשתתף – אתה יודע מה, במקרה הזה הייתי הולך ומברך על המוגמר, כי מה יש לי להפסיד?

אילן גילאון: אז מה?

אילן גילאון: יסתובב ראש הממשלה עכשיו נזוף ומקנטר, והוא רוצה ללכת ולנצח את אובמה בביתו, בארצות-הברית.

אילן גילאון: לא חכם, לא נכון, מסוכן.

אילן גילאון: אני מודה, הרבה יותר קל לשמור את הקלף הזה, כי באמת, מה נעשה בלי הקלף האיראני?

אילן גילאון: איך באמת נפחיד את הציבור כאן?

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני.

אילן גילאון: אני רואה שנגמר לי הזמן.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת אילן גילאון.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אברהים צרצור, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אגבאריה, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי, מכובדי השר, רבותי חברי הכנסת, נשיא המדינה שמעון פרס אמר פעם את הדברים האלה – הצהרה מעניינת מאוד: אין שתי מדינות ישראל, יש רק מדינת ישראל אחת; אין שתי מערכות שיפוט בישראל, יש רק מערכת שיפוט אחת; אין שני סוגי אזרחים בישראל, יש סוג אזרחים אחד וכולם שווים בפני החוק.

אברהים צרצור: ואני שואל את השאלה הפשוטה מאוד: האומנם?

אברהים צרצור: זה לא קשה לי, כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, להוכיח שמה שאמר כבוד נשיא המדינה לא מדויק במאה אחוזים.

אברהים צרצור: המציאות, לצערנו הרב, טופחת על פנינו, ועל כן אני אומר כפתיח שספר החוקים של מדינת ישראל כולל בתוכו דבר והיפוכו: כולל בתוכו חוקי-יסוד כמו כבוד האדם וחירותו וחופש העיסוק, שציינו פעם את השלב שנקרא "אקטיביזם שיפוטי", שטומן בתוכו את האלמנט השוויוני בין כלל אזרחי ישראל, ויש גם את היפוכו.

אברהים צרצור: ספר החוקים של ישראל כולל בתוכו עשרות, אם לא מאות, חוקים שמטרתם לטחון את העצמות של אזרחי ישראל הערבים בכל תחומי החיים.

אברהים צרצור: זה דבר מפתיע, זה דבר מעניין מאוד, ואני בספק אם הוא קיים באיזו מדינה בכל העולם, למעט כמובן בישראל.

אברהים צרצור: אני אמנה כמה סוגיות שמוכיחות זאת מעל לכל ספק.

אברהים צרצור: למשל, הסוגיה של האסירים.

אברהים צרצור: כידוע לכולנו, כבוד היושב-ראש, יש לנו שלושה סוגים של אסירים ביטחוניים במדינת ישראל – פלסטין: יש אסירים ביטחוניים יהודים שהרגו ערבים על בסיס לאומני, ממניע לאומני, יש אסירים ביטחוניים ערבים אזרחי מדינת ישראל שהרגו יהודים על רקע לאומני או ממניע לאומני, ויש גם פלסטינים שהם אזרחי מדינת פלסטין שהרגו יהודים ממניע לאומני, ויש הפליליים.

אברהים צרצור: הפליליים – אני לא אתייחס אליהם בשלב הזה.

אברהים צרצור: אם אני מסתכל על ההיסטוריה של הסוגיה הזאת של האסירים ואיך מדינת ישראל התייחסה לשלושת הסוגים האלה, התוצאה לא רק שהיא מפתיעה לרעה, אלא היא מקוממת ללא סוף.

אברהים צרצור: אני אתן דוגמה פשוטה מאוד, כבוד היושב-ראש:

אברהים צרצור: כל האסירים הביטחוניים היהודים שהרגו ערבים ממניע לאומי, כולם למעט עמי פופר שוחררו מהכלא לאחר תקופות קצרות מאוד, אף שבתי-המשפט בישראל שלחו אותם למאסרי עולם.

אברהים צרצור: בתוך פרק זמן קצר מאוד.

אברהים צרצור: נשיא המדינה שחרר אותם לאחר תקופה קצרה.

אברהים צרצור: אם מסתכלים על הצד השני של המטבע, האסירים הביטחוניים הערבים אזרחי מדינת ישראל שנשלחו לכלא לפני הסכמי אוסלו למשל, 31 שנים הם נמצאים בכלא, ורק לפני כשמונה חודשים נשיא המדינה קיבל החלטה, יחד עם שר המשפטים לשעבר, לקצוב את העונשים שלהם; לא בצורה שתשחרר אותם באופן מיידי, כבוד היושב-ראש, אלא קצבו את העונשים שלהם לאחר 30 שנה בשהות המוות בבתי-הכלא בישראל לתקופות שמצריכות אותם לשהות בבתי-הכלא עוד עשר שנים.

אברהים צרצור: על אף עובדות אלה אין שום ספק שישראל נדרשת בימים אלה לעשות הכול כדי לייבש את הביצה הזאת ולתת לאזרחיה הערבים לחוש שהם חלק אינטגרלי מעשיית צדק.

אברהים צרצור: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת אברהים צרצור.

אורי מקלב: חבר הכנסת עפו אגבאריה, בבקשה, ואחריו – באסל גטאס.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת אופיר אקוניס היטיב לפרש את הגזענות שהוא מכחיש שקיימת במדינת ישראל, ואמר שזה עליונות של קבוצה מסוימת בחברה על קבוצה אחרת.

עפו אגבאריה: אבל אני אגיד לו שהגזענות אכן קיימת, והיא לא רק נגד הערבים.

עפו אגבאריה: אני רק רוצה להזכיר לו שכאשר הגיעו לכאן עדות המזרח, התימנים והמרוקאים, ריססו אותם ב-DDT, דבר שלא עשו ללבנים, לאירופים; עד היום הם סובלים ממחלות ריאות בגלל הריסוס ההוא.

עפו אגבאריה: וגם, איך הקרינו עליהם, נגד גזזת, עד היום הם סובלים מכל מיני סרטנים בגלל ההקרנות בתקופה ההיא.

עפו אגבאריה: אחר כך אנחנו עדים – – –

אורי מקלב: לא הקרנות, DDT.

עפו אגבאריה: הקרנות.

עפו אגבאריה: הייתה הקרנה.

עפו אגבאריה: בגלל גזזת עשו הקרנות.

עפו אגבאריה: רנטגן.

מיקי רוזנטל: אנחנו עוד בשנות ה-50?

מיקי רוזנטל: לא התקדמנו?

עפו אגבאריה: והיום יש חוק לפיצוי האנשים האלה.

עפו אגבאריה: אחר כך הגיעו הקווקזים, ואנחנו יודעים איך התייחסה אליהם האליטה הלבנה במדינת ישראל – שגרוזיני הולך עם סכין, ואתם יודעים את כל הבדיחות שהיו בין גרוזינים למרוקאים ומה הולך עם זה.

עפו אגבאריה: לספר?

מאיר שטרית: לא יודעים.

עפו אגבאריה: המון.

מיקי רוזנטל: לא.

מיקי רוזנטל: לא.

מיקי רוזנטל: לא.

יחיאל חיליק בר: יש לך דקה לספר את הבדיחה.

עפו אגבאריה: לא, אין לי, יש לי עוד כמה דברים שאני רוצה להגיד.

מיקי רוזנטל: אתה, שסובל מגזענות, צריך לעזור לזה?

עפו אגבאריה: לא.

עפו אגבאריה: אני מתכוון לומר שיש אנשים שהגזענות קיימת אצלם, והיא לא רק נגד הערבים, היא גם נגד חלשים אחרים.

עפו אגבאריה: תזכרו שכשהגיעו האתיופים, אנשים לא רצו לגור אתם.

עפו אגבאריה: בבניין שנכנסה לגור משפחה אתיופית, המחירים ירדו ל-50%.

עפו אגבאריה: בחדרי מיון לא רצו לגשת אליהם.

עפו אגבאריה: אז שלא יספר לנו חבר הכנסת אקוניס שאין גזענות נגד האוכלוסייה הערבית.

עפו אגבאריה: זה נכון שהכי בוטה זה נגד האוכלוסייה הערבית.

עפו אגבאריה: אבל תראו, כל מה שאמרתי זה לא רק אוכלוסייה ערבית, זה גם נגד הצד שהוא לא אשכנזי בחברה הישראלית, וזה אמת.

עפו אגבאריה: עם זה הוא לא יכול להתווכח.

ראובן ריבלין: – – – עלייה.

ראובן ריבלין: עלייה מגרמניה – – –

עפו אגבאריה: לא היה.

עפו אגבאריה: מגרמניה ומפולניה ומרוסיה לא היה, לא היה.

עפו אגבאריה: עזוב, חבר הכנסת רובי ריבלין.

עפו אגבאריה: כולם יודעים את זה ואתה יודע את זה וכל הבית יודע את זה וכל עם ישראל יודע את זה.

ראובן ריבלין: זה הספורט הלאומי.

עפו אגבאריה: אבל הדבר הכי בוטה, כאשר מדינת ישראל אומרת שהיא מדינה יהודית ודמוקרטית, ועכשיו הולכים לחוקק את חוק פראוור.

עפו אגבאריה: חוק פראוור – להוציא את הערבים מהאדמות שלהם, מהבית שלהם, ולתת אותם ליהודים.

עפו אגבאריה: אז אם המדינה היא באמת דמוקרטית, מדוע לא להכיר בכפרים האלה, ושיגורו ביחד יהודים וערבים?

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום, אדוני.

עפו אגבאריה: הבדואים אומרים: בבקשה, שיגורו אתנו.

עפו אגבאריה: למה לא נהיה שווי זכויות?

עפו אגבאריה: הרי מדברים על שוויון, אומרים שהאוכלוסייה הערבית היא שוות זכויות.

עפו אגבאריה: האם היא באמת שוות זכויות?

עפו אגבאריה: ודבר אחרון לגבי מה שדיבר פה חבר הכנסת אקוניס על אלה שמשרתים בצבא.

יחיאל חיליק בר: בקצרה.

עפו אגבאריה: כמה בדואים מהנגב שירתו בצבא?

עפו אגבאריה: המון.

עפו אגבאריה: וכמה מהם נהרסו הבתים שלהם, של האנשים ששירתו בצבא?

עפו אגבאריה: המון.

עפו אגבאריה: אותם אתם מוציאים ואותם אתם מגרשים מהאדמות שלהם למרות שהם שירתו, איך שאתה אומר.

עפו אגבאריה: זאת אומרת, הם לא שווי זכויות.

עפו אגבאריה: זאת אומרת, אין שוויון במדינת ישראל.

עפו אגבאריה: זאת אומרת, יש גזענות.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יחיאל חיליק בר: באסל נמצא?

יחיאל חיליק בר: כן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה, ולאחריו – חבר הכנסת ישראל חסון.

יחיאל חיליק בר: יסכם את הדיון סגן השר אופיר אקוניס.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות לרשותך.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס לשתי נקודות.

באסל גטאס: א.

באסל גטאס: התנהגותו המתמדת של סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת אקוניס, שהוא במחשבה תחילה – כשהגעתי לכנסת חשבתי שמתפקידו לבוא ולענות באופן ענייני על הצעות המובאות כהצעות אי-אמון בממשלה, להצטייד באינפורמציה, להצטייד במידע, להגן על הממשלה באופן אובייקטיבי מול טענות שמועלות כאן באופן אובייקטיבי.

באסל גטאס: והנה לנו הוא באופן ברור וסיסטמטי בא רק לנגח, להטיל ססמאות ריקות.

באסל גטאס: יש לו נטייה להביא את הדיון תמיד לעניין היסטורי, תיאולוגי, מי היה קודם.

באסל גטאס: אנחנו היינו קודם, אתם לא.

באסל גטאס: אתם זה – היסטוריה.

באסל גטאס: באמת, באמת, אתה לא מכבד, לא את הבית, לא את המעמד ולא את הממשלה שאתה בא לטעון בשמה.

באסל גטאס: שלא לדבר על זה שב-90% מהמקרים העמדות המדיניות שמביע כאן אקוניס הן יותר ימניות ויותר רדיקליות מהעמדות המוצהרות של הממשלה ושל ראש הממשלה.

באסל גטאס: מה, אתה חבר כנסת, סגן שר, לעומתי?

באסל גטאס: אתה בא לכאן בשביל לאגף את נתניהו אפילו מימין?

באסל גטאס: אני מבקש – קודם כול שלא ניגרר לוויכוח הזה שאתה מנסה להביא אותנו אליו תמיד מי היה קודם, ולוויכוחים ההיסטוריים התיאולוגיים שלך, כי הם לא לעניין.

באסל גטאס: הוויכוח שלנו הוא פוליטי בעיקרו, על זכויות, על דברים שנוגעים לחיי אדם, לחיים שלנו, חיי אזרחים, ושום ניסיון להסיט אותנו מזה לא יצלח.

באסל גטאס: הדבר השני, אני רוצה להגיד שתי מילים על מה שהיה אתמול בנגב.

באסל גטאס: ועדת הפנים עשתה ביקור בשטח ללא – כמובן, מי שארגן את הביקור זה הרשות להסדרת ההתיישבות.

באסל גטאס: הם לא תיאמו שום דבר עם התושבים, הלכו ככה, כאילו במטוס, בשביל לראות מה הבדואים ואיפה הבדואים.

באסל גטאס: ומה שחמור – אנחנו ניסינו להפגין.

באסל גטאס: היינו 100 אנשים, פחות מ-100 אנשים, על-יד רהט.

באסל גטאס: אני וחברת הכנסת זועבי היינו בין המוחים.

באסל גטאס: עמדנו עם שלטים.

באסל גטאס: כוחות המשטרה שהגיעו לאזור היו מספיקים לאלפים, וממש ממצב שאנחנו עומדים על המדרכה ללא שום סיכון של תנועה, ללא שום התגרות, היס"מ נכנס בינינו ועצר אנשים בברוטליות, בכוח.

באסל גטאס: אחרי כמה דקות גילינו שכל הסיבה לזה לא הייתה שמישהו התגרה בהם, אלא בשביל להסיט את תשומת הלב שלנו מכך שהאוטובוס של הוועדה המכובדת של כנסת ישראל עבר במקום.

באסל גטאס: אנשים קיבלו מכות, נעצרו, בשביל תרגיל שעשתה המשטרה כדי שאותו אוטובוס לא יראה מוחים שעומדים בשולי הכביש ומוחים נגד ביקור הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

באסל גטאס: אני אומר שההתנהגות הזו של המשטרה לא מראה – מבשרת רעות להמשך המאבק שלנו בחוק, ובהתנהגותה המשטרה כנראה העלתה את הרף בתגובה הברוטלית שלה מול המפגינים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: ואני מתכבד להזמין את חבר הכנסת ישראל חסון בשם סיעת קדימה.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, תודה לך, חברי חברי הכנסת, השר – אופיר, אתה תעלה עוד מעט להשיב לנו ואני רוצה לתת לך נקודה למחשבה.

ישראל חסון: בארבעת החודשים האחרונים היו שני אירועים מאוד מאוד משמעותיים.

ישראל חסון: אירוע אחד היה בסוריה.

ישראל חסון: באירוע בסוריה למדינת ישראל הייתה עמדה מאוד מאוד מאוד ברורה ומאוד חדה, ובעלת-בריתנו הטובה ביותר דילגה מעלינו ופעלה לא בהכרח לפי מה שאנחנו חשבנו שהוא נכון וטוב לנו.

ישראל חסון: שלשום היה אירוע בסדר גודל דומה: דילגו מעלינו והמשיכו באיזשהו קו.

ישראל חסון: אני מציע שבתור השר שמקשר לממשלה תתריע בפני ראש הממשלה, שלא שומע כרגע את דברנו, שישים לב למגמה הזו, משום שהדבר הבא שכנראה הטובה שבידידינו תדלג בו מעלינו יהיה הסוגיה ששרת המשפטים היום עוסקת בה, קרי, המשא-ומתן.

ישראל חסון: שלא נופתע, שלא נופתע.

ישראל חסון: יש פה קו מדיני שמדינת ישראל בחרה בו, ובארבעה-חמישה החודשים האחרונים, בנימוס הדיפלומטי האמריקני לא אומרים לנו את זה בצורה בוטה אלא נוהגים בנו בצורה הזאת.

ישראל חסון: אני אומר לך שאנחנו לא נופתע, אם נמשיך בקו המתנשא, היהיר, הקשוח, שיקפלו אותנו.

ישראל חסון: ואני אומר לך מה זה קו מתנשא, יהיר, קשוח.

ישראל חסון: כשאנחנו עומדים וטוענים כלפי הרשות הפלסטינית טענות שחלקן צודקות, אבל טוענים על הסתה ממוסדת, אדוני היושב-ראש, למטבע במקרה הטוב יש שני צדדים; בדרך כלל יש לה שלושה צדדים – יש גם את ההיקף.

ישראל חסון: אנחנו עומדים פה מעל הבמה, עומד לו סגן השר המקשר ואומר מעל הבמה: בנינו 3,500 יחידות דיור ביהודה ושומרון, ואנחנו נמשיך לבנות.

ישראל חסון: כיצד זה מתפרש שם?

ישראל חסון: כיצד זה מתפרש?

ישראל חסון: אני לא מדבר על הזכות, אני לא מדבר על התבונה; כיצד זה מתפרש שם?

ישראל חסון: מה האמירה, איך זה נתפס שם?

ישראל חסון: כך שכשאנחנו עומדים כאן, ומדברים כאן – אופיר, אני בכוונה מכוון את זה אליך.

ישראל חסון: בזה אני מסיים.

ישראל חסון: תבין שהקו הזה, שהוא קו שאנחנו מנסים לעשות אותו בצורה כוחנית, בוטה כלפי פנים – כנראה שהמדיניות הזאת כבר לא עובדת, ואנחנו עלולים לשלם עליה מחיר כבד.

ישראל חסון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חסון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין בשם סיעת הליכוד את סגן השר, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: מהליכוד – ישראל ביתנו כמובן.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, הקשבתי כאן לחלק ניכר מן הדברים – לא לכולם, אני מודה, אבל לחלק ניכר מהם.

אופיר אקוניס: אני הייתי רוצה, אדוני, להתייחס לכמה מן הדוברים ולכמה מן הדברים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת באסל גטאס, אני דווקא מבקש להתחיל ממך.

אופיר אקוניס: אתה מבקש שאני לא אגרר לוויכוח ההיסטורי מי היה קודם, למי שייכת הארץ וכדומה.

אופיר אקוניס: הרי אתם תמיד מעלים זאת, אתם תמיד מעלים זאת.

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: אתם מעלים זאת כל יום שני.

אופיר אקוניס: יכול להיות שהייתם רגילים להעלות זאת שנים ארוכות ולא לקבל תשובה, יכול להיות.

אופיר אקוניס: אני אתן לך תשובה כל יום שני על האמיתות ההיסטוריות, כי מישהו צריך להעמיד את האמת על דיוקה, ואם התפקיד הזה נפל בחלקי, הוא נפל בחלקי.

אופיר אקוניס: ואם אני אעמוד פה חשוף בצריח, כי אני מרגיש ככה במידה ניכרת – אני מודה, תראה איזו התוודות ככה.

אופיר אקוניס: כן, חבר הכנסת רוזנטל, יכול להיות שזה יקרה פעם לך, אולי תהיה השר המקשר עוד כמה עשרות שנים, עוד כמה עשרות שנים, ואז תענה, ותראה שחבריך לא נמצאים, ואז אתה מרגיש חשוף בצריח ועוסק בוויכוח ההיסטורי עם חבר הכנסת באסל גטאס או חברת הכנסת זועבי.

אופיר אקוניס: את השקרים אי-אפשר להשאיר כך חשופים בלי תשובה, כי אחרת עלולים להאמין.

אופיר אקוניס: יכול להיות שבבית יש צופים שעלולים יהיו להאמין לדברים האלה, ולכן צריך להעמיד דברים על דיוקם.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: לא, אבל אתם נגררים לוויכוח הזה.

אופיר אקוניס: זה לא כדאי.

אופיר אקוניס: לא כדאי.

אופיר אקוניס: ולכן, כדי שאף אחד לא ירגיש שהוא שומע רק צד אחד, רק צד אחד, אני חושב שחשוב לעמוד על האמת של הנרטיב הציוני, של התנועה הציונית.

אופיר אקוניס: הרבה שנים הנרטיב הזה סבל מהסתה נוראית, משקרים איומים, שאני מודה, מודה, בהחלט מצליחים לחלחל לדעת הקהל הבין-לאומית, ויש לנו בעניין הזה מאבק, מאבק קשה ביותר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גילאון, אדוני היושב-ראש, אומנם לא נמצא כאן – – –

קריאה: נמצא, נמצא.

אופיר אקוניס: איפה?

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: אה, סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: בתא המומחים.

אופיר אקוניס: בהתייעצות סיעתית.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גילאון, אדוני, האשים את הממשלה ואת ראש הממשלה בהפחדת הציבור הישראלי והעולמי בנושא האיראני.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, כאשר מתארים מציאות, לא מפחידים אף אחד.

אופיר אקוניס: אם המציאות המתוארת מפחידה, אז יש ממה לחשוש.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גילאון, רק לפני שבוע – ואני לא שמעתי גינוי מאף גורם בקהילייה הבין-לאומית – לפני שבוע, או פחות משבוע, ערב חתימת הסכם ז'נבה, אמר המנהיג הרוחני של איראן שהציונות היא כלבת שצריך להיפטר ממנה.

בנימין בן-אליעזר: לא, כלב נגוע בכלבת.

אופיר אקוניס: כלב נגוע בכלבת ושצריך להיפטר ממנו.

אופיר אקוניס: נכון, אתם צודקים חברי הכנסת בר ובן-אליעזר.

אופיר אקוניס: ההיסטוריה הקרובה מוכיחה, והם אומרים – אם צריך להיפטר, אז כנראה שצריך להשמיד את הכלב, להרוג את הכלב חולה הכלבת הזה, נכון?

אופיר אקוניס: מה הכוונה?

אופיר אקוניס: אני מבין את זה בצורה מאוד ברורה.

אופיר אקוניס: מסע ההפחדה הזה הוא לא יציר כפיה של הממשלה, לא זאת ולא הקודמת.

אופיר אקוניס: אגב, לזכותן של ממשלות רבות בעשור האחרון ייאמר שכולן טיפלו בגרעין האיראני.

אופיר אקוניס: גם יותר מזה, דרך אגב, אדוני היושב-ראש – זה טיפול שכבר החל במחצית השנייה של שנות ה-90.

אופיר אקוניס: אנחנו מתארים מציאות, לא מפחידים אף אחד.

אופיר אקוניס: אתה בוחר לפחד, יכול להיות שיש לך ממה.

אופיר אקוניס: וכאשר המנהיג הרוחני של איראן אומר את הדבר הזה, ההיסטוריה הקרובה, חבר הכנסת גילאון, הוכיחה – הקרובה, לא הרחוקה – הוכיחה – – –

אילן גילאון: – – –

אופיר אקוניס: אתה רוצה שנעסוק עכשיו בגרעין העיראקי?

אופיר אקוניס: אתה רוצה שנעסוק בו?

אופיר אקוניס: אבל ההיסטוריה הקרובה מוכיחה שכאשר אומרים לך שרוצים להשמיד אותך, כדאי לך להאמין.

אופיר אקוניס: כאשר אומר לך את זה מנהיג של מדינה טוטליטרית שעושה את הכול כדי להחזיק בידיו נשק גרעיני, תאמין, מה אכפת לך.

עפו אגבאריה: – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אני לא עוסק בהיבטים מבצעיים, ואני לא מוסמך לעסוק בכך.

אופיר אקוניס: אני רק אומר מה עושה הממשלה כדי לשנות את ההסכם.

אופיר אקוניס: אתה לא היית פה כאשר עניתי קודם.

אופיר אקוניס: אני אמרתי שיש לנו עכשיו חצי שנה – לא לנו לממשלה, לליכוד, לראש הממשלה; לנו למדינה, שאתה חלק חשוב ממנה, לכולנו – להכניס שיפורים אדירים.

אופיר אקוניס: נוכל, כמובן, ונעשה את כל המאמצים כדי להכניס שיפורים להסכם ז'נבה שנחתם שלשום, ואני מקווה שזה יקרה.

אופיר אקוניס: יש מקצה שיפורים של חצי שנה, ואני מאמין שנצליח לשכנע.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ישראל חסון מסיעת קדימה – – –

יולי יואל אדלשטיין: כי יש לי חשש סביר, אדוני חבר הכנסת ריבלין, שאז מישהו מן השרים לא יסתפק בדברי נציג סיעת הליכוד ביתנו, אקוניס, ויבקש גם לסכם את הדיון, אז אני מעדיף כבר לשמוע את הטיעונים של חבר הכנסת אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: חשש כזה בלבי.

אופיר אקוניס: הוא מעדיף את זה באבחה אחת, אדוני חבר הכנסת ריבלין.

אופיר אקוניס: בפעם אחת.

ראובן ריבלין: – – – שכל המצביעים – – – והוא לא מצביע.

אופיר אקוניס: חסר מצביע אחד שוודאי מאמין שממשלתו צריכה להישאר בכהונתה.

ראובן ריבלין: אם הוא מאמין הוא צריך להיות פה – – –

אופיר אקוניס: אני בטוח שהוא מדבר אמת.

אופיר אקוניס: גם יגיע לכאן אדוני.

ראובן ריבלין: – – – איך יכול להיות – – –

אופיר אקוניס: אולי יו"ר הקואליציה ייתן לנו פתרון.

אופיר אקוניס: אה, קיבלתי.

אופיר אקוניס: ובכן, חבר הכנסת חסון – אני מודה לך על ההערה, חבר הכנסת ריבלין.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חסון, אתה לא היית.

אופיר אקוניס: נימק את הצעתכם חבר הכנסת מופז, יושב-ראש מפלגת קדימה, ואני השבתי לו שלא ההתנחלויות הן מכשול לשלום.

אופיר אקוניס: כך אתה אמרת, שאני הודעתי כאן בצורה מתריסה על בניית 3,500 יחידות דיור.

אופיר אקוניס: אז קודם כול, ההודעה לא הייתה מתריסה.

אופיר אקוניס: קודם כול, זה היה להביא לידי ביטוי עובדות, שהממשלה אישרה לבנייה ולהתחלת תכנון 3,500 יחידות דיור בשומרון וביהודה; זה המספר המדויק.

אופיר אקוניס: כמובן בירושלים, חבר הכנסת חסון, ובשכונות המקיפות את ירושלים.

אופיר אקוניס: זה מה שאני אמרתי.

אופיר אקוניס: והדבר הזה – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אני לא יודע, אני לא פרשן לענייני פלסטינים.

אופיר אקוניס: אני לא יודע איך הפלסטינים קיבלו את המידע הזה.

אופיר אקוניס: אם תוכל, אולי בשבוע הבא, לתת לנו סקירה, חבר הכנסת דנון, אולי תעזור לחבר הכנסת חסון לתת לנו סקירה איך ההודעה התקבלה ברשות הפלסטינית.

אופיר אקוניס: ההודעה, נדמה לי – אגב, מה שאני זוכר, שאבו מאזן אמר שיימשך המשא-ומתן למרות ההודעה על הבנייה; כך הוא אמר, מצוטט בכלי התקשורת הבין-לאומיים והישראליים.

אופיר אקוניס: כך הוא אמר.

אופיר אקוניס: לכן, אם זה לא מפריע לו, חבר הכנסת חסון, למה שזה יפריע לך?

ישראל חסון: – – –

אופיר אקוניס: נו, אז אני שמח.

אופיר אקוניס: אתה בטח תומך גם בהגדלת המספר, נכון?

אופיר אקוניס: אין שום סיבה שחצי מיליון הישראלים שחיים בשומרון וביהודה לא ימשיכו, אדוני היושב-ראש, שם את חייהם בשגשוג ובפיתוח ולפי תפיסת הריבוי הטבעי, וכך יהיה.

אופיר אקוניס: כבר אמרנו קודם, אדוני היושב-ראש, שלא ההתנחלויות הן מכשול לשלום אלא שהפלסטינים הם מכשול לשלום.

אופיר אקוניס: אנחנו רואים שכמדי שבוע – חבר הכנסת חסון, גם את זה כדאי לך לקרוא; אם אתה מביא לנו בשבוע הבא את העמדה הפלסטינית לגבי הבנייה בשומרון וביהודה, להביא תקציר – אתה גם קורא ערבית, אם אינני טועה, מבין ערבית רהוטה – להביא תקציר של ההסתה הפלסטינית הממלכתית; הסתה שמתבצעת בסמכות וברשות, שלא לומר בעידוד הרשות הפלסטינית.

אופיר אקוניס: אנחנו ראינו כבר, אדוני היושב-ראש, שלהסתה הזאת יש תוצאות קשות מאוד.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גטאס אמר קודם שאני מביע עמדה אישית.

אופיר אקוניס: אין כאן עמדה אישית, יש עובדות.

אופיר אקוניס: העובדות הן שמתקיימת אותה הסתה, ואנחנו כמובן עומדים מולה וחושפים אותה, חושפים את האמת.

אופיר אקוניס: זה מה שאנחנו עושים.

אופיר אקוניס: אגב, אנחנו עדיין מחכים לגינוי הרצח של החייל עדן אטיאס, השם ייקום דמו, מהרשות הפלסטינית.

אופיר אקוניס: הדבר הזה לא קרה עד עצם היום הזה.

אופיר אקוניס: ביום רביעי, בעוד יומיים, ימלאו שבועיים לרצח המתועב הזה.

אופיר אקוניס: אנחנו עדיין מחכים.

אופיר אקוניס: אולי בציון שבועיים לרצח, אולי אז נשמע את הגינוי של הרשות הפלסטינית.

אופיר אקוניס: אדוני, במשך השעות הארוכות שאנחנו מבלים כאן, גם היום וגם בכל יום שני בהצעות אי-אמון, אנחנו שומעים את הטיעון האופוזיציוני הקבוע על הבידוד הבין-לאומי.

אופיר אקוניס: נדמה לי שגם חבר הכנסת מופז הזכיר את הבידוד הבין-לאומי שישראל נמצאת בו.

אופיר אקוניס: ובכן, חבר הכנסת מופז בוודאי שמע, כמוך, אדוני היושב-ראש, כמו אזרחי ישראל, שבימים אלה – לא בהיסטוריה, חבר הכנסת גטאס; לא בהיסטוריה, לפני 20 שנה, 30 שנה, 40 שנה, 100 שנה – – –

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אגבאריה, בימים אלה.

אופיר אקוניס: לא היה חיל אוויר.

אופיר אקוניס: אתה לא שמעת את הטיעון שלי, אז איך אתה יודע מה אני אשיב?

אופיר אקוניס: אתה לא שמעת את הטיעון.

עפו אגבאריה: 3,000 שנה – – –

אופיר אקוניס: אז לפני 3,000 שנה לא היו, אדוני היושב-ראש, חילות אוויר, לא לישראל – – –

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: רק רגע, מה אתה מתרגש?

אופיר אקוניס: מה קרה?

אופיר אקוניס: מה אתה מתרגש פה?

אופיר אקוניס: אני אומר לך מה קורה, אני אומר לך מה קורה.

אופיר אקוניס: אני מסביר לך: לא היו חילות אוויר לישראל.

אופיר אקוניס: לא היה חיל אוויר, אדוני, לארצות-הברית של אמריקה.

אופיר אקוניס: גם לא לאיטליה, אפילו לה לא היה אז חיל אוויר, למרות שהייתה אימפריה גדולה, וגם ליוון, שגם היא הייתה אימפריה גדולה, גם לה לא היה חיל אוויר.

אופיר אקוניס: אבל בימים אלה – – –

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: שים לב, בימים אלה, היום ובימים הקרובים, מתקיים תרגיל משותף בנגב, תרגיל משותף של חילות האוויר של ישראל, ארצות-הברית, איטליה ויוון.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, ודאי אתה רואה את התוכנית המסקרת את פעילות הכנסת, המסכמת, בשם "אייכלר יעקוב".

אופיר אקוניס: הוא עוקב.

אופיר אקוניס: מדי פעם רואים: "אייכלר יעקוב".

אופיר אקוניס: הוא גזר קטע מהצעת האי-אמון בשבוע שעבר, שבו הוא קצת לעג, לא ברוע, חלילה, לא בזדון, הוא קצת לעג על אמירתי כאן, על אמירתי שלי כאן בשבוע שעבר, ששיתוף הפעולה הביטחוני בין ישראל לבין ארצות-הברית הוא בין הטובים שידענו מאז קום המדינה.

אופיר אקוניס: אז אני מקווה שהשבוע ב"אייכלר יעקוב" הוא יגזור את הקטע – – –

יולי יואל אדלשטיין: ושגריר ארצות-הברית.

אופיר אקוניס: גם את שגריר ארצות-הברית מאתמול, שאמר דברים מאוד דומים, וגם את ההודעה על שיתוף הפעולה הזה, המרהיב, שמתקיים בין חילות האוויר של ארצות-הברית, ישראל, איטליה ויוון, בימים הקרובים – הוא כבר החל בעצם – בנגב.

אופיר אקוניס: אנחנו שמחים לשמוע שאנחנו לא מבודדים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת כהן, אתה יודע.

אופיר אקוניס: אתה בעצם אף פעם – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אני חושב שאדוני שכנע את המליאה, כן.

אופיר אקוניס: אתה בעצם אף פעם לא מאשים את ישראל בבידוד.

אופיר אקוניס: אני מודה על ההקשבה הרבה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: אני מבין שמייד תודיע על מינויו של יו"ר האופוזיציה, חבר הכנסת הרצוג.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת הרצוג, אני, בשם הממשלה כולה, כמובן, מאחל לך הצלחה בתפקיד, ושתהיה בו שנים ארוכות מאוד, בתפקיד הזה, שנים ארוכות.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מבקש ממליאת הכנסת לדחות את כל הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אופיר אקוניס, סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת נא לשבת, לרבות שרים, שר האוצר ושר התיירות.

יולי יואל אדלשטיין: שר האוצר ושר התיירות בוודאי רוצים לשבת, לשמוע הודעה חשובה ולאחר מכן גם להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני שאנחנו נעבור להצבעה, אני רוצה למסור הודעה למליאה בהתאם להוראות סעיף 11 לחוק הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש להודיע כי סיעת העבודה, הגדולה בסיעות האופוזיציה, הודיעה לי כי חבר הכנסת יצחק הרצוג יכהן מטעמה כראש האופוזיציה, במקום חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: בהתאם לחוק, עם מסירת הודעה זו נכנס חבר הכנסת הרצוג לתפקיד ראש האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אין צורך בהצבעה, אין צורך באישור המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: אני קיבלתי כנדרש מכתב מסיעת העבודה בנדון.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה קודם כול להודות לחברת הכנסת שלי יחימוביץ, כיו"ר הכנסת, על שיתוף פעולה ראוי וטוב שהיה לנו.

יולי יואל אדלשטיין: בוודאי לאחל מכל הלב בהצלחה לחבר הכנסת יצחק הרצוג בתפקידו החדש בהתאם לתוצאות הבחירות, תוצאות הפריימריז במפלגתו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מברך אותו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מנוע מלחזור על הדברים של חבר הכנסת אקוניס לגבי שנים רבות בתפקיד.

יולי יואל אדלשטיין: לכן רק אבקש שנמשיך באותו שיתוף פעולה לטובת הבית ולטובת כל חברי הכנסת, כפי שעשינו עד כה בכל המסגרות כאן בבית.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: כישלונה בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: הגירעונות העמוקים של קופות-החולים בישראל;

יולי יואל אדלשטיין: 5.

יולי יואל אדלשטיין: היותה ממשלה שתומכת ומקדמת חקיקה גזענית

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת אנחנו נעבור להצבעות על הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן מטעם סיעת העבודה: כישלון הממשלה בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה, בהתאם להודעה שזה עתה מסרתי למליאה, הוא חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 41 נגד – 56 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 41, אבל 56 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון מטעם סיעת העבודה לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת הרצוג, זה רק בגלל שאנשים לא רצו להפסיק את הכהונה שלך בשלב כל כך מוקדם, אני בטוח בזה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת האי-אמון השנייה היא מטעם – אנחנו נצביע לפי סדר הנמקת הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: השנייה היא מטעם סיעת קדימה: הפערים בחברה והכישלון המדיני.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת שאול מופז.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 41 נגד – 56 נמנעים – אין הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: השר לפיד מודיע שבטעות גמורה הצביע במקומו של חבר הכנסת יובל שטייניץ, וזאת עקב הזזת הכיסאות סביב שולחן הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי לחצה על הכפתור הלא-נכון ולא הייתה לה שום כוונה להצביע בעד הצעת האי-אמון של סיעת קדימה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל זה לא משנה את התוצאות.

יולי יואל אדלשטיין: 41 בעד, 56 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת סיעת קדימה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הגירעונות העמוקים של קופות-החולים בישראל, מטעם יהדות התורה – מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת יהדות התורה – מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 41 נגד – 56 נמנעים – אין הצעת סיעות יהדות התורה – מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 41 בעד, 56 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת סיעות יהדות התורה – מרצ נדחתה על-ידי המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: ישראל במקום הראשון בין המדינות המפותחות בממדי העוני, מטעם סיעת ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 40 נגד – 56 נמנעים – אין הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 40 בעד, 56 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת סיעת ש"ס לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם בל"ד–רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש – ממשלה שתומכת ומקדמת חקיקה גזענית.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו גם מוסרים לו את תנחומינו, ודאי, במות אביו.

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו נצביע על הצעת האי-אמון מטעם הסיעות האלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד הצעת סיעות בל"ד–רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש – 37 נגד – 55 נמנעים – אין הצעת סיעות בל"ד–רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 37 בעד, 55 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת סיעות בל"ד, רע"ם-תע"ל-מד"ע וחד"ש לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: המליאה דחתה את כל הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/796; "דברי הכנסת", חוב' א', עמ' 4855; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסדרה, אני חייב לומר, די ארוכה של חוקים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשע"ד–2013, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה מטעם ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת זבולון קלפה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו גם שמנו לב למה שהיה כתוב בעיתון, חבר הכנסת זבולון קלפה, ואנחנו מברכים אותך גם על כך.

זבולון כלפה: זה בסדר.

זבולון כלפה: תודה רבה.

זבולון כלפה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד – – –

מיקי רוזנטל: – – –

זבולון כלפה: צריך לסיים, אתה אומר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, לא להגזים.

יולי יואל אדלשטיין: קמעה קמעה, כפי שכתוב במקורות, גם לזה נגיע.

ראובן ריבלין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בירכתי אותו בשם כל הבית.

יולי יואל אדלשטיין: בירכתי אותו בשם כל הבית.

זבולון כלפה: תודה רבה.

זבולון כלפה: אדוני היושב-ראש, אפשר להתחיל?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

זבולון כלפה: תודה.

זבולון כלפה: אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת החוק לתיקון פקודת העיריות (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשע"ד–2013.

זבולון כלפה: החוק לתיקון פקודת העיריות (הוראת שעה), התשע"א–2011, מסמיך את הרשויות המקומיות להסדיר בתחומן עניינים של שמירה, אבטחה וסדר ציבורי בתנאים ובסייגים שייקבעו על-ידי שר הפנים והשר לביטחון פנים, בהסכמת שר המשפטים ובסכום שלא יעלה על סכום שקבע שר הפנים.

זבולון כלפה: החוק נחקק בעקבות פסיקה של בית המשפט העליון שקבע שרשויות מקומיות יוכלו לגבות אגרות שמירה רק אם המחוקק יסמיך אותן בחוק לעשות כן.

זבולון כלפה: לפיכך, אושרה בשנת 2011 הוראת שעה המאפשרת לרשויות לעסוק בענייני שמירה, אבטחה וסדר ציבורי ולגבות היטל לשם כך.

זבולון כלפה: כמו כן נקבעו הוראות מעבר שמאפשרות לרשויות המקומיות שכבר התקינו חוקי עזר, להמשיך ולגבות אגרות שמירה בהתאם לחוקי העזר הקיימים.

זבולון כלפה: הוועדה אישרה את ההסדר עד סוף 2011, ובסוף אותה שנה הוארכה הוראת השעה פעם נוספת עד סוף 2013.

זבולון כלפה: בהצעת החוק הנוכחית ביקשה הממשלה להאריך את ההסדר לארבע שנים נוספות, וכן להאריך את הוראות המעבר המאפשרות לעיריות ולרשויות מקומיות לגבות היטל בהתאם לחוקי העזר הישנים בשנתיים נוספות.

זבולון כלפה: ועדת הפנים והגנת הסביבה דנה בהצעת החוק ושמעה את כל ההתייחסויות והגורמים השונים להצעה, לרבות הגורמים שטענו כי אם לא תוארך הוראת השעה לא יוכלו הרשויות המקומיות לספק שירותים של שמירה ואבטחה, ואלה שסברו כי ההסדר עלול לפגוע בחלק מעבודת המשטרה וכי הסדר זה מרחיב את הפערים בין הרשויות החזקות לחלשות.

זבולון כלפה: הוועדה מכירה בחשיבות העיבוי והחיזוק של מערך השמירה על הסדר הציבורי ברשויות המקומיות ומאידך רוצה למנוע כרסום בסמכויות המשטרה ומניעת פגיעה ברשויות החלשות.

זבולון כלפה: לפיכך החליטה הוועדה שלא להאריך את ההסדר בארבע שנים אלא בשנתיים בלבד, שבמהלכן ייבחנו האספקטים השונים על-ידי משרד הפנים.

זבולון כלפה: במקביל פנתה הוועדה לשר הפנים בבקשה לבחון מחדש את אופן חישוב התעריפים המרביים להיטל שנקבעו בתקנות ולהתחשב בהבדלים הסוציו-אקונומיים בין הרשויות.

זבולון כלפה: ועוד ביקשה הוועדה מהשר לשקול תיקון התקנות שבסמכותו על מנת לכלול עקרונות ואמות מידה נוספים לקביעת האגרות.

זבולון כלפה: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות.

זבולון כלפה: אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ושלישית.

זבולון כלפה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת זבולון קלפה שהציג את הצעת החוק לתיקון פקודת העיריות (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשע"ד–2013, בשם ועדת הפנים והגנת הסביבה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אין הסתייגויות לחוק.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אנחנו נצביע על כל החוק בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–2 – 47 נגד – 16 נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 47 בעד, 16 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי החוק אושר בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 45 נגד – 17 נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת העיריות (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשע"ד–2013, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 45, 17 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשע"ד–2013, אושרה כנדרש בקריאה שלישית.

משה גפני: למה צריך, אדוני היושב-ראש, לשלם אגרת שמירה אם יש כל כך הרבה כסף?

משה גפני: יש כסף.

משה גפני: [מס' כ/509; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' כ', עמ' 2942; נספחות.

משה גפני: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצעת חוק המכר (דירות) (הבטחת השקעות של רוכשי דירות) (תיקון מס' 7), התשע"ד–2013, קריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את החוק יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, שרים, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא לפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק המכר (דירות) (הבטחת השקעות של רוכשי דירות) (תיקון מס' 7), התשע"ד–2013.

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק היא הצעת חוק פרטית שהוגשה על-ידי חבר הכנסת ויושב-ראש הקואליציה יריב לוין, ומטרתה לעגן בחקיקה את הנוהל הקיים לגבי הוצאת מכתבי החרגה על-ידי בנקים לרוכשי דירות בפרויקט בנייה, כמפורט להלן.

ניסן סלומינסקי: וכאן יש הפירוט.

ניסן סלומינסקי: כדי לקצר – מטרת החוק הזה היא להגן על הרוכשים.

ניסן סלומינסקי: היא לטובת הרוכשים ששילמו את מלוא התשלום בעד דירה שרכשו ולאפשר להם לממש את מלוא הזכויות בדירה כשהיא נקייה משעבוד לטובת הבנק המלווה כאמור.

ניסן סלומינסקי: היום נוהגים הבנקים להמציא לרוכשים מכתבי החרגה, שנועדו להחריג משעבוד דירות בפרויקט הבנייה שבנייתן הושלמה, שהחזקה בהן נמסרה לרוכש ותמורתן שולמה על-ידו.

ניסן סלומינסקי: בהצעת החוק הזו מוצע לעגן בחקיקה את הנוהג האמור של המצאת מכתבי החרגה, ובכך להבטיח את ההגנה על זכויות הרוכשים.

ניסן סלומינסקי: מאחר שלהצעה הזאת אין הסתייגויות, אני מבקש מחברי לאשר אותה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, יושב-ראש הוועדה ניסן סלומינסקי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת לוין, אתה כיוזם מבקש לומר משהו?

יריב לוין: לא, בסוף.

יחיאל חיליק בר: אני עובר להצבעה על הצעת חוק המכר (דירות) (הבטחת השקעות של רוכשי דירות) (תיקון מס' 7) בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 8 בעד סעיפים 1–4 – 64 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

יחיאל חיליק בר: בעד – 64, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים מייד להצבעה בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 9 בעד החוק – 60 נגד – אין נמנעים – אין חוק המכר (דירות) (הבטחת השקעות של רוכשי דירות) (תיקון מס' 7), התשע"ד–2013, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נוסיף את יו"ר האופוזיציה חבר הכנסת בוז'י הרצוג.

יצחק הרצוג: יצחק הרצוג.

יחיאל חיליק בר: יצחק הרצוג.

יחיאל חיליק בר: גם כאן, 60 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק המכר (דירות) (הבטחת השקעות של רוכשי דירות) (תיקון מס' 7), התשע"ד–2013, עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים.

יחיאל חיליק בר: דברי תודה של יו"ר הקואליציה והיוזם, חבר הכנסת יריב לוין – בבקשה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אני מבקש להודות קודם כול ליושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, על הטיפול בחוק.

יריב לוין: לצוות הוועדה בראשותו של מנהל הוועדה טמיר כהן; לצוות המשפטי בראשותה של שגית אפיק, ותודה מיוחדת לשלומית ארליך על העבודה הרבה בחוק הזה.

יריב לוין: לעודדה פרץ וטל הראל מבנק ישראל, לעו"ד אמיר פז ממשרד השיכון, לעו"ד רעות אופק ממשרד המשפטים.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, החוק הזה הוא עבורי לא רק חוק חשוב, אלא גם חוק מיוחד, משום שזה החוק ה-50 שאני מעביר בקריאה שנייה ושלישית מאז שנבחרתי לכנסת, לפני קצת פחות מחמש שנים.

יריב לוין: ואני רוצה להודות – באמת – תודה גדולה לצוות שעובד אתי, שיש לו חלק עצום בכל החקיקה הזו: ללילך שלי, למיכל גרסטל, לליאור פרבר, לגלעד קרוואני ולרועי שרעבי, שעבד אתי בקדנציה הקודמת.

יריב לוין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת לוין.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/817).

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: חברים, אנחנו עוברים עכשיו להצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (תיקון מס' 4 והוראת שעה), התשע"ד–2013, קריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: יציג את החוק שר הפנים גדעון סער; בבקשה.

יחיאל חיליק בר: ולאחריו – רשימה של 19 דוברים.

יחיאל חיליק בר: אם יש חבר או חברת כנסת שמבקשים לדבר שלוש דקות, נא להירשם עכשיו, כי אני עוד מעט סוגר את הרשימה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפני הכנסת את הצעת החוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (תיקון מס' 4 והוראת שעה), התשע"ד, לקריאה ראשונה.

גדעון סער: חברי הכנסת, פסיקת בג"ץ מיום 16 בספטמבר חייבה אותנו לקבוע, ומהר, כלים חיוניים הנדרשים למאבק בתופעת ההסתננות הבלתי-חוקית לשטחה של מדינת ישראל.

גדעון סער: הצעת החוק הזאת גובשה אחרי שקיימנו, בעיקר בחודש האחרון, מרתון של דיונים ביחד עם משרדי הממשלה הרלוונטיים, ובפרט משרד המשפטים והמשרד לביטחון פנים.

גדעון סער: הצעת החוק קובעת את ההסדרים כהוראת שעה לשלוש שנים.

גדעון סער: היא מכילה שני הסדרים עיקריים, כאשר כל הסדר נותן מענה לקטגוריה אחרת של מסתננים בלתי חוקיים.

גדעון סער: הסדר ראשון: קביעת תקופת החזקה של שנה במתקן סגור.

גדעון סער: העיקרון הזה מתייחס לאוכלוסיית המסתננים הפוטנציאליים.

גדעון סער: אני רוצה לציין שבסוף השבוע האחרון, אחרי ארבעה חודשים לערך שלא היה ניסיון חדירה של מסתננים למדינת ישראל, היה ניסיון כזה של מסתננים מסודאן שנתפסו על הגבול.

גדעון סער: אנחנו חייבים לייצר הרתעה.

גדעון סער: המיקום של מדינת ישראל, כמדינה המערבית היחידה שיש לה גבול יבשתי עם יבשת אפריקה, מחייב את זה.

גדעון סער: גדר לבדה לא מספיקה ולא תספיק לעצור אדם שהלך אלפי קילומטרים, כפי שראינו, ושילם ממיטב כספו על מנת להגיע למדינת ישראל.

גדעון סער: על-פי אומדנים רשמיים של האו"ם, באפריקה קיימים כיום למעלה מ-30 מיליון אפריקנים שמסתובבים ברחבי היבשת, לא במדינות מוצאם, ומחפשים מדינה להגר אליה.

זהבה גלאון: אז עכשיו אתה – – –

גדעון סער: כל פעולה שלנו שתאותת להם שישראל מוכנה להשלים עם הסתננות אליה, תביא לפה גלי ענק של מסתננים.

זהבה גלאון: 30 מיליון ועכשיו – – – מה קרה?

גדעון סער: אם ישראל תחליט להיות הסמן הליברלי במערב ביחס למסתננים בלתי חוקיים, המשוואה היא פשוטה ואכזרית.

גדעון סער: אם אנחנו נחליט להיות הסמן הליברלי במדינות המערב, אנחנו נביא במו ידינו לאובדן המדינה היהודית היחידה.

גדעון סער: ומי שכופר באמת הפשוטה הזאת, שיצא להסתובב ברחבי ברן בשווייץ או בריסל בבלגיה או פריז, ויתרשם במו עיניו מה קורה כשמדינות לא מתעשתות בזמן בהתמודדות עם תופעות של כניסה בלתי חוקית לשטחן.

גדעון סער: אני לא מאמין שאנחנו צריכים להתעורר אחרי הזמן.

גדעון סער: אנחנו, במיקום הגיאוגרפי שלנו, שהוא נתון קבוע, בהינתן רמת החיים ביבשת אפריקה, שהיא בטווח הנראה לעין, לא יכולים לנקוט גישה שונה מהגישה שמייצגת בנושא הזה הממשלה הנוכחית.

גדעון סער: ההסדר השני הוא הקמת מתקן שהייה פתוח, והעיקרון הזה מתייחס לאוכלוסיית המסתננים אשר כבר שוהה בארץ.

גדעון סער: אנחנו מתייחסים בפעם הראשונה לאוכלוסייה הזאת, ואנחנו נתחיל בהוצאה של מסתננים ממרכזי הערים למתקן הפתוח.

גדעון סער: אנחנו לא רק נקל בזה על אזרחי ישראל שיושבים בתוך אותם ריכוזי מסתננים – – –

מיקי רוזנטל: לפחות זה הנושא הראשון שאתם לא מאשימים בו את מפלגת העבודה.

מיקי רוזנטל: מזל.

גדעון סער: אני יכול להגיד לך – הנה, גם בזה אתה טועה, חבר הכנסת רוזנטל.

מיקי רוזנטל: תתקן אותי עכשיו.

מיקי רוזנטל: תתקן.

גדעון סער: כשהייתה הממשלה בראשות אהוד אולמרט, שמפלגת העבודה הייתה שותפה בה, לא ננקטו הצעדים אשר ננקטו על-ידי הממשלה הקודמת כדי לעצור את התופעה.

דב חנין: הם הביאו חוק הרבה יותר גרוע מזה.

זהבה גלאון: ואתה היית אחראי גם על החוק הקודם, הצדקת אותו, ואתה לא הפנמת את פסיקת בג"ץ, ואתה מביא לנו עכשיו חוק תועבה, חוק שאנחנו צריכים להתבייש בו.

זהבה גלאון: אתה עומד על הדוכן, מסביר לנו למה אסור לנו להיות ליברלים.

זהבה גלאון: אתה שומע את עצמך?

גדעון סער: חברת הכנסת גלאון, אני רק אתקן אותך ואומר שאת שוגה עובדתית; כי בהשקפת העולם, ישפטו בינינו הבוחרים.

גדעון סער: הם ידעו מי עמד לימין האינטרסים של מדינת ישראל וגם מי לא.

מיקי רוזנטל: סבא שלך, שברח בשואה – – –

זהבה גלאון: מי כמוך יודע – – –

גדעון סער: אז חברת הכנסת גלאון, נאמן למה שאמרתי קודם, אני מתקן אותך, את טעותך.

גדעון סער: אני לא הבאתי את החוק הקודם, כי הייתי שר החינוך.

גדעון סער: החוק הקודם חוקק – – –

זהבה גלאון: נכון.

זהבה גלאון: אבל אתה הצדקת אותו.

גדעון סער: אני בהחלט הצבעתי בעדו בממשלה ובכנסת.

גדעון סער: לא גיבשתי את ההסדר החוקי הקודם כי הייתי שר החינוך, לא הייתי שר הפנים.

זהבה גלאון: את התועבה הזאת אתה – – –

גדעון סער: אני, אילו הייתי שר הפנים, יכול להיות שהייתי מביא חוק שונה במקצת.

גדעון סער: אני מביא חוק אחר, כפי שאעמוד עליו.

גדעון סער: אבל אני מציע לכם לקיים ויכוח ענייני, עובדתי.

גדעון סער: ממילא יש בינינו מחלוקת גדולה, לא צריך לרצף אותה בשגיאות עובדתיות.

גדעון סער: דבר שני, אני אומר – לא רק יקל על אזרחי ישראל.

גדעון סער: כל מי שילך ויראה באיזה תנאים חיים המסתננים הבלתי-חוקיים בדרום תל-אביב, כמה אנשים גרים בחדר – –

עיסאווי פריג': מי עצר אותם?

גדעון סער: – – כל ההתייפייפות הזאת על זכויות אדם, היא פשוט דבר ציני.

גדעון סער: כי אני יכול להגיד לכם שבאותו מתקן – –

זהבה גלאון: אתה דואג להם – – –

גדעון סער: בהחלט, חברת הכנסת גלאון.

גדעון סער: – – יסופקו הצרכים שלהם – –

זהבה גלאון: איזה יסופקו?

זהבה גלאון: אתה שם אותם במתקן – – –

גדעון סער: – – לינה ואוכל וצורכי בריאות ורווחה בסיסיים.

מיכל רוזין: – – –

זהבה גלאון: – – –

גדעון סער: האם אדוני יואיל בשלב מסוים להגן עלי מפני חברי הכנסת שלא נותנים לדבר?

זהבה גלאון: התשובה היא – לא.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש, חברת הכנסת גלאון, לאפשר לשר לסיים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

גדעון סער: לדעתי, בקריאה ראשונה כל אחד יכול להירשם לדבר.

גדעון סער: יש לכם שלוש דקות, ואת גם רשומה, לדעתי.

מיכל רוזין: – – –

זהבה גלאון: זה לא מספיק לנו, אנחנו – – –

יחיאל חיליק בר: אז תיאלצי להסתפק בזה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, בשלב הראשון המתקן יכיל 3,300 מקומות.

גדעון סער: אנחנו, על-פי פסק-הדין, משחררים מדי יום מסתננים מהמתקן "סהרונים".

גדעון סער: אלה שייוותרו במתקן הסמוך במועד ההקמה של המתקן הפתוח ולא ישוחררו עד אז – כי, כאמור, כל יום אנחנו משחררים – – –

מיכל רוזין: – – –

גדעון סער: – – – ישוחררו למתקן הפתוח על מנת לא להציף – – –

מיכל רוזין: זה לא מה שהמדינה – – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת רוזין, את מדברת עכשיו – אני מבקש ממך – – –

גדעון סער: חברת הכנסת רוזין, אני לא יודע מה ההשכלה המשפטית שלך.

גדעון סער: אני, בנושאים שנוגעים לדין – הפרשן המוסמך עבור הרשות המבצעת, על-פי פסיקת בג"ץ, זה היועץ המשפטי, ועל כל צעד ושעל – – –

מיכל רוזין: – – –

זהבה גלאון: – – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת רוזין, אני מבקש לאפשר לשר לדבר.

יחיאל חיליק בר: את לא רוצה לצאת מהדיון לפני שיש לך זכות דיבור, נכון?

זהבה גלאון: היועץ המשפטי לממשלה – – –

גדעון סער: כפי שאמרתי, אנחנו מכבדים את פסק-הדין ופועלים יד ביד עם היועץ המשפטי לממשלה ומשרד המשפטים, גם בגיבוש ההסדר שאני מביא לכאן.

זהבה גלאון: הסדר הומניטרי?

זהבה גלאון: הסדר הומניטרי?

גדעון סער: בנוסף, אנחנו נתעדף, אדוני היושב-ראש, הזמנת מסתננים עבריינים, שיש לגביהם חשד של ביצוע עבירות קלות – אנחנו יכולים להזמין כל מסתנן בלתי חוקי למתקן הפתוח.

גדעון סער: אין לו זכות מוקנית, למסתנן בלתי חוקי, לשהות בערי ישראל, ואנחנו נתעדף על-פי שיקול שגם ייקח בחשבון את הביטחון האישי של אזרחי ישראל, בנוסף לתוכנית שיגבש המשרד לביטחון הפנים על-פי ההחלטה שקיבלה אתמול ממשלת ישראל.

גדעון סער: אנחנו מתכוונים, לראשונה, להתחיל לאכוף את איסור העבודה על המסתננים שיועברו למתקן הפתוח.

גדעון סער: אלה שיקבלו את כרטיס הכניסה למתקן הפתוח לא יורשו לעבוד, והממשלה תפעל לאכוף בנחישות – גם כלפי המסתננים וגם כלפי המעסיקים – את החוק.

גדעון סער: אני מאמין שאכיפת איסור ההעסקה תביא להגברה משמעותית של העוזבים מרצון, מכיוון שזו הגירה כלכלית.

גדעון סער: למרות התעמולה, למרות כל התעמולה, זו הגירה כלכלית.

מיכל רוזין: למה אתה לא מרחיק אותם?

מיכל רוזין: למה אתה לא מרחיק אותם?

מיכל רוזין: בוא תגיד את האמת לציבור – למה אתה לא מרחיק אותם?

גדעון סער: חברת הכנסת רוזין, כפי שהבהרתי, אנחנו פועלים על-פי הייעוץ המשפטי בנושא הזה.

עיסאווי פריג': על-פי אמנה בין-לאומית – – –

מיכל רוזין: – – – אתה לא יכול להרחיק אותם.

זהבה גלאון: למה?

זהבה גלאון: כי רק – – – אין אף אחד שמבקש מקלט?

זהבה גלאון: בדקתם באופן פרטני?

גדעון סער: כן, חברת הכנסת גלאון.

גדעון סער: אני רוצה – – –

זהבה גלאון: כמה בדקתם?

זהבה גלאון: כמה בדקתם?

זהבה גלאון: תן, תן לנו נתונים.

גדעון סער: אני רוצה לומר לך שאני באופן אישי עובד – – –

זהבה גלאון: – – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת גלאון, את לא יכולה גם לשאול וגם להשיב.

גדעון סער: אני, כשעולה טיעון שהוא בלתי נכון, והוא חוזר ונשמע, כטיעון בלתי נכון, אני רוצה להעמיד את הדברים על דיוקם.

גדעון סער: יש ועדה מייעצת בראשות עורך-דין שהוא בלתי תלוי בשירות המדינה, והיא מביאה לי את המלצותיה.

גדעון סער: אני רוצה לציין שמיעוט קטן של המסתננים הבלתי-חוקיים – קצת למעלה מ-1,000 מתוך קרוב ל-60,000 בכלל הגישו בקשות למעמד של פליט – –

מיכל רוזין: – – –

גדעון סער: – – ואני דן בבקשות האלה אחת-אחת על-פי המלצות של הוועדה המייעצת.

גדעון סער: אני מודה שבמרבית המקרים, על-פי ההמלצות, הבקשות נדחו.

מיכל רוזין: כי לא נותנים להם.

מיכל רוזין: לא נותנים להם להגיש – – –

גדעון סער: אבל דווקא לא מזמן גם אישרתי בקשה, כאשר השתכנעתי שיש בה מקום להעניק מעמד של פליט.

גדעון סער: כל התעמולה בנושא הזה, שלכם, היא תעמולה שאין בה אמת.

מיכל רוזין: – – –

זהבה גלאון: – – –

אילן גילאון: – – –

מיכל רוזין: – – – להגיד את האמת לציבור.

יחיאל חיליק בר: אני ארשום אותך, חבר הכנסת גילאון.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת רוזין, אני ממש מבקש.

זהבה גלאון: הוא לא – – – פה במליאה.

זהבה גלאון: אין דבר כזה.

יחיאל חיליק בר: את ממש עוד כמה דקות עולה לדבר, חברת הכנסת גלאון.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, לצערי, פסק-הדין של בית-המשפט העליון מ-16 בספטמבר הסיג אותנו לאחור כמה צעדים במאבק שלנו בהסתננות הבלתי-חוקית.

גדעון סער: אנחנו מכבדים את פסק-הדין, ולכן אנחנו מביאים הסדר חקיקתי שונה מההסדר שהובא בשעתו – –

זהבה גלאון: אתה קורא לזה "מכבדים"?

גדעון סער: – – למרות שאנחנו חושבים שפסק-הדין שגוי.

גדעון סער: אנחנו מכבדים את פסק-הדין של בית-המשפט העליון.

אראל מרגלית: אבל האם זה לא פתח את עיניך להסתכל על זה מוסרית, קצת – – –

גדעון סער: בהחלט, אני חושב שגישתנו היא גישה מוסרית, חבר הכנסת מרגלית.

זהבה גלאון: מה זה מוסרית, הומניטרית.

גדעון סער: האמן לי, היו ויכוחים נוקבים.

גדעון סער: לא מוסרי להפקיר את גבולותיה ואת עתידה של ישראל.

גדעון סער: בית-המשפט העליון ברציו פסק ששלוש שנים הן תקופה בלתי מידתית.

קריאה: ושנה?

גדעון סער: שנה?

גדעון סער: אני אקריא את הציטוטים של שופטי בית-המשפט העליון ותגידו לי – – –

מיקי רוזנטל: אדוני השר – – –

גדעון סער: חבר הכנסת רוזנטל, אני לא מקיים אתכם דיון.

גדעון סער: אני – – –

יחיאל חיליק בר: סליחה, חבר הכנסת רוזנטל.

מיקי רוזנטל: לא, רק שאלה.

יחיאל חיליק בר: אתה רשום לדיבור.

גדעון סער: אני מבין.

גדעון סער: יש ניסיונות לקרוא בתוך פסק-הדין דברים שאין בו.

גדעון סער: כבוד הנשיא גרוניס, לנושא של החזקה – – –

קריאות: – – –

מיקי רוזנטל: אדוני השר, קודם כול – – –

גדעון סער: קודם כול, אני רוצה שתדעו:

גדעון סער: לפי חוק הכניסה לישראל גם היום ניתן להחזיק במשמורת חודשיים, ואחר כך להאריך בעוד חודשיים.

גדעון סער: לפי חוק הכניסה לישראל.

גדעון סער: זה לא דבר שלא קיים.

גדעון סער: ואני אתן גם דוגמאות מהעולם.

גדעון סער: ואני רוצה להגיד מה אמר כבוד הנשיא גרוניס בפסק-הדין: "אף בנסיבות הקיימות כיום, אין מניעה לגישתי לחוקק חוק חדש, שיתיר החזקה במשמורת במשך תקופה קצרה באופן משמעותי משלוש שנים".

גדעון סער: אני חושב ששנה זו תקופה קצרה באופן משמעותי משלוש שנים, ולפי דעתי קשה לחלוק על כך.

גדעון סער: זאת ועוד, בהמשך פסק-הדין אומר השופט הנדל: "בנסיבות החדשות שנוצרו אני סבור כי ניתן יהיה להסתפק באמצעי מידתי יותר – קביעת רף עליון למשמורת שאיננו מגיע או מתקרב לשיעור של שלוש שנים.

גדעון סער: אני סבור ששנה זה לא מגיע וגם לא מתקרב לשלוש שנים.

גדעון סער: ואני חושב שלהשאיר את מדינת ישראל עירומה בלי שום כלים מול הסתננות מאפריקה, זה דבר בלתי אחראי, ואנחנו לא נעשה את זה".

גדעון סער: גם לגבי הקמת מתקן פתוח או חצי פתוח ישנן לא מעט התייחסויות של השופטים המצדדות בקיום אמצעי זה.

מיכל רוזין: – – –

זהבה גלאון: שלוש פעמים ביום – – – זה נקרא – – –?

זהבה גלאון: שלוש פעמים ביום שהם צריכים – – –

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, בית-המשפט העליון ברציו של פסק-הדין, וזאת ורק זאת ההלכה שמחייבת אותנו, קבע כי סעיף 30 לחוק הקודם הנו בלתי חוקתי בהיותו בלתי מידתי – שלוש השנים.

גדעון סער: לכן אין, לדעתי, יסוד לטענה שהפחתה משלוש שנים לשנה אחת – לא רק שהיא לא עוקפת את פסיקת בג"ץ, היא מכבדת אותה והיא נותנת מענה מידתי ונכון לסוגיה שכולנו, לפי דעתי גם השופטים, מבינים שהיא סוגיה קשה ומורכבת.

גדעון סער: אני מזכיר, בסוף האחריות היא עלינו.

גדעון סער: האחריות היא לא על ארגוני זכויות האדם.

זהבה גלאון: או, באמת.

גדעון סער: האחריות היא גם לא על בית-המשפט.

זהבה גלאון: יש לכם – – –

גדעון סער: האחריות לשמור על גבולות המדינה – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת גלאון.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש לאפשר לשר לסיים.

יחיאל חיליק בר: מייד מתחיל הדיון.

זהבה גלאון: מסתבר שאנחנו לא רוצים לתת לו לסיים.

יחיאל חיליק בר: אבל אני מעוניין לתת לו לסיים.

מיכל רוזין: – – –

יחיאל חיליק בר: אם לא תיתנו לו לסיים, אני אתן לו לסיים בכל האמצעים שעומדים לרשותי.

יחיאל חיליק בר: תודה לכם.

גדעון סער: האחריות לשמור על גבולות המדינה, לשמור על דמותה של מדינת ישראל ולהבטיח את עתידה, מוטלת על הממשלה הנבחרת.

גדעון סער: היא לא מוטלת על אף אחד אחר.

גדעון סער: היא מוטלת על הממשלה הנבחרת.

עיסאווי פריג': לנוכח האחריות יצרת גטו בדרום תל-אביב.

גדעון סער: אני רוצה, קודם כול – אני לא יצרתי.

גדעון סער: ואתה, שאתה אומר את זה, אתה יודע שזה לא נכון – –

עיסאווי פריג': – – –

גדעון סער: – – וזה לא מפריע לך להגיד דבר שהוא לא נכון.

עיסאווי פריג': – – – אני אראה לך – – –

יחיאל חיליק בר: אתה הדובר הראשון, חבר הכנסת פריג'.

יחיאל חיליק בר: תודה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לתת דוגמה, מה עושה מדינה מערבית מתקדמת ובעלת משטר משפטי דומה לשלנו, אוסטרליה.

גדעון סער: אוסטרליה היא מדינה האמונה על המשפט האנגלו-סקסי.

גדעון סער: חוק ההגירה באוסטרליה קובע כי מי ששוהה באופן לא חוקי באוסטרליה ייעצר, כולל מבקשי מקלט וכל מהגר שנכנס למדינה באופן לא חוקי.

מיכל רוזין: – – – רוצים להיות כמו – – –

גדעון סער: מבקשי מקלט שנכנסים לאוסטרליה ללא אישור מוחזקים במעצר.

גדעון סער: לפי חוק ההגירה הם ישוחררו ממעצר רק בכפוף לצו גירוש – –

מיכל רוזין: – – – אירופה.

גדעון סער: – – או אם קיבלו אשרת שהייה במדינה.

מיכל רוזין: – – –

גדעון סער: אין הגבלה למשך המעצר.

גדעון סער: אני חוזר, אין הגבלה למשך המעצר.

גדעון סער: מתקני המעצר, בדרך כלל, ממוקמים – –

זהבה גלאון: – – – באוסטרליה?

זהבה גלאון: אולי – – –

גדעון סער: – – באזורים כפריים, מרוחקים מהערים הגדולות.

מיכל רוזין: – – – בגרמניה, בשבדיה, באנגליה?

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת רוזין, את לא מותירה לי ברירה.

יחיאל חיליק בר: אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

זהבה גלאון: אדוני, אבל – אבל השר מביא את אוסטרליה, שיביא את סוריה.

יחיאל חיליק בר: בסדר.

יחיאל חיליק בר: אז תגידי את זה במסגרת – –

זהבה גלאון: בסוריה – – –

יחיאל חיליק בר: – – שלוש הדקות שיש לך.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת גלאון.

עיסאווי פריג': לא יספיק – – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש – –

מיכל רוזין: – – –

גדעון סער: – – גבירותי ורבותי חברי הכנסת, מה שנכון לאוסטרליה, מדינה שמוקפת מכל העברים שלה באוקיינוס השקט, נכון ביתר שאת למדינת ישראל שגובלת דרך סיני עם יבשת אפריקה – המדינה המערבית היחידה.

גדעון סער: מה שנכון לאוסטרליה נכון לפחות גם לנו, כאן, בישראל.

גדעון סער: ואני רוצה להוסיף, אדוני היושב-ראש, שאוסטרליה הגדולה, שלא חדרו אליה היקפי המסתננים הבלתי-חוקיים שחדרו למדינת ישראל, חתמה הסכם רשמי לפני חודשים מספר, בחודש יולי, עם פפואה ניו-גיני, שלפיו ניתן להעביר כל מבקש מקלט המגיע לאוסטרליה ישירות לפפואה ניו-גיני, וההסכם יכול לחול גם על מבקשי מקלט שהוכרו כפליטים.

גדעון סער: עכשיו, אני רוצה לתת דוגמה נוספת, אירופית: שווייץ.

גדעון סער: כל אחד שיסתובב בערי שווייץ, והיה שם לפני עשור או לפני 20 שנה, יבין שזאת מדינה אחרת.

גדעון סער: ואם נקשיב לעצות שלכם, כך תיראה מדינת ישראל עוד עשר או 20 שנה.

גדעון סער: אבל לא נקשיב.

גדעון סער: אין סיכוי שנקשיב לעצות שלכם.

זהבה גלאון: – – –

קריאה: נכון.

קריאה: אף אחד – – –

גדעון סער: ואין סיכוי שעם העמדות האלה תקבלו אמון מהציבור.

נחמן שי: לא נכון.

נחמן שי: לא נכון.

נחמן שי: ממש לא נכון.

מיכל רוזין: – – –

זהבה גלאון: טוב, בסדר.

זהבה גלאון: אנחנו כבר יודעים מה רוב יכול לעשות – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש – –

זהבה גלאון: אל תשתמש לי ברוב של הציבור.

גדעון סער: – – בעקבות המצב בשווייץ הושמו מגבלות חדשות על מסתננים ומבקשי מקלט.

גדעון סער: הוקמו מרכזי שהייה הרחק ממרכזי הערים, ומהם מותר למבקשי המקלט לצאת למספר שעות במהלך היום.

גדעון סער: ברשויות מקומיות מסוימות המסתננים מנועים מלהיכנס למקומות ציבוריים, כגון בריכות שחייה, מגרשי משחקים, אפילו כנסיות.

גדעון סער: דה-יורה, אינם זכאים לדבר; דה-פקטו, בתוך המתקנים מקבלים דמי מחיה זעומים וטיפול רפואי.

גדעון סער: בנוסף, קוצר זמן הערעור על דחיית בקשת מקלט בשווייץ מ-30 יום לעשרה ימים.

גדעון סער: נאסרה האפשרות להגיש בקשה למקלט בשגרירויות שווייץ בעולם.

גדעון סער: נאסרה האפשרות להעסיקם ברחבי שווייץ.

גדעון סער: ועילת העריקות – מהצבא – הוכרזה כלא מספקת על מנת להיחשב מבקש מקלט.

גדעון סער: זה מיועד בעיקר למסתננים מאריתריאה.

גדעון סער: על-פי הכרזותיה, שווייץ עומדת להקים בתי-כלא חירום למבקשי מקלט שבקשתם סורבה ולא ניתן להרחיקם, כאשר המושג "משמורת לפני גירוש" יוארך מימים מספר ל-18 חודשים.

גדעון סער: אני חוזר, ל-18 חודשים.

גדעון סער: דהיינו, לשנה וחצי.

גדעון סער: יותר מפרק הזמן שאנחנו מבקשים בחקיקה כאן.

גדעון סער: ואני מזכיר או מציין ששורה של אמצעים אושרו עכשיו במשאל עם בשווייץ ברוב גורף בנושא הזה של המסתננים הבלתי-חוקיים.

חיים כץ: מה נגמר במשאל העם בשווייץ?

חיים כץ: השכר, הגבלת – – –

גדעון סער: אני לא מתערב בנושאים שבתחום מומחיותך, חבר הכנסת כץ.

זהבה גלאון: – – –

גדעון סער: יש דברים שאני יודע שחבר הכנסת חיים כץ מתמצא בהם: שכר בכירים – –

קריאה: – – –

חיים כץ: – – –

גדעון סער: – – פנסיה.

גדעון סער: ואני אומר: יש בסיעת הליכוד – – –

ראובן ריבלין: בריאות, בריאות, אדוני.

גדעון סער: יש – – –

זהבה גלאון: חוק משאל עם – – –

גדעון סער: אני רק נותן דוגמאות.

חיים כץ: – – – לכולם.

זהבה גלאון: אדוני השר, חוק משאל העם כולל את המסתננים?

חיים כץ: מה זה?

זהבה גלאון: חוק משאל העם כולל את המסתננים?

קריאה: בגרמניה – – –

גדעון סער: בגרמניה, למשל, דרך אגב – –

זהבה גלאון: – – –

גדעון סער: – – הרשות לצאת ממתקני השהייה היא רק ל-15 קילומטר מהמתקן, ומי שמפר את זה צפוי לעונשי מאסר.

גדעון סער: אני מזכיר לכם – – –

אראל מרגלית: אז בוא, בוא, בוא לא ניתן יותר מדי דוגמאות של גרמניה.

גדעון סער: אבל גם הדוגמאות האחרות, אתה יודע, הרי אני שומע דווקא שבהרבה נושאים סוציאליים עולים נציגים, אפילו ממפלגתך, תאר לך, וגם ממפלגות קרובות, ונותנים כדוגמה את גרמניה בנושאים סוציאליים.

גדעון סער: אפשר לראות מה קורה בעולם – – –

אראל מרגלית: – – – בעניין של כלא, אתה יודע, בעניין של כלא – – –

גדעון סער: חבר הכנסת מרגלית, אתה יודע מה – –

אראל מרגלית: זה עושה המון אסוציאציות.

דב חנין: – – –

גדעון סער: – – אתה יודע מה, אתה יודע מה, אני מקבל את התיקון.

גדעון סער: אני נשאר עם שווייץ ואוסטרליה, בסדר?

אראל מרגלית: בוא תישאר עם שווייץ ואוסטרליה.

דב חנין: מה עשתה שווייץ ליהודים, דרך אגב?

גדעון סער: חבר הכנסת חנין – –

זהבה גלאון: – – –

גדעון סער: – – אתם מתעקשים להשאיר את מדינת ישראל עירומה.

אראל מרגלית: לא, לא, לא.

גדעון סער: אתם מתעקשים – –

אראל מרגלית: זה לא נכון.

גדעון סער: – – למנוע התמודדות עם תופעה שתביא להצפת ישראל – – –

דב חנין: אתם לא מתמודדים.

דב חנין: אתם לא – – –

גדעון סער: אנחנו מתמודדים, ואנחנו נחושים להתמודד, ואנחנו לא נוותר.

גדעון סער: ואנחנו גם נצליח.

דב חנין: זה מה שאתם אומרים חמש שנים, וזה – – –

מיכל רוזין: דיבורים כמו חול ואין מה לאכול.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש – –

דב חנין: – – –

גדעון סער: – – נוכח פסיקת בית-המשפט – – –

מיכל רוזין: – – –

דב חנין: – – –

גדעון סער: אני, כמובן – –

יצחק וקנין: טוב, רבותי, רבותי, אתם אל תגזימו.

יצחק וקנין: אתם – – –

גדעון סער: – – נתתי כמה דוגמאות.

גדעון סער: אני – – –

יצחק וקנין: תכף אתם עולים – – –

גדעון סער: חבר הכנסת וקנין – – –

יצחק וקנין: לא מכל מילה שהוא מוציא – – –

קריאה: – – –

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, בינתיים התחלף.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש – –

זהבה גלאון: לא שמנו לב שהתחלפת – – –

גדעון סער: – – מודה לי על – אני רק אומר לפרוטוקול – – –

דב חנין: – – – לשר הפנים – – –.

דב חנין: זה בסדר.

קריאה: בקצב הזה – – –

גדעון סער: – – – מודה לי – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין – – –

גדעון סער: – – – לאירופה, גם בספרד, וגם באיטליה, וגם בהולנד, והן התעשתו בחלקן רק באיחור, אבל המדינות הולכות ומתעשתות.

אראל מרגלית: אתה אומר שלא המצאנו את זה.

זהבה גלאון: אבל שם הם – – –

אילן גילאון: אתה מוכן – – –

גדעון סער: לסיכום, נוכח פסיקת בית-המשפט העליון – – –

זהבה גלאון: – – –

אילן גילאון: – – – שיטה של – – –

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, באמת.

גדעון סער: אתה יודע מה ההבדל – – –

יצחק וקנין: תן, תן.

יצחק וקנין: זהבה, את תכף את עולה לדבר.

זהבה גלאון: לא, אבל השר – – –

גדעון סער: את ממש בין הראשונות.

גדעון סער: אבל כל מילה שיש לשר אני שם לב שאת מפריעה לו.

קריאות: – – –

גדעון סער: תראו, אני חוזר ואומר – –

זהבה גלאון: לא כל מילה.

גדעון סער: – – ואני אחזור ואומר – –

זהבה גלאון: כל מילה שלישית.

גדעון סער: – – מה שקורה, הנחישות של המסתננים להגיע למדינות המערב היא נחישות גדולה מאוד.

גדעון סער: אנחנו ראינו גם מקרים טרגיים של הטביעות מול חופי איטליה.

גדעון סער: בינינו לבין אפריקה אין ים.

גדעון סער: יש יבשה.

גדעון סער: יש גבול יבשתי.

זהבה גלאון: אז מה, עדיף – – –

גדעון סער: ולכן אנחנו – – –

זהבה גלאון: מה אתה רוצה, ים?

זהבה גלאון: – – –

גדעון סער: לכן אנחנו, אם אנחנו נתחרה בליברליות ונגיד: אנחנו צריכים להיות הליברליים ביותר מכל מדינות המערב – –

זהבה גלאון: ליברליות זה שם גנאי?

זהבה גלאון: אני רוצה להבין – – – זה שם גנאי.

זהבה גלאון: אני לא מבינה את זה.

גדעון סער: – – הם יהיו כולם כאן.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון.

קריאה: – – –

זהבה גלאון: לא, אני לא מבינה את זה.

יצחק וקנין: את, את רוצה שאני אקרא אותך לסדר?

זהבה גלאון: אדוני, איך ליברליות הפכה לשם גנאי?

זהבה גלאון: – – –

יצחק וקנין: אני שואל אותך.

יצחק וקנין: כל מה שיש לך להגיד, השר ישמע אותך.

זהבה גלאון: לא, לא, לא, לא, לא.

יצחק וקנין: תכף הוא – – – ואת תצטרכי – – –

גדעון סער: אני, חברת הכנסת גלאון – –

יצחק וקנין: זהבה, באמת לא – – –

קריאה: אדוני היושב-ראש – – –

גדעון סער: – – בהחלט לא רואה בליברליות שם גנאי.

אילן גילאון: אז למה אנשים קיבלו – – –

גדעון סער: אני בהחלט מאמין בזה שבחיים אין דברים מוחלטים, ויש נקודות איזון שונות בסיטואציות שונות.

גדעון סער: והשאלה היא, אם אני הולך לקצה בנושא הזה, מה הסיכונים שאני מביא למדינת ישראל.

זהבה גלאון: – – –

אילן גילאון: מה?

גדעון סער: מאחר שאני מאמין שאם אני, שאם אנחנו כמדינה לא ננקוט שום אמצעי הגנה, אופייה של מדינת ישראל ישתנה ללא הכר.

גדעון סער: כמו שקרה במדינות מערביות אחרות, אנחנו נאלצים להביא דברים שהם הכרחיים.

גדעון סער: ואנחנו עושים את זה אחרי שאנחנו שוקלים כל דבר ודבר.

גדעון סער: והיו הרבה מאוד ישיבות – –

זהבה גלאון: – – –

גדעון סער: – – והרבה מאוד דברים שינינו.

גדעון סער: הרבה מאוד דברים שינינו.

גדעון סער: והגענו לתקופה קצרה יותר ממה שרצינו – –

קריאה: – – –

גדעון סער: – – והגענו להוראת שעה.

גדעון סער: אבל בסופו של דבר אנחנו לא יכולים להשאיר את ישראל עירומה.

אילן גילאון: אם בג"ץ לא יקבל את החוק הזה, אתם תלכו על חצי שנה או שלושה חודשים?

גדעון סער: חבר הכנסת גילאון – –

זהבה גלאון: זה לא מידתי, זה לא ראוי.

גדעון סער: – – אני מאמין שהחוק הזה – – –

זהבה גלאון: אתם לא בודקים בדיקה פרטנית אחד-אחד?

יצחק וקנין: זהבה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

גדעון סער: וזה גם הייעוץ המשפטי שקיבלנו – יעמוד במבחן הזה.

זהבה גלאון: כן, הייעוץ – – –

גדעון סער: אני חוזר ואומר, אבל בסוף – –

מיכל רוזין: מעניין מה אומר – –

גדעון סער: – – האחריות היא עלינו.

מיכל רוזין: – – היועץ – – –

גדעון סער: האחריות היא לא בבג"ץ.

יצחק וקנין: מיכל, די.

יצחק וקנין: מיכל רוזין.

גדעון סער: האחריות היא לא על בג"ץ.

גדעון סער: אם הייתי רוצה להעביר את ההכרעה, הייתי הולך, הייתי אומר, בוא נדמיין את ההרכב, הולך לנשיא: תגיד לי מי ההרכב, והייתי מעביר את ההחלטה לשם – –

מיכל בירן: – – –

גדעון סער: – – ההכרעה היא שלנו.

גדעון סער: ההכרעה היא של הכנסת.

זהבה גלאון: אנחנו רוצים שתענה לנו כמה בקשות אישרתם – – –

מיכל בירן: הוא לא יודע.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון.

מיכל בירן: הוא לא יודע.

גדעון סער: מה הבעיה?

גדעון סער: חברת הכנסת גלאון, תגישי שאילתה, תקבלי תשובה.

זהבה גלאון: אני שואלת אותך עכשיו.

קריאות: – – –

גדעון סער: כמו – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: אתם – – – לגמרי, מה קרה לכם היום?

יצחק וקנין: אני קורא לך פעם שנייה.

יצחק וקנין: אל – – – באמת.

יצחק וקנין: מה קורה לכם?

גדעון סער: אדוני היושב-ראש – בדיון הזה הפרוטוקול הוא חשוב, חבר הכנסת ריבלין.

גדעון סער: בדיון הזה אני לא מוכן לקצר אפילו במילה את מה שכתבתי לפני הדיון, וכתבתי בעצמי.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, נוכח פסיקת בית-המשפט העליון – – –

יצחק וקנין: זהבה, זהבה גלאון, אני אתן לך עוד דקה רק תהיי בשקט.

מיכל בירן: – – –

גדעון סער: נוכח פסיקת בית-המשפט העליון – אני חושב, אדוני היושב-ראש, שאין לך סמכות רק בגלל, ואני אומר את זה בכל הכבוד ואני מכבד אותך, רק בגלל שיש הפרעה בלתי פוסקת, שבנסיבות אחרות אולי היה היושב-ראש גם נוקט סנקציה – אבל נגיד, לי אפשר לעשות הכול כשאני על הבמה הזאת, בסדר, אז זה לא מקנה – – – לסטות מהתקנון.

יצחק וקנין: אדוני השר, אתה יודע כמה פעמים ניהלתי דיון כשאתה נואם?

זהבה גלאון: השר מתלונן?

זהבה גלאון: השר מזיל דמעות תנין?

זהבה גלאון: – – –

ראובן ריבלין: – – –

מיכל בירן: – – –

יצחק וקנין: האחרון שאפשר – – –

גדעון סער: אני פשוט מקווה שלא ייקטע חוט המחשבה שלי בגלל כל הקריאות הללו.

זהבה גלאון: אוי למחשבה שלך.

זהבה גלאון: אין מחשבה מאחורי החוק הזה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, נוכח פסיקת בית-המשפט העליון, אני חושב שהחוק הנוכחי הוא חוק הכרחי, שמנסה להתמודד בצורה שונה עם תופעת ההסתננות, שיש לה השלכות רבות על החברה הישראלית.

גדעון סער: הצעת החוק שתעבור היום בקריאה ראשונה, עם התוכנית המשולבת שאתמול אושרה על-ידי הממשלה – –

מיכל בירן: איפה התקציב?

גדעון סער: – – שכוללת בין היתר תוכנית להגברת הביטחון האישי בריכוזים העירוניים שבהם מצויים המסתננים; שכוללת גם העלאת התמריץ הכספי למסתננים שיוצאים מרצון, וכבר מי שיוצא מחר, גם מחר יוצאים מסתננים, ייהנה מהתמריץ הכספי המוגדל; שכוללת גם את המשך המאמצים שלנו בנושא המדינה השלישית, וגם בנושא הזה יש התקדמות.

גדעון סער: אנחנו נחושים להתמודד עם התופעה הזאת ולהקצות לכך את המשאבים ואת האמצעים הנדרשים.

גדעון סער: אנחנו מבינים שאם אנחנו נגלה חולשה בנושא הזה, הדורות הבאים ישלמו את המחיר של הדבר הזה, ולזה אנחנו בשום אופן לא מוכנים.

גדעון סער: אני מבקש מהמליאה לאשר בקריאה ראשונה את הצעת החוק.

יצחק וקנין: תודה לשר הפנים, השר גדעון סער.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים בדיון – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: לאחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: רבותי, כל חבר כנסת שלוש דקות.

עיסאווי פריג': מה עם זמן פציעות?

עיסאווי פריג': כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, כולם כאן – אני מבקש, מפריעים לי.

יצחק וקנין: חבר'ה, אתם מפריעים לחבר שלכם.

עיסאווי פריג': יש לנו מדינה של שלטון חוק.

מוחמד ברכה: באמת?

מוחמד ברכה: אני לא יודע.

עיסאווי פריג': כולם מתהדרים, במיוחד חברי מהקואליציה והשרים: שלטון חוק.

עיסאווי פריג': אבל יש מקצוע שבעשר השנים האחרונות התמחו בו, הוא מקצוע עקיפת חוק, עקיפת בג"ץ.

עיסאווי פריג': איך אמר אילן?

עיסאווי פריג': אם בג"ץ יגיד על שנה, נביא לו חצי שנה.

עיסאווי פריג': זו ההתמחות שאנחנו – בממשלה, בשלוש הממשלות האחרונות – ראינו את ההתמחות בה.

עיסאווי פריג': מדיניות של איך לעקוף את בג"ץ, ואכן זה כך.

עיסאווי פריג': אבל אני רוצה להתייחס לסוגיה אחרת.

עיסאווי פריג': כל מפלגה וכל שלטון מייצר לעצמו תחמושת כדי להתעסק בה, כדי לשמר את השלטון, כמו ההזיה האיראנית.

עיסאווי פריג': כל פעם שיש שקט שולפים את האיום האיראני.

עיסאווי פריג': ועכשיו אני אומר לכם: צר לי מאוד, אדוני השר, הבעיה הזאת בדרום תל-אביב, אתם יצרתם אותה.

עיסאווי פריג': ואני לא פוסל את זה ואגיד את זה: יצרתם אותה ועכשיו אתם מנסים לגרוף את ההון הפוליטי מיצירת הבעיה הזאת.

עיסאווי פריג': זאת המציאות, ואתם מציעים פתרון.

עיסאווי פריג': עוד, מתקנים מצב בעוד יותר גרוע מהמצב, וזו התמחות ומיומנות שאני חייב לציין.

עיסאווי פריג': יצרתם מצב בשביל להביא הון פוליטי.

עיסאווי פריג': נקודה נוספת.

עיסאווי פריג': חברים, אומנם, אני אומר לכם מה הפחד הזה – מה יהיה עם הגזע?

עיסאווי פריג': מה יהיה עם הגזע?

עיסאווי פריג': כשאני רואה שאני נמצא במדינה שהרוב בה יהודי, ההיסטוריה הקרובה וההיסטוריה הרחוקה, מלאת הרדיפות, צריכה ללמד משהו, ריבונו של עולם.

ראובן ריבלין: החוק הזה, לכאורה, מגן גם על אזרחי ישראל הערבים שאינם יהודים.

ראובן ריבלין: הוא בא להגן על אזרחי ישראל.

ראובן ריבלין: מה שאתה אומר זה חמור מאוד, אבל – – –

זהבה גלאון: – – – אזרחי ישראל הערבים הם לא מסתננים, ככל שידוע לי.

ראובן ריבלין: בוודאי, יש – – – ויש מסתננים.

זהבה גלאון: עוד רגע, אמר השר, 30 מיליון יגיעו לפה.

זהבה גלאון: יותר מכל הפליטים.

עיסאווי פריג': אני רוצה לסיים, ואני רוצה לספר סיפור אישי.

עיסאווי פריג': האווירה שנוצרה, שיצרתם אותה בשנים האחרונות, יצרה "עליהום" על כל הפליטים, שמותר לדרוך על הזכויות שלהם על שמאל ועל ימין.

עיסאווי פריג': מה היה?

עיסאווי פריג': לפני חודשיים אני וחברי קיבלנו טלפון ונסענו לצפון, לבית-החולים בנהרייה – – –

יצחק וקנין: אם אפשר לקצר.

עיסאווי פריג': אני רק מספר סיפור ומקצר.

עיסאווי פריג': בית-החולים בנהרייה.

עיסאווי פריג': פליט סודאני – חברים, תקשיבו מה ה"עליהום" שהממשלה יצרה מביא.

עיסאווי פריג': פליט סודאני עבד אצל קבלן.

עיסאווי פריג': דקר אותו מסמר, ביקש מהקבלן שייקח אותו לבית-חולים או ייתן לו טיפול ראשוני.

עיסאווי פריג': לא הסכים: אתה מסתנן, מי בכלל שואל עליך?

עיסאווי פריג': אתה פליט, מי סופר אותך?

עיסאווי פריג': ביקש 10 שקלים, לא קיבל.

עיסאווי פריג': הוא חזר הביתה, לחדר הצפוף שהוא נמצא בו.

עיסאווי פריג': החבר שלו בא אליו אחרי יום, לקח אותו לבית-חולים.

עיסאווי פריג': בית-החולים, בגלל ההזנחה, נאלץ לקטוע לו את הרגל.

עיסאווי פריג': זה היה המחיר של ה"עליהום" שיצרתם ואתם יוצרים.

יצחק וקנין: תודה.

עיסאווי פריג': צר לי מאוד, הבג"ץ שדחה את החוק לא דחה את השלוש שנים ואמר שנה.

עיסאווי פריג': הוא דחה ואמר: תתעוררו, תנו לאנושיות לנצח.

עיסאווי פריג': תתעוררו, חברים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מיכל רוזין, ולאחריה – חבר כנסת רובי ריבלין, בהסכמתה של חברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: שלוש דקות, רבותי.

יצחק וקנין: מיכל, נא להקפיד על הזמן.

מיכל רוזין: אני אשתדל.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד שר הפנים, ההסכם של אוסטרליה, שניסו להחיל אותו לפני חמש שנים, בוטל בגלל ביקורת – אני אשמח אם תקשיב לי כי אז אולי תדע את העובדות – – –

גדעון סער: אני מקשיב לך יותר ממה שאת הקשבת לי.

גדעון סער: את יודעת מה?

גדעון סער: אני לא אקשיב לך.

מיכל רוזין: בוטל בגלל ביקורת בין-לאומית, מאבק של האו"ם ואיומים בחרם על אוסטרליה.

מיכל רוזין: הם מנסים לעשות זאת שוב עכשיו, והם שוב ייכשלו.

מיכל רוזין: עכשיו אני רוצה להקריא לך כמה נתונים ממדינות אירופה שאולי אתה לא יודע: למשל באוסטריה, 74,701 פליטים ומבקשי מקלט יש שם, מתוכם הוכרו כפליטים 51,730.

מיכל רוזין: רוצה עוד מדינה?

מיכל רוזין: איטליה: 79,579, הוכרו כבר כפליטים 64,779.

מיכל רוזין: השאר מחכים כמבקשי מקלט עם בקשות שממתינות.

מיכל רוזין: מדינת ישראל: 54,218, הוכרו 104.

מיכל רוזין: יש פה רשימה מאוד ארוכה של כל מדינות אירופה, שהכירו כמעט ב-80% לפחות מהאריתריאים כפליטים אצלן.

מיכל רוזין: אז אל לנו להשוויץ ואל לנו להתהלל כי מה שאנחנו עושים הוא פשוט לא ייתכן במדינה מתוקנת.

מיכל רוזין: החוק הקודם שהממשלה העבירה בנושא נפסל באופן גורף, פה-אחד, על-ידי בג"ץ.

מיכל רוזין: פסק-הדין הזה קבע שהממשלה חרגה מסמכותה, פגעה באופן לא חוקתי ולא חוקי בזכויות של בני-אדם שחיים כאן.

מיכל רוזין: הוא קבע שאסור לכלוא אנשים לשלוש שנים ושיש לשחרר אותם לאלתר.

מיכל רוזין: והעובדה שמושכים את השחרור ובכל יום משחררים מספר בודד של אנשים היא ביזיון בית-משפט.

מיכל רוזין: מחכים לאמצע דצמבר, שיסתיימו 90 היום שבג"ץ קבע, עושים בחיפזון פה הצעת חוק שלא נותנים לנו לדון בה לעומק – ועדת הפנים מתכוונת השבוע לעשות יומיים דיונים וזהו – ונביא את זה בשבוע הבא לקריאה שנייה ושלישית.

מיכל רוזין: לא עונים לנו על שאלות, ויש פה שאלות מאוד מאוד משמעותיות, יש פה שאלות תקציביות משמעותיות.

מיכל רוזין: עושים פה מהלך פזיז, מהיר, כדי שלא לגמור את 90 היום שבג"ץ נתן.

מיכל רוזין: זהו ביזיון בית-המשפט, זו לא הייתה הכוונה של בית-המשפט.

מיכל רוזין: החוק החדש הזה יש לו הרבה מאוד משמעויות.

מיכל רוזין: מדובר פה על מרכז שהייה פתוח שייכנסו אליו אותם מבקשי מקלט לזמן בלתי ידוע.

מיכל רוזין: זה לא קורה בשום מקום בעולם.

מיכל רוזין: בכל מדינות אירופה, כאשר מדובר על מתקן שהייה פתוח, מדובר על פרק זמן מוגבל – חצי שנה, תשעה חודשים, שנה; עד שיגמרו לבדוק את בקשות המקלט שלהם.

מיכל רוזין: מדינת ישראל אינה רוצה לבדוק את בקשות המקלט, לא של האריתריאים, לא של הסודאנים.

מיכל רוזין: אנחנו רואים את זה אצל כמה שהגישו בקשות, כאלה שניגשים להגיש בקשות.

מיכל רוזין: אומרים: יש לכם מדיניות של אי-החזרה, ולכן אנחנו לא צריכים שתגישו בקשות.

מיכל רוזין: למה אתם לא אומרים את האמת?

מיכל רוזין: אין לאן להחזיר אותם, אין לאן לשלוח אותם, הם נמצאים פה, אז במקום לקבוע מדיניות הולמת, במקום לתת להם תעסוקה, שישלמו מסים, שיקבלו פה זכויות חברתיות – –

דני דנון: – – –

מיכל רוזין: – – במקום לפזר את האוכלוסייה הזאת – – –

דני דנון: מה עם הזכויות – – –

מיכל רוזין: יושבים אצלי בוועדה – –

דני דנון: מה עם הזכויות – – –

מיכל רוזין: – – חקלאים, אנשים מהמלונאות – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

דני דנון: מה עם הזכויות של דרום תל-אביב?

מיכל רוזין: – – ממסעדנות, ואומרים: חסרות לנו ידיים עובדות.

דני דנון: מה עם הזכויות של אזרחי ישראל?

מיכל רוזין: במקום לתת להם תעסוקה, לפזר אותם בארץ, שלא ישבו בדרום תל-אביב.

מיכל רוזין: הרי על מה אתם מדברים?

מיכל רוזין: 3,300 אנשים במתקן השהייה – –

דני דנון: אולי בקיבוצים יקלטו אותם?

מיכל רוזין: – – ונגיד, תעביר 10,000, מה עם היתר, מתוך ה-53,000 שנמצאים בדרום תל-אביב?

דני דנון: אולי בקיבוצים יקלטו אותם?

מיכל רוזין: למה אתם לא אומרים את האמת לתושבי דרום תל-אביב?

דני דנון: אפשר לפזר אותם בכל הקיבוצים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דנון.

מיכל רוזין: למה אתם לא אומרים להם – –

יצחק וקנין: תאפשר לה לסיים.

מיכל רוזין: – – שיישארו עוד עשרות אלפים שאין לכם תשובה בשבילם.

מיכל רוזין: במקום לעצום את העיניים – –

יצחק וקנין: תודה.

מיכל רוזין: – – ולדבר על מתקני שהייה שהם כלא לכל דבר, כלא לכל דבר שבית-המשפט העליון קבע – – – אני מסיימת.

יצחק וקנין: כן, אחרי דקה שאת כבר צריכה לסיים.

מיכל רוזין: – – – שפתרון של מגורים במרכזים פתוחים צריך להיות מוגבל בזמן או וולונטרי, ובכל מקרה לא להיות דומה למתקן כליאה – זה משפט ששכחת להקריא מתוך פסיקת בית-המשפט העליון.

יצחק וקנין: תודה.

מיכל רוזין: תגידו את האמת לציבור, תגידו שאין לכם פתרון, ותמצאו פתרון של מדיניות, כי גם את זה קבע בית-המשפט העליון.

מיכל רוזין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ראובן ריבלין, ואחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

דני דנון: אתם שולחים אותם עד לדרום תל-אביב.

מיכל רוזין: אתם שלחתם אותם לדרום תל-אביב עם כרטיס אוטובוס – מ"סהרונים" נתתם להם.

עיסאווי פריג': אתם יצרתם את זה מסיבות פוליטיות.

מיכל רוזין: אתה לא מתבייש?

מיכל רוזין: כרטיס אוטובוס לדרום תל-אביב נתתם לכל מי שיצא מ"סהרונים".

מיכל רוזין: תגידו את האמת.

דני דנון: ולכן צריך להוציא אותם משם.

מיכל רוזין: כרטיס אוטובוס – – –

עיסאווי פריג': תגיד את האמת, יצרתם את זה – – – הפוליטי – עשר שנים ככה.

ראובן ריבלין: אני מבקש – –

מיכל רוזין: – – –

עיסאווי פריג': – – –

ראובן ריבלין: – – לפני שאפנה ליושב-ראש.

יצחק וקנין: רבותי, רבותי.

זהבה גלאון: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת גלאון – – –

יצחק וקנין: רבותי, אי-אפשר להמשיך את הנאומים מפה, למטה – זה בלתי אפשרי.

ראובן ריבלין: למרות שאני אוהב את החיים הפרלמנטריים וקריאות ביניים הן דברים שהם מאושיות החיים הפרלמנטריים, נמצא פה חוק שיש האומרים שהוא עוקף-בג"ץ, יש בו בעייתיות רבה, ואני מבקש את תשומת לבכם כי אני רוצה שהדברים שלי ייכנסו לפרוטוקול כדבר דבור על אופניו.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, מכובדי, סגן יושב-ראש הכנסת, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, כשישבתי כאן כיושב-ראש הכנסת והובא חוק ההסתננות לראשונה, אמרתי לחברי בקואליציה, כמו גם לכל חברי הכנסת, שיש דבר שאנחנו צריכים לכבד, וזה קודם כול חוקי הכנסת, וכאשר חוקי הכנסת יכולים לבוא לידי ניגוד אלה באלה אנחנו צריכים להיות מאוד זהירים.

ראובן ריבלין: אל נטיל אשמה על בית-המשפט בשבתו כבית-משפט לחוקה בכל מה שקשור לחוקי הכנסת, ואל נטיל בו איזושהי ביקורת כאשר הוא מבטל חוק שלפי דעתו הוא נוגד את חוק הכנסת.

ראובן ריבלין: מובן שהתעוררה בעיה של ההוראה שאותה קבענו כאשר חוקקנו את חוקי-היסוד, שניתן לחוקק חוקים שיכולים להיות במידה רבה בניגוד לחוק-יסוד, ובלבד שהמטרה היא ראויה והיא במידה סבירה.

ראובן ריבלין: ואמרתי – – –

גדעון סער: העולה מעל הנדרש.

ראובן ריבלין: נכון, העולה מעל הנדרש, מידה סבירה זה עולה מעל הנדרש, ויש עוד כל מיני תוספות למהותה של הוראה זו ושל יצירת יכולת המילוט מחוק כזה או אחר.

ראובן ריבלין: הייתי בז'נבה בתפקידי הקודם ונפגשתי עם נציב הפליטים, ואמרתי לו, בשם ממשלת ישראל, שאנחנו נגן על כל פליט, שכן היינו פליטים במדינות רבות בעולם.

ראובן ריבלין: יחד עם זאת, גם אמרתי שאנחנו לא יכולים להרשות ולא יכולים לאפשר את סיכון מדינת ישראל, לא רק כמדינה יהודית, אלא כמדינה אזרחית, לגבי הצפת הארץ באנשים הנושאים את שם הפליטות לשווא.

ראובן ריבלין: וכך לא ביקשתי להגן דווקא על מדינת ישראל כמדינה יהודית, למרות שהיא חשובה לי מאוד – המדינה היהודית, כי אין לעם היהודי מדינה אחרת.

ראובן ריבלין: אבל באתי ואמרתי: אנחנו מבקשים להגן על כל אזרחינו, והצפת הארץ במסתנני עבודה – והייתי יחד עם ניצן הורוביץ כיושב-ראש הוועדה לפליטים או לעובדים זרים, וראינו והתרשמנו שרובם של אותם אנשים אשר נמצאים ואשר באו לארץ – כאשר היה גל הכניסה לארץ, שטף את כל מרחבי הנגב ולאחר מכן גם את מרחבי תל-אביב וערים נוספות, כמו באר-שבע וערד – חשבנו שצריכים למצוא פתרון.

ראובן ריבלין: ואני מוכרח לומר שנציב הפליטים בא ואמר: זכותכם וחובת

ראובן ריבלין: כם, כמובילי מדינת ישראל וכאחראים ליציבות האזרחית בתוך מדינת ישראל, לבוא ולדאוג לכך שלא תהיה הצפה כזאת.

ראובן ריבלין: אני התחננתי אז בפני הממשלה לאמור: אל תחוקקו חוק שהוא בעליל חוק בלתי סביר, שמידתיותו אינה סבירה, ולא שנתיים ולא שנה וחצי, אמרתי: שנה, חצי שנה, השאלה היא בכמות האנשים הנמצאים, ואשר עד אז, אותו רגע, אנחנו יכולים לבוא ולברר מי פליט ומי אדם אשר הסתנן לארץ כדי לגזול את היכולת שלנו לבוא ולדאוג לכל אזרחי ישראל.

ראובן ריבלין: אני חושב שהמטרה של החוק ראויה; היא מטרה ראויה כי היא באה להגן על אזרחי ישראל, ואינה באה להגן על עדה זו או על לאום זה בתוך מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: ומהצד האחר, אני חושב שהסבירות של שנה היום אינה בבחינת חוק עוקף-בג"ץ, שכן אם נשיא בית-המשפט העליון, שהביע את דעתו בפסק-הדין, בא וקבע שהוא רואה כסבירה את המידה של שנה אחת, אני חושב שאנחנו צריכים גם לאמץ מתוך כבוד לנשיא בית-המשפט העליון את דעתו.

ראובן ריבלין: ואני חושב שגם אנחנו יכולים, לא בשקט ובשלווה, שכן אנחנו פליטים היינו בארצות אחרות, לבוא ולומר: אנחנו עושים דבר שהוא מידתי בצורך שאין גדול ממנו, להגן על אזרחי מדינת ישראל מפני גל הסתננות.

ראובן ריבלין: ואני מודה מאוד ליושב-ראש – – –

עיסאווי פריג': מה השורה התחתונה, אדוני?

מיכל רוזין: מה הכוונה?

מיכל רוזין: לא הבנתי.

ראובן ריבלין: השורה התחתונה, שאני חושב שהחוק כפי שהוא בא כרגע אינו חוק עוקף-בג"ץ, אלא הוא חוק שהוא למטרה ראויה ומידתו סבירה.

ראובן ריבלין: אם היית אומר לי: חצי שנה, שמונה חודשים, הייתי מעדיף – אני חושב ששנה מידתו סבירה.

ראובן ריבלין: מדוע שנה מידתו – –

מיכל רוזין: – – –

ראובן ריבלין: – – סבירה?

ראובן ריבלין: כי אם נשיא בית-המשפט העליון אמר את הדברים האלה – – –

מיכל רוזין: – – – לא קראת את החוק.

יצחק וקנין: תודה.

ראובן ריבלין: אני הבנתי מה – – –

מיכל רוזין: יש הבדל בין הכלא – –

יצחק וקנין: מיכל רוזין.

מיכל רוזין: – – לבין מידה – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכל רוזין – –

ראובן ריבלין: אני בכוונה לא התייחסתי – – –

מיכל רוזין: – – –

יצחק וקנין: – – תנהלי דיון עם כל חבר כנסת שיעלה לפה?

יצחק וקנין: זה בלתי אפשרי.

ראובן ריבלין: אני אמרתי מה שעל לבי.

מיכל רוזין: אבל הם צריכים לדייק בעובדות.

יצחק וקנין: זה בלתי אפשרי מה שאת עושה.

אילן גילאון: בוא נעמיד – – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת רובי ריבלין.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת זהבה גלאון.

מיכל רוזין: אילן, זה יכול להיות לעשר שנים, זה ללא גבול.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון, שלוש דקות, ואם תחרגי אני אאפשר לך.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי את שר הפנים, וגם את חברי חבר הכנסת רובי ריבלין שמסביר שהחוק אינו עוקף-בג"ץ ומטרתו ראויה.

זהבה גלאון: חבר הכנסת ריבלין, העובדה שהחוק אינו עוקף-בג"ץ לא עושה אותו ראוי.

ראובן ריבלין: נכון.

זהבה גלאון: החוק הזה זה מגה-ביזיון, מגה-ביזיון לכנסת.

זהבה גלאון: כנסת שהולכת לחוקק חוק שמגדירים אותו כאן – מגדירים אנשים כאילו הם סיכון ביטחוני.

זהבה גלאון: אמר השר סער: מדובר כאן על הגירה כלכלית.

זהבה גלאון: מהלכים עלינו אימים.

זהבה גלאון: שמעתם את השר סער?

זהבה גלאון: 30 מיליון פליטים מסתובבים באפריקה, שומו שמים, וגם אין ים בינינו לבין אפריקה, אז הם גם לא יכולים לטבוע, הפליטים, כי כשהם באים לאיטליה הם טובעים.

זהבה גלאון: אז אנחנו חייבים לחסום את דרכם לכאן, לישראל.

זהבה גלאון: מהלכים עלינו אימים.

זהבה גלאון: הרי מה עשיתם, הממשלה הקודמת?

זהבה גלאון: אמר כאן דני דנון: הם כולם בדרום תל-אביב.

זהבה גלאון: אמת, יש בדרום תל-אביב מצוקה איומה, אבל היא נוצרה בגללכם, בגלל שהעליתם אנשים על אוטובוס ופיזרתם אותם בדרום תל-אביב, והתחלתם להסית – ואתה היית אחד המסיתים הראשיים.

זהבה גלאון: ביחד עם מירי רגב התחלתם להסית אוכלוסייה באוכלוסייה – –

דני דנון: – – –

זהבה גלאון: – – ולא מילאתם את החובה – –

יצחק וקנין: אדוני סגן השר, זה לא יאה בעמידה לקרוא קריאות ביניים.

דני דנון: אני אשב, אדוני היושב-ראש.

זהבה גלאון: – – לא מילאתם, לא מילאתם את החובה האלמנטרית שלכם, שמחייבת את מדינת ישראל כמדינה שחתומה על אמנת האו"ם לענייני פליטים, לבדוק באופן פרטני אדם-אדם, אם הוא מהגר עבודה או שהוא מבקש מקלט.

זהבה גלאון: כולם אצלכם מסתננים.

זהבה גלאון: אתם לא רואים אותם ממטר, אתם לא רואים שיש כאן בני-אדם – –

דני דנון: אנחנו רואים את אזרחי ישראל, את תושבי דרום תל-אביב.

זהבה גלאון: – – לא, אתם לא רואים אותם.

דני דנון: אותם אנחנו רואים.

זהבה גלאון: אדוני – – –

מרדכי יוגב: חברת הכנסת זהבה גלאון, את לא רואה את תושבי דרום תל-אביב.

מיכל רוזין: אתה לא רואה – – –

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, חבר הכנסת – – –

מיכל רוזין: זה לא פתרון – – – 3,000 אנשים זה לא פתרון – – –

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני שומעת, השר סער מסביר לנו איך זה מידתי, איך עכשיו יהיה מתקן לשוהים.

זהבה גלאון: בואו נדבר, מה זה המתקן לשוהים הזה: לקחו את מתקן "קציעות", שעמד, השקיעו בו, ועכשיו יכניסו לשם אנשים.

זהבה גלאון: לכמה אנשים יש מקום, ל-3,000 איש, משהו כזה?

זהבה גלאון: יש היום 53,000 אנשים שהם מהגרי עבודה.

זהבה גלאון: תכניסו אותם לשם, תדרשו מהם להתייצב שלוש פעמים ביום, לא תאפשרו להם מקומות עבודה – זה תואם את רוח החוק?

זהבה גלאון: זה תואם את רוח פסיקת בג"ץ, שקבע שאין לכלוא אנשים ללא משפט?

זהבה גלאון: זו בושה שאנחנו, הכנסת, היינו צריכים שבג"ץ יגיד לנו שלא כולאים אנשים ללא משפט.

זהבה גלאון: ואתה עוד עומד כאן, אדוני השר, על הדוכן, ואתה מתגאה ונותן לנו דוגמאות מביכות, שכבר חברת הכנסת רוזין הפריכה אותן, ממדינות אחרות בעולם.

זהבה גלאון: נתת לנו את אוסטרליה, שכמעט הייתה צפויה לנידוי וגינוי בין-לאומי.

זהבה גלאון: טוב שלא הבאתם לנו את סוריה – בסוריה יותר גרוע.

זהבה גלאון: אלה הדוגמאות שאתם מביאים לנו?

זהבה גלאון: אנחנו עם שידע פליטות, עם שידע להתדפק על הדלתות, אז אתה נותן לנו את הדוגמה של שוויצריה?

זהבה גלאון: אנחנו לא זוכרים מה היה בשוויצריה?

דני דנון: לא פליטים – מסתננים.

זהבה גלאון: בסדר, שמענו, אנחנו יודעים.

זהבה גלאון: טוב שאתה אומר שהם מסתננים – בפעם הקודמת קראת להם "סרטן" – – –

דני דנון: איפה המשפחות שלהם?

דני דנון: למה זה רק גברים בגיל מסוים מגיעים לארץ?

דני דנון: איזה פליטים?

יצחק וקנין: חבר הכנסת דנון.

זהבה גלאון: קודם כול, אדוני היושב-ראש – – –

דני דנון: מהגרי עבודה שבאו לגור פה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, תראה, אין ספק – – –

יצחק וקנין: זהבה, את בזמן – – –

זהבה גלאון: אני לא יודעת, אל תשכח שנתת לי עוד דקה.

יצחק וקנין: נתתי לך כבר.

יצחק וקנין: דקה עברה מזמן, נו.

זהבה גלאון: לא שמתי לב.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים ולומר, אני מסכימה שבוודאי חלק מהאנשים שהגיעו לכאן הם מהגרי עבודה.

דני דנון: הרוב הגדול.

זהבה גלאון: אני לא יודעת.

זהבה גלאון: למה אני לא יודעת?

זהבה גלאון: כי את הדבר האלמנטרי שהייתה הממשלה צריכה לעשות, לבדוק אחד-אחד, באופן פרטני: אם הוא מהגר עבודה, יוחזר למדינת המוצא שלו, ואם הוא מבקש מקלט, תן לו אפשרות לקבל מסמך שהוא פליט, מבקש מקלט, גם כדי שהוא יוכל לצאת למדינות קולטות פליטים.

זהבה גלאון: אתם לא עושים את זה.

זהבה גלאון: מה אתם עושים?

זהבה גלאון: אתם מחליפים חוק אחד בחוק אחר, שהוא חוק רע.

זהבה גלאון: באים לכנסת ומסבירים לנו שזה לא נוגד את רוח בג"ץ.

יצחק וקנין: משפט אחרון, זהבה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, זה ביזיון לכנסת.

זהבה גלאון: זה לא ביזיון, אמרתי את זה קודם, זה מגה-ביזיון.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אראל מרגלית, ולאחריו – חבר הכנסת דב חנין.

דני דנון: זה זילות למושג הפליטות, מה שאת עושה.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

דני דנון: אין פליטוֹת, אין משפחות – מגיעים רק גברים בגיל מסוים והולכים לעבוד.

מיכל רוזין: למה לא – – –

דני דנון: מה קרה במצרים?

מיכל רוזין: למה לא – – – אותם?

אראל מרגלית: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רבותי – – –

יצחק וקנין: רגע, מיכל רוזין, את מפריעה לכולם היום.

אראל מרגלית: לא, לא, זה בסדר.

יצחק וקנין: מה קרה לך?

אראל מרגלית: את, בקריאות ביניים שלך – את קוראת קריאות ביניים חשובות, אבל עכשיו תני לנו לדבר.

אראל מרגלית: קודם כול, בשבוע שעבר או לפני שבועיים, כבוד השר גדעון סער, יצא לי באמת לשמוע ממנו על זה שהולך להגיע החוק, ושהחוק הזה שונה בתכלית מהחוק הקודם, ובאמת לעיין בו.

אראל מרגלית: ואני באמת לקחתי על עצמי, וגם עשינו על זה דיון אצלנו בסיעה – והאמת היא שהדיון הכי מאלף היה אצלי בבית בארוחת יום שישי.

אראל מרגלית: יש לי שלוש בנות; כשאתה תראה אותן, תשמע אותן מדברות, אז אתה תבין למה מהן למדתי הכי הרבה.

גדעון סער: למה?

אראל מרגלית: והאמת – אבל בסופו של דבר, מי שהביא את הנקודה הביתה, כמו שאומרים באנגלית, זה העובדה שדב חנין אמר שרון חולדאי צודק.

אראל מרגלית: אם יש דבר כזה, כדאי להקשיב, כי זה לא קורה.

אראל מרגלית: ומה הוא אומר, רון חולדאי?

אראל מרגלית: בואו נקשיב.

אראל מרגלית: הוא אומר את הדבר הבא: תראו, אני קודם כול אדבר אתכם ברמה התועלתנית, אחר כך נדבר על מוסר.

אראל מרגלית: הרבה פעמים אנשים מבלבלים וחושבים שמוסר זה התועלתנות של ג'ון סטיוארט מיל; וזה לא נכון.

אראל מרגלית: זה רק גישה מוסרית אחת.

אראל מרגלית: אבל נתחיל בעניין התועלתני.

אראל מרגלית: אתם אומרים: בואו נפתח את המתקן הזה ונעביר, נניח, 3,000 איש לשם.

אראל מרגלית: השקעה די מכובדת.

אראל מרגלית: אבל מה יקרה?

אראל מרגלית: מה בסופו של דבר יקרה – ונגיד שזה יהיה, ונגיד שיתייחסו שם באופן יותר הומניטרי ממה שמיכל רוזין אומרת – איפה יישארו 47,000 האחרים שלא נעביר לשם?

אראל מרגלית: ומה יהיה עליהם?

אראל מרגלית: אוקיי, מה יהיה עליהם?

אראל מרגלית: והאמת היא כזאת – האמת היא שבכלא לא יהיה אפשר לפתור את הבעיה הזאת, גם אם זה שנה או אפילו חצי שנה.

אראל מרגלית: ואני מקבל את מה שאתה אומר, שאתה שקלת את העניין הזה מחדש.

אראל מרגלית: וזה לא פותר את הבעיה של דרום תל-אביב, כי גם אם תעביר מיעוט יישאר שם רוב.

אראל מרגלית: מה אני מציע?

אראל מרגלית: ושמעתי חלק מההצעה הזאת גם משר בממשלה, מעמיר פרץ, שהצביע נגד זה, אם אני מבין נכון; זה חלק מהרעיונות שלו.

אראל מרגלית: אני מציע שמדינת ישראל תיקח את אפריקה ברצינות.

אראל מרגלית: שימו לב, המסחר עם אפריקה בשנים האחרונות עולה כמעט יותר מכל מסחר עם מדינה אחרת.

אראל מרגלית: יש לנו פה 50,000 אפריקנים שרוצים עבודה והם גרים שם.

אראל מרגלית: בואו נכשיר אותם לעבודה ברחבי הארץ ונעזור להם להגיע לרחבי הארץ, ובואו נכשיר אותם לעבודה כזאת שתעודד אותם גם לחזור לאפריקה.

אראל מרגלית: ואני אגיד לכם מה יקרה.

אראל מרגלית: מה שיקרה זה שתוך כמה שנים יהיו לנו שגרירים אפריקנים של ישראל באפריקה.

אראל מרגלית: תאמינו או לא.

אראל מרגלית: אתם חושבים שזה פיקציה?

אראל מרגלית: זה לא.

אראל מרגלית: ואתם מדברים פה על חצי מיליארד שקל של השקעה – אתם יודעים מה אפשר לעשות בחצי מיליארד שקל עם 50,000 איש?

אראל מרגלית: אפשר להכשיר המון אנשים.

אראל מרגלית: ועכשיו, בסוף – – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אראל מרגלית: משפט אחרון.

אראל מרגלית: אני רוצה לדבר על הצד המוסרי.

אראל מרגלית: קאנט אמר, ועל זה גם כן דיברתי עם הבנות בשבועות האחרונים, שחוץ מהמוסר התועלתני יש צו קטגורי לכל אדם: כשהוא רואה מעשה לא מוסרי של אחד, של אדם אחד, והוא נזעק והוא מרגיש את זה בכל גופו, אז הוא מרגיש שמשהו לא בסדר.

אראל מרגלית: עכשיו, כיהודי, אני רואה הגירה, אנשים מהגרים ושמים אותם בכלא, ואני חושב על המהגרים שלנו, שעברו מארץ לארץ כי לא קיבלו אותם; וכל ארץ שהתנגדה לקבל אותם היו לה טענות טובות.

אראל מרגלית: ואני אומר: כלא למהגרים?

אראל מרגלית: עכשיו, הגדר – – –

יצחק וקנין: תודה.

אראל מרגלית: רגע.

אראל מרגלית: הגדר שבנינו – תבורך.

אראל מרגלית: הדברים הפיזיים שעושים – נכונים.

אראל מרגלית: אבל בואו ניקח את האתגר הזה.

אראל מרגלית: זה אתגר: זה אתגר מוסרי וזה אתגר פרקטי, כי אי-אפשר להשאיר הרבה מאוד אנשים סובלים – לא את המהגרים – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

אראל מרגלית: – – ולא את האנשים בדרום תל-אביב.

אראל מרגלית: ובואו נהפוך את זה למודל – – –

ראובן ריבלין: – – – אראל, אראל, לפי צו המוסר, גם הגדר היא לא מוסרית.

אראל מרגלית: לא נכון, היא כן מוסרית, כי אם יש למדינה גבולות – – –

ראובן ריבלין: – – –

אראל מרגלית: לא, לפי צו המוסר, אם יש למדינה גבולות – ואם ניקח – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

יצחק וקנין: אתה – – –

אראל מרגלית: – – את הדבר הזה ונהפוך את האתגר הזה לדבר יזמי, אנחנו נרוויח מזה בגדול ויהיו לנו שגרירים אפריקנים של ישראל שם.

אראל מרגלית: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, ולאחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת משה מזרחי.

יצחק וקנין: רבותי, נא להקפיד על הזמן.

יצחק וקנין: אתם חורגים בשלוש דקות מהזמן שאני נותן.

יצחק וקנין: שלוש דקות, דב חנין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, קראתי את הצעת החוק, והשאלה ששאלתי את עצמי מייד אחרי שקראתי אותה היא לאן אנחנו הגענו.

דב חנין: המדינה הזו הוקמה על-ידי צאצאי אנשים שברחו על נפשם מאנטישמיות, אחר כך – מאנטישמיות איומה, אחר כך – מאנטישמיות שהתגלגלה להשמדה.

דב חנין: ומה קורה במדינה הזאת?

דב חנין: איפה הציווי "מה ששנוא עליך אל תעשה לחברך"?

דב חנין: מה מציעים לנו?

דב חנין: מציעים לנו שנת מאסר בלי משפט לאנשים שלא עשו שום פשע.

דב חנין: חלקם, אתם טוענים, מהגרי עבודה?

דב חנין: תבדקו.

דב חנין: מי מפריע לכם לבדוק?

דב חנין: למה אתם לא מייצרים מנגנון של בדיקת בקשות מקלט?

דב חנין: חלק גדול מהם פליטים.

דב חנין: אתם כמוני יודעים שאי-אפשר לגרש אותם: לא לאריתריאה ולא לסודאן, מכיוון שבסודאן יש רצח עם בדארפור – –

דני דנון: למה – – – מצרים?

דב חנין: – – ובאריתריאה יש משטר דיקטטורי – –

דני דנון: למה – – – במצרים?

דב חנין: – – ולכן אי-אפשר לגרש אותם.

דני דנון: אם הם פליטים, למה הם לא – – – במצרים?

דב חנין: אתם מציעים לנו מאסר בלתי מוגבל בזמן לאנשים במתקן כאילו-פתוח בלב המדבר, שצריכים להתייצב בו שלוש פעמים ביום.

דב חנין: באמת מתקן פתוח.

דב חנין: זו, עמיתי חברי הכנסת, פגיעה קשה וקיצונית בזכויות אדם של אנשים שחלקם פליטים, והנטל לקבוע זאת הוא עליכם, כי אתם צריכים לייצר את המנגנון שיבדוק את הבקשות האלה לגופן, לעומקן.

דב חנין: אתם צריכים להראות למה בכל מדינות העולם אריתריאים וסודאנים מוכרים כפליטים ואצלנו – מוכרים כפליטים בשיעור אפסי.

דב חנין: משהו פה לא בסדר.

דב חנין: הקמת המתקן הזה ותפעולו יהיו כרוכים לא רק במחיר של זכויות אדם אלא במחיר תקציבי מאוד גדול.

דב חנין: זה יעלה הרבה מאוד כסף.

דב חנין: אני ראיתי שיש כבר פתרון – מקצצים 560 תקנים במשרדי הממשלה, עובדי משרד המשפטים, עובדים במשרד הבריאות, עובדים במשרד החינוך, במשרד הביטחון, במשרד הכלכלה.

דב חנין: מקצצים תקנים בכל מיני מערכות חברתיות כדי לשלם את הכסף על הקמת המתקן הזה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כל הדבר הזה – נניח שתצליחו ונניח שתצליחו להעביר את החוק הזה ונניח שאפילו בג"ץ לא יפסול אותו; אני מקווה שכן, אבל נניח שהוא לא יפסול אותו.

דב חנין: 3,000 איש תכניסו למתקן הכליאה הפתוח ועוד 1,000 וקצת למחנה המעצר הסגור, ומה יהיה עם 50,000 איש שזרוקים ברחובות דרום תל-אביב?

דב חנין: במה זה פותר את הבעיה האמיתית, ויש בעיה אמיתית, ברחובות דרום תל-אביב?

דב חנין: אין פתרון אחר אלא בשינוי דרמטי של הגישה.

דב חנין: השינוי הדרמטי של הגישה – אני שמח על כך שגם אנשים שנמצאים בתוך המערכת, ובזה, אדוני היושב-ראש, אני מסיים, כמו מפכ"ל משטרת ישראל וכמו ראש עיריית תל-אביב – שאכן, יש לי ויכוח אתו בהמון נושאים, ולא צריך לספר את זה כאן בכנסת, כי זה ידוע – אנשים שנמצאים בתוך המערכת מבינים שמשהו פה לא עובד במערכת הזאת, בשיטה הזאת שאתם עובדים בה פעם אחר פעם.

דב חנין: כי הבעיות הקשות, חבר הכנסת דנון, סגן השר, בדרום תל-אביב הן בעיות איומות, ואנחנו לא מתווכחים על זה.

דב חנין: זה נכון.

דב חנין: המצב שם איום.

דני דנון: אתם לא דואגים להם.

דני דנון: אתם לא דואגים להם.

דב חנין: מה צריך לעשות?

דב חנין: בקיצור, צריך לאשר לאנשים לעבוד – –

מיקי רוזנטל: אבל אתה בחוק הזה לא דואג להם.

דני דנון: – – –

מיקי רוזנטל: – – –

דב חנין: – – להכשיר אותם לעבודה בתחומים נדרשים כל עוד אי-אפשר להחזיר אותם למקומות מוצאם.

דב חנין: אנחנו שמענו פה, בוועדה בראשות חברת הכנסת רוזין – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

דב חנין: – – שבישראל חסרים עשרות אלפי עובדים בבניין, בשירותים, בחקלאות ובתיירות.

דב חנין: אז במקום לייבא עובדים זרים חדשים, תנו להם לעבוד, פזרו אותם בארץ, תתייחסו אליהם כאל בני-אדם, תכבדו אותם ותכבדו את החברה הישראלית.

דב חנין: תודה.

דני דנון: – – –

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת משה מזרחי, ולאחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

דני דנון: דרכון זה השלב הבא.

משה מזרחי: נחמן שי הגיע, כבודו.

נחמן שי: אני פה.

ראובן ריבלין: אמרת: אם לא יהיה.

יצחק וקנין: אמרתי: אם לא יהיה.

יצחק וקנין: לא משנה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מזרחי יעלה, ולאחריו יעלה חבר הכנסת – – –

נחמן שי: – – –

יצחק וקנין: סליחה.

יצחק וקנין: אני פשוט קראתי, ואתה לא היית פה.

נחמן שי: לא.

נחמן שי: אני הייתי אחרי דב חנין.

יצחק וקנין: ודאי, ודאי.

יצחק וקנין: אני אאפשר לך.

יצחק וקנין: האחרון שאני לא אאפשר לו לדבר פה זה חבר הכנסת נחמן שי.

זהבה גלאון: למה דווקא – – –

יצחק וקנין: פשוט, קראתי, אמרתי: אם הוא לא יהיה.

יצחק וקנין: בינתיים הוא נכנס ולא שמתי לב, וקראתי למשה מזרחי.

יצחק וקנין: מייד אחרי כן אני אאפשר לו.

נחמן שי: מאה אחוז.

יצחק וקנין: שלוש דקות לחבר הכנסת משה מזרחי.

יצחק וקנין: מייד אחרי כן – חבר הכנסת נחמן שי.

משה מזרחי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי לכנסת, אדוני השר, כמה דברים.

משה מזרחי: אחד, אני מחזיק פה, וזה חם מהתנור, מהממ"מ, מחקר השוואתי, מדינות אירופה ולא אוסטרליה.

משה מזרחי: אם מה שאתם מציעים דומה ומתקרב למה שכתוב פה על מדינות מתוקנות, ששם נוהגים – ולהזכירך, זרקתם את הצעת החוק שדנה בהסדרת מעמדם של פליטים אז, בזמנו, לפח – אם זה היה סדור וקרוב למה שכתוב כאן, במחקר ההשוואתי, מאוד יכול להיות שגם אנחנו היינו הולכים לקראת זה.

משה מזרחי: זה דבר אחד.

משה מזרחי: עוד תיקון, כדי שמראית החוק הזה, שכביכול מקצר את זה לשנה – תיקון.

משה מזרחי: תשימו לב: פקיד – פקיד – יכול להחליט שבתום שנה, משיקולים כאלה ואחרים, אי-אפשר לשחרר את האיש, כמובן אם הוא לא משתף פעולה וכו' וכו', ואפשר להשאיר אותו לדורות.

משה מזרחי: בעניין הזה של הזמן: ביקרנו ב"גבעון", וראיתי שם ילדה בגיל של הבת שלי, שגדלה שם מגיל 14, ב"סהרונים", ומשם עברה ל"גבעון", והיום היא בת 17.

משה מזרחי: היא יושבת במתקן הליברלי הפתוח הזה, שהוא בית-כלא.

משה מזרחי: זה דבר אחד.

משה מזרחי: החוק הזה רחוק ממה שבג"ץ אמר, לגמרי.

משה מזרחי: אני רוצה רק להקריא – ופה בדיוק ברחתם ממה שבג"ץ חשב שהוא עושה כשהוא נתן את ההחלטה שלו.

משה מזרחי: אני לא מדבר, לא על מוסר ולא על מראית עין ולא על שום דבר.

משה מזרחי: הוא אומר: או, אולי הגיעה שעתה היפה של המדינה, שבמציאות שנכפתה עליה תשכיל למצוא פתרונות הומניים.

משה מזרחי: מה אנחנו עשינו?

משה מזרחי: אתה פותר את בעיית המצוקה בשכונות הדרום?

משה מזרחי: אזרחי שכונות הדרום, אל תיתנו להם לבלבל לכם את העין.

משה מזרחי: זה מראית עין.

משה מזרחי: הולכים להשקיע – זה פשוט מדהים – בשביל להחזיק, בגדול 1,300 מוחזקים ותוספת של עוד 2,000.

משה מזרחי: הולכים להשקיע בתקורות, אלוהים אדירים, 600 תקנים, שהם כמעט 190 מיליון שקל, ובסך הכול, עם התחזוקה לשנת 2014, אלוהים אדירים: חצי מיליארד שקל.

משה מזרחי: הנה, זה כתוב בהצעת המחליטים.

משה מזרחי: חצי מיליארד שקל בשביל להחזיק עוד 2,000 מתוך השכונות, שייבחרו באקראי, ברולטה של איזה פקיד?

משה מזרחי: מישהו קרא את הסמכויות של פקיד של משרד הפנים, מה הוא יכול לעשות במתקן הפתוח שזרוק במדבר?

משה מזרחי: ושלוש פעמים להתייצב?

מיכל רוזין: – – –

משה מזרחי: איזה סמכויות דרקוניות יש לו?

משה מזרחי: פקיד יכול לכלוא חודש, חודשיים וגם חצי שנה.

משה מזרחי: אירופה – יעד המדד שלה זה חצי שנה.

משה מזרחי: אדוני המיניסטר, חצי שנה, כשזה מבוסס על הפלטפורמה של האמנה הבין-לאומית.

יצחק וקנין: אם אפשר לסכם.

משה מזרחי: לכן אני אומר:

משה מזרחי: קחו את החצי מיליארד שקל הזה, תוציאו אותם משם, תנו להם הכשרות ותפזרו אותם בחקלאות.

משה מזרחי: תנו לפרויקטור בממשלה שייקח את התפקיד הזה לשחרר את שכונות הדרום, בלי ההמצאות הדרקוניות האלה.

משה מזרחי: עוד מילה אני חייב להגיד: אני לא יודע אם מישהו הלך לראות שם את מחסני הילדים.

משה מזרחי: השבוע אני שוב הלכתי לראות.

משה מזרחי: אדוני המיניסטר, תלך לראות את זה גם אתה.

משה מזרחי: זה פשוט: אם מישהו ישראלי ויהודי היה מחזיק ככה ילדים, בעשרותיהם, עד גיל שלוש, אלוהים אדירים, כמו חיות, כמו לול של תרנגולות, הוא היה הולך לכלא.

משה מזרחי: המדינה שלנו שותפה לזה, שותפה למעשה העבריינות הפושע הזה.

יצחק וקנין: תודה.

משה מזרחי: את זה צריך להפסיק.

משה מזרחי: על זה תדברו, על התינוקות האלה, ולא חשוב איזה צבע עור יש להם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת משה מזרחי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נחמן שי, ולאחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה – – –

קריאה: הוא פה.

יצחק וקנין: פה.

יצחק וקנין: איתן, מה אני אעשה, אני מסתכל לכיוון שלך, אני לא יודע איך הגעת לשם.

יצחק וקנין: אתה כנראה לאט-לאט הולך לקואליציה.

איתן כבל: אנחנו עובדים על זה.

איתן כבל: אמרו שבוז'י ייכנס – אני מתחיל.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, המצב הקיים הוא מצב רע.

נחמן שי: עשרות אלפי מבקשי עבודה, פליטים, מסתננים, ותקראו להם איך שאתם רוצים, מתגוררים בעיקר במרכזה של עיר אחת בישראל, והם מהווים, לפי כל קנה מידה, בעיה אמיתית – בעיה לאוכלוסייה, בעיה לעיר, בעיה למדינת ישראל.

נחמן שי: אני חושב שיש הסכמה מלאה על כך שצריך למצוא לזה פתרון, שזה לא יכול להימשך כך.

נחמן שי: זה התפתח, ואני לא שואל את עצמי למה, וזה כבר לא חשוב, ויפה עשתה הממשלה שבנתה את הגדר ועצרה את התופעה.

נחמן שי: אבל נשארנו עם 60,000 איש שהם גם נישאים, הם גם מולידים ילדים.

נחמן שי: המבחן שלנו בסוף הוא המבחן האנושי-מוסרי: האם אנחנו עומדים באמות המידה האנושיות והמוסריות של מדינת ישראל?

נחמן שי: זאת השאלה שאני רוצה לשאול את שר הפנים.

נחמן שי: ואני מאוד מעריך את דעותיו.

נחמן שי: אני חושב שהוא יודע מה הם ערכים אנושיים ומה הוא מוסר.

נחמן שי: ואני קובע שהחוק הזה הוא לא אנושי והוא לא מוסרי.

נחמן שי: אני בכלל לא בטוח שהוא יעבור את המפתן של בג"ץ, החדש, כי זה יגיע לשם שוב; אני בכלל לא בטוח, יכול להיות שכן, יכול להיות שלא.

נחמן שי: אבל אפילו זה לא מספק בעיני.

נחמן שי: השאלה אם אנחנו יכולים להסתכל בעיניים של עצמנו, בעיניים שלנו, ולשאול: האם אנחנו מוכנים לחיות עם המצב הזה שאלפי אנשים ישבו כלואים?

נחמן שי: אני לא מבין את ההבדל בין כלא לבין המשמורת הפתוחה.

נחמן שי: אני שאלתי קודם את ידידי משה מזרחי וביקשתי שיסביר לי את הטרמינולוגיה כי לא הבנתי את ההבדל.

נחמן שי: אם אתה יושב בכלא, ואם אתה יושב במשמורת פתוחה – מה ההבדל אם אתה צריך שלוש פעמים ביום לדווח, שלוש פעמים להתייצב, אתה לא יכול ללכת לשום מקום, ובלילה המתקן סגור?

נחמן שי: אז מה כבר ההבדל בין כלא לבין מה שמציעים להם?

נחמן שי: אז אם רוצים להרתיע, אני חושב שההרתעה הושגה; אם רוצים למנוע – המניעה הושגה.

נחמן שי: עכשיו יש לנו בעיה מה עושים עם האנשים האלה.

נחמן שי: כאן צריך להימצא פתרון שבהדרגה הם יישלחו מפה.

נחמן שי: בהדרגה, בהידברות אפשר לעשות את זה.

נחמן שי: אם רק היינו לוקחים את חצי המיליארד או את כמה מאות המיליונים האלה ומשקיעים בהם, אני חושב שהיינו יכולים לעשות את זה, אדוני השר.

נחמן שי: אני לא רוצה שהם יישארו פה.

נחמן שי: אני חרד כמוך לדמותה של מדינת ישראל.

נחמן שי: ואני חרד לאופייה, ואני רוצה שהיא תהיה מדינה יהודית דמוקרטית – אני לא מתבייש להודות בזה.

נחמן שי: 60,000 איש לא יהודים מגדילים את האוכלוסייה הלא-יהודית.

נחמן שי: ואם אני יכול למצוא להם פתרון אנושי-מוסרי, אני אציע להם אותו; למקומות מגוריהם הקודמים, לארצות אחרות.

נחמן שי: בכסף אפשר לקנות הכול בעולמנו.

נחמן שי: בזה הייתי מבקש שהממשלה תשקיע את המאמצים שלה, ולשם הייתי לוקח אותם.

נחמן שי: התופעה כבר קיימת, הם כבר פה, הם לא הולכים לשום מקום.

נחמן שי: וגם להם, כמו שאומר ראש עיריית תל-אביב, שאני חושב שצריך לשבח אותו – הוא נותן להם תנאי חיים מינימליים כי גם הוא יודע שצריך להתייחס אליהם כאל בני-אדם.

נחמן שי: הם בני-אדם.

נחמן שי: אז נכון, הם חדרו לכאן שלא כחוק, והם יושבים פה, והמדינה לא רוצה אותם – בסדר, אני מקבל.

נחמן שי: אבל איך אנחנו יכולים לקחת אנשים, להכניס אותם לכלא – חצי כלא, רבע כלא – ולתת להם ככה לבלות את חייהם?

נחמן שי: מישהו חושב שמשם הם יצאו?

נחמן שי: הם גם לא יצאו משם.

יצחק וקנין: תודה.

נחמן שי: אני פונה אליך, אני פונה לממשלה, קחו את החוק, תשקלו אותו מחדש, תביאו אותו בגרסה מתוקנת, ובינתיים תשקיעו את כל הכספים האלה בפתרון אחר שיוציא אותם מפה בדרך מוסרית ואנושית.

נחמן שי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני קודם כול פונה לשר ואומר, הלוואי שלממשלה יהיו הכוח והיכולת לקיים דיונים לקראת ההצבעה בקריאה שנייה ושלישית ולהביא הצעת חוק אחרת לגמרי מזאת המונחת לפנינו.

איתן כבל: אני אומר לך, אדוני השר, אנחנו לא יצרנו את המצב הזה.

איתן כבל: בכל הכבוד, אתה יכול לחזור ולומר – כל הזמן מציגים אותנו כאילו אנחנו מהשלטון, מי יודע מאיפה.

איתן כבל: אנחנו, לצערי, אדוני – –

ראובן ריבלין: אפשר לשפר, זה נכון.

איתן כבל: – – חבר הכנסת ראובן ריבלין, אנחנו, לצערי, לא מובילים את המדינה הזאת שנים רבות.

איתן כבל: אפילו בתקופה של אהוד ברק לא הספקנו להיכנס דרך הדלת, ואחרי שנה וחצי כבר יצאנו דרך החלון.

יצחק וקנין: זה בגלל השח"ר החדש.

איתן כבל: יכול להיות.

איתן כבל: הכול יכול להיות.

איתן כבל: ואני מנסה לומר כאן, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, על מה אנחנו מדברים?

איתן כבל: קודם כול כך: מה הסיפור הזה לבוא ולהגיד שמי שמתנגד לחוק במתכונת הנוכחית הוא כאילו סוג של אויב נגד המדינה הזאת?

איתן כבל: מה הסיפור הזה?

איתן כבל: על מה אנחנו מדברים?

איתן כבל: אנחנו מדברים על מעט חמלה.

איתן כבל: אם מישהו מאתנו היה קורא על מקום כזה במקום אחר, וכתוב עליו "מסתננים יהודים" – סליחה על ההשוואה וההקבלה – אני לא מסוגל להכיל במחשבה שלי טיפול בבעיה בצורה הזאת.

איתן כבל: אני מתנצל, אני מצטער, אדוני.

איתן כבל: אני לא אומר שזאת לא בעיה; זאת בעיה אמיתית, קשה, לא פשוטה.

איתן כבל: אבל מכאן ועד להתמודד אתה עם עוול, ביצירת עוול אחר?

איתן כבל: על כך שממשלות ישראל לא ידעו בשנים האחרונות להתמודד כמו שצריך עם הבעיות?

איתן כבל: אני לא מדבר על העולם, מה העולם יגיד; מה אנחנו אומרים על עצמנו?

איתן כבל: למה אכפת לי מה העולם אומר?

איתן כבל: איך אנחנו מתמודדים עם העניין הזה כבני-אדם?

איתן כבל: לכן, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, להתמודד עם הסיפור הזה – כן, חובה.

איתן כבל: חובה להתמודד עם זה מאלף ואחת סיבות.

איתן כבל: כמו שאנחנו רואים מה שקורה בדרום תל-אביב – לא יקום ולא יהיה.

איתן כבל: אבל אף אחד לא יקים את תושבי דרום תל-אביב עלינו.

איתן כבל: כי אנחנו רוצים שהטיפול בבעיות שלהם – והבעיות שלהם החלו לפני כן, ולצערי ממשיכות גם אחרי כן.

איתן כבל: נגמרה התקופה שמי מאתנו יהיה מוכן שישפכו את דמנו כאן כי אנחנו חושבים שצריך לטפל בזה אחרת.

איתן כבל: לא יקום ולא יהיה.

איתן כבל: לכן, אדוני היושב-ראש, אני באמת מבקש בדחילו ורחימו שהצעת החוק הזאת תתוקן, תובא בהסכמה.

איתן כבל: באמת, אנחנו לא נגד התמודדות עם הבעיה.

איתן כבל: אני לא חושב שלנו יש כל הכלים או פתרונות הקסם איך עושים את זה, אבל בואו נקיים דיון אמיתי בעניין הזה.

איתן כבל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, אנחנו מדברים על מסתננים שנכנסו לכאן בשנים האחרונות.

ישראל אייכלר: אבל תגידו לי, מה עושה הממשלה למסתננים, למעפילים, שבאו לכאן לפני יובל שנים?

ישראל אייכלר: מה היא עושה לאזרחים ויושבי הארץ שהסתננו לכאן לפני 100 שנים ויותר?

ישראל אייכלר: הממשלה מנהלת נגדם מלחמת חורמה רק בגלל שהם נקראים "שחורים", "חרדים", "ספרדים", שאר עניי ישראל.

ישראל אייכלר: לפני שמדברים על מסתננים, בואו דקה אחת נדבר על אלה שנמצאים כאן.

ישראל אייכלר: עכשיו, בשעה זו, עומד שר האוצר להודיע ולהודות שכל הקמפיין שהוא עשה על החור הגדול והגזירות הנוראות שצריכים לעשות על כלל אזרחי ישראל בגלל המצב הכלכלי, בשקר יסודו.

ישראל אייכלר: יש כסף לאדון זה, אין כסף לאדון אחר.

ישראל אייכלר: אז מה הוא הולך לעשות?

ישראל אייכלר: הוא הולך להוריד מס הכנסה – זה דבר חשוב מאוד; אבל במקום שהוא יוריד מס הכנסה לאנשים שמרוויחים בקושי, אל צרור נקוב, שיש להם בקושי פרנסה, ולעומת זאת, בכסף שנשאר להוריד מסים עקיפים שנוגעים לאנשים שאין להם, ולהוריד בכך את יוקר המחיה – הוא מוריד מס הכנסה לכל הגבירים שלו, לכל הספונסרים של המפלגה שלו, וגם אולי משהו, פרוטה, למעמד הביניים; עוד נראה כמה יישאר להם.

ישראל אייכלר: אז לפני שמדברים על מסתננים, בואו נדבר על אלה שחיים כאן.

ישראל אייכלר: ועכשיו אני רוצה לדבר על המסתננים.

ישראל אייכלר: כן – –

רות קלדרון: – – –

ישראל אייכלר: – – כשסבא רבא שלי הגיע, כאמור, הוא בא כמסתנן.

ישראל אייכלר: או כמעפיל.

ישראל אייכלר: עוד לפני הציונות.

ישראל אייכלר: בכל אופן, אני רוצה לשאול שאלה מאוד עקרונית ואפילו קצת פילוסופית: מה שונה מסתנן מוסלמי או נוצרי מעולים חדשים ומעפילים יהודים בעבר ובהווה, ומה יהיה עם המהגרים היהודים בעתיד?

ישראל אייכלר: אם מדינת ישראל – לא נאמר מדינת ישראל – הממשלה, הופכת יותר ויותר לשלטון אנטי-יהודי, אנטי-מוסרי ואנטי-אנושי נגד עניי ישראל, אז מה אתם מצפים, שמדינה שמתאכזרת ליהודיה תרחם על מהגריה?

ישראל אייכלר: מדינה שנלחמת נגד התורה ממש כמו שבימים ההם בזמן הזה הוצע לאסור לימוד תורה, ומחללת את השבת, ועוד מעט מתחילים לנגוע בברית המילה – הם מדברים על זכויות מוסריות נגד מסתננים מאפריקה?

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה לומר מה שאומרת התורה, וגם יש בזה איזשהו מסר לגבי היחס לבני-אדם בכלל.

ישראל אייכלר: "אל תאמר בלבבך", אומרת התורה בספר דברים, פרק ט', "בהדֹף ה' אלוקיך אֹתם מלפניך לאמֹר, בצדקתי הביאני ה' לרשת את הארץ הזאת – – – לא בצדקתך וביֹשר לבבך אתה בא לרשת את ארצם, כי ברשעת הגויים האלה", וכו', "ולמען הקים את הדבר אשר נשבע ה' לאבֹתיך, לאברהם ליצחק וליעקב".

ישראל אייכלר: זה הבסיס המוסרי של היותנו כאן, ולכן אנחנו לא קוראים לעצמנו "מהגרים", אלא "עולים".

ישראל אייכלר: "וידעת כי לא בצדקתך ה' אלוקיך נֹתן לך את הארץ הטובה הזאת לרשתה, כי עם קשה עֹרף אתה" וכו'.

ישראל אייכלר: והתורה אומרת: "ועתה ישראל, מה ה' אלוקיך שֹאל מעמך" – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: – – "כי אם ליראה את ה' אלוקיך ללכת בכל דרכיו ולאהבה אֹתו – – – לשמֹר את מצוות ה' ואת חֻקֹתיו" – –

יצחק וקנין: קצת קשה להפסיק בדבר תורה.

ישראל אייכלר: – – "אשר אנֹכי מצוך היום לטוב לך".

ישראל אייכלר: אני ממשיך, ממש מסיים: "ומלתם את ערלת לבבכם, וערפכם לא תקשו עוד" – זה מאוד אקטואלי, להיות לא אטומים כל כך לאנשים – "כי ה' אלוקיכם – – – לא ישא פנים ולא יקח שֹחד, עֹשה משפט יתום ואלמנה ואֹהב גר לתת לו לחם ושמלה.

ישראל אייכלר: ואהבתם את הגר כי גרים הייתם בארץ מצרים", ואני מסיים, אדוני היושב-ראש, במה שאומרת התורה, "את ה' אלוקיך תירא, אֹתו תעבֹד" – –

יצחק וקנין: "ובו תדבק ובשמו תשבע".

ישראל אייכלר: – – "ובו תדבק ובשמו תשבע".

ישראל אייכלר: "ואהבת את ה' אלוקיך, ושמרת משמרתו וחֻקֹתיו ומשפטיו ומצותיו, כל הימים".

ישראל אייכלר: ולכן, אם נעשה את זה, אנחנו נתייחס טוב גם לבני הארץ הזאת, וגם נתייחס כאנשים אל אנשים שהיגרו והסתננו לארץ.

ישראל אייכלר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת חנא סוייד.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה נוכח, יעלה חבר הכנסת מיקי – –

מוחמד ברכה: "נוכח", לא "נוחך".

יצחק וקנין: כן, כך אמרתי.

יצחק וקנין: – – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, החטא הראשון בטיפול בבעיה של הפליטים הוא עצם הנוהג שהשתרש במדינה מהרבה – הרב אייכלר.

ישראל אייכלר: – – –

רות קלדרון: ביטול תורה כזה, שיביאו ספר – – –

מוחמד ברכה: – – – השתרש במשך הרבה שנים של הפרדה בין דם לדם.

ישראל אייכלר: – – –

רות קלדרון: כן, זה ביטול תורה, בדיוק.

מוחמד ברכה: גם חברי כנסת שבאים ומתנגדים להצעת החוק, כמו חבר הכנסת נחמן שי, ואומרים שהם רוצים מדינה יהודית ודמוקרטית וכו' – אבל אני – – –

נחמן שי: אני לא מתכוון למדינה שאין בה ערבים, חס וחלילה.

מוחמד ברכה: כן, כן, כן, אני לא מייחס לך את זה.

מוחמד ברכה: אני אומר: לפני שמדברים על "יהודית ודמוקרטית", ולפני שמדברים על "ליברלית וסוציאליסטית", ולפני שמדברים על כל דבר – אני חושב, ראוי להיות בני-אדם, דבר ראשון.

מוחמד ברכה: כי אני שואל, מי שמכם לשלול מאנשים, מבני-אדם, את החירות שלהם; מי שמכם לטפח אומללות, ולבוא ולשים אדם למשך שנה – מה זה השפה המכובסת של "מתקן"?

מוחמד ברכה: זה מחנה.

מוחמד ברכה: ואני לא רוצה להגיד את המילה השנייה.

מוחמד ברכה: אבל זה מחנה שבו מרכזים אנשים על לא עוול בכפם.

מוחמד ברכה: אני חושב שזה דבר שאין לו מקום.

מוחמד ברכה: אני יודע שמנסים לשסות את המדוכאים במדוכאים, ואומרים לנו לפעמים: למה שאתם תתנגדו לגירוש הפליטים, הרי הם יבואו לעבוד במקום הערבים?

מוחמד ברכה: כאילו מדוכא יבוא במקום מדוכא.

מוחמד ברכה: מטבע הלשון הזה אינו מקובל עלינו.

מוחמד ברכה: אני חושב שהחטא הראשי הוא בעצם ההתנהלות של המדינה כלפי כל האנשים, ואני חושב שהפתרון הוא לייצר מצב של בחינה אמיתית של הפליטות על-פי קריטריונים ואמות מידה אוניברסליים, שקיימים ונהוגים בכל המקומות בעולם, ולאפשר לאנשים לעבוד.

מוחמד ברכה: אבל הממשלה, במקום זאת, באה ואומרת – ועל-פי מה שנאמר על-ידי חברי קודם לכן, מקציבה מאות מיליונים להקים את המחנות האלה.

מוחמד ברכה: מאות מיליוני שקלים, 500 מיליון שקל.

מוחמד ברכה: אני חושב שזה כסף קטן, כנראה, בעיני הממשלה, כדי לממן את הגזענות כלפי האנשים האלה.

מוחמד ברכה: כנראה מימון הגזענות שווה כל סכום, ולדעתי זה דבר איום ונורא.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת ריבלין, על מנת להשקיט את מצפונו, אומר שזה לא עוקף-בג"ץ וזה מידתי וכו' וכו'.

מוחמד ברכה: לשלול שנה מחייו של אדם ללא משפט – יום אחד זה לא מידתי, חודש אחד זה לא מידתי; שנה – לא מידתי.

מוחמד ברכה: ולכן המידתיות לא יכולה להיות מנותקת מהצדק, ממידת הצדק הבסיסית.

מוחמד ברכה: ופה אנשים נכלאים.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

מוחמד ברכה: אני מסיים.

מוחמד ברכה: אז הממשלה ברוב טובה שינתה את המצב הקודם – משלוש שנים לשנה אחת.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, העיקרון של הנבזות, עדיין שומרים עליו, אבל כאילו זה שני-שלישים או שליש של ה"חזוק" שנתנו לאנשים האלה.

מוחמד ברכה: זה דבר שאין לו פשוט אח ורע בשום מקום נורמלי.

מוחמד ברכה: אבל כנראה הגזענות, שיכולה להתחיל בערבים, בפלסטינים, בשחורים – חבר הכנסת אייכלר אמר על חרדים – כנראה אין לה סוף.

מוחמד ברכה: המדרון הזה מאוד מאוד תלול, והממשלה נופלת לתהומותיו הקשות ביותר.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חנא סוייד – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, ואחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, בשנת 1966, נדמה לי, נולדת בתל-אביב לגברת ברוריה, שהייתה עולה מארגנטינה, אם אני זוכר נכון – מבוכרה.

גדעון סער: היא לא הייתה עולה מארגנטינה, היא צברית דור רביעי בארץ.

מיקי רוזנטל: דור רביעי בארץ, מבוכרה.

מיקי רוזנטל: אביך עלה מארגנטינה, נכון?

מיקי רוזנטל: הוא היה רופא, אם אני זוכר.

גדעון סער: הוא עדיין רופא.

מיקי רוזנטל: הוא עדיין רופא.

מיקי רוזנטל: אתה יודע, אדם יוצא חלציה של אישה – הוא לא יודע מה יעלה בגורלו.

מיקי רוזנטל: יש כאלה שגורלם שפר עליהם, כמוך, ויש כאלה שלא.

מיקי רוזנטל: ואני חושב, דווקא בגלל שאני מעריך אותך, שאתה צריך להסתכל על הדבר הזה בקונטור היהודי.

מיקי רוזנטל: והקונטור היהודי, של כולנו, הוא של גרים.

מיקי רוזנטל: אנחנו עם של גרים, של אנשים שנדדו מארץ לארץ, שלא קיבלו אותם, שדחו אותם, ששמו אותם, שסגרו אותם, שעינו אותם.

מיקי רוזנטל: ולכן, הדאגה שלך היא במקומה, הפתרון שלך – הוא לא ראוי, הוא לא מידתי.

מיקי רוזנטל: כי בניגוד למה שתיארת, לא מתדפקים היום על שערי מדינת ישראל עשרות פליטים ביום, כמו שהיה טרם הקמת הגדר.

מיקי רוזנטל: נכון, פה ושם מגיע אחד.

מיקי רוזנטל: הגיע אחד אחרי ארבעה חודשים.

גדעון סער: בגלל החוק.

מיקי רוזנטל: לא בגלל החוק.

גדעון סער: רק בגלל החוק.

מיקי רוזנטל: לא בגלל החוק.

מיקי רוזנטל: כי גם אם תשים 3,000 איש במה שאתה מכנה "מתקן", שהוא למעשה כלא לכל דבר, לשנה או לכל תקופה אחרת, הרעב והרצון לחיות כמו שאתה חי הוא מניע חזק מכל עונש.

מיקי רוזנטל: ולכן ראוי ששמנו גדר, ולכן ראוי שניאבק בזה.

מיקי רוזנטל: אבל לא לכלוא אנשים.

מיקי רוזנטל: לא אנחנו.

מיקי רוזנטל: לא אנחנו.

מיקי רוזנטל: וזה לא משנה אם נשיא בית-המשפט העליון נתן לזה הכשר.

מיקי רוזנטל: כי זה לא כשר.

מיקי רוזנטל: כי אנשים שלא עשו עוול, לא תכניס אותם לכלא.

מיקי רוזנטל: כי "גר לא תונה ולא תלחצנו כי גרים הייתם בארץ מצרים".

מיקי רוזנטל: וכולנו היינו גרים.

מיקי רוזנטל: ולא יכול להיות – וכל השוואה לכל מדינה אחרת בעולם לא תקפה, כי אנחנו, הקונטור שלנו הוא של גרים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת – – –

חנין זועבי: מוותרת.

יצחק וקנין: מוותרת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת באסל גטאס – איננו.

ראובן ריבלין: אינו נוכח.

יצחק וקנין: אינו נוכח.

יצחק וקנין: חברת הכנסת איילת שקד.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: ואחרייך – חברת הכנסת גילה גמליאל.

יצחק וקנין: אם היא לא תהיה נוכחת – חבר הכנסת מאיר שטרית.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

איילת שקד: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, שר הפנים, תודה לך.

איילת שקד: תודה לשר הפנים – אני מרגישה צורך להגיד את זה – שהביא חוק טוב, חוק שפותר שתי בעיות ובזריזות.

איילת שקד: שתי הבעיות שהחוק הזה בא לפתור – ראשית, את הפלישה המחודשת לארץ, כי בלי חוק ההסתננות, עם גדר בלבד, שטף המסתננים היה מתחדש.

איילת שקד: נוח להגיד שהגדר עצרה את תופעת ההסתננות, אבל זאת לא הגדר.

איילת שקד: באמצע 2012 התחיל להיות מיושם חוק ההסתננות, ובאמת גם הושלמה בניית הגדר, ובתוך כמה חודשים נפסק השטף לחלוטין; מ-2,500 מסתננים בחודש ירדו לאפס.

איילת שקד: אבל ברור שלולא החוק זרם המהגרים מאפריקה היה נמשך, ויש דרכים שונות, דרך ירדן לדוגמה, דרך מנהרות.

איילת שקד: ברור שגבולות הארץ עדיין פרוצים, וללא חוק שמרתיע כניסה של מהגרי עבודה לארץ, השטף הזה היה מתחדש.

איילת שקד: וטוב עשתה הממשלה וטוב עשה שר הפנים שהביא בזריזות חוק חדש, חוק שהוא לא מרתיע כמו החוק הקודם, אבל אני מקווה שגם הוא יעשה את העבודה.

איילת שקד: דרך אגב, יחסית למדינות אחרות החוק הזה הוא רך.

איילת שקד: מי שיודע, לדוגמה באוסטרליה יכולים לכלוא מסתננים לתקופה בלתי מוגבלת; רובם, דרך אגב, מועברים ישר למדינות אחרות, מספינת המהגרים למדינות אחרות.

איילת שקד: בשווייץ, לדוגמה, מסתננים מאריתריאה לא זכאים להגנה בעקבות העריקות שלהם.

איילת שקד: ומדינת ישראל, כמה שאנשים מנסים לצייר אותה כאגרסיבית, היא לא כזאת אגרסיבית אם משווים אותה גם למדינות נאורות כמו אוסטרליה וכמו שווייץ.

איילת שקד: מרכיב שני בחוק הוא מתקני השהייה הפתוחים.

איילת שקד: המדינה, זה כמה שנים, מאפשרת למסתננים לעבוד ולחיות במרכזי הערים, מכיוון שבתשובתה לבג"ץ ב-2010 היא אמרה שעד שלא יהיו מתקני שהייה פתוחים יאפשרו למסתננים לעבוד.

איילת שקד: עכשיו המבחן האמיתי של הממשלה, האם באמת הממשלה תבצע, בתהליך שייקח כמה שנים, אבל תבצע, כן, איזה מהלך של העברה של מסתננים שנמצאים כאן בניגוד לחוק למתקני השהייה, תספק להם אוכל, מים, לינה, אולי אפילו סוג של תעסוקה, אבל תגיד להם בצורה ברורה: או שאתם נשארים במתקן השהייה או שאתם עוזבים מרצונכם למדינות אחרות.

איילת שקד: קל לשבת כאן, ואם אני לא טועה, אף אחד מחברי הכנסת אינו גר בשכונת-שפירא או בנווה-שאנן, ומה לעשות שבסוף, דווקא תושבי השכונות החלשות במדינה, אם בדרום תל-אביב, אם באשדוד, אם באילת, סובלים מהתופעה הזאת.

איילת שקד: זה פוגע במרקם החברתי, הכלכלי, וקל לנו, כשאף אחד מאתנו לא גר שם, לבוא בטענות כלפיהם.

איילת שקד: אבל מסתננים שחדרו לכאן בניגוד לחוק, בעצם עברו על החוק ובאו לחפש כאן חיים טובים יותר ומשכורת טובה יותר, לא צריכים להיות פה.

איילת שקד: המבחן הגדול של הממשלה, אחרי שהחוק הזה יעבור, האם היא באמת תשכיל לבצע אותו, זאת אומרת, באופן הדרגתי כן להעביר את המסתננים ממרכזי הערים למתקן השהייה, ואז לארצות אחרות.

איילת שקד: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת שקד.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מאיר שטרית, ואחריו – חברת הכנסת רות קלדרון, ואחריה – אחרון הדוברים, שיסכם את הדיון, יריב לוין.

יצחק וקנין: שלוש דקות, חבר הכנסת מאיר שטרית.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני השר, אין שום ספק שבעיית המסתננים היא בעיה חמורה שמתמודדים אתה לא רק בישראל, אלא גם במדינות אירופה, כמעט בכולן.

מאיר שטרית: יש הגירה גדולה מאוד ממדינות בעולם השלישי למדינות מפותחות במטרה למצוא עבודה וחיים אחרים, דבר שהוא אינסנטיב הגיוני ואנושי שאפשר להבין.

מאיר שטרית: השאלה, אם באמת ניתן לתת לכל אחד מקלט מפני שהוא מסתנן, או שצריך לתת מקלט רק לאלה שבאמת זכאים למקלט, ולדעתי צריך להבדיל בין השניים.

מאיר שטרית: בישראל אנחנו מדברים על הגירה המונית של אפריקנים שעברו עם כסף, אנשים הבריחו אותם תמורת כסף למדינת ישראל, ובעצם הם באמת הסתננו; הם לא חיפשו מקלט, זה לא שמישהו גירש אותם ממקומם.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שבהיותי שר הפנים, בזמני הגיעה הקבוצה הראשונה מדארפור, בתקופה שבאמת הייתה סכנה שם לחייהם.

מאיר שטרית: אז, כשר הפנים, הודעתי ש-600 הראשונים שמגיעים לישראל, אני נותן להם אשרת תושבות קבע כדי לתת להם אפשרות לעבוד, אבל זו המכסה שנקבל, 600 איש ולא יותר.

מאיר שטרית: ישראל לא יכולה להתמודד עם עשרות אלפי פליטים, וודאי שצריך לטפל בהם.

גדעון סער: בינתיים זה פי-100.

מאיר שטרית: כן.

מאיר שטרית: אדוני השר, קראתי את החוק.

מאיר שטרית: החוק הוא מורכב, אני מודה, וגם מסובך להפעלה לדעתי.

מאיר שטרית: יש בו המון המון פרטים שמחייבים הפעלה מאוד מאוד זהירה, ואני חושב שבאמת צריך לשקול גם אלטרנטיבות מעבר לחוק.

מאיר שטרית: אני אביא דוגמה, אדוני השר.

מאיר שטרית: פרט למסתננים יש בארץ עוד עשרות אלפי עובדים זרים שמגיעים לעבוד בכל מיני עבודות בארץ, בחקלאות, בבניין, במקומות אחרים.

מאיר שטרית: צריך לשקול את האפשרות אולי למנוע הבאה של עובדים זרים חדשים, בעיקר לחקלאות, לבנייה, ואחרים, ובמקומם לשים את העובדים הללו במקומות העבודה האלה עד אשר יגיע זמנם לעזוב את ישראל.

מאיר שטרית: אני חושב שאם נעשה חילופים כאלה לפחות נחסוך בהבאתם של עשרות אלפי עובדים זרים אחרים שבאים לעבוד בישראל בכל מיני עבודות, גם בחקלאות, גם בבניין, גם במקומות אחרים, ותימצא עבודה לאלה, אם זה מסודר.

מאיר שטרית: אחת הבעיות שלי, אדוני השר, ואני רוצה לומר את זה – אחת הבעיות שלי היא תמיד האכיפה של מה שכתוב בחוק.

מאיר שטרית: זו הבעיה הגדולה ביותר.

מאיר שטרית: כשאתה מגיע לצעדי אכיפה ואתה רואה שאין אכיפה, החוק הופך להיות נייר שלא שווה את הכתוב עליו.

מאיר שטרית: דבר אחרון, אדוני השר.

מאיר שטרית: אחת הבעיות הקשות ביותר של מדינת ישראל, ומשום כך היא מסתבכת בטיפול במסתננים, היא העובדה שאין למדינת ישראל מדיניות הגירה, אין חוק הגירה.

מאיר שטרית: חוקי הכניסה לישראל הם חוקים אנכרוניסטיים משנת איכה, מהתקופה המנדטורית.

מאיר שטרית: אדוני השר, כידוע, בכנסת הקודמת עבדתי על חוק הגירה.

מאיר שטרית: יש חוק מוכן שעבדנו עליו עם ארגון מציל"ה, עם קבוצה של פרופסורים שהתמחו: רות גביזון, שלמה אבינרי, אמנון רובינשטיין, והכנו חוק הגירה למהדרין.

מאיר שטרית: החוק בכנסת שעברה – לצערי הממשלה הפילה אותו.

מאיר שטרית: החוק קיים גם היום על שולחן הכנסת.

מאיר שטרית: הייתי שמח לקדם את החוק הזה שקובע סטנדרטים כמו שמקובל בעולם כולו.

מאיר שטרית: בעולם כולו, אגב, הצעדים שלהם והחקיקה שלהם יותר קיצוניים ממה שאנחנו מציעים בחוק ההגירה, אבל החוק הזה לפחות יוצר מדיניות ברורה: למי מותר להישאר בארץ, מה הם התנאים, מה הוא צריך לקיים, איזה תנאים, כמו שמקובל בעולם.

מאיר שטרית: החוק נותן בידי שר הפנים את כל הכלים כדי להבטיח שהוא יכול לשלוט בכמות האנשים שנכנסת, מי נכנס, למי רשאים לתת אישור להיות פה תושב, למי לא רשאים.

מאיר שטרית: החוק קובע כללים מסודרים, והוא מבטל את כל החקיקה המנדטורית הישנה.

מאיר שטרית: אם השר יחשוב שכדאי לקדם את החוק הזה – אני חושב שרצוי לעשות חוק כזה שייתן למדינת ישראל כלים כמו שמקובל בעולם המתוקן, שקובעים למי מותר להיכנס, באיזה תנאים, מה הוא צריך לקיים לצורך קבלת מעמד.

מאיר שטרית: לפחות תשים אותנו על המפה של עולם מסודר.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר שטרית.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת רות קלדרון, ואחריה – אחרון הדוברים, יריב לוין.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

רות קלדרון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הנושא הזה הוא נושא מאוד קשה, ואני אומרת כפתיחה, אני לא יודעת מה הפתרון שלו ואני לא מקנאת באדוני השר.

רות קלדרון: אפריקה רעבה.

רות קלדרון: אני חושבת שגם הצד הזה וגם הצד הזה של האולם באיזה אופן לא מתמודדים עם הדבר שבאמת עומד מולנו.

רות קלדרון: כמו שנאמר קודם, הרעב, הייאוש והרצון לחיות חיים יותר טובים מביאים כרגע מאות אלפים ובהמשך מיליונים של אנשים שכועסים עלינו, ובצדק, על כך שאנחנו חיים את חיינו באופן חזירי, בניצול של האדמה, של המשאבים, של המים, של כל הדברים שיש בעולם, בהתעלמות מוחלטת מהרעב, מהעוני, מהאלימות ומהמלחמה שנמצאים בהם הרבה מאוד מתושבי אפריקה והרבה מאוד אנשים בעולם.

רות קלדרון: הריב הזה שלנו, האם נשים אותם במתקן פתוח או סגור, 5,000 איש מדרום תל-אביב – זו הנחה גדולה לעצמנו, כי הסיפור הגדול הוא באפריקה, ואף אחד כאן לא מדבר ולא חושב על חלוקה הוגנת יותר של המשאבים שאנחנו מכלים וזורקים, ומטרידים את עצמנו בשאלה אם נוכל לעשות דיאטה ולרזות, ואף אחד מאתנו לא זוכר מה זה להיות רעב.

רות קלדרון: והריב בינינו, בין אופוזיציה לקואליציה, הוא ריב על עוד 10,000 איש בתוך מתקן סגור או פתוח, אבל הבעיה היא של כל העולם המערבי, שחי ב-gated communities, בקהילות נעולות וסגורות, ועושים סוגים שונים של חומות וגדרות במקום לצאת לצד השני ולראות למה האנשים האלה מוכנים ללכת במדבריות ולהיאנס בדרך על-ידי שבטים שפרנסתם על זה, או שלוקחים מהם איברים בדרך בסיני.

רות קלדרון: ראיתי ילדים תפורים, עם צלקות, שהורידו להם איברים ושכלאו אותם עד שההורים שלהם שלחו מאריתריאה את 2,000 הדולר שאין לכל המשפחה ביחד.

רות קלדרון: אנחנו לא שואלים את עצמנו מה קרה להם שם שהיה כל כך נורא שהם מוכנים לעבור את התלאות האלה, אלא אנחנו רבים האחד עם השני אם הכליאה תהיה לחודש או לחודשיים.

רות קלדרון: ואני חושבת שאנחנו מסתכלים מתחת לפנס ולא במקום של הבעיה האמיתית.

רות קלדרון: דבר אחרון שאני רוצה לומר ב-27 השניות שלי זה שחילול השם היומיומי הזה של אנשים שלבושים כתלמידי חכמים ויושבים פה במליאה למעלה בבטלנות, בלי ספר, שעה אחרי שעה – –

מיכל רוזין: מה זה מפריע לך?

רות קלדרון: – – מוציא אותי מדעתי.

רות קלדרון: זה מבייש את הלבוש של תלמיד חכם, זה מבייש את הערך של ביטול תורה.

מיכל רוזין: – – –

רות קלדרון: ואני מבקשת מכם או להביא ספרים או ללכת לבית-מדרש וללמוד.

רות קלדרון: תודה רבה.

מיכל רוזין: מה, את מחנכת אותם?

מיכל רוזין: – – –

רות קלדרון: לי זה מפריע.

רות קלדרון: אני כבן-אדם שמעריך את התורה אני לא יכולה לסבול אנשים מתבטלים ברשות התורה.

רות קלדרון: קשה לי.

מיכל רוזין: בגלל שהם חרדים הם צריכים לשבת פה ללמוד – – –

רות קלדרון: בגלל שהם חרדים והם ממומנים בישיבות – ובשביל שהם ילמדו תורה הם ממומנים מכספי.

רות קלדרון: זה מבייש את התורה.

אילן גילאון: מה – – – עניין שלך?

מיכל רוזין: – – –

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רות קלדרון.

יצחק וקנין: אבל אני מסכים – – –

רות קלדרון: זה ביטול תורה, כך קוראים לזה, זה בושה וחרפה.

קריאה: אבל מה זה מפריע לך?

קריאה: אבל מי – – –?

יצחק וקנין: חברת הכנסת רות קלדרון.

רות קלדרון: – – – לממן ישיבה של – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת יריב לוין יעלה על דוכן הנאומים.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

רות קלדרון: אני לא מקללת.

רות קלדרון: זו בושה לתורה, שיוריד את הבגדים האלה.

מיקי רוזנטל: זה בושה איך את מתנהגת.

מיכל רוזין: הם באים לשמוע, למה לא?

רות קלדרון: יום-יום עשרות – – –

קריאה: מה עניינך?

קריאה: – – –

מיכל רוזין: – – – למה לא?

יצחק וקנין: רבותי, להפסיק את – – – חברת הכנסת רות קלדרון, נא לגשת למקומך.

יצחק וקנין: רבותי, רבותי.

יצחק וקנין: חברת הכנסת רות קלדרון, נא לשבת במקומך.

קריאות: – – – את מדברת עליהם כקולקטיב?

קריאות: – – –

רות קלדרון: מה שקרה זה שזאת בושה לתורה, פשוט מאוד.

יצחק וקנין: רבותי, רבותי.

יצחק וקנין: רבותי, סדרנים, נא לעשות סדר שם.

קריאה: כל יום אותו בן-אדם נמצא פה?

רות קלדרון: זה כל יום עשרות אנשים.

יצחק וקנין: חברת הכנסת רות קלדרון.

מוחמד ברכה: פעם ראשונה בכנסת – – –

יצחק וקנין: אני חייב להגיד פה משהו, רבותי.

יצחק וקנין: רבותי, רבותי.

זהבה גלאון: – – – לדבר על התועבה.

זהבה גלאון: אז הדבר היחיד שהיה לרות קלדרון להגיד, שהם יושבים שם במליאה – – –

דב ליפמן: – – –

זהבה גלאון: – – –

יצחק וקנין: רבותי, נא לסיים.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון, חברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: אנא מכם.

מיכל רוזין: – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת רוזין, נו באמת, מה קרה לכם?

מיקי רוזנטל: – – – יצאתם מדעת

מיקי רוזנטל: כם – – –

מיכל רוזין: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת רוזנטל, חבר הכנסת יריב לוין עומד פה.

מיכל רוזין: – – –

יצחק וקנין: רבותי, אתם רוצים שאני אוציא אתכם?

יצחק וקנין: מה קורה לכם?

יצחק וקנין: הוא כבר עומד פה שלוש דקות ואתם מנהלים דין ודברים ביניכם.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, אין ספק שזה לא היה במקומו, מה שעשתה חברת הכנסת רות קלדרון.

יצחק וקנין: אין ספק.

יצחק וקנין: אי-אפשר להכתיב לאף אחד מה לעשות.

יצחק וקנין: יושבים פה עשרות אנשים בתוך – יש פה ארבעה חרדים, חמישה חרדים, וגם אם היו 20; יושבים פה כל כך הרבה אזרחים ומסתכלים וזו זכותם הלגיטימית.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: ואני מציע עוד משהו, רבותי, אף אחד לא מממן אף אחד במדינה הזאת.

יצחק וקנין: אין שום פטרונות דווקא על הציבור החרדי.

זהבה גלאון: – – –

מיקי לוי: – – – שמענו את השטויות שלך, שמענו את השטויות שלך – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון, חבר הכנסת מיקי לוי, אדוני סגן השר, רבותי – – –

זהבה גלאון: – – –

עיסאווי פריג': – – –

יצחק וקנין: אתם רוצים שאני אוציא אתכם?

יצחק וקנין: אולי תירגעו?

יצחק וקנין: תצאו בחוץ, תירגעו טיפה ותחזרו.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: אדוני, חבר הכנסת יריב לוין, רשות הדיבור שלך.

יריב לוין: צריך, נדמה לי, אדוני, את הזמן – – –

יצחק וקנין: אתה, לא נחשב לך.

יריב לוין: כן.

יריב לוין: זה אני מניח, כן.

יצחק וקנין: אני מחדש את כל הזמן.

יצחק וקנין: יש לך עוד – – –

יריב לוין: כן, תודה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לפתוח, אדוני השר, בלהודות לך ולשבח אותך על העובדה שהצלחת באמת במהירות להביא לכאן חוק מהודק, חוק טוב, חוק חשוב, כדי לסתום – –

זהבה גלאון: חוק מצוין, חשוב, טוב?

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון, באמת, את מגזימה לגמרי.

זהבה גלאון: לא, אני לא מגזימה.

יריב לוין: – – כדי לסתום את – – –

יצחק וקנין: את דיברת, אמרת מה שהיה לך להגיד.

יצחק וקנין: למה את מפריעה לו?

זהבה גלאון: קוראים לזה קריאות ביניים, אדוני.

יצחק וקנין: אבל קריאות ביניים – זה לא פוסק אצלכם היום.

זהבה גלאון: כי זה חוק מתועב.

זהבה גלאון: אנחנו מוחים – – –

יריב לוין: חברת הכנסת גלאון, חברת הכנסת גלאון – – –

יצחק וקנין: הבנתי אותך, אנחנו מבינים שזה כואב לך.

יצחק וקנין: את לא יכולה להפריע לכל דובר פה שאומר דברים בניגוד לדעתך.

זהבה גלאון: אדוני, האופוזיציה מוחה.

זהבה גלאון: יש לנו זכות לקרוא קריאות ביניים.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון, באמת אל תאלצי אותי לעשות מה שאני לא רוצה לעשות.

יצחק וקנין: זה לא מכובד.

זהבה גלאון: היית צריך לעשות את זה לרות קלדרון, לא לי.

יריב לוין: חברת הכנסת גלאון, ברשותך, תודה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, חוק שבא כדי לסתום את אותה פרצה נוספת בחומת ההגנה הדקיקה הזאת שמגינה על מדינת ישראל כמדינה יהודית, כמדינה חפצת חיים, פרצה נוספת שפערו בחומה הדקיקה הזאת שופטי בג"ץ בהחלטה הבלתי-צודקת, הבלתי-מוסרית – –

זהבה גלאון: אה, עכשיו אתה – – –

יריב לוין: – – חסרת הבסיס המשפטי שהם קיבלו, ושאילצה אותנו ואילצה את כבוד השר לחזור הנה ולדון בנושא הזה שכבר הכרענו בו הכרעה דמוקרטית, מוסרית – – –

זהבה גלאון: – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון, אני קורא לך פעם ראשונה.

יצחק וקנין: זה פעם שנייה, דרך אגב, אם אני אוסף, אז אל תאלצי אותי – – –

זהבה גלאון: לא, לא.

זהבה גלאון: זה ספירה חדשה, זה ספירה חדשה.

יריב לוין: ואני אומר לך, חברת הכנסת גלאון, גם אם זה לא נוח, בסוף במדינה דמוקרטית הציבור קובע כפי שהדברים משתקפים כאן.

יריב לוין: לא קובעים אנשים אחרים שחושבים שהם יכולים להחליט במקומנו ובמקום הציבור ששלח אותנו.

זהבה גלאון: אף אחד לא חושב כך.

זהבה גלאון: תפסיק להשתלח בבג"ץ.

יריב לוין: עכשיו אני אומר לך, חברת הכנסת גלאון – על מה את מדברת?

יריב לוין: על מה את מדברת?

זהבה גלאון: על התועבה שאתם מביאים פה היום.

יריב לוין: אנשים נכנסים – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון.

מיכל רוזין: הם כבר לא נכנסים.

יריב לוין: אנשים נכנסים, הם נכנסו – – –

זהבה גלאון: הם לא נכנסים לפה, הם לא נכנסים לפה – – –

יצחק וקנין: פעם שנייה.

יצחק וקנין: רבותי, אני אוציא אתכם.

יצחק וקנין: פעם שנייה אני קורא לך, זהבה גלאון.

זהבה גלאון: – – –

יצחק וקנין: זהבה, אני אוציא אותך.

יצחק וקנין: את כפסע לפני היציאה.

זהבה גלאון: – – –

יצחק וקנין: נא להוציא את חברת – – – אני קורא לך פעם שלישית.

יצחק וקנין: נא להוציא אותה.

יצחק וקנין: יש גבול.

יצחק וקנין: (חברת הכנסת זהבה גלאון יוצאת מאולם המליאה.

יצחק וקנין: )

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, זו הדמוקרטיה במיטבה.

יריב לוין: יושבים פה ולא נותנים לדבר, ואחר כך דואגים שהחברים שלהם שם יפסלו את ההחלטות הדמוקרטיות שמתקבלות פה.

יצחק וקנין: מיכל רוזין, את בדרך אחריה.

יצחק וקנין: שלא תנסי.

מיכל רוזין: אני – – –

יצחק וקנין: אז אני אומר לך: את תפריעי, אני אוציא אותך.

מיכל רוזין: – – –

יצחק וקנין: אני קורא לך פעם ראשונה.

יצחק וקנין: יש גבול.

מיכל רוזין: – – –

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אם אני אצליח אולי לומר משהו כאן, אני אחזור ואומר שבדמוקרטיה נציגי העם הם שקובעים.

יריב לוין: בדמוקרטיה שומעים, דנים, מתווכחים, ובסוף מקבלים הכרעות, ואין אנשים אחרים שמחליטים במקומנו.

יריב לוין: והחוק הזה בא לסתום את אותה פרצה, את אותה פרצה בלתי צודקת ובלתי מוסרית – ואני אומר לך, חבר הכנסת ברכה.

יריב לוין: חבר הכנסת ברכה, אני רוצה לשאול אותך, אני רוצה לשאול אותך – – –

מוחמד ברכה: – – – ואתה בהצעות חוק שבכל מקום בעולם היו נכנסים לכלא בגללן, היית נכנס לכלא – – –

יריב לוין: חבר הכנסת ברכה, אני רוצה לתקן אותך: אני לא מגיש הצעות חוק, אני מעביר הצעות חוק ואני אמשיך להעביר.

יריב לוין: אני אדאג שהמדינה הזאת תהיה מדינה יהודית – כן, לא יעזור לך – ודמוקרטית כפי שהיא צריכה להיות.

מוחמד ברכה: – – – הצעות חוק שהיו מכניסים בגללן לכלא במקומות אחרים.

מיכל רוזין: – – – גזענית, אנטי-דמוקרטית – – –

יריב לוין: עכשיו אני אומר לך, עכשיו אני אומר לך – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת יריב לוין, נכון שהפריעו לך הרבה, אבל אני נותן לך דקה מעכשיו.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אני יכול להסתפק בפחות אם רק ייתנו לי להגיד שני משפטים רצופים.

ראובן ריבלין: – – – אבל אתה לא – – –

מיכל רוזין: – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכל רוזין, פעם שנייה.

יריב לוין: אני אומר לך, חברת הכנסת רוזין, אני אומר לך את מה שאת יודעת היטב: מדינה לא רק זכאית, היא חייבת כלפי אזרחיה להגן על גבולותיה ולדאוג שהם לא יהיו פרוצים.

יריב לוין: מי שנכנס הנה שלא ברשות, בגנבת הגבול, פשוטו כמשמעו, צריך לנהוג בו בכבוד, צריך לשמור על זכויות האדם שלו, צריך לכבד אותו – –

מיכל רוזין: – – –

יריב לוין: – – אבל אין לו שום זכות, לא לעבוד כאן, לא להסתובב כאן חופשי ברחובות, לא לתפוס את מקומות העבודה של אזרחים ישראלים.

מיכל רוזין: למה אתה לא מוציא אותו?

יצחק וקנין: מיכל רוזין, את רוצה שאני אקרא לך פעם שלישית?

יריב לוין: אין לו אף אחת מכל הזכויות האלה.

יריב לוין: עכשיו אני אומר לך יותר מזה: בכל מדינה – אני לא מדבר על מדינות, ובהן גם מדינות מתוקנות, שמי שעובר את הגבול שלהן בגנבה יורים בו; ואני לא מציע לעשות את זה.

יריב לוין: בכל מדינה, מי שנכנס באופן בלתי חוקי, דינו אחד: להיכלא ולהישלח מן המדינה מייד – –

מיכל רוזין: – – –

עיסאווי פריג': – – –

יריב לוין: – – מייד – –

יצחק וקנין: תוציאו את חברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: פעם שלישית.

יצחק וקנין: תוציאו אותה בחוץ.

יצחק וקנין: (חברת הכנסת מיכל רוזין יוצאת מאולם המליאה.

יצחק וקנין: )

יריב לוין: – – משום שזה נגד החוק.

יריב לוין: משום שזה מבטא את החובה המוסרית, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': – – – זכויות אדם – – – הוצאת לי את כל הסיעה.

יצחק וקנין: נו, מה אני אעשה?

יצחק וקנין: מה קרה להם היום?

יצחק וקנין: חבר הכנסת פריג', אתה הבא בתור.

יריב לוין: אני אומר לך, אדוני, מה קרה.

יריב לוין: האמת היא קשה.

עיסאווי פריג': מזכירים לחברי כנסת – – – זכויות האדם – – –

יריב לוין: חבר הכנסת פריג', האנשים האלה תופסים, בין היתר, את מקומות העבודה של הציבור שאתה מייצג.

יריב לוין: אגב, אם אתה רוצה כבר להתייחס לזה, תייצג אותם, ולא את מי שמחפש להשמיד את מדינת ישראל מבפנים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יריב לוין, נא לסכם את הדברים.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

יריב לוין: עכשיו אני אומר, אדוני, לסיכום – שוב אני אומר, אם רק אפשר יהיה להגיד משפט אחד שלם בלי הפרעה.

יצחק וקנין: אני נותן לך, אבל זה לא יכול להמשיך בלי סוף.

יריב לוין: אני אומר בצורה הפשוטה ביותר, רבותי: מי שנכנס באופן בלתי חוקי, דינו להיאסר ולצאת מכאן.

יריב לוין: זה הדבר ההומני החייב להתבצע, משום שזו החובה המוסרית של המדינה כלפי אזרחיה.

יריב לוין: לתושבי דרום תל-אביב ואילת יש זכות, ולנו יש חובה להגן עליהם מפני אלה שנכנסו לכאן באופן בלתי חוקי.

יריב לוין: הצעת החוק שאישרנו הייתה צודקת ומידתית, הצעת החוק הזו בוודאי עושה את המעט שצריך לעשות, ולכן ראוי שנאשר אותה כאן ברוב גדול.

יריב לוין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון שר הפנים, השר גדעון סער.

יצחק וקנין: להצבעה אני אאפשר להם להיכנס.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, אני באמת רוצה להשתדל לענות על כמה מהדברים שהועלו.

גדעון סער: אני רוצה להתחיל עם הדברים של רוזנטל.

יצחק וקנין: רבותי חברי הכנסת, שר האוצר, השר לפיד ויושב-ראש האופוזיציה.

גדעון סער: אני חייב להגיד לך שהדברים שלך הם שובים את האוזן וגם את הלב, כשדיברת על קונטור של גרים ועל הקונטור שלנו כיהדות.

גדעון סער: והלוואי שהייתי יכול להסתכל על הנושא הזה רק בממד האנושי, ההומני, הספציפי, של כל אדם שעבר את הגבול, מכיוון שהדחף לחיים יותר טובים מובן לכל אחד מאתנו.

גדעון סער: אני מבין למה הם מגיעים, ואני מבין למה יגיעו עוד הרבה יותר אם אנחנו נחליט לצאת מתוך המקום הזה.

גדעון סער: תאמין לי, חבר הכנסת רוזנטל, אני כל היום מקבל כשר הפנים החלטות בנושאים של בני-אדם, ואני משתדל להסתכל על זה תמיד בממד האנושי.

גדעון סער: פה יש עוד מקום, פה יש עוד מקום, ואני מצדיק את דברי חבר הכנסת ריבלין, שדיבר על הגנה על כלל אזרחי המדינה.

גדעון סער: השאלה היחידה – אמר חבר הכנסת נחמן שי: מה זה משנה מתקן פתוח, מתקן סגור, אני בכלל לא מבין את ההבדל.

גדעון סער: השאלה היא אם חוזרים למציאות שהייתה פה עד שהממשלה הקודמת תפסה את השור בקרניו, שמגיעים לתל-אביב – אבל תל-אביב כמשל, כי מבחינת המסתנן מאפריקה, חולון ובאר-שבע ובני-ברק הן היינו הך – זה לאין שיעור יותר.

גדעון סער: ברגע שהוא יכול לעשות את זה – הם יבואו בהמוניהם.

גדעון סער: אנחנו לא יכולים להעמיס על כתפינו את כל בעיות אפריקה, חבר הכנסת רוזנטל.

גדעון סער: תאמין לי, אני מקבל וקיבלתי החלטות – –

מיקי רוזנטל: – – – החוק – – –

גדעון סער: – – להשאיר בארץ גם אנשים וגם ילדים, ונגזרות של הילדים, גם שבאו מאפריקה.

גדעון סער: אבל אם אני לא מסתכל מה המשמעות של התופעה הזאת, אנחנו בסכנה של איבוד שליטה על גבולות המדינה ועל עתיד המדינה.

גדעון סער: ואני אומר, המניע, בגלל שהמניע הוא כל כך חזק, בגלל הנקודה שאתה דיברת עליה, כל השאלה – הם יצאו, הם יגיעו למדינות מערביות, השאלה לאן, השאלה לאן.

גדעון סער: האם זה יהיה לאיטליה, או לספרד, או להולנד, או לישראל, ולפה הרבה יותר קל להגיע.

גדעון סער: ואני אומר, אנחנו עושים עוול שאנחנו מדברים על המדינה – אני אומר "אנחנו", כי בכנסת, מעל הדוכן הזה, מי שדיבר פה היום – על היחס שלה למסתננים.

גדעון סער: המסתננים נכנסו לפה – אתה יודע, אפילו לפי – מדינת פליטות זו המדינה הראשונה שאתה מגיע אליה.

גדעון סער: הם נכנסו, הם עברו כמה מדינות בדרך, הגיעו לכאן.

גדעון סער: מה, הם לא עובדים?

גדעון סער: פה דיברו, אמרו לי: אנחנו מסכימים עם מה שאמר ראש העיר תל-אביב – ידידי הטוב, דרך אגב.

גדעון סער: הם עובדים.

גדעון סער: הם עובדים.

גדעון סער: מה, הם לא עובדים?

גדעון סער: הם לא נכנסו "דוך" לתוך המדינה?

גדעון סער: אז, רבותי, יש נקודות שהן נקודות אמיתיות.

גדעון סער: חבר הכנסת שטרית העלה את נושא האכיפה.

גדעון סער: להגיד לכם את האמת?

גדעון סער: יש לי גם הרבה סימני שאלה.

גדעון סער: הכול ברור לי, איך יעבוד המתקן הפתוח?

גדעון סער: לא הכול ברור לי, אבל אנחנו רוצים להתחיל להרחיק ממרכזי הערים, כן או לא?

גדעון סער: אנחנו רוצים להתחיל – אם אני רוצה למנוע העסקה אז אני צריך להבטיח מקום לינה ואוכל וכו'.

גדעון סער: מה, הדברים האלה לא ברורים?

יצחק וקנין: חברת הכנסת גלאון, אני מאפשר לכם להיכנס בתנאי שלא תפריעו.

גדעון סער: אני אומר לכם, אנחנו לא יכולים לפתור את בעיות אפריקה.

גדעון סער: ואני יוצא מנקודת הנחה שמתוך המאסה האנושית הגדולה שהגיעה, לא כולם יצאו מפה, אבל כן, המדיניות שלנו היא לעודד יציאה מרצון.

גדעון סער: אני רוצה להגיד, עלה פה, אני לא זוכר מי מחברי הכנסת של מפלגת העבודה דיבר על המחקר של הממ"מ, נדמה לי חבר הכנסת מזרחי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מזרחי.

גדעון סער: אתם יודעים מה, לא הספקתי לקרוא את הדוח הזה, אבל אני רוצה לספר לכם סיפור על דוח קודם של הממ"מ שמצא את דרכו – אני חייב להשיב, חבר הכנסת לוין – שמצא את דרכו היישר לתוך פסק-הדין של בג"ץ.

גדעון סער: אני אקרא מתוך הדוח ההוא של הממ"מ, שכבר הפך לממצא עובדתי בפסק-הדין של בית-המשפט העליון.

גדעון סער: אני מצטט: "מרכז המחקר והמידע של הכנסת ערך מחקר בסוגיית הפשיעה בקרב המסתננים.

גדעון סער: על-פי מחקר זה, רמת הפשיעה בקרב המסתננים נמוכה באופן יחסי מזו של האוכלוסייה הכללית"; אני חוזר למי שלא שמע.

גדעון סער: כל אחד מכיר את המצב.

גדעון סער: אי-אפשר להגיע לתוצאה כזאת בלי להיות מנותק ניתוק עמוק ממה שקורה במדינה.

גדעון סער: אני חוזר, אני אומר, אני חולק על פסק-הדין, על התשתית העובדתית שלו ועל התוצאה, ואני מכבד אותו.

גדעון סער: ולכן הבאנו חוק אחר.

גדעון סער: אבל אני חוזר, מה נקבע – זה הפך לממצא עובדתי בתוך פסק-הדין, שהפשיעה בקרב המסתננים נמוכה מבקרב אזרחי ישראל.

משה מזרחי: משטרת ישראל.

משה מזרחי: למי אתה בא בטענות?

משה מזרחי: משטרת ישראל ונתונים.

גדעון סער: אבל אתה יודע היטב – – –

מירי רגב: בוא עם הנתונים למשטרת ישראל – – – אלה נתונים – – –

גדעון סער: אתם יודעים היטב שאין אכיפה.

גדעון סער: אתם יודעים היטב שנוצרה אקסטריטוריה – –

קריאות: – – –

גדעון סער: – – אתם יודעים בדיוק גם את המצב.

גדעון סער: אז אי-אפשר לבוא ולספר סיפור כזה, וזה מרכז המחקר והמידע של הכנסת.

קריאות: – – –

דב חנין: תשלח – – –

גדעון סער: לכן, לכן – – – של מלח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: למה – – –

גדעון סער: חברת הכנסת גלאון וחברת הכנסת רוזין דיברו על פסק-הדין.

גדעון סער: הן דיברו כבר בשם פסק-הדין, הם דיברו על רוח פסק-הדין.

גדעון סער: אני כמשפטן יודע מה זה רציו של פסק-דין.

גדעון סער: הרציו של פסק-הדין קבע ששלוש שנים זה לא מידתי, הוא לא קבע דבר אחר.

גדעון סער: אנחנו מכבדים, תוך כדי המחלוקת – ואני חייב להגיד לך, חברת הכנסת גלאון, כשלך יש ביקורת על פסק-דין של בית-המשפט העליון, נניח על איחוד משפחות של פלסטינים, על פסק-הדין של בית-המשפט העליון – אני ממש, בדחילו ורחימו, אני כל כך – הביקורת שלי כל כך עדינה ונעימה לאוזן לעומת הביקורת שלך כשפסק-דין של בית-המשפט לא מוצא חן בעינייך.

זהבה גלאון: עדינה זה השם השני שלך, – – – זה השם השני שלך.

גדעון סער: אז כן, יש לנו מחלוקת – – –

יצחק וקנין: – – – אותה עוד פעם, אדוני השר – – –

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כשמשיבים צריך להשיב, וזה דיון חשוב.

יצחק וקנין: כן, אי-אפשר לעשות מזה מסטיק.

מיכל רוזין: למה אתה – – –

גדעון סער: אני רוצה לומר, אתם ניסיתם פה, מעל הדוכן הזה, להטעות את הציבור כשאמרתם – חצי מיליארד למתקן.

גדעון סער: אני רוצה לומר שההחלטה של הממשלה נוגעת להרבה מאוד ממדים.

גדעון סער: היא נוגעת גם לביטחון האישי של תושבי דרום תל-אביב, והתוכנית של משטרת ישראל שנוגעת להחזרת הביטחון האישי לדרום תל-אביב היא חלק מהחלטת הממשלה.

גדעון סער: אם מהיום אנחנו מתחילים, ודיברתם על אמצעים ודיברתם נגד אמצעים של המתקנים, אז יש תמריץ כספי.

גדעון סער: הגדלנו משמעותית את התמריץ הכספי.

גדעון סער: חבר הכנסת שי, על זה דיברת, אבל התעלמתם ממה שלא היה לכם נוח.

גדעון סער: אני אומר שהמדיניות שלנו היא לעודד יציאה מרצון.

גדעון סער: גם השבוע יוצאים מסתננים בלתי חוקיים מרצון.

גדעון סער: עמדתנו, כל השנה, כל חודש בחודשו, הייתה יציאה מרצון.

גדעון סער: היינו יכולים להגיע למספרים יותר גדולים.

גדעון סער: גם 3,300 זה לא חזות הכול, וגם מתקן סגור אפשר להפוך בהמשך למתקן פתוח.

גדעון סער: יש שם עוד למעלה מ-5,000 מקומות.

גדעון סער: בכלל, אם נצליח במדיניות של עידוד יציאה מרצון בשפע של האמצעים שאנחנו נוקטים, גם הנוקשים וגם הרכים, במירכאות, אז בסופו של דבר יהיה פה תהליך דינמי.

גדעון סער: אבל אנחנו חייבים לנסות, אנחנו חייבים להתמודד.

גדעון סער: אין לנו ערובה לשום דבר, אבל אתם באתם לפה ובעצם הצעתם לנו לטמון את הראש בחול, ואנחנו לא נטמון את הראש בחול.

מיכל רוזין: ממש לא, נהפוך הוא.

מיקי רוזנטל: הצענו לך לנקוט צעדים אחרים.

מיקי רוזנטל: אל תסלף את מה שאמרנו.

יצחק וקנין: תודה לשר הפנים, השר גדעון סער.

מיקי רוזנטל: אל תסלף.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (תיקון מס' 4 והוראת שעה), התשע"ד–2013, קריאה ראשונה – רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

מיכל רוזין: שוב ושוב אתה מרמה את הציבור.

מיקי לוי: עניי עירך קודמים.

יצחק וקנין: חברת הכנסת רוזין.

יצחק וקנין: חברת הכנסת רוזין, גם באמצע הצבעה את מפריעה.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 43 נגד – 17 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (תיקון מס' 4 והוראת שעה), התשע"ד–2013, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, התוצאות: 43 בעד, 17 מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

זהבה גלאון: לוועדה לעובדים זרים.

יצחק וקנין: לאיזו ועדה אמרת?

יצחק וקנין: ועדת הסמים, העובדים הזרים.

יצחק וקנין: אם כן, זה יועבר לוועדת הכנסת, ושם יוחלט לאיזו ועדה תועבר הצעת החוק.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/810).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון מס' 6), התשע"ד–2013, קריאה ראשונה – יציג את הצעת החוק סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: רגע, זה גם לא טוב, זהבה?

מיקי לוי: אבל בן הסיעה שלך הביא את זה.

זהבה גלאון: זה טוב לכפרות, איזה טוב.

יצחק וקנין: אני חייב להגיד, לתשומת לב, גם לסגן השר וגם לשרים: אולי מחוסר ידיעה – כשמציגים הצעת חוק לקריאה ראשונה, יש על-פי התקנון לא יותר מעשר דקות.

יצחק וקנין: עומדים פה שרים ומדברים 25 דקות, וזה לא על-פי התקנון.

יצחק וקנין: עשר דקות.

מיקי לוי: אדוני, אתה יודע שאני מקפיד.

יצחק וקנין: לא לגביך, לא לגביך.

יצחק וקנין: לא התכוונתי אליך בכלל.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה), התשנ"ט–1998, קבע הסדרים לרכישת דירות דיור ציבורי על-ידי הזכאים המתגוררים בהן.

מיקי לוי: מאז חקיקתו נדחה מועד כניסתו לתוקף של החוק כמה פעמים, כך שהחוק נכנס לתוקף ביום 1 בינואר 2013.

מיקי לוי: כשינוי ממדיניות הממשלות הקודמות, שפעלו לביטול חוק הדיור הציבורי, החליט קבינט הדיור בראשות שר האוצר, כבר ביולי 2013, לאפשר את רכישת דירות הדיור הציבורי על-ידי הזכאים לכך בהנחות של עד 83% ממחיר השוק, ולאפשר להם, בעיקר לילדיהם, קרש קפיצה ליציאה ממעגל העוני, תוך תיקון החוק בכמה עניינים.

מיקי לוי: הצעת החוק המובאת כאן מכילה את השינויים שהממשלה מבקשת לבצע בחוק.

מיקי לוי: לפיכך, חברי חברי הכנסת, מוצע לתקן את החוק כך שאזורי עדיפות לאומית לעניין חוק זה יהיו אזורי עדיפות לאומית שקבעה הממשלה לפי פרק כ"ו לחוק ההתייעלות הכלכלית, 2009, התשס"ט.

עיסאווי פריג': זה מבית היוצר של השר אורי אריאל.

מיקי לוי: אני מציע לך לדבר עם רן כהן.

מיקי לוי: לעניין מתן ההטבות בתחום הבינוי והשיכון – –

מיכל רוזין: – – –

יצחק וקנין: מיכל רוזין.

מיקי לוי: – – בתחום הסיוע לפרט, על-פי המוצע רשאים שר הבינוי והשיכון ושר האוצר, באישור הממשלה, לקבוע בעתיד אזורי עדיפות לאומית אחרים, וזאת בהתאם לאמות המידה שייקבעו.

מיקי לוי: כמו כן, מוצע לקבוע כי כספי הקרן לדיור ציבורי, כמשמעותה בסעיף 10א לחוק, ישמשו להגדלת המלאי של הדירות הציבוריות, לשיפוץ דירות דיור ציבורי ולסיוע בשכר דירה לזכאים.

מיקי לוי: אני לא רוצה להכתיב לאנשים היכן לגור.

מיקי לוי: אני רוצה לאפשר להם לבחור את מקום מגוריהם.

מיקי לוי: אני לא רוצה להכריח אותם לנוע לערים שהם לא גדלו בהן, שהן לא מקור מחצבתם ולא הקהילה שבה הם חיו כל חייהם – – –

איציק שמולי: אתה נותן להם 1,500 שקל.

איציק שמולי: מה אתה בדיוק לא מכתיב להם?

איציק שמולי: 1,500 שקלים.

מיקי לוי: תלמד את המספרים.

מיקי לוי: אתה לא יודע את המספרים, לך תלמד, לך תלמד.

איציק שמולי: המספרים פה.

איציק שמולי: אני לא יודע?

איציק שמולי: אתה לא יודע את המספרים.

איציק שמולי: אף פעם אתה לא יודע את המספרים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת שמולי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת שמולי.

מיקי לוי: – – – שהם חיו בהן כל חייהם.

מיקי לוי: אנחנו מציגים – – –

איציק שמולי: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת שמולי.

איציק שמולי: אני לא יודע מספרים?

איציק שמולי: אין פעם שאתה עולה לפה ואתה יודע את המספרים.

איציק שמולי: אל תיתן לי ציונים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת שמולי, אתה תכף עולה לדבר.

איציק שמולי: – – –

יצחק וקנין: אתה לא יכול להפריע ככה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת שמולי, אתה תכף עולה לדבר.

מיקי לוי: אם אתה מתרגז, סימן שזה טוב.

מיקי לוי: אנחנו מציגים פה שילוב – – –

זהבה גלאון: – – –

מיקי לוי: זה בן מפלגתך שחוקק את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זאת לא אותה הצעת חוק.

אורלי לוי אבקסיס: ברגע ששיניתם את הסעיף שיניתם את הכול.

אורלי לוי אבקסיס: לקחתם את האפליה, ומה שיצרתם זה – – –

מיקי לוי: אנחנו מציגים פה שילוב נכון יותר – – –

יצחק וקנין: סגן השר מיקי לוי, רק דקה אחת.

יצחק וקנין: תן לי להרגיע את מרצ.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', חברת הכנסת מיכל רוזין וחברת הכנסת זהבה גלאון, אתם מפריעים היום בצורה מחרידה, אני חייב להגיד לכם את זה.

יצחק וקנין: אני ממש לא יכול לנהל את הדיון הזה.

יצחק וקנין: יש גבול כמה אני יכול להיות סובלני אליכם.

מיכל רוזין: אתה מכפיש פה שר לשעבר וחבר כנסת.

מיקי לוי: נהפוך הוא, ישבתי אתו רק לפני שבוע ולמדתי מפיו את החשיבות.

מיקי לוי: תבדקי אתו, חברת הכנסת רוזין.

מיקי לוי: תבדקי אתו.

אילן גילאון: – – – על מה אתם מדברים?

מיקי לוי: אני חושב שאנחנו מציגים כאן משהו חדשני שיאפשר לכל אחד לבחור – – –

עיסאווי פריג': כן, חדשני.

עיסאווי פריג': ממש חדשני.

מיקי לוי: לבחור – אתם יכולים להתרגז אבל זאת התוצאה הטובה ביותר.

יצחק וקנין: עיסאווי פריג', אני אומר, במידה שתמשיך, לא תהיה לי ברירה.

יצחק וקנין: או שאני מוציא אותך בחוץ ואז אתה לא תוכל לדבר, כי אתה הדובר הראשון, או שתבחר להיות בשקט עכשיו.

מיקי לוי: אנחנו נאפשר לבחור, לכל אחד, את מקום המגורים המועדף עליו.

אילן גילאון: מתחת לגשר.

מיקי לוי: כמו כן, מוצע לבטל את סעיף 14 לחוק, אשר קבע כי הסכומים שייקבעו בתקציב המדינה בשנת כספים פלונית לשיכון ודיור לא יפחתו מהסכומים שהוקצו לעניין זה בשנת התקציב 1998.

מיקי לוי: ביטול זה נדרש נוכח חלוף השנים ממועד חקיקת החוק בשנת 1998 ועד תחילתו המוצעת בשנת 2013.

מיקי לוי: לשם מניעת צמצום דרמטי של מלאי הדירות הציבוריות שבידי הממשלה בשל מכירת דירות לזכאים לפי הוראות חוק זה, מוצע להגביל את תקופת החוק לחמש שנים, כקבוע היום בחוק, או עד למכירת 15,000 דירות ציבוריות החל ממועד תחילת החוק.

מיכל רוזין: החצי השני של הצעת – – –

מיקי לוי: תיקון זה יאפשר מכירת אלפי דירות בד בבד עם הותרת מלאי משמעותי של דירות ציבוריות בידי המדינה, אשר ימשיכו לשמש כפתרונות דיור לזכאים לכך.

מיקי לוי: אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה הראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מיקי לוי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: הדובר הראשון, חבר הכנסת עיסאווי פריג' – שלוש דקות, ולאחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, איפה השר המקשר, בבקשה?

יצחק וקנין: יש לך את כל מי שאתה רוצה.

עיסאווי פריג': אני לא רואה.

יצחק וקנין: סגן השר פה.

עיסאווי פריג': אה, סגן השר?

עיסאווי פריג': לא צריך להיות שר כאן?

עיסאווי פריג': אני לא מבין, דיון כזה משמעותי וחשוב ומתקיים בלי ששר נוכח במליאה?

יצחק וקנין: חבר הכנסת פריג', תתחיל לדבר, אני דואג שיהיה פה שר.

עיסאווי פריג': בסדר גמור.

עיסאווי פריג': לא, כדי להגיד מכובדי השר האבוד.

יצחק וקנין: רבותי, השרה לימור לבנת היא השרה התורנית.

יצחק וקנין: היא פה?

עיסאווי פריג': חברים, היה היה דבר שנקרא מחאה חברתית.

עיסאווי פריג': היה היה, ידידי-עמיתי שמולי.

עיסאווי פריג': היו שני דגלים – "העם דורש צדק חברתי" והדגל השני היה "העם רוצה דיור ציבורי".

עיסאווי פריג': היום אנחנו מציינים את טקס הקבורה של הדגל השני.

עיסאווי פריג': הדגל הראשון נקבר, אין סיכוי שנראה אותו.

עיסאווי פריג': עובדה שהשולחנות ריקים.

עיסאווי פריג': "העם דורש צדק חברתי" זו סוגיה שנמשיך לחלום בה, נראה אותה על הנייר מדי פעם, אבל בעולם המציאות, הטייקונים והקפיטליזם והתפיסה שאתם מביאים לנו ימשיכו לחגוג.

עיסאווי פריג': והיום, חברים, אנחנו עושים את הטקס שהיה הייתה מחאה.

עיסאווי פריג': כולם מדברים מחאה ועושים כנגד המחאה.

עיסאווי פריג': עכשיו אני שואל אתכם: בשביל מה כל התרגילים?

עיסאווי פריג': בשביל מה כל התרגילים?

עיסאווי פריג': היה חוק דיור ציבורי.

עיסאווי פריג': עכשיו אתם באים עם כל התעלולים, או עם כל היופי שבתמליל שאתם קוראים לו "הצעת חוק הדיור הציבורי".

עיסאווי פריג': תגידו: הצעה לבטל את הדיור הציבורי.

עיסאווי פריג': היום אתם קוברים אותו.

עיסאווי פריג': קוברים אותו.

עיסאווי פריג': קוברים את התקווה שהייתה יכולה להיות לאזרח שזקוק לדיור במדינת ישראל.

עיסאווי פריג': אתם היום עושים את טקס הקבורה.

עיסאווי פריג': ובית היוצר של הבית היהודי, בכיכובו של השר אורי אריאל, מה עשה?

עיסאווי פריג': עדיפות לאומית.

עיסאווי פריג': ומה זה עדיפות לאומית?

עיסאווי פריג': על-פי ההגדרה בחוק ההתייעלות הכלכלית.

עיסאווי פריג': לקחת את הכסף של שכר הדירה שהעני משלם – שהעני משלם – ולמצוא את המסלול איך החבורה שנמצאת ליד השכנים של השר אורי אריאל, ייהנו ממנו.

עיסאווי פריג': איפה האוזן שלי?

עיסאווי פריג': זאת האוזן אבל אני אגיע אליה.

עיסאווי פריג': זה תעלולים מבית היוצר.

עיסאווי פריג': זה המצב שאנחנו חיים אתו היום.

עיסאווי פריג': לוקחים כסף מהעניים ומעבירים את זה בדרכים מטולטלות, בכל תעלולי המלל שאתם כותבים, כתמיכה לשכר דירה.

עיסאווי פריג': אז, חברים, הציבור צריך להבין את האמת.

עיסאווי פריג': היום אל תגידו "מחאה חברתית"; אני מבקש מכם, מכל חברי בקואליציה.

עיסאווי פריג': המחאה החברתית לא מדברת אליכם, ואל תפיצו כאן שקרים של מחאה חברתית.

עיסאווי פריג': טקס הקבורה הרשמי החל כאן היום.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אילן גילאון, ולאחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: רבותי, רשימת הדוברים סגורה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, מה משותף בין החוק הזה לחוק הקודם, אדוני השר, חוק המסתננים?

אילן גילאון: המשותף בין החוק הזה לחוק הקודם הוא ששני החוקים הם חוקים עוקפי-בג"ץ.

אילן גילאון: כפי שנאמר כאן, ב-1 בינואר 2013 תמה הקפאתו של החוק של רן כהן, הידוע בשם "חוק הדיור הציבורי", אחרי שלמעשה אף פעם – אף פעם לא מומש החוק הזה.

אילן גילאון: היו כמה מבצעי דיור במהלך הזמן, אבל הוא לא מומש אף פעם משום שהחלק המרכזי בחוק הזה, חבר הכנסת מיקי לוי, הוא שבכסף שאנחנו גובים עבור הדיור שאנחנו מוכרים אנחנו מחדשים את מלאי הדירות.

אילן גילאון: הכי אהבתי את המשפט שאנחנו לא רוצים להתערב לאנשים איפה הם יגורו.

אילן גילאון: אנחנו ניתן להם, בממוצע אגב, 1,600 שקלים סיוע בשכר דירה, כאשר הממוצע של עלות שכר דירה היום זה 3,000, 3,500.

נחמן שי: אז הם לא יגורו.

מיקי רוזנטל: בלול, בלול.

אילן גילאון: הם יגורו איפה שהם ירצו.

אילן גילאון: הם ייקחו 1,600 שקלים, הם יגורו.

אילן גילאון: אני ראיתי, לחברת חשמל יש עמודים כאלה עבים, ולמטה אני חושב שאפשר לעשות.

אילן גילאון: חברים וחברות יקרים, במדינת ישראל היום גרים מעל 220,000 איש בפאבלות, כבוד סגן השר.

אילן גילאון: אתה יודע את זה?

אילן גילאון: במקומות מסוכנים שהם סכנת חיים, הם מלכודת חיה.

אילן גילאון: למען הגילוי הנאות, אני הייתי דייר בדיור הציבורי, אדוני, ונשארתי לגור שם כאשר הורי עברו, עד 1982.

אילן גילאון: אז פוניתי על-ידי חברת "עמיגור".

אילן גילאון: לא הייתה לי זכות כי לא הייתי בן ממשיך.

אילן גילאון: אבל הרעיון המרכזי היה לבנות מחדש מלאי דירות.

אילן גילאון: אם אתם רוצים להוציא את הכסף הזה, סגן השר, לשכר דירה, איך אתם תחדשו את המלאים?

אילן גילאון: חוץ מזה, מי קבע 15,000 דירות?

אילן גילאון: למה?

אילן גילאון: אתם רוצים לבנות 150,000 דירות, ככה אמרתם, ואני תומך ברעיון הזה, הוא רעיון נהדר.

אילן גילאון: ואני חושב שהמדינה צריכה להיכנס לתוך המשחק הזה ולהעמיד את קרקעותיה כערובה לבניית הדירות הללו.

אילן גילאון: ואני חושב שאתם צריכים לקבל אחריות.

אילן גילאון: מה אתם כל כך מפחדים?

אילן גילאון: אבל האמת, אני אגיד לך מה – אתם לא רוצים דיור, ועוד פחות מזה דיור ציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: ועוד פחות מזה את הדיירים.

אילן גילאון: כי אין פתרון לקורת גג במדינת ישראל, שעליה אתם הגעתם לכאן, כל ה-19 שלכם; הגעתם על הדיור.

אילן גילאון: אין פתרון משולב, שהוא דיור ציבורי בבנייה תקציבית, שהוא דיור להשכרה באחריות ממשלתית, שהוא דיור בר-השגה – דירות קטנות בתוך הגדולות.

אילן גילאון: איפה?

אילן גילאון: במקומות שאנשים מבקשים לגור.

אילן גילאון: לא בכל מקום שהם רוצים, אלא באותם מקומות שהם מבקשים לגור.

אילן גילאון: ברגע שאתם מנסים לקבוע אזורי עדיפות בשולי הערים, ולנתק אנשים ברצף הידוע והרצוי כל כך של מגורים, עבודה ושירותים, למעשה לא עשיתם שום דבר.

אילן גילאון: חבל שאתם לא מבינים שמהלך כזה שלכם, של התנעה, של החזרה של 2.75 מיליארד שקלים שנחמסו מן הדיור הציבורי, היה משפיע על בועת הנדל"ן בצורה פנטסטית, מצוינת.

אילן גילאון: הייתם מורידים את מחירי הדירות, אם רק הייתה מדיניות כזאת.

יצחק וקנין: נא לסכם.

אילן גילאון: אבל אין לכם אומץ, או שאתם לא מבינים מה קורה כאן.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת זהבה גלאון, ולאחריה – חבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מודה שכבר אין לי גרון לצעוק על האיוולת, על העיוורון שהממשלה הזו מגלה.

זהבה גלאון: כל יוזמה גרועה יותר מקודמתה.

זהבה גלאון: מדיניות של עיוורון והזנחה חברתית.

זהבה גלאון: הצעת החוק הזו – חבר הכנסת מיקי לוי, שמעתי אותך עוד משתמש בספרו של חבר הכנסת רן כהן, שחוקק את חוק הדיור הציבורי.

זהבה גלאון: בטח הוא משהק, לא מפסיק לשהק עכשיו.

זהבה גלאון: מדברים עליו.

זהבה גלאון: ועוד מה?

זהבה גלאון: להגיד שהחוק הזה משדרג את החוק של חבר הכנסת רן כהן?

זהבה גלאון: החוק הזה, חברי חברי הכנסת, הוא מכירת חיסול של הדיור הציבורי.

זהבה גלאון: החוק הזה אומר עכשיו ל-2,500 איש, אנשים יחידים, משפחות, ול-30,000 עולים חדשים: תשכחו מזה שתוכלו להגיע לדירה.

זהבה גלאון: תשכחו מזה שהייתה כאן פעם מדיניות של צדק חברתי, מדיניות שרצתה לאפשר לאנשים לרכוש דירה שההורים שלהם גרו בה.

זהבה גלאון: תשכחו מזה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, עד עכשיו המדינה הייתה אמורה, או הפנתה את הכספים ממכירת הדירות גם לצורך סיוע בשכר דירה.

זהבה גלאון: עד עכשיו המדינה קיבלה את הכסף הזה ממכירת הדירות והעבירה אותו לקרן מיוחדת, שהייתה משקיעה את הכסף הזה ברכישת דירות חדשות.

זהבה גלאון: מה תעשה עכשיו המדינה?

אורלי לוי אבקסיס: היא לא רכשה.

אורלי לוי אבקסיס: היא לא רכשה דירות.

זהבה גלאון: הייתה אמורה.

זהבה גלאון: רגע, אני מגיעה לזה.

זהבה גלאון: היא הייתה אמורה לרכוש דירות נוספות לדיור הציבורי.

זהבה גלאון: צודקת חברת הכנסת אורלי לוי, היא ממש לא רכשה.

זהבה גלאון: החוק הזה הוקפא, ובגלל זה חברי חבר הכנסת אילן גילאון וחברתי חברת הכנסת תמר זנדברג עתרו לבג"ץ, ויש עתירה תלויה ועומדת כדי ליישם את חוק הדיור הציבורי.

זהבה גלאון: עכשיו, מה אתם מציעים לנו?

זהבה גלאון: מעבר למודל של סיוע בשכר דירה.

זהבה גלאון: אני אומרת לכם, אדוני סגן השר מיקי לוי ושר האוצר יאיר לפיד, שעכשיו עסוק בהפחתת מסים – וגם על זה יש לי מה להגיד: מדיניות הזיגזג.

זהבה גלאון: תפחית את המע"מ, מה אתם מפחיתים את המס על החברות העשירות, שרק ייהנו מזה?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אתם תהיו אחראים – אני אומרת לך את זה באחריות מלאה, סגן השר לוי – לחיסול של חוק הדיור הציבורי, החוק הכי חברתי בעיני שהכנסת הזאת חוקקה אי-פעם.

זהבה גלאון: הציבור לא יסלח לכם על זה.

זהבה גלאון: הציבור לא סלח לכם על המדיניות שנקטתם, אז עכשיו אתם מורידים מסים.

זהבה גלאון: מה אתם חושבים, שבני-אדם אפשר ככה לנייד אותם?

זהבה גלאון: מה, ב-1,600 שקל האלה הם יוכלו לשכור דירה?

זהבה גלאון: אתם מאפשרים להם, כמה אתם ליברלים.

זהבה גלאון: גם שר הפנים גדעון סער עמד כאן קודם על הבמה והסביר: מה שאנחנו רוצים בנוגע לחוק המסתננים זה ליברלי.

זהבה גלאון: אתם נגד ליברליות.

זהבה גלאון: אני לא מבינה מה אתם מציעים לנו כאן.

זהבה גלאון: אין בכלל הלימה בין מה שאתם מדברים למה שאתם מציעים.

יצחק וקנין: תודה.

זהבה גלאון: אני קוראת לכם, חברי חברי הכנסת:

זהבה גלאון: אל תצביעו בעד החוק הזה, כי זה חוק רע.

זהבה גלאון: זה חוק שמונע עתיד טוב יותר לאלפי אנשים שמסתכלים עליכם עכשיו.

זהבה גלאון: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, ולאחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, עמיתי חברי הכנסת, אכן החוק הזה הוא מכירת חיסול של הדיור הציבורי.

דב חנין: כבר היום, עמיתי חברי הכנסת, יש מחסור עצום בדירות של דיור ציבורי.

דב חנין: אני זוכר עד היום את אותה אישה, תושבת ירושלים, אם חד-הורית, היו לה שני ילדים, בת בערך 50, חולה בסרטן, שהגיעה אלי, והייתי בקדנציה הראשונה בכנסת, עם בעיית חוסר דירה.

דב חנין: אמרתי לה לתומי: מה עם דיור ציבורי?

דב חנין: היא אמרה: הלכתי אליהם; הם אמרו לי: כדי להיות זכאית לדירה את צריכה עכשיו להביא עוד ילד.

דב חנין: זה המצב בדיור הציבורי.

דב חנין: המחסור הקיצוני בדירות של הדיור הציבורי הוביל להקשחה כל כך קיצונית של הקריטריונים, שחלק עצום מהאנשים שבאמת נזקקים לדירות של דיור ציבורי, אין להם סיכוי להגיע לדירות האלה.

דב חנין: אבל גם מי שכבר מצליח לעמוד בקריטריונים מחכה שנים בתור.

דב חנין: פעם אתה במקום ה-19 ופתאום אתה עובר למקום ה-30; הגעת כבר למקום השני ואחרי חודשיים אתה נזרק למקום ה-15.

דב חנין: המצב הזה נוצר מכך שבמדינת ישראל לא קונים ולא בונים דירות של דיור ציבורי.

דב חנין: המערכת הזאת נמצאת בקיצוץ נמשך לאורך שנים.

דב חנין: עכשיו הממשלה מציעה להנחית עליה את מכת המוות האחרונה: למכור דירות של הדיור הציבורי לזכאים – שזה בסך הכול רעיון יפה – אבל את התמורה לא להחזיר לרכישה או לקנייה של דירות דיור ציבורי, כמו שהיה באותו חוק מפורסם של חבר הכנסת רן כהן, אלא בתמורה להשתמש, שימו לב, לסיוע לטווח קצר בשכר דירה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, זה רעיון גרוע.

דב חנין: זה רעיון גרוע פעמיים: פעם אחת, כי הוא לא יכול לעזור.

דב חנין: הכסף הזה לא יעזור לאותם אנשים שהם נזקקי דיור ציבורי להשיג דירה.

דב חנין: אדוני סגן השר, שוק השכירות בישראל היום רותח.

דב חנין: אותם אנשים שנזקקים לדיור ציבורי הם באמת האנשים קשי-היום ביותר.

דב חנין: הכסף הזה שתיתן להם לא יאפשר להם להגיע לדירה, כי שוק השכירות הרותח הזה – הם לא יעמדו בתחרות.

דב חנין: הם לא יכולים לעמוד בתחרות של שוק חופשי.

דב חנין: והבעיה השנייה היא בעיה כלכלית.

דב חנין: הרי אנחנו יודעים שכשנותנים סיוע בשכר דירה, התוצאה הישירה היא עלייה במחירי השכירות.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

דב חנין: אני מסיים.

דב חנין: אתם שופכים עוד שמן למדורת מחירי השכירות.

דב חנין: לכן אני רוצה, אדוני סגן השר, לפנות אליך, ואני רוצה לומר לך שאני שמחתי לקרוא בזמנו במצע שלכם, מפלגת יש עתיד, שבפרויקט הדיור להשכרה אתם תעמדו על זה שכמה אחוזים יוקצו לדיור ציבורי.

דב חנין: אבל היום למשל, כשניסינו עם חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שנמצאת כאן, להעביר עיקרון דומה בחוק הווד"לים, שיאמר שמתוך הבנייה במסלול המואץ של הווד"לים לפחות כבשת הרש, כמה אחוזים, יינתנו לדיור ציבורי – לצערי הגדול, ואני אומר לך את זה בצער גדול, גם חברי מפלגתך, במקום לתמוך בהסתייגויות שאנחנו הגשנו, ואגב, הסתייגות אחת היא בכלל מצד הקואליציה, וזה לא עניין של קואליציה ואופוזיציה – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

דב חנין: – – התנגדו להן.

דב חנין: אני אומר לכם, עמיתי חברי הכנסת:

דב חנין: אם במדינת ישראל לא יהיה דיור ציבורי, התוצאה תהיה שאנשים יחיו ברחובות, וזה אסון שאנחנו לא יכולים לעמוד בו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: ולאחריך – חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

איתן כבל: ואם הוא לא יהיה, אז כבל.

איתן כבל: זה כמו – – –

יצחק וקנין: איתן כבל.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא מבין מה הממשלה הזאת עושה.

נחמן שי: אני לא מבין.

נחמן שי: הלוא כל בר-בי-רב יודע שבישראל יש מצוקת דיור חריפה.

נחמן שי: כל בר-בי-רב יודע שמחירי הדירות גבוהים באופן שמשפחה ממוצעת – ממוצעת, לא עם עשרה ילדים או שמונה ילדים – פשוט לא יכולה להשיג דירה, לקנות אותה.

נחמן שי: כל אחד מבין גם שהממשלה חייבת לסייע, כי אין גורם אחר, אלא אם במקום מן הקדוש-ברוך-הוא יוריד עלינו כסף, וזה כנראה לא קורה.

נחמן שי: אז אתם מחסלים בהדרגה – אני יודע שהדיור הציבורי הוא שנוא נפשו של משרד האוצר, לא מהיום ולא מאתמול, ומחפשים דרכים.

נחמן שי: מחסלים את הדיור הציבורי, שהוא עוד כבשת הרש, לוקחים אותה והופכים את זה לשכר דירה, שעל פניו לא מספיק.

נחמן שי: מה, אף אחד לא יודע פה, אצלכם באוצר, כמה עולה לשכור דירה, אפילו בעיר שנקראת עיר פיתוח או בעיירה או באזור שהוא מרוחק מהמרכז?

נחמן שי: ומה הרעיון לדחוף עוד ועוד אוכלוסיות מוחלשות לאזורים האלה, כי רק שם מחכות להם הדירות?

נחמן שי: מה זה?

נחמן שי: זה העידוד – – –?

אורלי לוי אבקסיס: העיקר שלא יראו אותם.

נחמן שי: מה?

אורלי לוי אבקסיס: שלא יראו אותם בנוף שהם רואים מהמגדלים היפים שלהם.

נחמן שי: ברור.

נחמן שי: אז מה אנחנו רוצים?

נחמן שי: לחזק את הפריפריה או להחליש אותה עוד יותר?

אורלי לוי אבקסיס: הם לא באים להם טוב בעין.

נחמן שי: מכל נקודת ראות שאני מסתכל, זה פתרון רע.

נחמן שי: מאחר שאני מניח שיושבים אנשים נבונים במשרד האוצר, כולל חברי סגן השר, אז אני לא מבין מאיפה אתם מביאים את הרעיונות הרעים האלה.

נחמן שי: מאיפה אתם מביאים אותם?

נחמן שי: מה שהייתה צריכה לעשות המדינה היום – אתה יודע מה?

נחמן שי: להיכנס בעצמה לשוק הבנייה, ולבנות.

נחמן שי: זה מה שהיא צריכה לעשות, לא לברוח.

נחמן שי: להיכנס לשוק הבנייה ולוודא שאפשר לבנות בישראל במחירים נמוכים, בנייה זולה, כדי שלמשפחות רבות יהיה מקום לשים את הראש בלילה, ושילדים יגדלו בתנאים סבירים, כי אם הם לא יגדלו בתנאים סבירים, הם לא יהיו אחר כך אזרחים סבירים במדינת ישראל; הם לא יהיו.

נחמן שי: ואנחנו פה, לצערנו, הלילה, או-טו-טו, ניתן את האות להגדיל את העוני, להוסיף על המצוקה.

נחמן שי: יש לנו כבר מיליון – הוספנו, כתוצאה מקצבאות הילדים, עוד איזה 40,000?

נחמן שי: נגדיל עוד קצת ועוד קצת ועוד קצת.

נחמן שי: איזו מדינה תהיה פה בעוד 20 או 40 שנה?

נחמן שי: איזו מדינה?

נחמן שי: תיקחו את זה, תחשבו.

נחמן שי: אני מבקש מכם.

נחמן שי: הלוא אנחנו באופוזיציה, ואנחנו נצביע נגד, ואתם תעבירו את זה, והטנקים והדחפורים ייסעו הלאה.

נחמן שי: תחשבו איזו מדינה אתם משאירים פה אחריכם, ואיזו מדינה אנחנו אחר כך נקבל כדי לתקן אותה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אבישי ברוורמן, ולאחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חברי חברי הכנסת, על שלושה חטאי ישראל ועל ארבעה לא אשיבנו.

אבישי ברוורמן: החטא של הדיור הציבורי הוא לא רק על הממשלה הזאת, הוא על ממשלות ישראל תקופה ארוכה; ממשלות שהתחייבו לבנות דיור ציבורי במיוחד לאוכלוסיות החלשות.

אבישי ברוורמן: אומר את האמת: על פני זמן הדבר הזה – אלה השקעות של מיליארדים.

אבישי ברוורמן: אבל לצערי, אותם המיליארדים הושקעו ביהודה ושומרון.

אבישי ברוורמן: גם היום.

אבישי ברוורמן: שר השיכון, שהוא השר אולי האפקטיבי ביותר בממשלת ישראל, השר אריאל, עסוק בהוצאת מכרזים לבנייה ביהודה ושומרון.

אבישי ברוורמן: לאותם מאות מיליונים, שבעבר היו מיליארדים, שם העדיפות, ולכן כאשר מגיעים לדיור ציבורי אין כסף.

אבישי ברוורמן: הדיור הציבורי הוא הפתרון לחוליה החלשה ביותר בחברה.

אבישי ברוורמן: יושבת כאן רות קלדרון שתגיד לכם שחברה נמדדת לא לפי ההערצה שלה לאילי הממון וכוכבי התקשורת אלא לפי היחס שלה לחוליה החלשה ביותר בחברה.

אבישי ברוורמן: זו הייתה הפרטנזיה של העם היהודי, שאמר שהוא בא להיות אור לגויים וחברת מופת.

אבישי ברוורמן: המדינה הענייה ביותר בעולם המפותח, הענייה ביותר, לא רק במערב, המדינה הזאת, הדיור הציבורי כבר לא רלוונטי בשבילה.

אבישי ברוורמן: בשבוע שעבר פגשתי בכנס שדרות דיירים של הדיור הציבורי.

אבישי ברוורמן: אנשים שלא רוצים להשכיר להם דירות, לא רוצים להיות ערבים שלהם.

אבישי ברוורמן: הם נזרקים מדירה לדירה או גרים אצל ההורים.

אבישי ברוורמן: גם להם צריך לתת פתרונות.

אבישי ברוורמן: הממשלה מדברת הרבה על הצורך בהורדת מחירי הדיור ובבניית דיור בר-השגה.

אבישי ברוורמן: בתוך המכלול הזה צריך לנהל דיון כיצד מסייעים לאותה אוכלוסייה חלשה.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת גפני, שנינו החלפנו אחד את השני, אתה אותי כיושב-ראש ועדת הכספים.

אבישי ברוורמן: איפה העזרה לאותה אוכלוסייה חלשה?

אבישי ברוורמן: אנחנו מדברים על כך שצריך דיור ציבורי – איפה דיור ציבורי?

אבישי ברוורמן: דיור להשכרה ארוכת טווח; תקשיב, הרי שר האוצר יש לו יוזמה א', שר השיכון – יוזמה ב', המנכ"ל, בטח – יוזמה ג'.

אבישי ברוורמן: איך כל היוזמות האלה יחדיו מביאות בשורה, לא רק לצעירים אלא לחלשים בחברה הישראלית?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אבישי ברוורמן: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אני חושב שאת מסכימה אתי.

אורלי לוי אבקסיס: לגמרי.

אורלי לוי אבקסיס: ומה שמפליא הוא שבכל התוכניות לא תמצא מילה אחת על דיור ציבורי.

אבישי ברוורמן: נכון.

אבישי ברוורמן: מכיוון שאנחנו כולנו בעד המעמד הבינוני.

אבישי ברוורמן: המעמד הבינוני זה אלה שהם 1.90 מטר ומעלה, נכון?

אבישי ברוורמן: איפה מעמד הביניים?

אבישי ברוורמן: מעמד הביניים יורד לכיוון הקבוצות החלשות.

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

אבישי ברוורמן: ולכן – אני מסיים – אנחנו מדברים עכשיו על כך שאנחנו נהפוך את הכול להשכרה ארוכת טווח, או לסיוע בשכר דירה.

אבישי ברוורמן: הדבר המרכזי, רות, שבאים אלי עכשיו, הציבור שאילן גילאון מכיר מצוין, הם רוצים גם ודאות וערבות, גם בהשכרה.

אבישי ברוורמן: אם בהשכרה – הלוא זורקים אותך ממקום למקום; איפה הערבות?

אבישי ברוורמן: איפה היציבות?

אבישי ברוורמן: לכן, אני מסכם: חוק הדיור הציבורי חייב לבוא לדיון אמיתי, רציני, בוועדת הכלכלה.

אבישי ברוורמן: דרך אגב, הוא נחקק בוועדת הכלכלה, הוא תמיד היה בוועדת הכלכלה.

אבישי ברוורמן: כאשר היו צריכים לדחות את המועד שלו, חבר הכנסת כבל, הביאו את זה לוועדת הכספים.

אבישי ברוורמן: אבל זה חוק של ועדת הכלכלה, תמיד הוא היה בוועדת הכלכלה, ואני דורש, לכן, שזו תהיה האכסניה הראויה גם לדיון בתיקון המוצע.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

רות קלדרון: אם הוא לא יגיע – חבר הכנסת חנא סוייד.

רות קלדרון: אם הוא לא יגיע – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, השר לשעבר, שר הבינוי והשיכון, חבר הכנסת צחי הנגבי – סתם בא לי להגיד את השם שלך.

איתן כבל: חברי היקרים, תשמעו, אני חושב שבבניין הזה, בכנסת ישראל, נושא הדיור בכלל והדיור הציבורי בפרט, אני מאלה שעסקו בו שנים רבות ועדיין עוסק בו.

איתן כבל: והאמת, עוד לפני הכול – חבר הכנסת גפני, כשאני רואה שחלק מרכזי בתוכנית זה העברת מי שזקוק לדיור ציבורי לפריפריה – עוד לא נגמלתם מזה, מהמושג צפון–דרום?

איתן כבל: לא מספיק שהמקומות האלה זקוקים לסיוע בהתמודדות עם הבעיות שהם מתמודדים אתן יום-יום או מנסים להתמודד אתן יום-יום?

איתן כבל: והיחס הוא שמי שקשה לו, ילך לאן שקשה.

איתן כבל: ממילא שם לכולם קשה, הם ירגישו בנוח.

איתן כבל: שהם ירגישו בנוח.

איתן כבל: שם הם ירגישו בנוח, בכל המקומות האלה.

איתן כבל: תמיד כשהייתי במשרד ודיברו על צפון–דרום – זה מושג.

איתן כבל: זה מושג במשרד הבינוי והשיכון, חברת הכנסת אורלי לוי: צפון–דרום, זה לא צפון תל-אביב.

אורלי לוי אבקסיס: למרות שגם שם יש צפון–דרום, והדרום שם – – –

איתן כבל: גם שם יש צפון–דרום, מעניין.

איתן כבל: רק הצפון והדרום שם הם שני עולמות שונים.

איתן כבל: ובמקום פעם אחת לנסות ולהתמודד עם העניין של הדיור הציבורי – הדיור הציבורי, הטיפול בו מצריך תמהיל רחב של עניינים.

איתן כבל: שנים אנחנו מדברים, שנים, על כך שבכל מכרזי משרד הבינוי והשיכון, מינהל מקרקעי ישראל, יוקצו אחוזים מסוימים עבור הדיור הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא עולה למדינה.

איתן כבל: זה לא עולה למדינה.

איתן כבל: זה נראה כמו מדיניות של "טָמָעאים", אדוני סגן השר: שלא ירוויחו מכל מכרז את הכול, עד הסוף?

איתן כבל: מה העניין?

איתן כבל: אז זה גם דיור, זה גם מכל פרויקט לקחת כמה אחוזים, זה גם שכר דירה ריאלי.

איתן כבל: אדוני השר לשעבר יודע כמה אזרחים במדינת ישראל יש להם אישור לגור, בנייר?

איתן כבל: מסתובבים אלפים עם אישור.

איתן כבל: אישור.

איתן כבל: ואחר כך אומרים להם: טוב, לא השגנו לכם דירה, פג תוקף האישור.

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

איתן כבל: אני מסיים.

איתן כבל: ואתה צריך להתחיל את כל התהליך מהתחלה.

איתן כבל: אתה מכיר את זה היטב.

איתן כבל: ויש אוכלוסיות – אדוני השר לשעבר, אתה יודע את זה מהחברה שאתה מגיע ממנה, ששם המצוקות גדולות לאין-שיעור.

איתן כבל: שלא לדבר על אוכלוסיות כמו המגזר הערבי, שבכלל מודר מהדיור הציבורי.

איתן כבל: בכלל, אצלם כאילו הם יכולים למצוא להם פתרונות באוויר.

איתן כבל: לכן, החוק הזה – עליו, אדוני סגן שר האוצר, שוב הביאו אותך לפה להעביר פה ככה דברים שאחר לא רוצה להגיד אותם.

מיכל רוזין: אבל אין שר באולם.

איתן כבל: לא לא לא, יש שרה.

מיכל רוזין: אולי – – –

קריאות: – – –

יצחק הרצוג: יש, יש.

איתן כבל: יש, יש.

רות קלדרון: חבר הכנסת כבל – – –

איתן כבל: יש, יש.

רות קלדרון: – – – זה זמן – – –

איתן כבל: אני, אני – שנייה, ברשותך.

רות קלדרון: תודה.

איתן כבל: אני רק רוצה לומר שכאן אולי הכוונה הייתה רצויה; המעשה רע מאוד.

איתן כבל: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.

אילן גילאון: יאללה, אורלי.

קריאה: – – –

קריאה: היא שלנו.

קריאה: היא שלנו – – –

אורלי לוי אבקסיס: יש ימים שבהם אני אומרת: הייתי רוצה, וזה יום כזה.

יחיאל חיליק בר: וזה אחד מהם.

אורלי לוי אבקסיס: בהחלט.

אורלי לוי אבקסיס: גברתי היושבת-ראש, אני לא רוצה לחזור על דברים שנאמרו, אבל אני רוצה לומר כמה דברים, ואני פונה לחברים שלי בקואליציה: חברים, תעשו עם עצמכם, עם המצפון שלכם – תעשו לו טובה, כי אני רוצה להסביר לכם כמה דברים.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת החוק היום שמוגשת ומונחת לפנינו היא הצעת חוק גרועה.

אורלי לוי אבקסיס: איך אומר ראש הממשלה בנושא הגרעין – –

זהבה גלאון: – – – רע.

זהבה גלאון: הסכם רע.

אורלי לוי אבקסיס: – – הסכם – הצעה גרועה, שאנחנו נבכה עליה לדורות.

אריאל אטיאס: – – –

אורלי לוי אבקסיס: ולמה אני אומרת את זה, גברתי היושבת-ראש?

אורלי לוי אבקסיס: אם בעבר באמת הרעיון של הצעת החוק, בבסיס שלו – שבו היה חיבור בין גשר לבין מרצ, ובאמת החברים החברתיים פה מצאו את השפה המשותפת דווקא בנושאים הללו, כי ראו צורך לתת את הביטחון לאותם אנשים שעלו לארץ מתוך ציונות; לא לקחו אתם רכוש כי לא יכלו, ואלה שהביאו את הרכוש – שרפו להם את המכולות או גנבו אבל אמרו: נשרפו.

אורלי לוי אבקסיס: הם מצאו את עצמם בארץ שחלמו עליה, ארץ זבת חלב ודבש, אבל הם מצאו את עצמם בפריפריה של המדינה, שלא היו בה תשתיות, לא היה בה המינימום ההכרחי לקיום.

אורלי לוי אבקסיס: ועוד התייחסו אליהם כאל פרזיטים.

אורלי לוי אבקסיס: לא נתנו להם להיות חלק מבוני הארץ הזאת, ועוד קראו להם עצלנים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל שמו אותם במקומות שלא היה אפשר להוציא משם חוץ מקוץ ודרדר, וגרמו לכך שבאיזשהו אופן נעשה החטא הקדמון שהביא להרחבה של מרחב הקנאה, לצערי הרב, ושל צרות העין אחד כלפי השני.

אורלי לוי אבקסיס: כי מצד אחד אתה רואה אוכלוסיות מסוימות מסתדרות, משתקמות, יש להם את השטחים, יש להם את המבנים, יש להם את החינוך הכי טוב.

אורלי לוי אבקסיס: ואתה יושב, אתה אוכל את הלב, כי חוץ מארבעה קירות של דירת "עמידר" – בהתחלה אלה היו בכלל מעברות או אוהלים – אתה לא יכול לתת לילדים שלך כלום.

אורלי לוי אבקסיס: אבל עם הזמן באמת החוק הזה בא לנסות ליצור איזשהו איזון.

אורלי לוי אבקסיס: הרי בעיירות הפיתוח ובמקומות האלה אין בן ממשיך – מה שקורה בקיבוצים – אין העדפה, ודור רודף דור של מצוקות.

נחמן שי: נו, גם ב"עמידר" יש דור ממשיך.

אורלי לוי אבקסיס: ואני חייבת לומר היום שהנושא שמובא לפנינו עקר מתוכן את הרעיון הזה; עקר מתוכן את היכולת של אותה אוכלוסייה שנהייתה חלשה.

אורלי לוי אבקסיס: היא לא באה לפה חלשה.

אורלי לוי אבקסיס: רובן היו אוכלוסיות מאוד חזקות בארצות המוצא שלהן.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מתוך הציונות הם ויתרו על רכוש, ואף אחד לא השיב להם את הרכוש הזה, ואף אחד גם לא ישיב להם אותו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בשורה התחתונה, מה היום אנחנו באים לעשות?

אורלי לוי אבקסיס: אחרי שבאמת החוק של רן כהן נדחה פעם אחר פעם בחוק ההסדרים – ולמפלגת העבודה גם יש זכות בזה כי הם היו הראשונים שהכניסו את חוק ההסדרים למונחים שלנו – בשורה התחתונה אנחנו באים ואנחנו אומרים: אנחנו לוקחים את החוק הזה, ואנחנו, את הסעיף השני, נשנה.

אורלי לוי אבקסיס: והסעיף השני הוא הכי רלוונטי.

אורלי לוי אבקסיס: הוא מדבר על כך שכל הכספים מהמכירות של אותן דירות לזכאים – עכשיו, לא כל דייר בדיור הציבורי יכול לקנות את הדירה.

אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת, אתה צריך לעבור איזה מבחן איזונים: כך וכך שנים בדירה וכך וכך ילדים מתחת לגיל 18 זכאים.

אורלי לוי אבקסיס: אתה אף פעם לא ממש מצליח ליצור את המקסימום של הזכאות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כאשר אתה לוקח את הגורם השני, הכל-כך חשוב, שאומר שכל הכספים האלה יהיו למלאי נוסף לדיור הציבורי, מה שקורה הוא – ואתה מסיט אותו לכיוון של סיוע בשכר דירה בשוק החופשי – –

רות קלדרון: אורלי, אני לא יכולה לעצור – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – לאוכלוסייה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת ממך.

אורלי לוי אבקסיס: זה באמת בדמי הנושא הזה.

רות קלדרון: אני לא יכולה – – –

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: אני אנצל את זה.

אורלי לוי אבקסיס: ואתה אומר לאותה אוכלוסייה: אתם תגורו איפה שאתם רוצים, אנחנו נעזור לכם בשכירות בשוק החופשי.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, זו אוכלוסייה שאינה מתאימה למודל הזה.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: בגלל שהחמירו את הקריטריונים.

אורלי לוי אבקסיס: היום רק מי שהוא נתמך קצבת סיעוד, קצבת קיום, זכאי.

אורלי לוי אבקסיס: האנשים האלה לא מנהלים חשבונות בנק, חברים.

אורלי לוי אבקסיס: אין להם אשראי בבנק.

אורלי לוי אבקסיס: אין להם צ'קים.

אורלי לוי אבקסיס: אסור להם להיכנס למינוס.

אריאל אטיאס: – – –

אורלי לוי אבקסיס: בוודאי.

אורלי לוי אבקסיס: הם אמורים ללכת ולחפש מי שיהיה מוכן להשכיר להם דירה.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, אנשים – חבר'ה, אני אימא לילדים, אני שוכרת דירה.

אורלי לוי אבקסיס: האנשים יודעים את מקומי, את תפקידי וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: מבקשים ממני ערבויות; אני צריכה להביא אישור מהבנק על ניהול חשבון תקין.

אורלי לוי אבקסיס: אותם אנשים לא יכולים להביא את האישורים הללו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מה שקורה – וזה האבסורד, ואת זה כדאי שיש עתיד ידעו, שבמה שאתם עושים עכשיו אתם לא פוגעים באוכלוסייה החלשה; אתם פוגעים בה, אבל לא רק בה.

אורלי לוי אבקסיס: אתם פוגעים במעמד הביניים.

אורלי לוי אבקסיס: כי אם אתם משחררים את הכסף הזה לשוק החופשי, בעלי העסקים, בעלי הבתים הפרטיים, ידעו שיש כסף בחוץ, והם יעלו אוטומטית את שכר הדירה.

אורלי לוי אבקסיס: וכשהם יעלו אוטומטית את שכר הדירה אותם מסכנים, הזכאים, ייאלצו להיאבק באוכלוסיות של המעמד הבינוני, בזוגות צעירים עם ילדים, בסטודנטים, על אותה דירה.

אורלי לוי אבקסיס: ברור לנו מי ינצח בקרב – לא אותן אוכלוסיות חלשות, אבל בהחלט מעמד הביניים, שעליו אתם מדברים ואותו אתם רוצים להציל.

אורלי לוי אבקסיס: הם אלו שישכרו בסוף, כמובן, אבל הם ישכרו בהרבה יותר כסף ממה שהיו שוכרים מראש.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, אני רוצה להגיד עוד משהו – –

רות קלדרון: אורלי, בבקשה, אבל תתחילי לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: – – מישהו יודע מה עמדת משרד הרווחה, הגורמים המקצועיים?

אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לכם: העובדים הסוציאליים מזהירים מפני קטסטרופה חברתית.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נהיה מדינה של ילדים הומלסים.

אורלי לוי אבקסיס: כי אותה אם חד-הורית לשלושה ילדים לא תוכל לשכור דירה בשוק החופשי.

אורלי לוי אבקסיס: לא תהיה הכנה לאכלוס, זאת אומרת, לא נדע איזה דירות הם שוכרים.

אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה להגיד לך, רות, כי אם אני אמחיש את המקרה הזה את תביני במה מדובר, גברתי היושבת-ראש: כאשר אנחנו מדברים על זכאי יחיד, שהיום יכול לקבל קורת גג מעל לראשו, לא משנה אם זו דירה קטנה, אבל בדיור הציבורי, מחר, מחרתיים, העזרה שלו בסיוע בשכר דירה תהיה 700 שקל.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, כשתהיה העלאה – ואדוני שר השיכון מדבר אולי, אפילו בחלומות – העלאה של 30%, עד כ-30% – זה כבר יהיה 910 שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, הוא יצטרך ללכת ולחפש מי ישכיר לו ב-910 שקלים דירה.

אורלי לוי אבקסיס: מה הוא ישכור לדעתכם?

אורלי לוי אבקסיס: מה?

אורלי לוי אבקסיס: מה הוא יוכל?

אורלי לוי אבקסיס: מלונה לכלב?

רות קלדרון: אורלי, אנחנו שומעים – – –

אורלי לוי אבקסיס: זה אכזרי.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר עוד משהו.

נחמן שי: אנחנו נעשה מגבית דקות לאורלי.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לזכור – ופה זה סוג של התעמרות, כי אומרים: אנחנו רוצים לשלוח אותם לאיפה שהם רוצים.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע, אדוני, סגן שר האוצר, למה הדבר דומה?

אורלי לוי אבקסיס: שבאים לבן-אדם, מסרקים את בשרו במסרקות ברזל בעודו ער, בעודו חי, ואחר כך נותנים לו איזו משחה לשיכוך כאבים ואומרים: תראו איזה הומניים אנחנו, תראו איזה אנשים רגישים אנחנו.

אורלי לוי אבקסיס: נגנבו הכספים של הדיור הציבורי, כמעט 3 מיליארד שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: הם הלכו לסלילת כבישים, לשיפוץ מבני ציבור, לשמירה במזרח-ירושלים – הכול טוב ויפה, אבל רק לא לדיור הציבורי, וזה היה כסף צבוע בחוק.

אורלי לוי אבקסיס: כספים צבועים נלקחו.

אורלי לוי אבקסיס: היום המדינה רוצה לחסל את המלאי.

אורלי לוי אבקסיס: היא לא רוצה לראות את הילדים האלה, היא לא רוצה לראות את המשפחות האלה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הם חלק מהחברה שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: בואו נזכור שהחברה שלנו היא תולדה של משפחה אחת: משפחת ישראל, משפחת יעקב.

אורלי לוי אבקסיס: כולנו ערבים זה לזה – –

רות קלדרון: וגם ישמעאל.

אורלי לוי אבקסיס: – – וכולנו מחויבים זה לזה.

אורלי לוי אבקסיס: האם יש חלופות?

רות קלדרון: אורלי, תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: בטח שיש חלופות.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר עוד משפט אחרון לגבי רן כהן.

אורלי לוי אבקסיס: הוא תפס אותי במסדרון הכנסת ואמר לי: אורלי, אם מבטלים את הנושא של המלאי הנוסף לדיור הציבורי, אל תעבירו את החוק הזה.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא היציר שלי.

אורלי לוי אבקסיס: לא לכך פיללתי.

אורלי לוי אבקסיס: ואנחנו נעשה פה איזושהי – באמת, אני חושבת – אני דיברתי היום עם ראש הממשלה – –

רות קלדרון: אורלי, אנחנו עוברים את – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – בנושא הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאוד שהחוק הזה לא יעבור.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא אתמוך בו, ואני גם לא אתקזז בהצבעה עליו, גם אם אני חברה בקואליציה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל, חברים, תעשו כמוני.

אורלי לוי אבקסיס: כי כשאתם תראו בחורף הזה או בחורף הבא ילדים תחת כיפת השמים, תחת הגשם, ולחשוב שאחר כך הם יוכלו ללכת ללמוד, הם יוכלו לנהל חיים תקינים – שיהיה על מצפונכם.

אורלי לוי אבקסיס: כל מי שמצביע על העברת המודל הזה הוא שותף לפשע הזה.

אורלי לוי אבקסיס: וזה פשע נגד האנושות, נגד האנשים החלשים בחברה.

אורלי לוי אבקסיס: אל תעשו לעצמכם הנחות.

אורלי לוי אבקסיס: גם אני חברת קואליציה, אבל לי יש מצפון.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חברת הכנסת מירי רגב.

רות קלדרון: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

קריאה: אורלי, אורלי – – –

קריאה: יישר כוח.

קריאה: אורלי – – –

משה גפני: יישר כוח.

נחמן שי: אורלי – – –

משה גפני: יישר כוח.

אריאל אטיאס: – – – ככה בקואליציה.

נחמן שי: אורלי, ברכות.

אריאל אטיאס: שר השיכון, מה אתה אומר, איזו קואליציה, הא?

נחמן שי: הלכה – – –

מיכל רוזין: כבוד היושבת-ראש, מותר גם להחמיא לקואליציה, נכון?

מיכל רוזין: לפחות לחברת קואליציה.

מיכל רוזין: לא להגזים.

מיכל רוזין: טוב, סגן שר האוצר, אני רוצה להגיד לך שרן כהן, שזכיתי לעבוד לצדו בהיותו שר התעשייה והמסחר, אמר: "הכוונה בחוק הדיור הציבורי הייתה למהלך חברתי לקראת שנת היובל של המדינה, לסייע לשכבות הכי עניות להפוך לבעלים של הדירות שבהן הן התגוררו במשך שנים תמורת תשלום מינימלי.

מיכל רוזין: מטרה חשובה נוספת הייתה לחדש את מאגר הדירות בדיור הציבורי שהתייבש מזה שנים".

מיכל רוזין: אני הסתובבתי עם רן כהן בערים רבות בארץ וראיתי את העיניים של אותם אנשים שקיבלו את הזכות להפוך לבעלי דירות – –

מיקי לוי: את יודעת שזה לא קרה.

מיכל רוזין: – – לא היה דבר מרגש מכך.

מיכל רוזין: הדבר החמור ביותר, העוול ההיסטורי שנעשה הוא שלא לקחו את הכספים כשמכרו את הדירות והפכו אותם לקרן, כפי שקבע החוק של רן כהן, לבנייה מחדש של דיור ציבורי.

מיכל רוזין: במדינת ישראל יש פחות דיור ציבורי לנפש מאשר בסלובקיה.

מיכל רוזין: ותאמינו לי, הייתי בסלובקיה, היא מדינה מתפתחת, אומנם באירופה, אבל נמצאת הרבה הרבה מאחורינו.

מיכל רוזין: מבקר המדינה מגלה לנו שאת הדירות המעטות שעוד נשארו לנזקקים חילקה הממשלה לכל מיני מגזרים שלא בטוח שהיו זכאים.

מיכל רוזין: 2,500 אנשים ונשים, יחידים, משפחות, ממתינים שנים לדירה מהדיור הציבורי.

מיכל רוזין: על מי אנחנו מדברים?

מיכל רוזין: על אנשים שמה?

מיכל רוזין: שהם מחפשים איזה פתרון קל?

מיכל רוזין: אנשים מדברים פה על נכים, על קשישים, על משפחות חד-הוריות עם שלושה ילדים ומעלה.

מיכל רוזין: יש אישה עם שלושה ילדים, ארבעה ילדים, שחיה בפארק בפתח-תקווה כבר למעלה משנה.

מיכל רוזין: היא חיה באוהל בפתח-תקווה כי היא אינה מקבלת דיור ציבורי.

מיכל רוזין: 30,000 דירות נמכרו.

מיכל רוזין: כשהתחילה המדינה פה, בשנות ה-50 וה-60, נבנו כ-400,000 דירות.

מיכל רוזין: אנחנו עומדים היום על 60,000 דירות בלבד.

מיכל רוזין: הכוונה של החוק לא הייתה רק למכור, הכוונה הייתה לחדש את מלאי הדירות הציבוריות.

מיכל רוזין: אנשים שכבר מוגדרים כזכאים מחכים שלוש וחמש ואף עשר שנים לדירה בדיור הציבורי, חלקם נמצאים ברחוב וחלקם גרים בכוכים, כן?

מיכל רוזין: כוכים, אולי לא במלונות, אבל כוכים שלא היינו רוצים לראות אותם בהם.

מיכל רוזין: אתם מייבשים את חוק הדיור הציבורי.

מיכל רוזין: הצעת החוק הזאת מחסלת את הסיכוי של אותן משפחות לצאת ממעגל העוני.

מיכל רוזין: ולהציע לאותן משפחות 3,000 שקל, ועוד נאמר בדברי ההסבר לחוק, כפי שהחוק הובא לוועדת שרים לחקיקה, בהתנשאות של הממשלה הזאת היא אומרת:

מיכל רוזין: אנחנו רוצים שהם יפסיקו לגור בדיור ציבורי במקומות עניים, ואנחנו רוצים שהם יצאו לשכור דירות במקומות עם אנשים במעמד סוציו-אקונומי יותר גבוה.

מיכל רוזין: איפה בדיוק שוכרים דירה ב-3,000 שקל לחודש?

מיכל רוזין: על מה אתם מדברים?

מיכל רוזין: זו התנשאות לשמה.

מיכל רוזין: הממשלה הזאת, לצערי הרב – – –

רות קלדרון: אפשר לסיים?

מיכל רוזין: אני מסיימת, המשפט האחרון.

מיכל רוזין: הממשלה הזאת שוב ושוב מוכיחה לנו שהיא מתנשאת על הציבור, היא מתנשאת על האזרחים.

מיכל רוזין: אני כבר לא יודעת לאיזה ציבור אתם דואגים חוץ מלטייקונים ולאליטות.

מיכל רוזין: אני באמת לא יודעת לאיזה ציבור אתם דואגים.

מיכל רוזין: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת באסל גטאס?

רות קלדרון: חבר הכנסת אריאל אטיאס.

אריאל אטיאס: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, החוק שמונח לפנינו הוא חוק לחיסול הדיור הציבורי, לא פחות ולא יותר.

אריאל אטיאס: כרגיל, הכול במילים מכובסות, בהונאה, בשקר.

אריאל אטיאס: החוק הזה אומר דבר מאוד פשוט: אנחנו נמכור את הדירות, לא נקנה חדשות, וניתן להם סיוע בשכר דירה.

אריאל אטיאס: חברת הכנסת מיכל רוזין, אני רוצה לתקן אותך: 3,000 שקל מקבלות רק משפחות עם שישה ילדים.

אריאל אטיאס: הממוצע זה מתחת ל-2,000 שקל, בסדר?

אריאל אטיאס: זה הממוצע.

אריאל אטיאס: יש משפחות שמקבלות 1,500 שקל.

אריאל אטיאס: עם זה שולחים אותן לשכור דירה.

אריאל אטיאס: עכשיו עוד דבר, מי ישכיר להן דירה בכלל?

אריאל אטיאס: צריך ערבויות.

נחמן שי: נכון.

אריאל אטיאס: ושמישהו מוסמך יגיד לי שהמדינה תיתן את הערבות.

אריאל אטיאס: זה גם שקר.

אריאל אטיאס: המדינה לא תיתן את הערבות.

אריאל אטיאס: המדינה מוכנה לתת פתק לבעל הדירה המשכיר שאומר: אנחנו ניתן לו 1,500 שקל בחודש.

אריאל אטיאס: זה המדינה מוכנה.

אריאל אטיאס: המדינה לא מוכנה לתת ערבות ששכר הדירה המסוכם בחוזה ישולם.

אריאל אטיאס: זה ההבדל בין הפרטים הקטנים לבין המכלול הכולל של החוק.

אריאל אטיאס: החוק הזה רוצה לחסל את הדיור הציבורי, לדרוס את החלשים.

אריאל אטיאס: קיבלנו היום בשורה שמבטלים את ההעלאה ב-1% של מס ההכנסה כי רוצים לדאוג למעמד הביניים.

אריאל אטיאס: הפסיקו לדבר על השכבות החלשות, הם אנשים שקופים.

אריאל אטיאס: לא מדברים עליהם יותר, יש רק מעמד הביניים.

אריאל אטיאס: אלה שנמצאים מתחת למעמד הביניים, שלא יכולים להתחיל את החודש, לא מדברים עליהם יותר.

אריאל אטיאס: עכשיו, על עוד דבר לא מדברים בחוק הזה: המטרה הסופית זה גם להפסיק לשלם את שכר הדירה.

אריאל אטיאס: ברגע שלא תהיה דירה, וכולנו נהיה תלויים בחסדי אגף תקציבים או שר האוצר יאיר לפיד, מחר יגידו שיש קיצוץ, עושים flat.

אריאל אטיאס: שמעתם על ה"פלאטים" בממשלה?

אריאל אטיאס: יקצצו עוד 3%, עוד 4% מהתקציב, ואז יצטרכו לעשות התאמות, ובהתאמות האלה ה-3,000 ירד ל-2,000, ה-2,000 ירד ל-1,000.

אריאל אטיאס: היום, כשהדייר בדיור הציבורי נכנס לדירה, רק המוות מפנה אותו.

אריאל אטיאס: אבל כשאנחנו תלויים בחסדי הממשלה הזאת, שהיא תיתן כסף כל חודש – בכל אירוע קטן, בכל מחסור בגביית מסים או שינוי סדרי עדיפויות יקצצו בתקציב הזה.

אריאל אטיאס: אז יש פה שלושה מחדלים מרכזיים.

אריאל אטיאס: הראשון שבהם זה שלא אומרים את האמת לציבור, כרגיל.

אריאל אטיאס: משקרים להם.

אריאל אטיאס: אומרים להם: אנחנו רוצים לפזר אותם, את האוכלוסייה.

אריאל אטיאס: זאת לא המטרה.

אריאל אטיאס: המטרה היא לחסל את הדיור הציבורי ולאט-לאט לשחוק את שכר הדירה.

אריאל אטיאס: אין מילה אחת בחוק על התאמה של שכר הדירה לשכר הדירה הממוצע במשק.

אריאל אטיאס: תגידו מילה אחת כזאת, ששכר הדירה יותאם למה שקורה בחוץ, ולא יהיה שכר דירה שרירותי, שרק משתתף בשכר הדירה.

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

אריאל אטיאס: ומה עם הקריטריונים הקשוחים שיש היום, שנקבעו רק על-ידי משרד האוצר ולא על-ידי משרד השיכון?

אריאל אטיאס: כי כשאתה מרחיב את הקריטריון אתה צריך גם להרחיב את העוגה, להגדיל אותה.

אריאל אטיאס: אז אני לא מדבר על זה.

אריאל אטיאס: היום יש אלפי משפחות שזכאיות.

אריאל אטיאס: איך אמר איתן כבל?

אריאל אטיאס: הפתק?

אריאל אטיאס: המדינה מתחייבת להם שהיא תיתן להם דירה והיא לא מפצה אותם.

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

אריאל אטיאס: אני משלים כי זה חשוב מאוד, הנקודה הזאת.

אריאל אטיאס: אין לי את הזכויות של אורלי לוי לדבר בלי הגבלה, אבל כמי שבקי מאוד בנושא הזה – – –

עיסאווי פריג': – – – כשר השיכון.

אריאל אטיאס: לכן אני בקטנה, משתדל להסביר.

נחמן שי: חשוב מאוד לשמוע שר שיכון לשעבר.

אריאל אטיאס: עכשיו, יש הצעה, ובזה הממשלה הזאת נבחנת, האם היא רצינית ברצון שלה לסייע לדיור הציבורי.

אריאל אטיאס: הם טוענים שאין להם כסף, נכון?

אריאל אטיאס: זה עולה הרבה כסף לקנות דירות, הם צודקים.

אריאל אטיאס: אדוני שר השיכון, אני אשמח לקשב שלך להצעה הבאה: מינהל מקרקעי ישראל מוציא מכרזים, כידוע, בכל רחבי הארץ.

רות קלדרון: אדוני – – –

אריאל אטיאס: אני אומר את הצעת החוק ואני מסיים, בסדר?

אריאל אטיאס: זה מאוד חשוב.

אריאל אטיאס: יש הצעת חוק שהוגשה על-ידי הרבה חברי כנסת, בראשם דוד אזולאי ועוד חברי כנסת מש"ס, וכמובן גם אני חתום על זה, שאומרת שבמכרזים של מינהל מקרקעי ישראל, כמו שיש תנאי פיתוח – אתה חייב לתת 100,000 שקל פיתוח ואז עושים הסכם עם הרשות המקומית מי בונה את גן הילדים, מי בונה את בית-הספר?

אריאל אטיאס: 5% מהדירות היזם משאיר בידי המדינה.

אריאל אטיאס: זה הכול.

אריאל אטיאס: מה היתרון בזה?

אריאל אטיאס: מפזרים אותם מבחינה אורבנית, הם לא יושבים בשיכוני עוני, זה לא עולה כסף תקציבי למשרד האוצר, זה הפחתה בהכנסה; והמדינה גם יש לה נכס שעולה הרבה כסף.

אריאל אטיאס: הדירה היא בבעלות המדינה.

רות קלדרון: חבר הכנסת אטיאס, זה מובן – – –

אריאל אטיאס: מדובר בדירות שהן עד 100 מטר בשכונות שאתם תקבעו, לא במגדלי יוקרה.

אריאל אטיאס: הצעת החוק הזאת לא עולה כסף תקציבי, ואתם תקבעו את ההיקף שלה, והיא תגיד שאתם לא רוצים לחסל לגמרי את הדיור הציבורי.

אריאל אטיאס: אני מקווה שתרימו את הכפפה הזאת, כי אם לא, אתם גם משקרים לציבור ואתם גם פוגעים בשכבות החלשות.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת איציק שמולי, ואחריו – חברת הכנסת גילה גמליאל; נדמה לי שהיא מוותרת.

רות קלדרון: חבר הכנסת משה גפני, ויסיימו – חבר הכנסת חיליק בר וחבר הכנסת נסים זאב.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני, אדוני סגן השר, לא רוצה לדבר אליך במילים של מסכנות, אני לא חושב שאתה רגיש פחות ממני לאנשים מסכנים ודלי יכולת, אבל אתה ביקשת שנדבר פה על מספרים.

איציק שמולי: זה קצת מצחיק שביום שאתם מגלים עודפים של מאות מיליוני שקלים אתה אומר לי ללכת לבדוק את הנתונים, אבל בוא נדבר על הנתונים.

איציק שמולי: זרקו פה הרבה מאוד מספרים על הסיוע בשכר דירה – 1,500, 2,000 שקל – אז אני הלכתי ועשיתי את שיעורי הבית.

איציק שמולי: הרי אתם אומרים: אנחנו מפסיקים לבנות דיור ציבורי, נותנים לאנשים כסף לשכר דירה בשוק החופשי – ואני מזכיר לכולם, שכר הדירה הממוצע עומד על 3,436 שקלים במדינת ישראל – ואתם אומרים לאנשים: קחו סיוע בשכר דירה ולכו תגורו איפה שאתם רוצים.

איציק שמולי: אז בוא נראה מה באמת קורה כשאתה אומר לאנשים: אני רוצה לתת לכם את הזכות לקבוע היכן לגור, מה זה בעצם אומר.

איציק שמולי: כי, אדוני סגן השר, 33% מהזכאים שמקבלים כבר סיוע בשכר דירה מקבלים עד 700 שקל, שזה 20% מגובה שכר הדירה הממוצע; 38% מקבלים בין 700 ל-900 שקל, שזה בין 20% ל-25% משכר הדירה הממוצע; 14.4% מקבלים בין 900 ל-1,100 שקל; 11.5% מקבלים בין 1,100 ל-1,310 שקלים.

איציק שמולי: עכשיו תקשיבו לנתונים האלה: 1.4% מקבלים בין 1,300 ל-1,500; 0.61% מהזכאים מקבלים עד 2,500 שקל ו-0.68%, אדוני סגן השר, מקבלים את אותם 3,000 שקל שאתם אוהבים לנפנף בהם – –

אריאל אטיאס: – – –

איציק שמולי: – – גם בוועדות הכנסת וגם במליאת הכנסת.

איציק שמולי: אז בואו, כשאנחנו מדברים על להגיד את האמת לציבור ולהביא פתרונות אמיתיים לציבור – הנה, אדוני סגן השר, אתה אמרת לי ללכת לעשות שיעורי בית, אני עשיתי שיעורי בית.

איציק שמולי: אלה נתונים של משרד הבינוי והשיכון.

איציק שמולי: ואני מבקש שבדברי הסיכום שלך תענה רק על שאלה אחת פשוטה: אם רק 0.68% מכלל הזכאים מקבלים 3,000 שקל, איך הפתרון הזה יכול לקדם את הדיור הציבורי?

איציק שמולי: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה על העמידה בזמנים.

רות קלדרון: חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת בר וחבר הכנסת זאב.

גילה גמליאל: ואיפה אני?

רות קלדרון: את היית?

גילה גמליאל: מה זה הייתי?

גילה גמליאל: עכשיו הוא ירד.

רות קלדרון: אה, אז פתאום הופעת?

רות קלדרון: אז ברוכה הבאה.

גילה גמליאל: טוב, לא משנה.

גילה גמליאל: גפני, תעלה, אני אעלה אחריך.

גילה גמליאל: אני פה.

רות קלדרון: סליחה, לא ראיתי אותך.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, גברתי השרה, האמת היא שהממשלות כולן חטאו בעניין הדיור, בעניין הדיור הציבורי ובכלל בנושא הדיור.

משה גפני: אני עוד הייתי בתקופות שבהן הממשלה דאגה למי שלא היה בכוחו להגיע לדירה, גם בדיור הציבורי, גם במשכנתאות מסובסדות, גם במענקי מקום.

משה גפני: אני מדבר כבר על די הרבה שנים, כשהממשלה הייתה, בכלל המדינה הייתה מדינת רווחה, והממשלה הייתה ממשלה שדאגה לאוכלוסיות.

משה גפני: הממשלות האחרונות כבר לא דאגו, בעיקר בנושא הדיור.

זהבה גלאון: מתי זה היה?

משה גפני: מה?

זהבה גלאון: מתי זה היה?

משה גפני: זה היה לפני 15 שנה, 16 שנה.

משה גפני: בשנים האחרונות הממשלה יצאה מהעניין הזה.

משה גפני: גם בדיור הציבורי, שזה נושא הדיון שלנו, בחוק ההסדרים דחו את היישום של הדיור הציבורי.

משה גפני: הדיור הציבורי, זכאים לו כאלה שהם לא מעמד ביניים אלא שכבות חלשות שבאמת חברה נורמלית צריכה לדאוג להן.

משה גפני: יש רק הבדל אחד בין מה שהיה בממשלות הקודמות לבין מה שקורה עכשיו.

משה גפני: בממשלות הקודמות דחינו, ואני מכה על חטא.

משה גפני: כאן לא דוחים; פשוט מבטלים את העניין הזה.

משה גפני: האוצר ברוב חוכמתו זיהה אנשים תמימים שיושבים בראשו, ופשוט הוא נותן להם הסברים שהם צריכים להגיד כאן במליאת הכנסת.

משה גפני: תוצאת החוק הזה – אין יותר דיור ציבורי.

משה גפני: כסף – כסף הולך, כסף בא, מספיק שיש איזה משהו של הוצאות גדולות שצריך להוציא ואין את הכסף יותר.

משה גפני: אצלנו דחו, ידעו שאנחנו לא ניתן יד לכל העניין הזה, וגם זה לא היינו צריכים לתת, אבל עכשיו פשוט עובדים עליהם.

משה גפני: אומרים להם: בואו, תראו, זה דיור ציבורי.

משה גפני: ויושב פה סגן השר, שאני מאוד מכבד אותו, ומתחיל להסביר לנו.

משה גפני: אין דיור ציבורי היום, נגמר הסיפור הזה.

משה גפני: שארית הפליטה של משהו שהיו צריכים לסייע – משל למה הדבר דומה?

משה גפני: לזה שהתווכחו אתי פה, נדמה לי חברת הכנסת יפעת קריב וחברי כנסת אחרים, כשאמרתי: עובדים עליכם עם החור של ה-40 מיליארד שקל.

משה גפני: זה תירוץ כדי להעביר חוקים, והחוקים יישארו – חוקים נגד מעמד הביניים, חוקים נגד השכבות החלשות.

משה גפני: רק העשירים ירוויחו מזה.

משה גפני: והנה היום אנחנו מתבשרים שלא מעלים את המסים שהיו אמורים לעלות בינואר 2014.

משה גפני: לא להאמין.

משה גפני: אני הייתי כובש את פני בקרקע אם אני הייתי שר האוצר היום.

משה גפני: אמרתי – לא רק אני, זהבה, אמרת גם, כולנו אמרנו: עובדים עליכם, עובדים עליהם.

משה גפני: הם מצאו באמת חברים, שר ואנשים נחמדים, אבל לא מבינים כלום, הם לא מבינים מה שעושים להם.

משה גפני: היום קוברים את הדיור הציבורי.

משה גפני: לא יהיה יותר.

משה גפני: כסף הולך, כסף בא.

משה גפני: גם מה שאמרו לכם, אדוני סגן השר, שאין כסף – –

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: – – שאין כסף, זה שקר.

משה גפני: גם לי אמרו את זה; לא הסכמתי.

משה גפני: והביאו לכם צרורות של חקיקה, והחקיקה נשארת, לא מבטלים את החקיקה.

משה גפני: לא יעלו מס הכנסה, כן יעלו מס הכנסה – החקיקה שהבאתם תישאר.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, אני סיימתי.

משה גפני: אני רק רוצה להעיר לך הערה – –

רות קלדרון: תודה רבה.

משה גפני: – – ברשותך, אם אפשר, שמעתי שאת הערת לבחורי ישיבות שהיו פה ביציע.

רות קלדרון: הם עדיין פה.

משה גפני: כן, בסדר.

משה גפני: אני מצטרף לזה, אני חושב שהם לא צריכים להיות פה, ואני אגיד לך גם למה.

משה גפני: אני מרצה בפני תיכוניסטים שמגיעים, ומקבלים אותם בכבוד מלכים; מגיעים חיילים – אני מרצה בפניהם, כמו חברים אחרים, ואנחנו אומרים: הכנסת זה בית העם, כולם צריכים לבוא.

משה גפני: אני אומר לבחורי ישיבות: אסור לכם להיות פה, א.

משה גפני: בגלל ביטול תורה – –

רות קלדרון: נכון.

משה גפני: – – וב.

משה גפני: זה לא הבית שלכם, פה שונאים אתכם.

רות קלדרון: פה אוהבים אתכם, ויש בעיה של ביטול תורה.

אריאל אטיאס: – – –

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: אני מצטערת אם אני מדברת כשאתם לא יכולים לענות לי.

רות קלדרון: אני אבוא לדבר אתכם שם.

רות קלדרון: אני מתנצלת שדיברתי חד-צדדית, זה לא היה בסדר.

רות קלדרון: חבר הכנסת חיליק בר, סליחה, חברת הכנסת גילה גמליאל, שוב.

גילה גמליאל: – – – שבועיים – – –

רות קלדרון: סליחה, פעמיים שכחתי, סימן שזכרתי.

גילה גמליאל: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי וחברות הכנסת, אני באמת חושבת שמן הראוי להעלות את השאלה: מה בדיוק עולה בדעתו של האוצר?

גילה גמליאל: מה?

גילה גמליאל: שעם 900 שקלים אפשר באמת לשכור דירה במדינת ישראל?

גילה גמליאל: עכשיו, מאיפה זה בא?

גילה גמליאל: נכון להיום – ושר האוצר לא נמצא כאן.

גילה גמליאל: נו, ברור שהוא לא יהיה נוכח בדיון כזה חשוב, הרי את ההחלטות שלו הוא כבר קיבל ואנשים יצטרכו להתמודד אתן בסופו של יום.

גילה גמליאל: אבל כאן נשאלת שאלה מאוד מאוד בסיסית: מה מצפים מאנשים שזכאים לדיור ציבורי?

גילה גמליאל: מה?

גילה גמליאל: מוכרים להם את הבתים, ואז רוצים לסייע להם בשכר דירה בסכום של 700 שקלים, ומדברים על כבשת הרש – לתת להם עוד 30%.

גילה גמליאל: בואו נעשה חישוב פשוט: כמה?

גילה גמליאל: 950 שקלים?

אורלי לוי אבקסיס: 910 שקלים – – –

גילה גמליאל: 910 שקלים.

גילה גמליאל: שמישהו פה בבית הזה יראה לי איפה במדינת ישראל ניתן לשכור דירה ב-900 שקלים.

גילה גמליאל: אולי שר האוצר יבנה לנו בעוד 30 שנה דירות לשכירות, ואז על זה הוא בונה.

מיקי לוי: הוא הציע – – –

גילה גמליאל: אני אומרת שמדובר פה בטרגדיה.

גילה גמליאל: גם כך מדובר בטרגדיה מתמשכת, כי בזמנו אמרו: כשאנחנו נמכור את כל הדירות של הדיור הציבורי, אותם 3 מיליארד שקלים שנכנסו בגין אותן מכירות יועברו כדי ליצור מצב שבו לא יהיה לנו מצב של דירות שרק אוכלוסייה מאוד מאוד חלשה תגור בהן; שלא יהיו שכונות מצוקה צבועות ממש בצבע, מתוך מדיניות ממשלתית שאומרת להם במפורש: אנחנו רוצים שיהיו אזורים נחשלים.

גילה גמליאל: זה לא הגיוני.

גילה גמליאל: את הכסף הזה צריך לתעל על מנת לעודד בדיור רגיל אחוזים מסוימים של דירות שיהיו דיור ציבורי.

גילה גמליאל: זה הפתרון האמיתי.

גילה גמליאל: ועל כן, כשאני מסתכלת על תמונת המצב היום ועל החוק הזה שכאילו מדובר בו על לעודד, על לעזור, על לסייע בשכירויות – זה לא רק כבשת הרש, זה פשוט עלבון.

גילה גמליאל: וכאן הגיע הזמן לחשוב, ברגע שמתעלים מיליארדי שקלים למסים, רק על מצב היפותטי ש-3 מיליארד השקלים שנתקבלו ממכירת הדיור הציבורי, לא רק שלא חזרו בסופו של יום לפתרון מצוקת הדיור, אלא יכול מאוד גם להיות שאלה הטבות מס שהגיעו ל"טבע".

גילה גמליאל: אז באמת, עם כל הכבוד, מן הראוי שנסיק את המסקנות, והבית הזה גם צריך לקבל אותן.

גילה גמליאל: מדובר בקריאה ראשונה, ואין ספק שכשזה יגיע לוועדה, השינויים הראויים יצטרכו להתקבל בה.

גילה גמליאל: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת בר, ויסיים – חבר הכנסת זאב.

רות קלדרון: אדוני השר, אתה תרצה לענות?

רות קלדרון: סגן השר, אתה תרצה לסכם?

רות קלדרון: לא כרגע, יש לנו עוד – – –

יחיאל חיליק בר: גברתי היושבת-ראש, הרבה פעמים התביישתי להצביע על הצעות שהממשלה הציעה, אבל עכשיו אני באמת מתבייש באופן מיוחד.

יחיאל חיליק בר: קודם כול, על דברי חברת הכנסת אורלי לוי, אני אומר לכם, אין מה להוסיף.

יחיאל חיליק בר: כן – לקחת את הנאום שלה, לשים ב"יוטיוב" ולהבין כמה חוסר רגישות יש בממשלה ובקואליציה הזאת.

יחיאל חיליק בר: אני עד היום הערצתי אותה; מהיום אני סוגד לה.

יחיאל חיליק בר: אבל הצעת החוק הזאת היא חיסולו של אחד המפעלים, מפעלי הצדקה היחידים, החמלתיים, שיש במדינה הזאת.

יחיאל חיליק בר: באה הצעת החוק הזאת כאילו לתקן אותו, לשפר אותו; הצעת חוק גרועה, ברוטלית, אכזרית, שאם לא הייתה אומרת אורלי שהיא גם מפלה על רקע עדתי, הייתי אומר את זה אני.

יחיאל חיליק בר: אבל את יודעת מה?

יחיאל חיליק בר: זה אפילו לא על רקע עדתי, כי לא רק מזרחים נמצאים שם; גם רוסים ורומנים, אנשים שיש להם דבר אחד משותף, אדוני סגן השר מיקי לוי: הם אנשים חלשים.

יחיאל חיליק בר: אבל אמרה אורלי: האנשים האלה, סגן השר מיקי לוי, הם אנשים שאנחנו כמדינה, כולל ממשלות מפא"י, ביקשנו מהם, התחננו אליהם: בואו תעלו לארץ הקודש, תצילו אותנו, תעשו ארץ חדשה; ארץ של הישראלי היפה, הצבר.

יחיאל חיליק בר: אמרו להם: אתם לא מזרחים, אתם צברים.

יחיאל חיליק בר: אמרו את זה לאבא של אורלי, אמרו את זה לאבא שלי; שניהם באו מאותו מקום במרוקו.

יחיאל חיליק בר: והיום, אחרי שנים, כשהדבר היחיד שיש להם, טיפה כבוד – הרי אלה אנשים שכבר לא יהיו עשירים – טיפה, הבית הזה, הדבר הבסיסי שהרבה אנשים בקואליציה לא יודעים כנראה מה החשיבות שלו, לוקחים אותו, רומסים אותו, אחרי שהם עלו ארצה וביססו בית בפריפריה.

יחיאל חיליק בר: הרי איפה הם ביססו בית?

יחיאל חיליק בר: הם ביססו בית באופקים, כמו ההורים של אשתי, יצחק ופולט זגורי – אתה בירכת אותם כשהם חגגו 40 שנות נישואים – ששלחו אותם לשכונת יוני באופקים, ואת ההורים שלי – לשכונת כנען בצפת.

יחיאל חיליק בר: אתם בכלל בקואליציה יודעים מה זה שכונה?

יחיאל חיליק בר: אתם יודעים מה זה שכונות?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: השכונה ששר האוצר גר בה, צהלה – אוקיי, זאת לא שכונה.

מאיר כהן: אנחנו יודעים.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע, שר הרווחה מאיר כהן, ואני מקווה שכמו אורלי אתה תצביע נגד החוק המבזה והמבייש הזה.

יחיאל חיליק בר: השכונה ששר הבינוי והשיכון מתגורר בה בכפר-אדומים היא לא שכונה.

יחיאל חיליק בר: הלוואי על שכונת יוני באופקים ועל שכונת כנען בצפת להיות שכונה כמו כפר-אדומים או להיות שכונה כמו השכונה שגר בה שר האוצר.

יחיאל חיליק בר: אצלנו לא גרים בשכונה; אצלנו גרים ב"צ'כונה".

יחיאל חיליק בר: החוק הזה, בסעיף 2, כאילו עושה טובה באמת, אומר להם: בואו, אנחנו נמכור את הבתים, אנחנו נסייע לכם, נזרוק לכם נדבה כדי שתשכרו דירה; זורק אותם בעצם להתמודד.

יחיאל חיליק בר: כתוב: בשוק החופשי.

יחיאל חיליק בר: אל מול מי?

יחיאל חיליק בר: הרי אפילו סטודנטים ששוכרים דירה יהיו יותר חזקים מהם, שלא לדבר על אותו מעמד הביניים שאתם – אתה, אדוני סגן שר האוצר, כל כך מנסה לעזור לו, ובחלק מהמקרים גם עוזר.

יחיאל חיליק בר: הרי מעמד הביניים הזה, הנרמס בעצמו, ירמוס את אותם אנשים מסכנים שיתחרו בו בשוק.

יחיאל חיליק בר: אבל אלה אנשים שלא יודעים להתחרות.

רות קלדרון: בבקשה לסיים, חיליק.

יחיאל חיליק בר: אני מסיים.

יחיאל חיליק בר: והשאלה שלי, אדוני סגן שר האוצר, היא: על מי אתם חכמים באמת בחוק הזה, על עניים?

יחיאל חיליק בר: על נכים?

יחיאל חיליק בר: על אימהות חד-הוריות?

יחיאל חיליק בר: על מזרחים ואשכנזים מסכנים?

יחיאל חיליק בר: על ניצולי שואה?

יחיאל חיליק בר: ההחלטה הזאת מחסלת את הסיכוי של המסכנים האלה לצאת ממעגל העוני, לצאת מהחלום שהיה להם עד עכשיו, כל כך הרבה שנים, שיהיה להם בית.

יחיאל חיליק בר: ורק כדי ששר האוצר יהיה רגוע אני אגיד לו – הוא כל כך הרבה פעמים שאל "איפה הכסף?

יחיאל חיליק בר: " אז הנה, ברוך השם, שר האוצר מצא את הכסף.

יחיאל חיליק בר: הכסף באמת לא אצל העשירים ולא אצל הטייקונים, ואפילו לא אצל מעמד הביניים הנעשק; הכסף נמצא אצל השכבות הכי חלשות, הכי עניות, בפריפריה, בערי הפיתוח, בשכונות.

יחיאל חיליק בר: ממנו אתם לוקחים, אצלו מצאתם את הכסף.

יחיאל חיליק בר: תתביישו לכם.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת נסים זאב יסיים.

רות קלדרון: סגן השר מיקי לוי, האם אתה רוצה לסכם אחר כך את הדיון?

רות קלדרון: בבקשה, שלוש דקות, אבל שלוש דקות.

נסים זאב: אני צריך לברך "שהחיינו", כי זה הנאום הראשון שלי היום.

רות קלדרון: נכון.

נסים זאב: אני בדרך כלל עולה עד השעה הזאת לפחות שש, שבע פעמים, אז חסכתי לכם הרבה זמן היום.

רות קלדרון: בגלל זה לא הלכנו הביתה.

נסים זאב: אוקיי.

נסים זאב: אני רוצה לומר בנושא של דיור ציבורי, שכשהיה פה חבר הכנסת רן כהן, והוא הריץ את החוק הזה – רצה לזכות את עם ישראל ואת כל אותן משפחות שכל כך סבלו במשך הרבה שנים.

נסים זאב: הוא הביא הצעת חוק שלכאורה נראתה טובה: שיש זכות לאותה משפחה, לאותו אבא שכל כך סבל הרבה שנים, לרכוש את הדירה ששווה למשל 200,000 דולר ב-20,000 דולר.

נסים זאב: מה לעשות – –

זהבה גלאון: – – –

נסים זאב: – – המדינה bankrupt, יוצאת בפשיטת רגל, ומוציאה למכרזים.

נסים זאב: מה לעשות, אין ברירה.

נסים זאב: אני התנגדתי, כי ידעתי שאין חלופות והכול בלוף, כי גם עוד לפני כמה שנים, עשר שנים ו-15 שנה, אני הייתי חבר בוועדת "פרזות".

נסים זאב: זמן ההמתנה של משפחות זכאיות לדירות נ"ר היה כמה שנים.

נסים זאב: אז איך אפשר למכור את הדירות ואת המלאי ולומר לאותן משפחות, לאותם נכים שהם זכאים, לתת להם תעודת זכאות וזה צ'ק ללא כיסוי?

נסים זאב: והנה עכשיו הממשלה – אני ממש מתפלא ושומע וקורא ולא מאמין.

נסים זאב: כתוב פה בדברי ההסבר, שלאור רגישותה ומורכבותה של סוגיית מכירת דירות הדיור הציבורי – פתאום יש רגישות גבוהה.

נסים זאב: אז מה עושים באותה רגישות?

נסים זאב: באים ואומרים: אנחנו נותנים עכשיו או חמש שנים למכור דירות, או 15,000 דירות מהדיור הציבורי, ומתרגמים את זה לכסף כדי לתת לאנשים באופן חד-פעמי דמי כיס, זה נקרא.

נסים זאב: אני רגיל שבלשכה הסוציאלית, אם יש איזו משפחה במצוקה, ובטעות יוצא שהאימא מבקשת עגלה לתינוק או חיתולים, אז מה קורה?

נסים זאב: אומרים לה: תשמעי, אנחנו נעזור לך, אל תדאגי.

נסים זאב: אז נותנים לה עגלה ולוקחים לה את התינוק.

נסים זאב: למה?

נסים זאב: יש לה אי-מסוגלות הורית.

נסים זאב: ואני אומר את זה לא כבדיחה – – –

זהבה גלאון: מה יש לך עכשיו?

נסים זאב: אני אומר לך, כדי להבין אותי, את צריכה הרבה ללמוד.

נסים זאב: את צריכה להיות פה עוד 30 שנה בכנסת כדי להבין מה שאני מדבר, תאמיני לי.

זהבה גלאון: ברור.

נסים זאב: את לא מכירה את המצוקות – –

זהבה גלאון: 30 לא מספיק.

נסים זאב: – – את לא מכירה את העובדות.

נסים זאב: את חיה באטמוספירה של מרצ ואת רצה קדימה – תמשיכי.

רות קלדרון: חבר הכנסת נסים זאב, תתחיל לסיים בבקשה.

נסים זאב: אני מסיים – – –

מיכל רוזין: – – – מה זה קשור לדיור הציבורי?

נסים זאב: מה זה קשור – את רואה?

נסים זאב: כמו שאני בשבוע שעבר הסברתי את הקשר בין העלאת גיל הנישואים למשל הידידה של מר יאיר גולן, כן?

נסים זאב: יש קשר או אין קשר?

נסים זאב: יש קשר.

נסים זאב: הקשר הוא ברור.

נסים זאב: כי אם רוצים לשמור על בנות ישראל צריכים לשמור גם על החילוניות, לא רק על הדתיות.

רות קלדרון: חבר הכנסת זאב, בבקשה.

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

נחמן שי: מה זה שייך?

נסים זאב: מה זה שייך?

נסים זאב: תאמינו לי, אם אני כל פעם אסביר לכם מה זה שייך, אני צריך לפחות עוד שלוש דקות.

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

זהבה גלאון: – – –

נסים זאב: אם תתני לי אני אתחיל להסביר.

רות קלדרון: חברים, בואו ניתן לחבר הכנסת זאב לסיים.

נסים זאב: אני מבקש לאפשר לי שש דקות – –

רות קלדרון: משפט סיום.

נסים זאב: – – כדי להסביר לגברת חברת הכנסת הנכבדה את הקשר שאני מקשר בין הנושאים.

נסים זאב: אז אני אומר – – –

רות קלדרון: עברו לנו שלוש דקות, משפט סיום.

נסים זאב: אני יודע, אבל קחי בחשבון שלא דיברתי כמעט כל היום.

נסים זאב: זה הנאום הראשון שלי.

רות קלדרון: די, חבר הכנסת זאב.

רות קלדרון: די.

נסים זאב: ואני אפילו מוכן לוותר על הנאומים הבאים, לבקשתו של הרב גפני.

רות קלדרון: חבר הכנסת זאב, אני מבקשת שתסיים.

נסים זאב: ולכן, אני רק רוצה להתפלל על הממשלה הזאת, שהקדוש-ברוך-הוא ישלח לה רפואה שלמה ויישוב דעת.

נסים זאב: וכשאני מברך בבוקר, מתפלל "אתה חונן לאדם דעת", ואומר בברכות השחר "ברוך הנותן לשכווי בינה – –

עליזה לביא: "שלא עשני אישה".

נסים זאב: – – להבחין בין יום ובין לילה" – שהממשלה הזאת תתחיל סוף-סוף להבחין בין אור לחושך.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת וקנין, דברים קצרים, בבקשה, ומיקי לוי – לדברי סיום.

רות קלדרון: סגן השר מיקי לוי – מייד לדברי סיום.

יצחק וקנין: גברתי היושבת בראש, אדוני שר הבינוי והשיכון, אדוני סגן שר האוצר, למה אני חושב שהצעת החוק הזאת היא עבודה בעיניים?

יצחק וקנין: מה הביא אותי לחשוב כך?

יצחק וקנין: רבותי, אם משרד השיכון היה בא בהצעה הזאת, הייתי אומר שהמשרד מוביל פה איזשהו מהלך.

יצחק וקנין: אם משרד האוצר מציג את ההצעה הזאת, רבותי, זה במטרה אחת בלבד: לחסל, כמו שאמרו כולם, ואני לא אחזור.

יצחק וקנין: אבל אני אגיד לכם משהו.

יצחק וקנין: אני אמרתי לראש הממשלה באחת השיחות שלנו, כאשר הובלנו את הנושא של הסיוע בפריפריה – וגם את זה הממשלה הזאת ביטלה בערב הקמתה – אמרתי לראש הממשלה: אם אתה לא תטפל בדיור, יצאו לרחובות מיליונים.

יצחק וקנין: אמרתי לו.

יצחק וקנין: אגיד לכם משהו: אתם חושבים שאפשר לחבוט בציבור ולחבוט בו וזה לא יתפרץ?

יצחק וקנין: אני מודיע לכם פה היום, תרשמו את מה שאני אומר, בקרוב תתחיל התפרצות חברתית קשה מאוד, ואתם כבר לא תוכלו לעצור אותה.

יצחק וקנין: ואני אגיד לכם למה אני אומר את זה – כיוון שאתם כנראה חיים באיזה אולימפוס, במקום אחר לגמרי.

יצחק וקנין: אתם לא מבינים שהיום אצלנו באזור, איפה שאני גר, וכל הזמן אני אומר את זה – בשלומי לשכור דירה היום זה 3,000 שקל, דירה של שלושה חדרים, שפעם שכרו אותה ב-1,200 שקל.

יצחק וקנין: רבותי, אני אומר את זה באחריות.

יצחק וקנין: אין דירות להשכרה.

יצחק וקנין: אין.

יצחק וקנין: ב-3,000 שקל אין דירות להשכרה.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת וקנין.

יצחק וקנין: מה אתם חושבים?

יצחק וקנין: לאן אתם הולכים?

יצחק וקנין: אתם חושבים שהציבור הזה לא יתפרץ?

יצחק וקנין: אני אומר לכם, תרשמו את מה שאני אומר פה היום: הזמן קצר, וזה יחזור אלינו כבומרנג, ולא נעצור את זה.

יצחק וקנין: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: סגן השר חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה, דברי סיום, ונעבור להצבעה.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אכן דיון רווי מתח, אמוציות, אפשר להבין את זה אפילו; אני יכול להבין את זה.

מיקי לוי: אני רק רוצה, לגבי המספרים שנזרקו פה לחלל האוויר, להעמיד את המספרים האמיתיים של הזכאות.

מיקי לוי: ובכן, זכאי לסיוע שהוא אדם בודד ונקבעו קריטריונים לגביו של חוסר עבודה רציפה וקריטריונים נוספים – יקבל 1,500 שקלים; משפחה עם ילד תקבל 2,000 שקלים, אלה שנקבעו כי הם זכאים לדיור ציבורי; משפחה עם שניים עד שלושה ילדים תקבל 2,500 שקלים; משפחה עם ארבעה ילדים, ולא שישה ילדים, תקבל 3,000 שקלים.

זהבה גלאון: איפה אפשר לשכור דירה ב-2,500 שקל?

מיקי לוי: כל אלה נקבעו על-פי הקריטריונים.

מיקי לוי: עכשיו, משהמספרים והסכומים עלו, להבדיל מהמספר המינימלי – שנקבע ל-1,650, חברת הכנסת גלאון – המספרים פתאום השתנו.

מיקי לוי: ולא סתם שלחתי אתכם לבדוק את המספרים ואת שכר הדירה לדיור ציבורי שנקבע על-ידי האוצר.

זהבה גלאון: אדוני, ב-2,500 שקל איפה שוכרים דירה?

מיקי לוי: את עוד הפעם, כפי שנוח לך, לוקחת את המספרים הנמוכים.

מיקי לוי: לפני כן דיברת על 950.

זהבה גלאון: – – –

מיקי לוי: עכשיו, כשזה קפץ ל-3,000, גם יש לך מה להגיד.

מיקי לוי: תודה רבה.

זהבה גלאון: שישה ילדים, שישה ילדים אתה צריך בשביל 3,000 שקל.

רות קלדרון: תודה רבה, חברים.

רות קלדרון: אנחנו נעבור להצבעה.

מיקי לוי: את לא שומעת.

מיקי לוי: ארבעה ילדים.

מיקי לוי: את לא שומעת.

מיקי לוי: את מסלפת עוד פעם.

מיקי לוי: את מסלפת.

מיקי לוי: את פשוט מסלפת כדרכך.

זהבה גלאון: אתה מסלף – – – שר האוצר – – – הדיור הציבורי.

רות קלדרון: חברי הכנסת, בבקשה לשבת לקראת ההצבעה.

מיקי לוי: את מסלפת כדרכך בקודש.

מיקי לוי: תדברי דברי אמת.

מיקי לוי: את פשוט מסלפת.

זהבה גלאון: – – –

רות קלדרון: אנחנו נצביע על הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון מס' 6) בקריאה ראשונה.

רות קלדרון: נא להצביע.

רות קלדרון: מי בעד ומי נגד?

רות קלדרון: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 34 נגד – 18 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון מס' 6), התשע"ד–2013, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

נסים זאב: אני מבקש, אני הצבעתי פה פשוט – – –

רות קלדרון: 34 בעד, 18 נגד.

רות קלדרון: החוק עבר, והוא יעבור לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

דב חנין: לא, עבודה ורווחה.

רות קלדרון: עבודה ורווחה מקובל על כולם?

קריאה: לא.

רות קלדרון: לא.

רות קלדרון: ועדת הכנסת תצטרך להכריע ולהחליט בין ועדת העבודה והרווחה לבין ועדת הכלכלה.

רות קלדרון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/818).

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: אנחנו ממשיכים בהצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 134) (מועד החלטה בדבר הטלת ארנונה כללית בשנת בחירות).

רות קלדרון: יציג את הצעת החוק שר הפנים גדעון סער.

רות קלדרון: בבקשה.

גדעון סער: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפני הכנסת הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 134) (מועד ההחלטה בדבר הטלת ארנונה כללית בשנת בחירות), התשע"ד, לקריאה ראשונה.

גדעון סער: פקודת העיריות קובעת כי מועצת הרשות המקומית צריכה לקבל החלטה בדבר הטלת ארנונה עד 1 בדצמבר שלפני שנת הכספים שבגינה מוטלת הארנונה.

גדעון סער: ככלל, הבחירות לרשויות המקומיות מתקיימות אחת לחמש שנים, בדרך כלל בשלושת החודשים האחרונים של השנה.

גדעון סער: כידוע, השנה, יותר נכון בחודש שעבר, ב-22 באוקטובר, נערכו בחירות ב-191 רשויות מקומיות, וב-24 בדצמבר צפויות להתקיים בחירות ב-24 מועצות אזוריות.

גדעון סער: במצב דברים זה, ובהתאם להנחיות בדבר האיפוק הנדרש בהפעלת סמכויות בתקופת הבחירות, לא ראוי שהמועצה היוצאת תקבל החלטה בדבר הטלת ארנונה שתוטל בשנת הכספים הבאה.

גדעון סער: מנגד, המועצה הנכנסת תתקשה מאוד לקבל החלטה בדבר הטלת הארנונה עד המועד הנקוב בחוק, בהתחשב במועד תחילת הכהונה של חברי המועצה ובפרוצדורה הנדרשת לצורך קבלת ההחלטה בדבר הטלת ארנונה.

גדעון סער: אם המועצה לא תקבל החלטה בדבר הטלת ארנונה, תחול הארנונה שהוטלה בשנה הקודמת בתוספת שיעור העדכון הקבוע בחוק.

גדעון סער: התיקון נועד להאריך את המועד להטלת ארנונה בשנת בחירות בשלושה חודשים – מיום תחילת כהונת חברי מועצת הרשות החדשה, על מנת שהמועצה הנכנסת תוכל לבצע שינויים בצו המסים – העלאת ארנונה, הפחתה או שינוי סיווג – בהתאם לצרכיה.

גדעון סער: יוער כי בהתאם לחוק, שינויים אלה שמבצעת הרשות טעונים אישור שר הפנים ושר האוצר.

גדעון סער: בתוך כך הוארך המועד לפרסום ההחלטה בדבר הטלת הארנונה בהתאם לאמור על-ידי העירייה והמועצה מקומית, ונקבעה חובת פרסום כאמור, שלא הייתה קיימת עד כה, גם למועצות אזוריות.

גדעון סער: אני מבקש מהכנסת לאשר בקריאה ראשונה את ההצעה.

גדעון סער: אני מקווה שההליכים יתקדמו מהר, מכיוון שבכל הרשויות המקומיות העניין הזה נתפס כחיוני, ובנסיבות העניין הוא גם צודק.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: אין לנו נרשמים – –

קריאה: הנרשמים ויתרו.

רות קלדרון: הדוברים ויתרו על זכות הדיבור שלהם.

רות קלדרון: נעבור להצבעה.

רות קלדרון: מי בעד ומי נגד הצעת החוק לתיקון פקודת העיריות בקריאה ראשונה?

רות קלדרון: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 134) (מועד ההחלטה בדבר הטלת ארנונה כללית בשנת בחירות), התשע"ד–2013, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

רות קלדרון: 31 בעד, אחד נגד.

רות קלדרון: ההצעה עברה ותעבור לדיון בוועדת הכלכלה.

קריאות: לא, לוועדת פנים.

רות קלדרון: סליחה.

רות קלדרון: ההצעה התקבלה ותעבור לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

שמעון אוחיון: בעד, בעד.

רות קלדרון: חבר הכנסת אוחיון מוסיף את שמו.

איתן כבל: הוא לא מוסיף, הוא הצביע בטעות נגד.

רות קלדרון: סליחה.

רות קלדרון: וחבר הכנסת שטרית מקוזז והצביע בטעות – מוחק את הצבעתו.

רות קלדרון: חבר הכנסת מיקי לוי מוסיף בעד.

רות קלדרון: תודה רבה לכולם.

איתן כבל: שמעון אוחיון הצביע נגד בטעות.

רות קלדרון: כן, אני – – – אמרתי פעמיים ואני אומר שוב: ההצעה עברה לדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

רות קלדרון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/789).

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 71) (קנס חובה בדין משמעתי), התשע"ג–2013.

רות קלדרון: יציג את הצעת החוק סגן שר הביטחון חבר הכנסת דני דנון.

רות קלדרון: בבקשה.

דני דנון: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, אני מציג את הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 71) (קנס חובה בדין משמעתי), התשע"ג–2013.

דני דנון: הצעת החוק באה לתקן את חוק השיפוט הצבאי.

דני דנון: סעיפים 152 ו-153 לחוק השיפוט הצבאי קובעים כי קצין שיפוט שהרשיע חייל בדין משמעתי רשאי לגזור עליו את אחד העונשים המפורטים בסעיפים כאמור, לפי שיקול דעתו.

דני דנון: מוצע לתקן את החוק ולהוסיף בו קביעה שלפיה לרמטכ"ל תהיה סמכות לקבוע סוגי עבירות הנתונות כבר כיום לדין משמעתי והנקובות בסעיף 136 לחוק, שהרשעה בשלהן בדין משמעתי תגרור הטלת קנס שבחובה בסכום שייקבע על-ידי הרמטכ"ל.

דני דנון: אני מבקש כי מליאת הכנסת תאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ותעביר אותה להמשך דיון על פרטיה בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: לרשימת הדוברים: חבר הכנסת אראל מרגלית – לא נמצא; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח – –

משה גפני: מי שנמצא ביטל.

רות קלדרון: – – חברת הכנסת חנין זועבי; חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת; חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת מסעוד גנאים; חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חברת כנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח – –

דב חנין: נוכח, אבל נמחק מהדיון.

רות קלדרון: – – נוכח אבל מוותר.

רות קלדרון: תודה, דב חנין.

רות קלדרון: חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת איתן כבל – מוותר; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר.

רות קלדרון: נעבור להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 71).

רות קלדרון: מי בעד?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: מי נמנע?

רות קלדרון: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 29 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 71) (קנס חובה בדין משמעתי), התשע"ג–2013, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

רות קלדרון: 29 בעד, אין מתנגדים.

רות קלדרון: ההצעה עברה, והיא תעבור לוועדת החוץ והביטחון לדיון ולהכנה לקריאה שנייה ושלישית.

רות קלדרון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/811).

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: הנושא הבא הוא הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון מס' 4) (הגדלת הסיוע לניצולי שואה), לקריאה ראשונה.

רות קלדרון: יציג את הצעת החוק סגן שר האוצר מיקי לוי.

רות קלדרון: בבקשה.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון מס' 4) באה להיטיב אתם.

מיקי לוי: הצעת החוק שלפנינו היא צעד נוסף בשורה של צעדים הננקטים על-ידי משרד האוצר בימים אלה כדי להביא לשיפור מצבם של ניצולי השואה בישראל ולהגדיל את הסיוע הניתן להם.

מיקי לוי: התיקון שאנו מציגים היום בפני הכנסת כולל שני צעדים עיקריים: האחד – מתן מענק הטבות שנתי, המוענק היום רק לניצולי שואה מקבלי גמלה, לפי חוק הבטחת הכנסה.

מיקי לוי: מענק זה יינתן לכלל אוכלוסיית הזכאים להטבות לפי חוק ההטבות לניצולי שואה.

מיקי לוי: מדובר במענק שנתי של כ-4,600 שקלים, שניתן לקבוצות הזכאים החדשה כבר החל בשנה הזאת.

מיקי לוי: הצעד השני הוא הוא המרת כרטיס בסכום כספי השווה לשובר, שיועבר ישירות, במקום כרטיס נטען, על הכרטיס – לחשבון הבנק שלהם.

מיקי לוי: זה יקל על הניצולים במימוש ההטבה.

מיקי לוי: ביקשו ממני לצמצם אז אני אצמצם.

מיקי לוי: אני אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מיקי לוי: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה לסגן השר.

רות קלדרון: רשימת הדוברים: חבר הכנסת פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח.

רות קלדרון: אנחנו נעבור, ברשותכם, להצבעה.

רות קלדרון: מי בעד הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון מס' 4)?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: מי נמנע?

רות קלדרון: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 30 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון מס' 4) (הגדלת הסיוע לניצולי שואה), התשע"ד–2013, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

רות קלדרון: 30 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

רות קלדרון: ההצעה עברה בקריאה ראשונה, ותעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

רות קלדרון: יישר כוח על היעילות.

רות קלדרון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/812).

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: אנחנו עוברים להצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 54), התשע"ד–2013, קריאה ראשונה.

רות קלדרון: יציג את החוק סגן שר האוצר מיקי לוי.

רות קלדרון: בבקשה.

מיקי לוי: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 54).

מיקי לוי: בשנים 2009–2012 תוקנו כמה תיקוני חקיקה אשר שינו את מנגנוני עדכון קצבתם של עובדי מדינה, שוטרים, סוהרים וחיילי שירות קבע בפנסיה תקציבית לעדכון אחת לשנה בהתאם לשיעור עליית המחירים לצרכן.

מיקי לוי: כמו כן נקבע בתיקונים האמורים כי ישולמו כמה תוספות לקצבה לגמלאים שפרשו עד למועדים שנקבעו בתיקון: תוספת שחיקה, תוספת בשל מדד 2008 ותוספת בשל הסכמי שכר.

מיקי לוי: קודם לתיקונים האמורים הייתה המשכורת הקובעת מתעדכנת בהתאם לשינויים במשכורת קובעת של עובד פעיל בדרגה שהייתה לעובד ערב פרישתו מהשירות.

מיקי לוי: במהלך השנים 2011 ו-2012 נחתמו כמה הסכמים קיבוציים בין המדינה לבין הסתדרות העובדים הכללית החדשה בדבר מתן תוספות שכר בעד השנים 2009–2012.

מיקי לוי: במסגרת חלק מההסכמים האמורים הודיע משרד האוצר כי יגיש הצעה לתיקון חוק הגמלאות כך שלגבי גמלאי שהיה עובד פעיל לפחות בחלק מהתקופה הקובעת ופרש לפני 30 ביוני 2013, ניתן יהיה לכלול חלק מהתוספות שהוסכם עליהן בשכרם הקובע של עובדים, כאמור בהתאם לדירוגם ערב פרישתם ולמועד פרישתם.

מיקי לוי: הצעת החוק המונחת לפניכם כוללת תיקון זה ותיקון דומה גם לגבי דירוגים שלגביהם ניתנו תוספות שכר בעד התקופה האמורה בהסכם הקיבוצי, בפסק בוררות או באמצעות מנגנון אחר של עדכון השכר.

מיקי לוי: מוצע להחיל את התיקון האמור גם על שוטרים, סוהרים וחיילים.

מיקי לוי: בנוסף, מוצע להעלות את שיעור הפרשי התוספות לקצבה המשולמת לגמלאים שהם שוטרים וסוהרים בעד קצבאות חודש יולי 2008 ועד חודש דצמבר 2011 – התקופה שקדמה למועד שינוי שיטת הקצבה – ולהשוותם לשיעורים שנקבעו ביחס למשרתי קבע, וזאת בהתייחס למשך התקופות השונות שבהן משולמים התשלומים האמורים, בשל שיקולים של תקציב המדינה.

מיקי לוי: כמו כן, מוצע לתקן את הסדר ניכוי משכורת מקופה ציבורית בכל הקשור לשוטרים וסוהרים, בדומה לתיקון שנעשה לגבי חיילי קבע, ולקבוע כי ניכוי מקצבתו של גמלאי שערב פרישתו משירות היה שוטר, כאמור באותו סעיף, יחול רק במקרה שחזר לשרת כשוטר או שהחל לשרת כסוהר, ובהתאמה – גם לגבי גמלאי שערב פרישתו משירות היה סוהר.

מיקי לוי: אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מיקי לוי: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: ברשימת הדוברים: חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח.

רות קלדרון: נעבור להצבעה.

רות קלדרון: הצבעה על הצעת חוק שירות מדינה (גמלאות) (תיקון מס' 54) בקריאה ראשונה.

רות קלדרון: בבקשה להצביע.

רות קלדרון: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 26 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 54), התשע"ד–2013, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

רות קלדרון: 26 חברי כנסת בעד, אפס נגד.

רות קלדרון: הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

רות קלדרון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/813).

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: נעבור להצעה הבאה: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 198), קריאה ראשונה.

רות קלדרון: יציג את ההצעה סגן השר מיקי לוי.

רות קלדרון: בבקשה.

רות קלדרון: 198.

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני, לקצר?

מיקי לוי: תודה.

משה גפני: אם תקצר אז מחר יהיה יותר ארוך.

מיקי לוי: בסדר.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 198).

מיקי לוי: בהצעת החוק שלפנינו אנחנו באים לתקן היום עוול היסטורי שפגע במשך שנים רבות בזוגות רבים שעבדו יחדיו.

מיקי לוי: המדינה מנעה מהם זכות לחישוב מס בנפרד, כפי שההיגיון הבריא והצדק מחייבים.

מיקי לוי: זוהי הצעת חוק נוספת שאנחנו מביאים על מנת להיטיב עם מעמד הביניים והאדם העובד, כפי שהתחייבנו, וכזאת שטומנת בחובה עלות תקציבית משמעותית המגבה את התחייבותנו זו.

מיקי לוי: עד היום, זוגות שהייתה תלות בין מקורות ההכנסה שלהם, שעבדו באותו העסק וכיוצא בזה, זכו לחישוב מס נפרד רק עד הכנסה של 48,960 שקלים, כאשר קיימו והוכיחו את התנאים המופיעים בסעיף 66 לחוק.

מיקי לוי: בנוסף, ראוי לציין כי בפברואר 2012 ניתן בבית-המשפט העליון פסק-דין עקרוני בסוגיה, אשר קבע כי בכל מקרה שבו קיימת תלות בין מקורות ההכנסה של בני-הזוג תחושב הכנסתם במשותף, זאת אף במקרים שבהם גובה ההכנסה לא נבע משיקולי מס.

מיקי לוי: עם זאת, בית-המשפט קרא למחוקק לבחון את ההסדר הקבוע בפקודה.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, גברתי היושבת-ראש, ההסדר הקבוע בפקודה נוסח בשנת 1961, ועל כן אין לו רלוונטיות לאופי החיים של האדם העובד היום.

מיקי לוי: לאחר שבחנו את הנושא לעומק, ובהתייעצות עם נציגי הזוגות הנשואים ועם כמה מחברי הכנסת, כולל חבר הכנסת גפני, החלטנו להביא בפני הכנסת הצעת חוק שבראש ובראשונה מבטלת את סעיף 66(ה) לפקודת מס ההכנסה על תנאיו המחמירים.

מיקי לוי: השורה התחתונה היא שכל ההכנסה של זוגות אלו תהיה מחושבת בנפרד, ולא רק מתחת לרף של 48,960 שקלים.

מיקי לוי: מדובר, כאמור, בעלות תקציבית משמעותית למדינה, ואנו שמחים להעמיד אותה לרשותו של האדם העובד.

מיקי לוי: במקביל, הכנסנו סייג להצעה, כדי למנוע את ניצולה לרעה על-ידי מי שאינם עומדים בתנאים שאנו מכוונים להם.

מיקי לוי: לפי הסייג המופיע בסעיף 66(ד), אם מי מבני-הזוג עובד מהבית, ובית-המגורים של בני-הזוג אינו מקום העיסוק הקבוע והבלעדי של אותו עסק, יהיה צורך להתחשב בנחיצות עבודתו של כל אחד מבני-הזוג ובמידת תרומתו של כל אחד מהם ליצירת הכנסה לעסק.

מיקי לוי: אי-קיום התנאים האמורים ימנע כמובן מבני-הזוג את האפשרות לערוך חישוב מס נפרד לגבי הכנסותיהם.

מיקי לוי: בנוסף, מוצע להטיל סנקציה על בני-זוג שתבעו חישוב נפרד לפי סעיף 66(ד) לפקודה ונמצא כי אינם זכאים לו, במסגרת הוראת סעיף 191 לפקודה, כך שבשל גירעון המס שייווצר כתוצאה מדיווח כאמור יוטל קנס בשיעור של 30%.

מיקי לוי: יש להבהיר כי לא יוטל בשל אותו גירעון קנס נוסף.

מיקי לוי: כמו כן, מוצע לקבוע כי התיקון יחול על הכנסה שהופקה בשנת 2014 ואילך, והחוק הזה לא יחול רטרואקטיבית כפי שדורשים, אלא מ-2014 ואילך – מרגע מעברו של החוק.

מיקי לוי: לפיכך אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מיקי לוי: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: רשימת הדוברים: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח.

רות קלדרון: נעבור להצבעה.

משה גפני: רק שנייה, אני מבקש מהצד.

רות קלדרון: חבר הכנסת גפני, אתה תכף תקבל זמן – – –

משה גפני: לא, אני מוותר על הזמן שלי, אני רק רוצה לשבח את שר האוצר.

משה גפני: אפשר?

מיקי לוי: כן, ימות המשיח הגיעו.

יאיר לפיד: לא נפריע לרב גפני כשהוא מדבר.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני השר, זה יום חשוב לכנסת, היום הזה, מכיוון שזה אחד החוקים הכי לא מוסריים שהיו מאז החלטת בית-המשפט, שאמר למחוקק לתקן את זה.

משה גפני: אני רוצה לשבח את שר האוצר, שלאחר – הוא קודם כול גם חתום על החוק הזה בהצעת החוק הפרטית שלי, שהגשתי בתחילת הכנסת הנוכחית, לאחר שהיו דיונים בקדנציה הקודמת ולא הספקנו לעשות את זה.

משה גפני: אני רוצה לשבח אותו, את שר האוצר, על כך שהוא מביא את החוק הזה.

משה גפני: יהיה לנו מחר ויכוח בוועדת הכספים על פרטים, אבל העיקרון מקובל.

משה גפני: באמת נעשה עוול לאנשים.

משה גפני: אדוני סגן השר, אני מודה גם לך על זה שהבאת את החוק.

משה גפני: אני מבקש מחברי הכנסת להצביע בעד החוק הממשלתי, ואני מבקש גם להצביע בעד החוקים הפרטיים שבאים בעקבות החוק הזה.

משה גפני: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: אנחנו ננצור את הרגע הזה.

רות קלדרון: חברים, הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 198).

רות קלדרון: נעבור להצבעה בקריאה ראשונה.

רות קלדרון: בבקשה, מי בעד?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 198), התשע"ד–2013, לוועדת הכספים נתקבלה.

רות קלדרון: 31 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים.

רות קלדרון: הצעת החוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 198) התקבלה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

רות קלדרון: [הצעת חוק פ/827/19; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוברת י', עמ' 1040.

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (חישוב מס לבני-זוג העובדים יחד), התשע"ג

רות קלדרון: –2013 [הצעת חוק פ/1006/19; נספחות.

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: לחבר הכנסת גפני ולחבר הכנסת שטרית הצעות דומות.

רות קלדרון: חבר הכנסת גפני כבר נימק, ולכן אבקש מחבר הכנסת שטרית לנמק את ההצעה המוצמדת להצעתו של גפני.

משה גפני: ההצעה שלי היא של 70 חברי כנסת, לא רק שלי.

רות קלדרון: גפני בראש קבוצת של 70 ח"כים.

רות קלדרון: השר ישיב על שתיהן ונצביע בנפרד.

רות קלדרון: שלוש דקות.

רות קלדרון: בבקשה.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, הגשתי הצעת חוק פרטית בעניין זה.

מאיר שטרית: היא שונה מעט מהצעתו של חבר הכנסת גפני, כי היא מציעה גם תשלום רטרואקטיבי.

מאיר שטרית: אבל קיבלתי עלי את ההסכם שהיה ביני ובין שר האוצר וסגן שר האוצר ומשה גפני, שהצעת החוק אכן לא תטפל בנושא הרטרואקטיביות.

מאיר שטרית: אני מקווה ששני החוקים שלנו יצטרפו להצעה הממשלתית, ואני מקווה שנגיע למודוס ויוונדי בדיונים בוועדת הכספים ויעבור סוף-סוף חוק שיביא ישועה להרבה מאוד זוגות שאכלו מרורים במשך שנים ללא שום הצדקה.

מאיר שטרית: אני רק רוצה להזכיר לסגן שר האוצר, שכבר לפני חמישה חודשים, אחרי שקיבלתי את הסכמתו של שר האוצר להביא את החוק להצבעה – ואני משבח אותו על הסכמתו – עוד לפני שהם הגישו חוק ממשלתי, מיקי החליט אז שלא להביא את זה לדיון, ולכן העניין נדחה עד היום הזה.

מאיר שטרית: אבל סוף טוב הכול טוב.

מאיר שטרית: אני שמח ששר האוצר נענה לפנייה הזאת.

מאיר שטרית: אני רק רוצה לומר לשר האוצר עוד מילה אחת בעניין חוק הדיור הציבורי, שלהרבה אנשים יש המון מרירות בלב עליו.

מאיר שטרית: אני שואל: שר האוצר, למה היית צריך להביא את החוק הזה בכלל?

מאיר שטרית: לכסף אין צבע.

מאיר שטרית: כשמוכרים דירות בדיור הציבורי הכסף מגיע לאוצר.

מאיר שטרית: האוצר יכול לעשות עם זה מה שהוא רוצה.

מאיר שטרית: למה צריך להביא חוק, מה שמרגיז ומעצבן כל כך הרבה אנשים, כשלכסף בעצם אין צבע?

מאיר שטרית: גם כשמוכרים דירות הכסף בכל מקרה יכול להגיע לקופתו של האוצר.

מאיר שטרית: יכול להיות שהחקיקה הזאת הייתה מיותרת.

מאיר שטרית: אני יודע שהיא הרגיזה הרבה מאוד אנשים סתם.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: נעבור להצבעה.

רות קלדרון: נצביע קודם על הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה של חבר הכנסת גפני ו-70 חברי הכנסת, פ/827/19.

רות קלדרון: מי בעד?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: בבקשה להצביע.

רות קלדרון: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 30 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (חישוב מס לבני-זוג העובדים יחד), התשע"ג–2013, לדיון מוקדם בוועדת הכספים נתקבלה.

רות קלדרון: 30 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים.

רות קלדרון: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותעבור לוועדת הכספים לדיון יחד עם ההצעה הממשלתית.

רות קלדרון: בואו נעבור להצבעה נוספת, על הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (חישוב מס לבני-זוג העובדים יחד), התשע"ג–2013, פ/1006/19, של חבר הכנסת שטרית.

רות קלדרון: בבקשה להצביע.

רות קלדרון: מי בעד?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 28 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (חישוב מס לבני-זוג העובדים יחד), התשע"ג–2013, לדיון מוקדם בוועדת הכספים נתקבלה.

רות קלדרון: 28 בעד, אין מתנגדים.

רות קלדרון: גם הצעת החוק הזאת עברה בקריאה טרומית ותצטרף לדיון בוועדת הכספים לצד הצעת החוק הממשלתית.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/816).

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: נעבור ונמשיך בהצעת חוק להקלות בשוק ההון ולעידוד הפעילות בו (תיקוני חקיקה), קריאה ראשונה.

רות קלדרון: יציג את הצעת החוק סגן שר האוצר מיקי לוי.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק המונחת לפניכם גובשה ברשות ניירות ערך בשיתוף עם משרד האוצר ומשרד המשפטים, ועניינה הקלות בשוק ההון ועידוד הפעילות בו.

מיקי לוי: בשנים האחרונות חל גידול משמעותי בהיקף הרגולציה על שוק ההון, בשל גורמים שונים.

מיקי לוי: גידול זה בא לידי ביטוי בהסדרה של תחומים חדשים, כמו גם בהרחבת הפיקוח על תחומים קיימים.

מיקי לוי: הגידול בהיקף הרגולציה הנו מגמה כלל-עולמית, ואינו תופעה ייחודית לישראל.

מיקי לוי: לעתים קרובות הרגולציה בישראל עוקבת אחר דרישות הדין בעולם במטרה להציב סטנדרטים של התנהגות ופיקוח שאינם נופלים מהמקובל בשווקים מפותחים.

מיקי לוי: סטנדרטים בכללם הכרחיים להתמודדות עם אתגרים חדשים, ליצירת קרקע נוחה להשקעות זרות בישראל ולסיוע לחברות ישראליות לקיים פעילות בין-לאומית.

מיקי לוי: לצד חשיבותה הברורה של הרגולציה בשוק ההון, יש להכיר בכך שעליה להיות מידתית ומאוזנת.

מיקי לוי: רגולציה שאינה כזאת עלולה להסב עלויות כספיות ניכרות שלא לצורך לגורמים המפוקחים.

מיקי לוי: מטרת החוק היא אם כן להקל על הגופים המפוקחים בשוק ההון בלי לפגוע באיכות ההגנה על ציבור המשקיעים.

מיקי לוי: על-פי ההצעה ייקבעו הקלות שונות, ובין היתר יופחתו סכומי העיצומים הכספיים אשר רשות ניירות ערך רשאית להשית על כלל המפוקחים; יוארכו תשקיפי המדף משנתיים לשלוש שנים; תיפתח אפשרות לקבלת תגמול עבור פרסום סקירות על חברות ציבוריות; יוקלו חובות הדיווח של בעלי רישיון; תיקבע מסגרת חוקית לעידוד מכשיר השקעות חדש בסיכון נמוך – קרן פיקדונות ומלוות.

מיקי לוי: הצעת החוק הנה שלב ראשון ביישום מתווה הקלות מפורט, ובמקביל אליה מקודמות תקנות שעניינן צמצום הרגולציה באופן מידתי ומאוזן, שנועדו לתרום לפיתוחו ולחיזוקו של שוק ההון הישראלי.

מיקי לוי: המהלך יביא להפחתת עלויות רגולציה ותשומות ניהוליות לגורמים המפוקחים על-ידי הרשות, יסייע להורדת עלויות גיוס הון ולמימון פעולות עסקיות, יעודד את הפעילות בשוק ההון וצפוי להועיל לציבור המשקיעים, ובכל אלה – לתרום להגדלת תעסוקה וצמיחה כלכלית.

מיקי לוי: אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מיקי לוי: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: רשימת הדוברים: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח.

רות קלדרון: אני מזמינה את חברי הכנסת לעבור להצבעה על הצעת חוק להקלות בשוק ההון ולעידוד הפעילות בו (תיקוני חקיקה).

רות קלדרון: מי בעד?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: הצבעה מס' 19 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 29 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק להקלות בשוק ההון ולעידוד הפעילות בו (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2013, לוועדת הכספים נתקבלה.

רות קלדרון: 29 בעד, אין מתנגדים.

רות קלדרון: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

רות קלדרון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/808).

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: נמשיך להצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 73) (סמכות רשם בכיר), לקריאה ראשונה.

רות קלדרון: תציג את החוק שרת המשפטים – – –

עמיר פרץ: אני, אני אציג.

רות קלדרון: סליחה, השר פרץ בשם שרת המשפטים.

רות קלדרון: בבקשה.

עמיר פרץ: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, התיקון המוצע נועד להגדיל את סכום התובענות האזרחיות אשר רשמים בכירים מוסמכים לדון בהן מסכום של 50,000 שקלים חדשים לסכום של 75,000 שקלים חדשים.

עמיר פרץ: כיום חוק בתי-המשפט [נוסח משולב], התשמ"ד–1984, מסמיך רשמים בכירים לדון ולהחליט בתובענות אזרחיות שסכומן אינו עולה על 50,000 שקלים חדשים.

עמיר פרץ: לאור העובדה שרוב התביעות המוגשות בבית-המשפט שסכומן אינו עולה על 50,000 שקלים חדשים נדונות בהליך של סדר דין מהיר, הרי שרשמים בכירים הדנים בתיקים אלו רכשו במהלך השנים ידע ומומחיות בהליך מסוג זה, לרבות בניהול ההליך.

עמיר פרץ: בעבר סכום התובענות שנדונו בהליך של סדר דין מהיר לא עלה על 50,000 שקלים, ולאחר תיקון שנערך בתקנות בשנת 2010 סכומן של תביעות אלו שנדונות בהליך של סדר מהיר עומד על סכום שאינו עולה על 75,000 שקלים.

עמיר פרץ: לפיכך ובהתאם לזאת מוצע להסמיך רשמים בכירים לדון בתביעות אלו שסכומן אינו עולה על 75,000 שקלים.

עמיר פרץ: מבדיקה סטטיסטית שנערכה בהנהלת בתי-המשפט עולה כי יש כ-3,200 תובענות אשר הסכום הנתבע במסגרתן הוא בטווח שבין 50,001 ל-75,000 שקלים.

עמיר פרץ: התיקון המוצע יחסוך זמן שיפוטי יקר, ואף עשוי להטיב עם ציבור המתדניים, לאור העובדה שזמן ההמתנה לדיון בפני שופט ארוך מזמן ההמתנה לדיון בפני רשם בכיר.

עמיר פרץ: על כן, אני ממליץ בפניכם לאשר את החוק.

רות קלדרון: תודה רבה, אדוני השר.

רות קלדרון: רשימת הדוברים: ישראל אייכלר – אינו נוכח; חנין זועבי, חברת הכנסת זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח.

רות קלדרון: אני מזמינה את חברי הכנסת לעבור להצבעה על הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 73).

רות קלדרון: מי בעד?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: בבקשה.

רות קלדרון: הצבעה מס' 20 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 28 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 73) (סמכות רשם בכיר), התשע"ד–2013, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

רות קלדרון: 28 בעד, אין מתנגדים.

רות קלדרון: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת החוקה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

רות קלדרון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/525).

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: אנחנו ממשיכים להצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 62) (הצבעת שליחי המוסדות הלאומיים בחוץ-לארץ), קריאה ראשונה.

רות קלדרון: יציג את החוק חבר הכנסת יריב לוין.

רות קלדרון: בבקשה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם לקריאה הראשונה את הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 62) (הצבעת שליחי המוסדות הלאומיים בחוץ-לארץ), התשע"ד–2013, הצעת חוק משותפת לחבר הכנסת דוד צור ולי.

יריב לוין: הצעת החוק הזאת באה לתקן עוול שנגרם לשליחי המוסדות הלאומיים בחו"ל, שנמנעת מהם הזכות להצביע בבחירות לכנסת כתוצאה מעניין טכני שקשור באופן העסקתם.

יריב לוין: החוק קובע כבר היום ששליחי הסוכנות היהודית, ההסתדרות הציונית העולמית, הקרן הקיימת לישראל וקרן היסוד זכאים להצביע בחו"ל כאשר הם נמצאים שם מתוקף שליחותם, אולם החוק קובע כי הזכאות הזאת הנה לעובדי המוסדות אלה המשמשים כשליחים.

יריב לוין: בשנים האחרונות התפתחה צורת העסקה אחרת של חלק לא מבוטל מן השליחים, אשר מועסקים באופן ישיר על-ידי הקהילות, כך ששכרם משולם על-ידי הקהילות ואילו הנחייתם המקצועית, וכמובן הכשרתם, נעשות כולן על-ידי המוסדות הלאומיים.

יריב לוין: כך נוצרו בעצם שני סוגים של שליחים: שליחים שבאופן טכני מקבלים את שכרם דרך המוסדות הלאומיים וזכאים להצביע, ושליחים אחרים שעושים את אותה עבודה בדיוק, עוברים את אותה הכשרה ונמצאים באותה כפיפות למוסדות הלאומיים, ונשללה מהם זכות ההצבעה רק משום ששכרם משולם דרך גורם אחר והם אינם עובדים במובן של כאלה שמקבלים שכר ישירות מן המוסדות הלאומיים.

יריב לוין: את הדבר הזה אנחנו באים לתקן בהצעת החוק, ולקבוע שהזכאות של השליחים תהיה ללא קשר לזהות הגורם שמשלם בפועל את שכרם, ובאופן הזה נאפשר להם לממש את זכותם להשתתף בבחירות ולהמשיך בשליחותם, כפי שנכון וצריך להיות.

יריב לוין: אני כמובן מבקש מהכנסת לתמוך בהצעת החוק ולאשר אותה כאן בקריאה הראשונה.

יריב לוין: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: רשימת הדוברים: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח.

רות קלדרון: אני מזמינה את חברי הכנסת להצביע על הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 62).

רות קלדרון: מי בעד?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: הצבעה מס' 21 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 24 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 62) (הצבעת שליחי המוסדות הלאומיים בחוץ-לארץ), התשע"ד–2013, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

רות קלדרון: 24 – אנחנו הולכים ומתמעטים.

רות קלדרון: 24 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים.

רות קלדרון: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

רות קלדרון: אני מזמינה את חבר הכנסת אורי מקלב להודיע על החלטת ועדת החוקה.

רות קלדרון: עד עלייתך אני נותנת – בבקשה – זמן להכרזה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי חברי הכנסת יעקב מרגי, דוד אזולאי, נסים זאב, אברהם מיכאלי ואמנון כהן ביקשו להסיר את שמותיהם מהצעת חוק לעידוד העסקת עולים מאתיופיה (הוראת שעה), התשע"ג–2013, פ/1597/19.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: [נספחות.

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: בבקשה, חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, התבקשתי על-ידי יושב-ראש ועדת החוקה להציג הצעה לפיצול הצעת חוק החברות (תיקון מס' 18).

אורי מקלב: הצעת חוק החברות (תיקון מס' 18) (קרן לתועלת הציבור והוראות לעניין חברה לתועלת הציבור), התשע"ב–2012, נדונה בכנסת ונתקבלה בקריאה הראשונה ביום כ"ז בשבט התשע"ב, 21 בפברואר 2012, והועברה לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

אורי מקלב: הצעת החוק מסדירה לראשונה את מעמדן ופעילותן של קרנות לתועלת הציבור שהן גופים מימוניים המגייסים משאבים ומעמידים אותם לרשות המגזר השלישי.

אורי מקלב: נוסף על כך כוללת הצעת החוק הוראות החלות על כלל החברות לתועלת הציבור והעמותות, שעיקרן הרחבת הסדרי הביקורת וסמכויות הפיקוח והאכיפה המינהלית בגופים האלה.

אורי מקלב: מדובר על שני נושאים נפרדים שראוי שיידונו בנפרד.

אורי מקלב: בשל החשיבות של קיום דיון נפרד והצבעה נפרדת על כל אחד מהנושאים הנכללים בהצעת החוק כאמור, הן בוועדה והן במליאת הכנסת, מוצע לפצל את הצעת החוק לשתי הצעות חוק נפרדות.

אורי מקלב: חלק אחד של ההצעה, שוועדת החוקה, חוק ומשפט תכין לקריאה שנייה ולקריאה שלישית בשלב הראשון, יכלול את הסעיפים שעניינם קרנות לתועלת הציבור; החלק האחר של ההצעה, שבו תמשיך הוועדה לדון, יכלול את הסעיפים שעניינם הוראות החלות על חברות לתועלת הציבור ועמותות.

אורי מקלב: לכן אבקש מכם, חברי חברי הכנסת, לתמוך בהצעה לפיצול החוק.

אורי מקלב: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת נסים זאב ביקש להביע את דעתו?

נסים זאב: – – –

רות קלדרון: אין דיון?

רות קלדרון: אז אנחנו נחכה לשמוע אותך מחר?

נסים זאב: לא, אין דיון.

נסים זאב: זה רק פיצול.

נסים זאב: זה רק פיצול.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: אחר כך אני אדבר.

רות קלדרון: תם סדר-היום – או, סליחה.

רות קלדרון: אני מצטערת.

רות קלדרון: אני מפעילה הצבעה.

רות קלדרון: אנחנו מצביעים על החלטת ועדת החוקה.

רות קלדרון: מי בעד?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: הצבעה מס' 22 בעד ההצעה – 27 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק החברות (תיקון מס' 18) (קרן לתועלת הציבור והוראות לעניין חברה לתועלת הציבור), התשע"ב–2012, נתקבלה.

רות קלדרון: 27 בעד, אין מתנגדים.

רות קלדרון: ההחלטה בדבר פיצול הצעת חוק החברות (תיקון מס' 18) (קרן לתועלת הציבור והוראות לעניין חברה לתועלת הציבור) התקבלה.

רות קלדרון: תם סדר-היום.

רות קלדרון: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ"ג בכסלו תשע"ד, 26 בנובמבר 2013, בשעה 16:00.

רות קלדרון: ישיבה זו נעולה.