ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 76, 2013-11-12 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ט' בכסלו תשע"ד, 12 בנובמבר 2013, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי עם מינויו של חבר הכנסת אביגדור ליברמן לשר ביום ח' בכסלו התשע"ד, 11 בנובמבר 2013, נמחק שמו מהצעת חוק ייעול הפיקוח של ועדת החוץ והביטחון, התשע"ד–2013, פ/1782/19, שהוא היה בין יוזמיה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: כמצוות התקנון, אנחנו עוברים לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שרוצה להירשם – נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה.

אחמד טיבי: נגד.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, נכבד את בקשתך ולא ניתן לך לנאום.

יולי יואל אדלשטיין: תכף יביאו לי את התוצאות, ובינתיים אני מזמין את חבר הכנסת אילן גילאון לפתוח נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת רונן הופמן.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אילן גילאון: היום קראתי בשורה טובה גדולה בעיתון על כך שמערכת הביטחון החליטה להפסיק את ייצור ערכות המגן – אותן מסכות, בעיקר מסכות וברדסים ידועים.

אילן גילאון: ההחלטה הזאת נסמכת על ההצלחה של ההסכם עם הסורים לגבי הפסקת התהליך של הנשק הכימי.

אילן גילאון: למרות שנאמר שזה עד 2014, עדיין שריר וקיים, כי נותרו עוד בערך כמה עשרות אלפי מסכות שצריך לחלק – אם לא יזיק, לא יועיל.

אילן גילאון: זה יחסוך למשרד הביטחון סכום של 1.3 מיליארד.

אילן גילאון: ונשאלת השאלה: כמה היה חוסך לנו – כי אנחנו סומכים כל כך על ההסכם עם הסורים; אני לא יודע על מה זה נסמך, אבל אנחנו סומכים על ההסכם עם הסורים.

אילן גילאון: אז אם אנחנו סומכים על ההסכם עם הסורים, אז למה אנחנו לא סומכים גם על ההסכם עם האיראנים?

אילן גילאון: כי אז היינו יכולים כנראה לחסוך עוד הרבה הרבה מאוד כסף.

אילן גילאון: או שכל הסיפור הזה הוא בעצם חארטה, ואז אני ארגיש לא טוב, כי פעם עשיתי מעשה אלטרואיסטי, אדוני, ותרמתי את המסכה שלי לילדה של איזה שב"ח, כי לא הייתה לה מסכה והיא לא הייתה רשומה וחשבתי שעשיתי גבורה גדולה.

אילן גילאון: ואז היום אולי מסתבר שבכלל כל המסכות האלה זה עורבא פרח, זה היה כדי להרגיע את האנשים.

אילן גילאון: אז את האמת אני אומר לך, אני כבר לא יודע מה לעשות – לשמוח על כך שההסכם עם הסורים מתבצע?

אילן גילאון: לפחד על זה שההסכם עם האיראנים לא יתבצע?

אילן גילאון: למה אתם לא עושים מסכה נגד פצצת אטום?

אילן גילאון: זה היה יכול להרגיע אותי.

יולי יואל אדלשטיין: תשמח בשמחתו של אותו שב"ח, חבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רונן הופמן – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

רונן הופמן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

רונן הופמן: מדי שבוע חברי לסיעה חבר הכנסת בועז טופורובסקי מפרט כאן את מניין ההרוגים בתאונות הדרכים שאירעו בשבוע האחרון.

רונן הופמן: לפני יומיים הפך בועז לאבא, ולכן – א.

רונן הופמן: אני מברך אותו, אנחנו מברכים אותו; ב.

רונן הופמן: אני עומד כאן במקומו במטרה להמשיך את השליחות החשובה שהוא לקח על עצמו.

רונן הופמן: בשבוע האחרון נהרגו בישראל שישה בני-אדם בתאונות דרכים.

רונן הופמן: ביום שלישי, 5 בנובמבר, נהרגה שרון קירה, בת 42, מזיכרון-יעקב, שנפגעה מרכב פרטי בזמן שניסתה להחליף גלגל בשולי הדרך בכביש החוף; ביום חמישי, 7 בנובמבר, נהרג אחמד עבוד, בן 20, מהכפר עילוט, בתאונה בין שתי משאיות בכביש 79; ביום שישי, 8 בנובמבר, נהרגה הולכת רגל כבת 50 מפגיעת רכב פרטי בתל-אביב; באותו היום רוכב אופנוע שטרם מלאו לו 20 נהרג בתאונה על כביש 1, סמוך למחלף לטרון; בשבת, 9 בנובמבר, נהרגה נופר הודיה שמעון, בת 16, מאלעזר, שנפגעה מרכב בכניסה ליישוב; אתמול, 11 בנובמבר, קשישה נפגעה מאוטובוס בחולון ונפטרה בבית-החולים לאחר מכן.

רונן הופמן: מתחילת השנה נהרגו בתאונות הדרכים 257 בני-אדם.

רונן הופמן: מי ייתן ומהשבוע הבא חבר הכנסת טופורובסקי יקריא כאן רשימות קצרות בהרבה.

רונן הופמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת הופמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת פייגלין.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, יש נושא מדאיג שמעסיק את הציבור הערבי בימים אלה, בעיקר סטודנטים, והוא: ההתקפות המסוכנות, שלוחות הרסן, של גלוחי ראש ניאו-נאצים באוקראינה נגד זרים, לרבות נגד סטודנטים ערבים.

אחמד טיבי: חלקם הותקפו פיזית – סטודנטים, סטודנטיות.

אחמד טיבי: הדבר כמעט לא בא לידי ביטוי בתקשורת הישראלית.

אחמד טיבי: היום הייתה כתבה ב-ynet, ונשאלת השאלה: מה היה קורה למשל אם המותקפים היו יהודים?

אחמד טיבי: כולם היו נרעשים, זה היה בפריים-טיים, בכותרות, עמודים ראשונים.

אחמד טיבי: מדובר בסטודנטים שהם אזרחי מדינת ישראל.

אחמד טיבי: אני פניתי היום לסגן שר החוץ, אלקין.

אחמד טיבי: פניתי גם לאנשים אחרים באוקראינה, במיוחד באודסה.

אחמד טיבי: במקביל, עם אותו עיקרון של התעלמות מהמצוקות של החברה הערבית, תארו לעצמכם, אדוני היושב-ראש, שזמר בקנה מידה של, בוא נגיד, משה פרץ, היה נרצח חלילה.

אחמד טיבי: כל המדינה הייתה נרעשת.

אחמד טיבי: הייתם מדווחים על זה, אמצעי התקשורת, בעמודים ראשונים, ואחר כך עושים follow up.

אחמד טיבי: לפני שבועיים נרצח זמר ערבי מכפר-קרע – אירוע טרגי – שפיק כבהא, עליו השלום.

אחמד טיבי: ynet עשה גם על זה כתבה, אבל חוץ מזה – כאילו כלום לא קרה.

אחמד טיבי: אנחנו לא קיימים, חצר אחורית; המצוקות שלנו לא מצוקות, הכאב שלנו לא כאב.

אחמד טיבי: עד מתי, אדוני היושב-ראש?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שאתה מעלה נושא חשוב, אני רק רוצה לעדכן אותך ואת הנוכחים במליאה, שלפני שעה קלה פניתי לגורמים רשמיים באוקראינה, ממש לפני שעה קלה, והובטח לי שמייד עם חזרתם לארצם הם ינחו את המשטרה ואת ראשי המחוז שם, באודסה העיר, לבדוק את הנושא לעומקו וימסרו לי את התשובה על כך.

יולי יואל אדלשטיין: אני בטוח שגם חברנו זאב אלקין יפעל בנדון מטעם משרד החוץ.

אחמד טיבי: אני מודה לך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: דרך אגב, את הפרסומים על זה ראיתי בכלי התקשורת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת משה זלמן פייגלין, ואחריו – חבר הכנסת זחאלקה.

משה זלמן פייגלין: תודה, אדוני היושב-ראש.

משה זלמן פייגלין: אתה יודע, אדוני, שסולידריות פועלת בשני הכיוונים.

משה זלמן פייגלין: צריך לזכור גם את זה.

משה זלמן פייגלין: מי שרוצה סולידריות צריך גם לדעת להביע אותה ואז גם לקבל אותה בחזרה.

משה זלמן פייגלין: אבל לא זה הנושא שרציתי לדבר עליו, אדוני.

משה זלמן פייגלין: אנחנו מתבשרים בשבועות האחרונים על עוד ועוד מקרים של ריגול אמריקני אחר ראשי מדינות באירופה, בעולם המערבי, ובסופו של דבר גם ריגול אחר מדינת ישראל וראשיה; עוד ועוד פרסומים בעקבות דליפת מסכמים וכדומה.

משה זלמן פייגלין: לאור הגילויים הללו, הגיע הזמן שמדינת ישראל תפנה לארצות-הברית ותאמר: עם כל הכבוד, אתם מחזיקים מרגל ישראלי – שהוכר כמרגל ישראלי לכל דבר ועניין – כבר 29 שנה בגין פעילות דומה שמדינת ישראל עשתה אצלכם בארצות-הברית.

משה זלמן פייגלין: ובכן, טלו קורה מבין עיניכם.

משה זלמן פייגלין: מתברר שגם אתם, בעבירה הנוראית הזאת שעליה אתם מקפידים להחזיק אדם בלי שיראה אור יום אפילו שנייה אחת מיום שנאסר – אם גם אתם חטאתכם וחוטאים בהיקף כל כך נרחב באותו פשע, בוודאי ובוודאי שהגיע הזמן שתשחררו את אחינו יהונתן פולארד מכלאו.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת פייגלין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת דב ליפמן.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, סיפור קצר עם מוסר השכל:

ג'מאל זחאלקה: לפני כמה ימים הופיעה הודעת פרסומת באינטרנט של חברת "מנורה", שהיא מחברות הביטוח המובילות בארץ, היא החברה הגדולה ביותר במגזר הערבי.

ג'מאל זחאלקה: הפרסומת כללה דברים פוגעניים כלפי האזרחים הערבים והבדואים בפרט.

ג'מאל זחאלקה: מופיע שם פסיכולוג בדואי כבדיחה, עם כאפיה על הראש, עם מסבחה.

ג'מאל זחאלקה: שואלים אותו: אתה בוחר קפה או אישה?

ג'מאל זחאלקה: הוא בוחר אישה, והאישה יודעת לבשל, יודעת לנקות, יודעת ככה.

ג'מאל זחאלקה: איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: רב-שימושית.

ג'מאל זחאלקה: ואני פרסמתי את העניין הזה בפייסבוק, ואתמול בשעה 16:00 התקשרתי לחברה, ובחברה אמרו לי, מהנהלת החברה, שהם ראו מה שאני פרסמתי בפייסבוק שלי והורידו את הפרסומת.

ג'מאל זחאלקה: הם התנצלו.

ג'מאל זחאלקה: מוסר ההשכל: אסור לשתוק.

ג'מאל זחאלקה: אפס סובלנות כלפי גילויים של גזענות ושל שנאה ושל השפלת האחר.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא לאזרחים יהודים וערבים לתת פרסום.

ג'מאל זחאלקה: לא לשתוק על שום גילוי שהם רואים, אם זה בפרסומות או בדברים אחרים.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב ליפמן, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

דב ליפמן: צהריים טובים, אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, ברצוני לעדכן אתכם בהתפתחויות משדולת "יום שני ללא בשר", שעובדת בשיתוף פעולה עם יוזמת Meatless Monday, שאותה מובילה מיקי חיימוביץ.

דב ליפמן: יש שם הרבה דברים שאיננו מסכימים עליהם, אך יש שם דבר אחד משותף לכלל אזרחי העולם: כולנו גרים על אותו הכדור ובני אותו גורל סביבתי.

דב ליפמן: תעשיית הבשר אחראית לכ-18% מפליטת גזי החממה, שזה יותר מתחבורה.

דב ליפמן: ועל כן צמצום צריכת הבשר הוא חלק אינטגרלי מצמצום פליטת גזי החממה, זה הולך ביחד.

דב ליפמן: וזה לפני שבכלל מדברים על הנזקים הבריאותיים של צריכה מוגזמת של חלבון ושומן מן החי, וכמובן על ההשפעה המוסרית, על בעלי-החיים.

דב ליפמן: אני שמח לבשר לכם שביום ראשון האחרון הצטרפו ראש הממשלה נתניהו ורעייתו שרה ליוזמה, והם יקפידו על יום בשבוע ללא בשר.

דב ליפמן: בנוסף, אתמול קיימנו פגישה מוצלחת עם היושב-ראש ומנכ"ל הכנסת ובה סוכם כי נפעל ביחד על מנת להעלות את המודעות ולנסות לשלב את מזנון הכנסת ביוזמה הסביבתית.

דב ליפמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, על שיתוף הפעולה, ולשרים פרץ וארדן ולכל חברי הכנסת שהגיעו לתמוך ולחזק.

דב ליפמן: כמובן, למיקי חיימוביץ על עבודת הקודש.

דב ליפמן: יום אחד בשבוע אולי לא נשמע הרבה, אבל ביחד יש לנו את הכוח לעשות שינוי גדול.

דב ליפמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב ליפמן.

יולי יואל אדלשטיין: עם חיוך אני יכול לעדכן אותך שבפייסבוק שלי התקבלו כמה קריאות עידוד, לצד קריאות נזעמות של אוכלי בשר, למה אני משתף פעולה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אנחנו נמשיך לשתף פעולה, זה בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת אוחיון.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, הכרתי אדם שלא רצה להיות מנוי בקופת-חולים כי הוא אמר:

ישראל אייכלר: אם לא תהיה לי קופת-חולים אני אשאר בריא.

ישראל אייכלר: שמענו היום שהוחלט להפסיק את חלוקת מסכות אב"כ.

ישראל אייכלר: ואני תמיד חשבתי שמסכות האב"כ נועדו להרגעה נפשית יותר מאשר להגנה מפני נשק כימי, כמו המים של נחמן שי מימי מלחמת המפרץ הראשונה.

ישראל אייכלר: אבל, סירובה של המדינה במשך שנים רבות לחלק מסכות לבעלי זקנים היה עבורי עוד הוכחה שבכל מבחן מעשי איש לא ידאג או ישקיע פרוטה עבור הגנתם של יהודים חרדים, כשהם יהיו בסכנה נפרדת משאר האזרחים.

ישראל אייכלר: כך היה גם הבג"ץ שחייב הפסקת תקציב לבתי-ספר חרדיים על שהם לא נבחנים בבחינות המיצ"ב, כי מאוד מאוד חשוב לחנך את ילדינו בבחינות מיצ"ב.

ישראל אייכלר: מה עשה הקדוש-ברוך-הוא?

ישראל אייכלר: בא שר החינוך וביטל את בחינות המיצ"ב בכלל, ועכשיו ביטלו את חלוקת מסכות האב"כ, ולכן אנחנו לא צריכים לא מיצ"ב ולא מסכות.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוחיון, ואחריו – חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, שר הרווחה, כנסת נכבדה, בימים אלה התפרסם דוח עגום על מצב האנטישמיות באירופה, ובמיוחד על חוסר תחושת הביטחון אצל חלק ניכר מן האוכלוסייה היהודית באירופה.

שמעון אוחיון: והתופעה הזאת, של ביטויי האנטישמיות לסוגיה, אינה נחלת אנשים הנמצאים בשולי החברה – ואני מזדהה בוודאי גם עם המקרה שאחמד טיבי ציין והביא לפנינו כאן – אלא גם אצל חברי פרלמנט המובילים בוועדה חשובה של מועצת אירופה והמאמצים החלטה נגד ברית-מילה.

שמעון אוחיון: למעשה, לאסור את ברית-המילה אצל הקהילה היהודית באירופה, זה הרעיון.

שמעון אוחיון: אבל לא הכול נראה באמת נוגה, ולא הכול שחור, כפי שאנחנו אומרים.

שמעון אוחיון: אפשר גם להצביע על נקודות אור.

שמעון אוחיון: יצא לי לבקר במקדוניה.

שמעון אוחיון: ובמקדוניה, ממשלת מקדוניה, כדי להילחם בתופעת האנטישמיות וכדי להזהיר מפניה ומההתגלגלות של מעשים כאלה, לא רק הקימה מוזיאון ליהדות מקדוניה, שנספתה כמעט כולה בשואה, אלא היא העבירה הנחיה לכלל התלמידים במדינת מקדוניה לבקר באותו מוזיאון.

שמעון אוחיון: ומאז שהוא נוסד, לפני כשנתיים, כבר ביקרו בו קרוב ל-40,000 תלמידים.

שמעון אוחיון: יש לנו, גם אנחנו, ממה ללמוד בעניין הזה, ויש גם לאירופה ממה ללמוד ולמנוע אנטישמיות.

שמעון אוחיון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אוחיון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, ואחריו – חבר הכנסת יריב לוין.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, יש פה שרים?

אברהם מיכאלי: אני לא רואה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, יש.

יולי יואל אדלשטיין: שר הרווחה והשירותים החברתיים, חבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: הוא שקוע בשיחה בענייני רווחה עם חבר ועדה, אילן גילאון.

אברהם מיכאלי: אני מאוד מכבד אותו.

אברהם מיכאלי: אדוני השר, חברי הכנסת, לכבוד יום זכויות הילד, אני רוצה להצטרף לברכות ליוזמים של היום הזה, ואני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שלפני שבוע השתתפתי בדיון אצל חברתי חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס בנושא של ילדים שנתקלים, לצערנו, בבעיות במעברים בין המדינות – ההורים לצערם נפרדו ויש להם בעיות במעברים.

אברהם מיכאלי: במעברים האלה – אני קיבלתי תלונות על בעיות שלא קורות דווקא בישראל, אבל לפעמים האזרחות הישראלית גורמת לבעיות להורים האלה במעבר בין מדינות באירופה, ובמיוחד בכניסה לארצות-הברית.

אברהם מיכאלי: השבוע חברת הכנסת אורלי לוי באמת העלתה את הסוגיה הזאת בצורה מאוד מפורטת, והגענו לכמה המלצות, ואני רוצה לציין את נציגו של שר הרווחה, שיושב פה, שהביע את הנכונות לשמש כמוביל בממשלה, איך לשמור על זכויות הילד ולעמוד שם בפתרון הבעיות המינהלתיות שיש שם, כדי להתוות איזשהו קו – שלא יקרה מצב שאימא נכנסת לארץ עם ילד שלה ומעכבים אותה, כי אומרים לה: איפה החתימות של האבא.

אברהם מיכאלי: הרבה פעמים הבעיות עם האבא הן שהאבא לא נמצא, או האבא נעדר, האבא נעלם.

אברהם מיכאלי: לכן, כשאנחנו מדברים על יום זכויות הילד – הילד לא צריך לסבול מהסכסוך של ההורים, ולצערנו הרבה פעמים הבעיות המשפטיות הן כאלה שהילד בטח לא יכול לפתור אותן.

אברהם מיכאלי: אנחנו צריכים, כמדינה, כרשות שלטונית, לחשוב איך להקל עליהם, כדי שהבעיות האלה גם לא תיצורנה כל מיני בעיות, לילד במיוחד.

אברהם מיכאלי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

יריב לוין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: אני כבר הכרזתי על יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יריב לוין, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, לאחרונה אנחנו שומעים כל מיני רעיונות על הגעה להסכמי ביניים.

יריב לוין: הרעיונות האלה מזכירים לי, אדוני היושב-ראש, את אותם הורים עייפים שחוזרים מהעבודה הביתה ונתקלים בילדים שמנדנדים ורוצים ממתקים ורוצים כל מיני דברים.

יריב לוין: ואז בוחרים באותו פתרון קל: טוב, בואו ניתן להם חלק, ובזה מעבירים את המסר שאפשר להמשיך לנדנד ולהמשיך ללחוץ ואז מקבלים יותר ויותר, ובדרך גם גורמים נזקים נוראיים.

יריב לוין: אז אני מציע שלא נקנה שקט זמני, לא בהסכמי ביניים; לא נקנה בכלל שקט במסירה של אדמות ובמסירה של חלקים מארץ-ישראל; שנעמוד איתן על זכויותינו.

יריב לוין: ואם אנחנו נהיה כאן ולא כל מיני מדינות פלסטיניות ורעיונות מן הסוג הזה, בסוף גם נהיה בריאים יותר.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא יודע אם אחד מחברי הכנסת לפני דיבר על העניין, אבל לאחרונה קיבלנו, הרבה חברי כנסת ערבים, תלונות שהגיעו מסטודנטים ערבים שלומדים באוקראינה, בעיקר – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, העלו את זה.

באסל גטאס: דיברו?

באסל גטאס: העלו את העניין?

באסל גטאס: – – בחרקוב, באודסה, בעיקר.

באסל גטאס: הם היו חלק, חלק מקורבנות של התקפות של ניאו-נאצים שהסתובבו ברחובות וממש הכו והרביצו עד זוב דם.

באסל גטאס: חלק מהקורבנות היו סטודנטים ערבים מישראל, והם פנו אלינו בעניין.

באסל גטאס: הם חוששים לחייהם.

באסל גטאס: אם יש מסר מסוים מהעניין הזה, בנוסף לעובדה שצריך באמת גם לפנות באופן רשמי ממשרד החוץ וגם דרך הכנסת לפרלמנט באוקראינה בעניין הצורך ממש לשרש את התופעה הזו, לעקור אותה מהשורשים – אם יש עוד לקח, זה שפאשיזם וגזענות לא מבדילים: היו בין הקורבנות גם יהודים, גם בתי-כנסת, גם ערבים, גם אפריקנים, כולם היו קורבנות של אותו גל.

באסל גטאס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שעדכנתי את חבר הכנסת טיבי כששאל, כבר פניתי לפני שעה קלה לשלטונות באוקראינה, אני מקווה שיפעלו, וגם משרד החוץ, אני מקווה שיטפל בנושא.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מרגי, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

יעקב מרגי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב מרגי: לפני שאדבר על מה שרציתי לדבר – בנושא הקודם, יש יוזמה שהסתובבה פה בכנסת בהחתמת חברי כנסת כנגד המפלגות האנטישמיות באוקראינה.

יעקב מרגי: הכנסת מציינת היום את יום הילד הבין-לאומי, והיום הוועדה לזכויות הילד קיימה דיון במחקר שנעשה באוניברסיטת חיפה, מחקר מקיף ומעמיק שנעשה בשיתוף משרד החינוך ומשרד הרווחה.

יעקב מרגי: בתמצית, עולה מהמחקר הזה תמונה עגומה מאוד, שכל אחד משני ילדים בישראל חווה פגיעה רגשית כזו או אחרת, נתון שמניף דגל שחור מעל ראשה של החברה בישראל.

יעקב מרגי: אין ספק שתיעשה עבודת מטה רב-מערכתית על מחקר זה, אבל זה הזמן לקרוא לך, אדוני יושב-ראש הכנסת, אולי זה הזמן לחשוב, עקב הממצאים והמחקר המעמיק, להפוך את הוועדה לזכויות הילד לוועדה סטטוטורית בכנסת.

יעקב מרגי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת היא שרציתי לדבר על שתי שדולות שהשקנו היום בכנסת: האחת ליחסי ישראל–ארצות-הברית, והאחרת של חברי חיליק בר לעניין אירופה, ואלה דברים חשובים וטובים.

נחמן שי: אבל האמת היא שאחרי ששמעתי את חברי יריב לוין, שנעלם, שעוסק במשחקי ילדים – יש לו ילדים בבית, אז הוא מרגיש עכשיו שהוא מחנך אותם – אני חושב שצריך קצת לחנך את הממשלה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: אתה יודע, היית שר ההסברה, ואני גם מכיר את השקפותיך הפוליטיות, ואנחנו מתווכחים עליהן לא פעם, אבל אפילו אתה לא היית מייעץ שבתוך השלב הנוכחי של יחסי ישראל–ארצות-הברית, המשא-ומתן שמתנהל שם עם איראן, המשא-ומתן עם הפלסטינים, פתאום תיזרק לחלל האוויר איזה תוכנית גרנדיוזית לבנייה של 20,000 יחידות דיור ביהודה ושומרון, בנייה ב-E1, כשאנחנו יודעים שזה מקפיץ חצי מהעולם.

נחמן שי: א.

נחמן שי: אנחנו יודעים שזה לא יקרה, זה באמת לא יקרה; ב.

נחמן שי: למה אנחנו צריכים כל פעם לזרוק את זה לחלל האוויר, ליצור את כל ההתנגדויות שניתן, ולגרום לעצמנו נזקים – הלוא אנחנו רוצים להתייצב גם במשא-ומתן, גם בקטעים שבהם אנחנו זקוקים היום לאהדה עולמית, ואנחנו יודעים את זה היטב, בנושא של איראן – ולקלקל לעצמנו במו ידינו?

נחמן שי: אז אני חושב שיש ילדים נחמדים בממשלה שפשוט מקלקלים לאבא את העבודה.

נחמן שי: הם פשוט – הוא מסובב אליהם רגע את הגב, הם מוציאים איזה מכרז על יהודה ושומרון.

נחמן שי: הוא לא הרגיש, הוציאו לו איזה בנייה ב-E1.

נחמן שי: וראש הממשלה ביטל את זה, אגב בתבונה, במהירות, הוא מבין בעצמו את הנזק העצום – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

נחמן שי: הוא מנהל עכשיו קמפיין מאוד חשוב כלפי איראן, והם פשוט מקלקלים לו.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יחיאל בר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: לא תכננתי לדבר, אבל בגלל שנחמן שי רצה לדבר על השדולה שלו ושלי ולא הספיק, אז אני, נחמן, אשלים אותך.

יחיאל חיליק בר: אני באמת רוצה קודם כול להגיד ששתי שדולות עסקו היום בעצם ביחסים שלנו עם אחרים: האחת, השדולה של נחמן, יחסי ישראל–ארצות-הברית, ואולי ארצות-הברית היא החשובה שבשותפותיה של ישראל, והעבודה שלך, נחמן, בשמירה על הקשר הכל-כך חשוב הזה בינינו לבין בעלת הברית הגדולה והחשובה שלנו היא קריטית, ואני אשמח לסייע גם בעתיד, כמובן.

יחיאל חיליק בר: השנייה, שנחמן מוביל יחד אתי, היא השדולה ליחסי ישראל–אירופה, הפורום האירופי בכנסת.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות לך שבאת ונשאת שם דברים חשובים שיצאו מן הלב ונכנסו – גם ללב של האירופים, אני חושב.

יחיאל חיליק בר: אנחנו חווים משברים לא פשוטים עם אירופה, הם לא קריטיים אבל הם לא פשוטים, ואם לא נטפל בהם הם יהפכו לקריטיים.

יחיאל חיליק בר: אתה נגעת בכמה מהבעיות המאוד-גדולות שאנחנו מתמודדים עמן באירופה.

יחיאל חיליק בר: המטרה של השדולה שלנו היא באמת לחזק את הקשרים עם בעלת הברית הגדולה הזו, האיחוד האירופי.

יחיאל חיליק בר: אני מודה לך על חלקך, ואני מקווה שהכנסת גם תמשיך ותנהל את מערכות היחסים גם עם ארצות-הברית וגם עם אירופה בדרך הראויה לה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיליק בר.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה להיום.

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו עוברים לסעיף הבא, תודה לכל אלה שהשתתפו בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום הילד הבין-לאומי – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, כמעט גרמתי לחברנו, לחברי, חבר הכנסת זאב אלקין, להיות במתח עוד שעה.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, צודקת מזכירת הכנסת, קודם תבוא הודעת הממשלה על החלטתה בהתאם לסעיף 25(א) לחוק-יסוד: הממשלה, לאשר את מינויו של חבר הכנסת זאב אלקין על-ידי שר החוץ ובהסכמת ראש הממשלה לתפקיד סגן שר במשרד החוץ.

יולי יואל אדלשטיין: מי שימסור את ההודעה הוא השר התורן מאיר כהן, בבקשה.

ראובן ריבלין: הנאשם לא צריך להיות כאן?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?

ראובן ריבלין: כשנקריא את ההודעה הנאשם לא צריך להיות כאן?

יולי יואל אדלשטיין: זה .

יולי יואל אדלשטיין: In absentia

ראובן ריבלין: אומרים: מזכים אדם שלא בפניו.

קריאה: אתה הראשון שנתפס במילה.

ראובן ריבלין: מזכים אדם שלא בפניו, ברור שאפשר.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בוודאי.

יולי יואל אדלשטיין: לא, הוא שאל אם הנאשם צריך להיות כאן, שאל חבר הכנסת ריבלין.

ראובן ריבלין: אומרים: מזכים אדם שלא בפניו.

ראובן ריבלין: זה אפשרי, כבוד השר.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת וחברות הכנסת הנכבדים, אני מתכבד להודיע לכנסת, בהתאם לסעיף 25(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי הממשלה החליטה לאשר את מינויו של חבר הכנסת זאב אלקין על-ידי שר החוץ ובהסכמת ראש הממשלה לתפקיד סגן שר במשרד החוץ.

מאיר כהן: בהתאם לסעיף 25(א) לחוק-יסוד: הממשלה, ייכנס סגן השר זאב אלקין לתפקידו כסגן שר במשרד החוץ עם מסירת הודעה זו לכנסת.

מאיר כהן: מזל טוב, בהצלחה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, ההודעה הזאת על מינוי סגן שר לא טעונה אישור המליאה, לכן אנחנו בהחלט יכולים לברך את חברנו, חבר הכנסת זאב אלקין, עם כניסתו – – –

אברהם מיכאלי: – – – קדנציה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: כניסתו, כן, לקדנציה השנייה כסגן שר החוץ.

יחיאל חיליק בר: נציין שרצינו להצביע בעד – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה?

יולי יואל אדלשטיין: מה?

נחמן שי: רצינו להצביע בעד.

יולי יואל אדלשטיין: רציתם להצביע בעד, בסדר גמור, נציין את זה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, עכשיו אכן אנחנו עוברים לציון יום הילד הבין-לאומי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מציינים את היום הזה היום, והיוזמה הברוכה היא של חברתנו חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יולי יואל אדלשטיין: כל הכבוד על היוזמה.

יולי יואל אדלשטיין: יאנוש קורצ'אק, המחנך האגדי, אמר פעם כי הרבה דמעות אפשר היה לחסוך אילו הכירו המבוגרים את הילד.

יולי יואל אדלשטיין: כמחנך שלמד להכיר את נפש הילד הוא המליץ: לא מספיק לאהוב ילדים, צריך להבין אותם ולהתייחס אליהם כאל בני-אדם, להעניק להם את אותם הזכויות והכללים, אותן ההתחייבויות, אשר מחייבים את המבוגרים.

יולי יואל אדלשטיין: ברוח מורשתו של קורצ'אק, ב-20 בנובמבר 1989 אישרה עצרת האו"ם את אמנת זכויות הילד.

יולי יואל אדלשטיין: מדינת ישראל הצטרפה וחתמה על האמנה בשנת 1991.

יולי יואל אדלשטיין: מאז, בכל שנה בתאריך 20 בנובמבר מציינים בכל העולם את יום הילד הבין-לאומי.

יולי יואל אדלשטיין: המבט על הילד כאדם משנה באופן מהותי את אופן ההתייחסות שלנו אל הילד ואת הבנתנו את האתגרים והקשיים העומדים בפניו.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אסור לנו להסתפק בלהסתכל על הילד כאדם, אנחנו צריכים לבחון גם איך הילד מסתכל עלינו, להסתכל על העולם בעיניו של הילד, לבחון איך הוא בוחן אותנו ולמה הוא מצפה מאתנו.

יולי יואל אדלשטיין: ילד קטן מתמודד ללא הרף עם עולם חדש ובלתי מוכר, עולם מרובה הפתעות, חלקן חיוביות וחלקן שליליות.

יולי יואל אדלשטיין: הילד נמצא בתהליך לימוד מתמשך: הוא סוקר את העולם, בוחן את הסביבה, בוחן איך היא מגיבה אליו – האם היא מקבלת אותו או דוחה אותו.

יולי יואל אדלשטיין: ילד המקבל תגובות חיוביות מן הסביבה, יהיה לו יותר קל לתת אמון בעצמו; אך ילד הסובל מן הסביבה מהר מאוד יאבד אמון בעולם ובעצמו.

יולי יואל אדלשטיין: בשנים האחרונות מתמקד יום הילד בהעלאת המודעות לאסונותיה של האלימות כלפי הילדים.

יולי יואל אדלשטיין: אלימות נגד ילדים היא תופעה קשה ורעה, תופעה שפגיעתה הרסנית בהווה, והיא שומטת את תחושת הביטחון ההכרחית כל כך לפריחתו של הילד ולהבטחת עתידו.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לברך עוד פעם את כלל חברי הכנסת שהצטרפו לדיון זה ואת יוזמת הדיון, יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, על העלאת הנושא לסדר-יומה של הכנסת ועל התמיכה האיתנה בזכויות הילדים ורווחתם.

יולי יואל אדלשטיין: כולי תקווה שהעלאת הנושא לדיון תביא למיצוי וקידום הטיפול באלימות כלפי הילדים.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/810/19; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס לפתוח את הדיון.

ראובן ריבלין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו – לכן אני תהיתי למה אין לי רשימת דוברים.

יולי יואל אדלשטיין: זו הצעת חוק, נכון.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו נזמין את חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס להציע את הצעת חוק נציבות זכויות הילד, התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

ראובן ריבלין: – – –

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, אני רוצה גם להודות באופן אישי לכל אחת ואחד מחברי הכנסת שנוכחים פה היום, שמביעים בעצם נוכחותם פה כמה הנושא הזה באמת חשוב להם.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לציין גם את חברת הכנסת עדי קול, יושבת-ראש הוועדה לפניות הציבור, גם על התגייסותה ליום הזה וגם על הפעילות שלה בתחום הילדים.

אורלי לוי אבקסיס: זה חשוב, וככל שאנחנו נשתף פעולה, כל הגורמים – ישנו פה חבר הכנסת דב חנין, שעוד מהכנסת הקודמת אנחנו משתפים פעולה בכל הנושאים של הילדים.

אורלי לוי אבקסיס: יריב לוין חסר לי, ויש חברים נוספים, אבל מרגי, ואורי מקלב ודוד אזולאי, אלו אנשים שהם באמת שותפים לפעילות הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לציין גם חברת הכנסת קארין אלהרר, שהיא שותפה חדשה בכנסת הזאת, ואת מוטי יוגב.

אורלי לוי אבקסיס: בקיצור, לאט-לאט אנחנו נהיה פה החבורה המובילה.

אורלי לוי אבקסיס: גם חיליק בר חבר אצלנו בוועדה.

אורלי לוי אבקסיס: אז יש עוד כמה אנשים שאני בטוחה שהם לא פה רק בגלל שיש להם איזושהי נבצרות זמנית, אבל זה באמת חשוב, ולא רק לנו.

אורלי לוי אבקסיס: לאט-לאט אנחנו נהפוך להיות קבוצה מאוד חזקה ומאוד גדולה, ואני מאמינה שנצליח לקדם הרבה יותר ממה שעשינו עד עכשיו.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כנסת ישראל מציינת היום את יום זכויות הילד הבין-לאומי, יום שנועד להעלאת המודעות לחובתנו לדאוג לרווחתם, לבריאותם, של כל הילדים באשר הם; יום שמגן על הזכויות אשר מגינות על ילדינו מאלימות, מהזנחה, מניצול, מתקיפה, מהטרדה מינית, השפלה, התאכזרות ועוד תופעות פוגעניות.

אורלי לוי אבקסיס: ילדים ובני-נוער הם שליש מהאנושות.

אורלי לוי אבקסיס: ילדים הם התגלמות הטוב.

אורלי לוי אבקסיס: הם שנונים, הם חכמים והם תמימים.

אורלי לוי אבקסיס: הם נותנים לנו תקווה וכוח.

אורלי לוי אבקסיס: היהדות מעמידה את הילדים בראש מעייניה, ואפשר ללמוד על כך ממאמר חז"ל: בשעה שעמדו בני-ישראל לפני הר-סיני לקבל את התורה אמר להם הקדוש-ברוך-הוא: הביאו ערבים שאתם משמרים את התורה.

אורלי לוי אבקסיס: אמרו לו: אבותינו, אברהם, יצחק ויעקב יהיו ערבים.

אורלי לוי אבקסיס: אמר להם הקדוש-ברוך-הוא: יש לי כנגד כל אחד מהם, הביאו ערבים אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: אמרו לו בני ישראל: בנינו ערבים.

אורלי לוי אבקסיס: אמר להם הקדוש-ברוך-הוא: אלה ערבים טובים, שנאמר: "מפי עוללים ויֹנקים יִסדת עֹז".

אורלי לוי אבקסיס: לכאורה, כל אלה הן סיבות מצוינות להפוך את יום הילד הבין-לאומי שאנחנו מציינים כאן היום ליום חג.

אורלי לוי אבקסיס: ובכל זאת, אני מרגישה שאין לנו סיבות לחגוג כאן השנה.

אורלי לוי אבקסיס: גם היום ישנם ילדים רבים החיים מתחת לקו העוני, ילדים שהולכים לישון רעבים; יש אלימות בקרב בני-נוער, תופעת שכרות ושימוש בסמים הקיימת בהיקפים גדולים; ילדים רבים לא הולכים לבתי-ספר; יש פערים שהולכים וגדלים בין הילדים שגדלים בפריפריה לבין ילדים שחיים במרכז הארץ וביישובים חזקים ואמידים.

אורלי לוי אבקסיס: ומה אנחנו עושים כאן כדי להבטיח שהם יישארו פה, בארץ, ויחיו בכבוד וברווחה?

אורלי לוי אבקסיס: התשובה ברורה: כנראה שאנחנו לא עושים מספיק.

אורלי לוי אבקסיס: ברשותכם, אני רוצה להביא ציטטה קטנה מנאום הבכורה שלי, שבו הצהרתי על כוונתי להתמקד בנושא הזה, ואני מקיימת, הלכה למעשה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רואה בזה חובה, סוג של שבועה, ולכן אני לא אחדל גם בהמשך, עד כמה שירצה הציבור שאני אהיה כאן: "חברים, אני מכירה את הילדים האלה; צמחתי וגדלתי אתם.

אורלי לוי אבקסיס: ילדים עם שמחות קטנות, עם חלומות, ילדים שאינם יודעים – לא הם ולא הוריהם – מה צופן להם העתיד.

אורלי לוי אבקסיס: – – – בעת צמיחה כלכלית נוהגים לגלגל את האשם אל הוריהם, ובעת משבר התשובה ידועה מראש: 'אין מאיפה לתת'", או כמו שנהוג היום במטבע הלשון החדש: איפה הכסף?

אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת שנושא זכויות הילד איננו נמנה עם אלה שמגיעים לכותרות, אך עלינו לזכור ולהזכיר כי יש עוד פנים למראה – פרצופה האמיתי של החברה הישראלית; חברה שהיום בבית הזה, היום בוועדה לזכויות הילד, נחשף פרצופה המכוער.

אורלי לוי אבקסיס: המכון לחקר החברה באוניברסיטת חיפה, בשיתוף עם משרד החינוך, חשף בפנינו היום, בישיבה מיוחדת של הוועדה לזכויות הילד לרגל ציון יום הילד הבין-לאומי, דוח חמור שמדיר שינה מעיני מרגע קבלתו.

אורלי לוי אבקסיס: הדוח מציג תמונת מצב מטרידה ומדאיגה לגבי הפער העצום בין המצב לבין הדיווח על התעללות, הזנחה ואלימות כלפי ילדים ובני-נוער בישראל.

אורלי לוי אבקסיס: המחקר נערך – מחקר ארצי, רחב היקף, ראשון מסוגו במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: הוא מביא לראשונה מידע עדכני על התופעה.

אורלי לוי אבקסיס: המחקר בוצע בקרב מדגם ארצי מייצג של ילדים בגיל 12, 14 ו-16 במגזר היהודי והערבי.

אורלי לוי אבקסיס: בין ממצאי הדוח החמורים ניתן לראות שכמעט 50%, או ליתר דיוק 48.5% מהילדים דיווחו שהם חוו סוג אחד או יותר של פגיעה.

אורלי לוי אבקסיס: משמעות הדבר היא שאחד מכל שני ילדים נפגע מאלימות כלשהי.

אורלי לוי אבקסיס: יש בכך כדי להצביע על כך שמספר הילדים שהיו קורבן לאלימות או להזנחה קשה לסוגיה מגיע לסדרי גודל עצומים ובלתי נתפסים.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא יכולה להפסיק לחשוב שהילדים הללו – חלקם בגילים של הילדים שלי.

אורלי לוי אבקסיס: הם יכולים להיות הילדים והנכדים של כל אחד ואחת מאתנו.

אורלי לוי אבקסיס: בשנת 2012 דווח לעובדים הסוציאליים לחוק הנוער על 48,992 ילדים עם חשד להתעללות ולהזנחה.

אורלי לוי אבקסיס: אלו היוו 1.9% מכלל הילדים במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: לעומת זאת, 48.5% מכל הילדים דיווחו במחקר האחרון שהם סבלו ונפגעו מהתעללות ופגיעה.

אורלי לוי אבקסיס: מדובר בנתון מטריד בכל קנה מידה.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר שאלו את הילדים: למי לא היית מוכן בשום פנים ואופן לספר שנפגעת פגיעה כלשהי?

אורלי לוי אבקסיס: בראש הרשימה, לצערי הרב, ציינו הילדים את אנשי המקצוע; אנשים שזהו תפקידם.

אורלי לוי אבקסיס: הנתון הזה לא יעלה על הדעת.

אורלי לוי אבקסיס: תפקידנו לדאוג לילדינו.

אורלי לוי אבקסיס: זעקתם של הילדים האלה חייבת להדהד באוזני כולנו.

אורלי לוי אבקסיס: הישועה, חברים, לא תבוא להם לא מעמותות, עם כל הכבוד, ולא מפילנתרופים; הישועה צריכה לבוא מכאן.

אורלי לוי אבקסיס: וביום חשוב זה, כשאנחנו מציינים את יום זכויות הילד, לא רק בשורות רעות יש לנו.

אורלי לוי אבקסיס: אני שמחה להיות היום גם אשת בשורות: אתמול עברה בוועדת השרים לענייני חקיקה הצעת חוק שלי שבכנסת הקודמת לא הצלחתי להביא אותה לכדי חקיקה, אבל הפעם הצלחנו, ואני כל כך שמחה בזה.

אורלי לוי אבקסיס: כי הצעת החוק – ואותה בדיוק אני מביאה עכשיו כדי לבקש את תמיכתכם, חברי הכנסת, היא קיבלה את אישור ועדת השרים – היא להקמת נציבות לזכויות הילד במשרד המשפטים.

אורלי לוי אבקסיס: זוהי נקודת אור למען דור העתיד.

אורלי לוי אבקסיס: וזה המקום להודות, קודם כול, חברים, לסיעתי, סיעת ישראל ביתנו, שלאורך כל הדרך, מהיום הראשון שבאתי ואמרתי: אלה הנושאים שבהם אני רוצה לטפל, קיבלתי גיבוי מלא, פעם אחר פעם, בוועדת שרים.

אורלי לוי אבקסיס: הם אלה שנעמדים כמו אריות ונלחמים על הנושאים הללו.

אורלי לוי אבקסיס: בכל נושא שביקשתי לשים את זה בראש סדר-היום, קיבלתי גם את הגיבוי.

אורלי לוי אבקסיס: אז נכון, הייתי צריכה לפעמים להיאבק, אבל בסופו של דבר ידעתי שיש לי את חברי הסיעה מאחורי ואת הכוח שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: וכמובן שבישיבת ועדת השרים האחרונה סיעת ישראל ביתנו עשתה את תפקידה, כרגיל.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד תודה רבה וענקית לשתי נשים – וכנראה שיש משהו בכוח הנשי – שישבו בוועדת שרים לענייני חקיקה, ומי שהיה שם אתמול יודע, וניהלו דיון ענייני ועקרוני בחשיבות הצעת החוק הזאת מול שרים שהתנגדו לה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מדברת על שרת התרבות והספורט חברת הכנסת לימור לבנת, וכמובן על שרת המשפטים הגברת ציפי לבני.

אורלי לוי אבקסיס: הן הבינו את העומק של הדברים, הן לא נתנו לא לפוליטיקה ולא לחשבונות אישיים, ואפילו שהן לא חברות בסיעתי המצומצמת, הן ראו את הערך המוסף, בעיקר לקראת יום הילד הבין-לאומי, בעיקר, ובלי לדעת מה הם ממצאי הדוח – אני אפילו עוד לא העברתי להן אותו כי היה עליו אמברגו, כי לא יכולנו לפרסם את התמונה שעולה מתוך הדוח הנוראי הזה.

אורלי לוי אבקסיס: והן הצליחו, אולי לא לשנות את ההתנגדות לתמיכה, אבל לפחות להסיר את ההתנגדות של מי שהתנגד, ועל כך אני מודה להן.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה רק מראה שיש שותפים בדרך, צריך לזהות אותם ולגייס אותם למערכה הזו, ואני שמחה על השותפות האלו.

אורלי לוי אבקסיס: אז היום, כשאני אבקש מכם להעביר את החוק בקריאה טרומית, אני רוצה להגיד לכם שאנחנו נהפוך להיות שותפים למהפכה.

אורלי לוי אבקסיס: כיום החוסר העיקרי בפעולה השלטונית הנוגעת לילדים הוא בהיעדר פעולה כוללת ומתואמת.

אורלי לוי אבקסיס: חסר תיאום בין זרועות השלטון, והאחריות לכך מוטלת על המדינה, חברים.

אורלי לוי אבקסיס: הנציבות קמה ברוח אמנת האו"ם בדבר זכויות הילד, שישראל חתומה עליה, וברוח המלצותיה של ועדת רוטלוי – ולמי שלא יודע, זו ועדה בין-משרדית שהוקמה ביוזמת משרד הרווחה, ובראשה עמדה השופטת סביונה רוטלוי.

אורלי לוי אבקסיס: אחת מההמלצות הגדולות ביותר, אולי המפורטות ביותר, הייתה הקמת הנציבות הזו.

אורלי לוי אבקסיס: לצערנו הרב עבר כמעט עשור וזה לא יצא לפועל.

אורלי לוי אבקסיס: אני שמחה להיות זו שלוקחת את הנושא הזה ודוחפת אותו קדימה ומצליחה להביא לכך שהיום הוא יעבור בקריאה טרומית, ביום החשוב הזה שמציין את יום הילד הבין-לאומי.

אורלי לוי אבקסיס: הנציבות תפעל כיחידה עצמית במשרד המשפטים, והיא תהווה גוף-על שיעסוק בתיאום, בקרה, הסברה, גיבוש מדיניות ועוד.

אורלי לוי אבקסיס: כל מבטו יהיה אל עבר ילדי ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: הנציבות תשנה את המצב מהיסוד ותעלה את נושא הילדים למרכז סדר-היום הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: אני שמחה מאוד על ההישג הזה, ובמיוחד לאור הממצאים החמורים ששמענו הבוקר.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אנחנו רוצים לבחון את עצמנו, אנחנו צריכים להסתכל על הילדים.

אורלי לוי אבקסיס: מה קורה לילדים היום?

אורלי לוי אבקסיס: האם הילדים הם כמו שאנחנו רוצים לראות אותם?

אורלי לוי אבקסיס: זה בעצם הראי של החברה.

אורלי לוי אבקסיס: הראי האמיתי של החברה איננו הטיפול רק במבוגרים, ובטח לא הטיפול בחזקים, אלא הוא הטיפול בילדים.

אורלי לוי אבקסיס: באבות, פרק ד', משנה י"ט, התנא אלישע בן אבויה אומר: הלומד ילד למה הוא דומה?

אורלי לוי אבקסיס: – הלומד, הכוונה למלמד – לדיו כתובה על נייר חדש; והלומד זקן למה הוא דומה?

אורלי לוי אבקסיס: לדיו כתובה על נייר מחוק.

אורלי לוי אבקסיס: ראו איזה משל נפלא יש במשנה: כל ילד הוא נייר חדש, ותלוי באיזה דיו כותבים עליו, ותלוי מה כותבים עליו, ותלוי איך אנחנו שומרים על הנייר החדש הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אני נמצאת כאן היום בבית-המחוקקים למען אותם ילדים, עם שמחות קטנות, עם חלומות.

אורלי לוי אבקסיס: הם העתיד שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: אני כאן היום מדברת בשמם ולמענם.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא אאפשר לממצאים המזעזעים שנחשפו כאן הבוקר – לעבור עליהם לסדר-היום.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא אאפשר לדוח החמור הזה לשכב על המדף ולהעלות אבק עד לדוח הבא.

אורלי לוי אבקסיס: חובתנו לפעול יחד בבית הזה למען הצלת ילדינו ושמירה של דור העתיד שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: אסור לנו לשכוח למה נבחרנו ומה משימותינו כאן.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מחליטים באיזה עולם הילדים שלנו יגדלו.

אורלי לוי אבקסיס: הבית הזה כולו יישפט על מעשיו, ולא על אמירותיו – אהבה וציון יום הילד לא מספיקים, חברים, צריך מעשים.

אורלי לוי אבקסיס: וזה המעשה הראשון שיפתח את היום הזה ויפתח דרך חדשה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת את תמיכתכם בהצעת חוק נציבות זכויות הילד, ולהיות שותפים באמת לאיזושהי אבן דרך, אני חושבת, של שינוי מחשבתי מעמיק, של שיתוף פעולה בין כל הזרועות: אם זה רווחה, בריאות, חינוך, משפטים, ביטחון פנים וכל מה שכלול בזה.

אורלי לוי אבקסיס: לכל אחד יש חלק קטן בפאזל הזה, אבל בשיתוף פעולה של כולם ביחד נוכל להביא לתמונה מושלמת, טובה יותר.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/807/19; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: כהוכחה לכך שהיא אמרה שיש קבוצה לא קטנה של חברי כנסת שהצטרפו למאבק הזה למען זכויות הילד, יש לנו לפחות שתי הצעות שהוצמדו להצעה שלה – האחת, הראשונה שבהן, הצעתו של חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק נציבות זכויות הילד, התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני יציג את ההצעה.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשותך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בדבריה המרגשים, כללה תודות לשורה ארוכה של אנשים.

דב חנין: שם אחד שחסר ברשימה הארוכה הוא כמובן שמה של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שהיא לא רק יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד, אדוני, אלא גם לפני שהייתה יושבת-ראש וגם כשהיא איננה מכהנת בתפקיד רשמי הנושא של ילדים, זכויות ילדים, מעמדם של ילדים – ובמיוחד מעמדם של הילדים שאיכשהו החברה לא ספרה אותם, לא נתנה להם פתרונות ראויים, התגלגלו לשולי הדרך – אותם ילדים תמיד נמצאים במרכז עניינה, במרכז מעשיה, במרכז חשיבתה.

דב חנין: ואני שמח, אני חושב בשם כל הכנסת, להודות לך; לנצל את ההזדמנות ולהודות לך על העבודה הרבה והמסורה וגם על התוצאות שאת מצליחה להשיג.

דב חנין: אם אני כבר בענייני תודות, אני רוצה לנצל את ההזדמנות כדי להגיד עוד תודה אחת, לחברת כנסת לשעבר שאיננה אתנו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, שייסדה את הוועדה לזכויות הילד.

דב חנין: מבחינתי, אני עומד היום כאן על הדוכן הזה כסוג של סגירת מעגל, כי אני יודע עד כמה הרעיון הזה של נציבות זכויות הילד היה חשוב לה ויקר לה, רעיון שבעצם בא מוועדת השופטת רוטלוי, שעשתה עבודה נהדרת והמליצה על הקמת הנציבות הזו.

דב חנין: וכמו שאמרה חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, הרעיון הזה היה קיים ונאבקו עליו, אבל עד עצם היום הזה לא הצלחנו לעשות את פריצת הדרך ולהעביר אותו.

דב חנין: אני מקווה שפריצת הדרך הזו מסמנת דף חדש בהתייחסות לילדים בישראל.

דב חנין: אני רוצה לנצל את ההזדמנות כדי להזכיר עוד שם אחד, ובזה אני מסיים את שרשרת השמות, חברת הכנסת שנמצאת אתנו, עדי קול, שעבדה – ככל שאני יודע – כמסייעת לוועדה לזכויות הילד בראשית ימיה – – –

עדי קול: – – –

דב חנין: עוד אפילו טרם ימי הוועדה.

דב חנין: אז הנה, גם מבחינתך זו סגירת מעגל, אבל את בוודאי תאמרי את דברך בהמשך.

יולי יואל אדלשטיין: המיילדת של הוועדה לזכויות הילד.

דב חנין: המיילדת של הוועדה לזכויות הילד.

דב חנין: אז הנה, אנחנו כולנו סוגרים מעגל.

דב חנין: אני רוצה, באמת ברוח דבריה החשובים של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שהציגה את התשתית הערכית, הרעיונית, החשובה של החוק הזה, לומר כמה מילים על החוק עצמו.

דב חנין: הנציבות שתוקם על-ידי החוק מיועדת להיות גוף שיפעל במשרד המשפטים.

דב חנין: תפקידי הגוף הזה יהיו להמליץ ולייעץ למשרדי הממשלה לגבי הגנה על זכויות ילדים וקידומן.

דב חנין: הגוף הזה יצטרך להציע תיקוני חקיקה וחקיקה חדשה בתחומי הפעילות שלו.

דב חנין: הנציבות תפעל להעמקת המודעות הציבורית בתחומי פעולתה של הנציבות, כלומר בענייני ילדים.

דב חנין: הנציבות תגיש חוות דעת בנושאים כמו הצעות חוק, חתימה או אשרור של אמנות בין-לאומיות.

דב חנין: הנציבות תאסוף ידע ונתונים בתחומי פעולתה ותפיץ אותם בקרב משרדי הממשלה.

דב חנין: היא תגיש דין-וחשבון שנתי שיפרט את הפעילויות שלה וייתן תמונת מצב כללית, גם לממשלה וגם לכנסת.

דב חנין: לצורך זה – – –

אורלי לוי אבקסיס: לוועדה לזכויות הילד.

דב חנין: כמובן, לכנסת באמצעות הוועדה לזכויות הילד.

דב חנין: לצורך הדבר הזה, לנציבות מוקנים כוחות, שהם כוחות מאוד חשובים, של יכולת לדרוש מגופים מבוקרים מסמכים, ידיעות, דינים-וחשבונות, כדי שהיא תוכל באמת למצות את תחומי פעולתה ולפעול בצורה אפקטיבית.

דב חנין: בראש הנציבות יעמוד נציב לזכויות הילד.

דב חנין: אני חושב שהחוק הזה בכללותו – אני לא נכנס לכל הפרטים הקטנים – הוא צעד עצום של התקדמות בהתייחסות לזכויות הילד בישראל.

דב חנין: הוא צעד עצום קדימה מהבחינה הזו.

דב חנין: החוק גם כולל מנגנונים של ועדה מייעצת, תקציב לנציבות וכדומה, כפי שהם מפורטים בחוק, אני לא אחזור עליהם כאן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

דב חנין: אני רק רוצה לסיים ולומר, אדוני היושב-ראש, בהזדמנות זו, שזו גם הזדמנות להגיד תודה לאותם אנשים מסורים שבהיעדרה של נציבות היו סוג של נציבות לא פורמלית.

דב חנין: הייתה לנו, ועדיין תהיה וגם תמשיך להיות ואולי אפילו תתגבר ותתחזק, המועצה הלאומית לזכויות הילד – – –

עדי קול: המועצה לשלום הילד.

דב חנין: – – – לשלום הילד, בראשות ד"ר קדמן, שאני חושב שכולנו פה בהזדמנות הזו גם אומרים לו תודה על פעולתו המסורה והברוכה עד עכשיו, ומשוכנעים שבעזרת המנגנונים החדשים הפעולה הזו תוכל להתעצם, להתרחב ולהתגבר ולהפוך להיות לזרם המרכזי של החברה הישראלית.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/1723/19; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: כפי שציינתי, הצעת חוק נוספת, שהוצמדה להצעתה של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, היא הצעת חוק נציבות זכויות הילד, התשע"ד–2013, של חברת הכנסת עדי קול וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, נא להציג את ההצעה שלך.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשותך.

עדי קול: תודה.

עדי קול: שלום לכולם, אני מאוד מתרגשת, כי כפי שדב אמר, זו סגירת מעגל עבורי.

עדי קול: מהיום הראשון שדרכתי כאן בכנסת, ב-1997, הצטרפתי לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי, עם החזון שלה והחלום שלה, שתהיה ועדה בכנסת שתהיה הוועדה לזכויות ילדים.

עדי קול: התחלנו בהקמת שדולה לקידום זכויות הילד בתור תהליך, ואני שמחה לראות שהיום היום הזה כל כך מובן מאליו וברור, ושיש לו מובילה כל כך משמעותית כמו חברת הכנסת אורלי לוי, שהיא לוחמת ללא חת ובאמת נציגה מדהימה לילדים.

עדי קול: אני ממש שמחה להיות פה לצדך בגלגול הזה – שינוי מדהים מהכנסת ההיא, כי אז עוד היה צריך להזכיר שילדים קיימים.

עדי קול: היום זה כבר מובן מאליו, ואנחנו כבר נאבקים על הזכויות, ועל נציבות.

עדי קול: זו באמת באמת זכות גדולה.

עדי קול: אני רוצה להודות לחברתי היקרה, חברת הכנסת קארין אלהרר, שהיא שותפה שלי להצעה הזאת ושותפה להמון מאבקים, ובחלקם אני הולכת מאחוריה ומנסה לעזור.

עדי קול: התחלתי להתעסק בנושא של זכויות ילדים, זה התחום המקצועי שלי – הדוקטורט שלי הוא בתחום של זכויות ילדים.

עדי קול: הכול התחיל מפגישה ראשונה שלי עם יצחק קדמן כשהייתי סטודנטית בשנה ראשונה בתואר ראשון באוניברסיטה העברית.

עדי קול: דפקתי על הדלת במועצה לשלום הילד, שהייתה בקצה הרחוב שלי, שאלתי איך אני יכולה לעזור, והוא אמר לי: תסתכלי, יש פה ערמה של תיקים; תקראי אותם, את כולם, ותגידי לי אחר כך מה צריך לעשות.

עדי קול: והתיקים היו כולם תיקים של תלונות של ילדים שחיו במשפחת אומנה ועברו התעללות על-ידי ההורים האומנים שלהם.

עדי קול: הייתי בת 22, לא עשיתי דבר כזה לפני כן, וישבתי וקראתי 250 תיקים עם תלונות של ילדים ממשפחות אומנה.

עדי קול: זה משהו שלא שוכחים, אף פעם.

עדי קול: וככה נכנסתי, והתחלתי להיאבק ולהילחם.

עדי קול: התחלנו עם נושא של אומנה – חברת הכנסת קארין אלהרר מקדמת חוק אומנה, ואין שמחה ממני על הדבר הזה.

עדי קול: אבל התחלתי לנסות להבין למה לא ברור מאליו שלילדים יש זכויות, ומאז התעמקתי בזה המון.

עדי קול: התחום האקדמי שלי התעסק באמת בשאלה מאיפה נובעת הזכות הזאת של ילדים: האם זה נובע מהם, מעצם היותם יצורים חיים, או כמו שבהרבה מקרים חושבים, כי הם בגיר פוטנציאלי, מי שהם יהיו פעם?

עדי קול: הם יקבלו את הזכויות שלהם כשהם יהיו בני 18, ובינתיים יש להם זכויות בהשאלה; הם מקבלים אותן מהמדינה, מההורים, אבל by proxy, עם שליח.

עדי קול: גם שאלות חדשות שמתעסקים בהן היום, של טובת הילד – מה היא אומרת?

עדי קול: שוב, מה המשמעות שלה?

עדי קול: מה הקשר שלה לצרכים של הילד?

עדי קול: אלה שאלות שהעסיקו אותי המון וכתבתי עליהן.

עדי קול: הגישה שלי תמיד הייתה להסתכל על ההורים עוד לפני הילדים ולנסות להבין מה הם רוצים.

עדי קול: אני נורא נורא שמחה שיש פה ילדים.

עדי קול: שלום לכם.

עדי קול: אנחנו מציינים היום את יום הילד הבין-לאומי, ואנחנו שמחים שאתם אתנו, וזו כבר נאגלה שלישית, אז זה ממש משמח.

עדי קול: אני חושבת שאחד הדברים החשובים שהאמנה הבין-לאומית עשתה – וכבר אמרתי את זה היום – הוא שהיא שמה את הסוגיה המשמעותית של השתתפות ילדים בקבלת החלטות שנוגעות אליהם.

עדי קול: שאלת ההשתתפות, ובכלל שיתוף ציבורי, היא שאלה שמעסיקה היום את העולם בכלל: מה זה אומר?

עדי קול: האם השתתפות זה רק להגיד להם: בואו תהיו חלק מהדיון, או שגם לתת להם ממש אפשרות להכריע – איזשהו מקום ואיזשהו מעמד.

עדי קול: מהניסיון שלי, הרבה פעמים כששואלים את הילדים עצמם – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

עדי קול: – – מקבלים תשובות חכמות יותר.

עדי קול: ואני מאוד הייתי שמחה אם בכל דבר שאנחנו מדברים פה עליו – דיברנו פעם על פרלמנט צעירים, פרלמנט של ילדים – לשמוע מה הם חושבים על ההצעות שלנו, כיוון שהם יהיו המבוגרים שיישאו באחריות בעתיד.

עדי קול: ואני חושבת שזו הזדמנות.

עדי קול: אשמח אם נמצא דרך לעשות את זה.

עדי קול: המון דברים טובים.

עדי קול: דבר אחרון קצת מטריד אותי.

עדי קול: הלכתי ב-1997–1998 – לא הייתי בארץ כמה שנים, חזרתי, וב-1997 התמניתי לוועדה של סביונה רוטלוי, הוועדה לבחינת החקיקה הישראלית לאור האמנה הבין-לאומית.

עדי קול: ישבנו המון שנים, כתבנו דוחות מאוד גדולים.

עדי קול: עוד כשהייתי בחו"ל השלמתי חלק מהדוחות.

עדי קול: חזרתי לכאן וגיליתי שכמעט כל ההמלצות לא התממשו.

עדי קול: יש דוחות נורא נורא יפים, אמירות מדהימות על איך החקיקה הישראלית צריכה להיראות, והרבה מהדברים לא התקדמו.

עדי קול: היום אנחנו עושים צעד מאוד מאוד משמעותי, באמת בזכות חברת הכנסת אורלי לוי.

עדי קול: אנחנו הצטרפנו אליה, אבל היא עשתה את המאבק.

עדי קול: אבל זה צעד אחד.

עדי קול: יש עוד חקיקה מאוד משמעותית: חוק הורים וילדים, שמחכה כבר איזה זמן עם תזכיר חוק; חוק השמה חוץ-ביתית, שדורש השקעה כספית מאוד מאוד גדולה.

עדי קול: יש הרבה חוקים שאנחנו מחכים להם, והמדינה כבר אמרה את דברה.

אורלי לוי אבקסיס: זה עבר בכנסת הקודמת בקריאה טרומית, אבל משרד האוצר לא נתן להעביר בקריאה ראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: וכל כך רציתי.

עדי קול: אין כסף.

עדי קול: זה עובר היום את אותו דבר.

משה זלמן פייגלין: נא לסיים.

עדי קול: אני מסיימת.

עדי קול: אנחנו פה באווירה של שותפות, מחשבה קדימה, המון אופטימיות.

עדי קול: אני מאוד מקווה שכולנו ביחד נמשיך להסתכל קדימה על הילדים ולנסות לשלב אותם בחקיקה.

עדי קול: אני רק אסיים בציטוט קטן ומאוד מרגיז, האמת, שפעם מישהו אמר לי.

עדי קול: סימון דה-בובואר, ואני מאוד מעריכה אותה, שאלה: מהו מבוגר?

עדי קול: היא אמרה – סך הכול ילד נפוח משנים.

עדי קול: אז תזכרו, אנחנו רק נפוחים משנים, אנחנו כולנו ילדים.

עדי קול: בואו נחשוב ונישאר כאלה.

עדי קול: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חברת הכנסת קול.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש מהשר כהן, שר הרווחה, להשיב על הצעות החוק.

משה זלמן פייגלין: השר ישיב על שלוש ההצעות, אבל נצביע בנפרד עבור כל אחת ואחת.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק שלפנינו מבקשת להקים נציבות זכויות ילדים, גוף אשר יקדם את השמירה וההגנה על זכויות ילדים בישראל ויעסוק בתיאום בין משרדי הממשלה לגבי זכויות הילד.

מאיר כהן: על-פי הצעת החוק, הנציבות תהא יחידה בתוך משרד המשפטים ותפעל, בין היתר, בתחומים הבאים: ייעוץ למשרדי הממשלה לגבי הגנה על זכויות ילדים וקידומן, ייזום תיקוני חקיקה בתחום פעילותה של הנציבות, הגשת חוות דעת בנושא הצעות חוק, חתימה או אשרור של אמנות בין-לאומיות ואיסוף מידע ונתונים והפצתם למשרדי הממשלה.

מאיר כהן: כמו כן, הנציבות תגיש דין-וחשבון שנתי לשר המשפטים ולוועדה המיוחדת לזכויות הילד.

מאיר כהן: אותו דין-וחשבון יפרט את פעולותיה ויספק מידע בעניין יישום האמנה הבין-לאומית בדבר זכויות הילד.

מאיר כהן: כידוע, מדינת ישראל אשררה בשנת 1991 את האמנה הבין-לאומית בדבר זכויות הילד, ועם הצטרפותה של מדינת ישראל לאמנה היא בעצם התחייבה גם לפעול למען יישומה הלכה למעשה.

מאיר כהן: השופטת סביונה רוטלוי עסקה במימוש מחויבותה זו של מדינת ישראל לפי האמנה.

מאיר כהן: בדין-וחשבון של הוועדה, שהוגש בשנת 2003, נכללה המלצה בעניין אופן יישומה הכולל של האמנה ודרך ביצועה הארגוני-שלטוני, לרבות המלצה לעניין הקמת גוף אשר יעסוק במימוש זכויות ילדים – גוף כאמור אשר יוכל להבטיח כי יינתן משקל הולם לזכויותיהם של כלל הילדים והילדות במכלול השיקולים של האוכלוסייה הבוגרת ורשויות השלטון.

מאיר כהן: הצעד הזה הוא צעד ראוי למימוש, והמדינה, ברגע שאישרה ב-1991 את הצטרפותה לאמנה, היא בעצם רמזה לכך שאנחנו תומכים.

מאיר כהן: היום הממשלה תומכת בהצעת החוק בקריאה טרומית, ובלבד שהמציעה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, תמתין עם המשך קידום הליכי החקיקה להפצת הצעת חוק ממשלתית מטעם משרד המשפטים בעניין בתוך שישה חודשים.

מאיר כהן: זה סוכם.

אורלי לוי אבקסיס: אם תהיה הצעת חוק ממשלתית עוד שישה חודשים, אז כן.

מאיר כהן: מאה אחוז.

מאיר כהן: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש משני מציעי החוק הנוספים – האם הם מקבלים על עצמם גם כן את ההתניות הללו?

משה זלמן פייגלין: עדי וחבר הכנסת חנין, בבקשה.

עדי קול: כן.

דב חנין: כן.

משה זלמן פייגלין: אוקיי.

משה זלמן פייגלין: תודה, אדוני השר.

משה זלמן פייגלין: נעבור אם כן להצבעה.

משה זלמן פייגלין: אנחנו מצביעים.

משה זלמן פייגלין: ההצבעה הראשונה תהיה על הצעתה של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק נציבות זכויות הילד, התשע"ג, של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – בבקשה, אפשר להצביע.

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 21 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק נציבות זכויות הילד, התשע"ג–2013, לוועדה לזכויות הילד נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: הצעתה של חברת הכנסת אבקסיס: בעד – 21, נגד – אפס.

משה זלמן פייגלין: אני קובע שההצעה עברה, ותועבר לוועדה לזכויות הילד מן הסתם להכנה לקריאה ראשונה.

משה זלמן פייגלין: נעבור להצבעה על הצעת חוק נציבות זכויות הילד, התשע"ג, של חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, הצבעה.

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 20 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק נציבות זכויות הילד, התשע"ג–2013, לוועדה לזכויות הילד נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 20, נגד – 0.

משה זלמן פייגלין: הצעתו של חבר הכנסת חנין, הצעת חוק נציבות זכויות הילד, עברה ותועבר לוועדה לזכויות הילד.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת קלדרון מבקשת לרשום שגם היא תמכה, ולכן מכאן נבע השינוי בין 21 קולות ל-20 שראינו קודם.

מיקי לוי: אני חלמתי, אני לא הצבעתי.

מיקי לוי: אני מצביע בעד, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אתה קצת התמהמהת באותו רגע, כן.

משה זלמן פייגלין: כן, התוצאה נותרת בעינה.

משה זלמן פייגלין: גם אתה, סגן השר מיקי לוי – נרשם בפרוטוקול שגם סגן השר לוי תומך בהצעה.

משה זלמן פייגלין: ונעבור להצעת החוק השלישית, של חברת הכנסת עדי קול.

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק נציבות זכויות הילד, של חברת הכנסת עדי קול – אנחנו עוברים להצבעה.

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 20 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק נציבות זכויות הילד, התשע"ד–2013, לדיון מוקדם בוועדה לזכויות הילד נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: שוב 20, שוב שניים קצת התמהמהו.

משה זלמן פייגלין: בעד – 20, נגד – אפס.

משה זלמן פייגלין: גם הצעתה של חברת הכנסת קול עברה ותועבר לדיון בוועדה לזכויות הילד לקראת קריאה ראשונה.

משה זלמן פייגלין: ציון יום הילד הבין-לאומי

משה זלמן פייגלין: אנו נעבור עכשיו להצעות לסדר-היום מס' 1426, 1488, 1501 ו-1502.

משה זלמן פייגלין: הצעה ראשונה – הצעתו של חבר הכנסת מרדכי יוגב.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת יוגב, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: חמש דקות לרשותך.

מרדכי יוגב: כבוד היושב-ראש, כבוד שר הרווחה, חברי כנסת, חברי, האורחים שעוד נותרו, ואני אומר גם יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שהיום הזה הוא גם ביוזמתה.

מרדכי יוגב: אורלי, היום הזה גם ביוזמתה, ואנחנו מצטרפים אליה, אם חברי הוועדה, אם חברי כנסת נוספים שהוזכרו ונמצאים פה כי אכפת להם.

מרדכי יוגב: אני רוצה באמת לגעת בנושא של ילדים מחד ואלימות מאידך, כפי שהיום הזה בא לציין, ולהצטרף לדבריה של אורלי ולדברי קודמי.

מרדכי יוגב: ילדים זה שמחה, כמאמר השיר, ילדים זה חיים, ילדים זה העתיד של עם ישראל והאנושות כולה.

מרדכי יוגב: על כן, כל עם, בוודאי עם ישראל, מעודד ילודה, ונכון – אני אומר לכבוד השר – שנחזיר את קצבאות הילדים, לפחות באופן דיפרנציאלי ופרוגרסיבי, למשפחות ולהורים שמבקשים להביא ילדים לעולם ולגדלם ברווחה אבל מצבם הכלכלי מקשה זאת עליהם.

מרדכי יוגב: הבאת ילדים זו המצווה הראשונה.

מרדכי יוגב: נצטווינו עליה, גם הזכירו קודמי: "פרו ורבו ומלאו את הארץ".

מרדכי יוגב: וילדים באים לעולם באופן טבעי על-ידי משפחה, אבא ואימא, קן חם ואוהב לילדים שיבואו, ומטבע גידולם הנם חסרי אונים עם לידתם וזקוקים לשמירה, גידול וטיפול על-ידי הוריהם ומבוגרים בכלל.

מרדכי יוגב: לצערנו, אנו כאן ביום שמציין גם את שמחת הילדים יחד עם הקשר פחות נעים של מציאות קשה של אלימות.

מרדכי יוגב: שלושה סוגי אלימות אנחנו מכירים כלפי ילדים: האלימות הראשונה היא אלימות במשפחה, ולצערנו כ-30% מהעבירות – המדווחות, כפי שראיתי בדוחות – נגד קטינים הן בתוך המשפחה.

מרדכי יוגב: בפגיעות מיניות, מהמדווחות, למעלה מ-50% הן על-ידי קרוב משפחה.

מרדכי יוגב: במובן זה טבע פעם השופט אהרן מלמד, שופט נוער, את הביטוי ואת שם ספרו: "המשפחה – ערש או הרס ילדיה".

מרדכי יוגב: סטטיסטיקת האלימות המדווחת הגיעה בשנים האחרונות לארבעה עד חמישה ילדים שנרצחו במשפחה, מעל 2,000 ילדים שהגיעו לחדרי מיון בגלל פגיעות במשפחה ועוד אחוזים ניכרים בפגיעה הזאת.

מרדכי יוגב: ביקשתי היום להוסיף על מחקרים שכבר נעשו במרכז למחקר ומידע של הכנסת, בקשה להבנה יותר עמוקה של הסיבות להתעללות ולפגיעה בילדים במשפחה ובאילו נסיבות וסיבות מתאפיינת מגמת עלייה זו.

מרדכי יוגב: העבר דיבר על כמה דברים שאני אינני יודע להצביע עליהם באופן מדויק ומדעי היום.

מרדכי יוגב: חלקם קשור במורשת שעברה, התנהגות שהם חוו אצל הוריהם וכך הם גיבשו גם אצלם ולקחו לעצמם להתנהג כך לבניהם ולבנותיהם; חלק, העידן המודרני, שיצר קרייריזם אצל שני בני-הזוג ומותיר את הילדים ללא השגחה וללא הוריהם בזמן מספיק, בסבלנות ובתנאי טיפול ותשומת לב, ומשאיר אותם גם לכיוונים אחרים; ואחרים ציינו תאי משפחה שלמים או שלמים פחות, שמקשים על גידול טבעי ויוצרים גם השפעות פחות טובות.

מרדכי יוגב: האלימות השנייה היא האלימות בין בני-נוער, מילולית, פיזית ומינית, שכל דאלים גבר.

מרדכי יוגב: לעתים היא קשורה גם בשתייה, בשכרות, בסמים.

מרדכי יוגב: אני חושב שבאלימות הזאת אנחנו נדרשים כל הזמן להוסיף כלים.

מרדכי יוגב: חווינו השבוע סיור, בזכות יושב-ראש ועדת העלייה והקליטה חבר הכנסת יואל רזבוזוב, בתל-אביב, ונדמה לי שגם שם – עוד אמצעים, עוד יכולות, אם לשירות המבחן לנוער, אם למוסדות השיקום, גם למבוגרים, אם להכנה לצה"ל, כל מה שלאל ידנו לעשות כדי שנוציא את הילדים האלה, את בני-הנוער האלו, ממעגל האלימות ונפחית את הנפגעים ונטפל גם בהם.

מרדכי יוגב: האלימות השלישית היא האלימות מצד מבוגרים, גם כלפי ילדים וגם כלפי קשישים חסרי ישע.

מרדכי יוגב: נדמה לי שבאלימות הזאת כלפי חסרי ישע בכלל צריך להחמיר את הדין, להחמיר אותו מאוד ולהרתיע.

מרדכי יוגב: וכמבוגרים תורנים של הדור הזה, וכחברי הכנסת, עלינו לדאוג לדור העתיד, לדאוג לריבוי ילדים, תוך דאגה לשלומם.

מרדכי יוגב: זו אחריותנו וחובתנו.

מרדכי יוגב: הנסיבות והסיבות הידועות נדמה לי שמחייבות, וישב פה קודם חבר הכנסת פייגלין, שאני לא רואה אותו כעת, שייצר גם שדולה לחיזוק המשפחה – –

משה זלמן פייגלין: הוא נמצא לשמאלך.

מרדכי יוגב: אה, סליחה.

מרדכי יוגב: ראיתי אותך קודם שם.

מרדכי יוגב: – – לחיזוק התא המשפחתי, ואני רוצה לשבח אותך.

מרדכי יוגב: אומנם לא הייתי שותף לכך, מחוסר זמן ועבודה במקביל, אבל נדמה לי שגם את המערכת הזאת צריך לחזק, כי תא משפחתי בונה טוב יותר, בפחות אלימות, ומחזק בכל זה את כל אותם הערכים.

מרדכי יוגב: אני רוצה לסיים בנימה אופטימית מהשיר של הברירה הטבעית "ילדים זה שמחה".

מרדכי יוגב: לא אקריא את כולו אלא רק שורות בודדות מתוכו: תביאו שניים, תביאו ארבעה, תביאו שישה, תביאו שמונה.

מרדכי יוגב: ילדים זה שמחה, ילדים זה ברכה.

מרדכי יוגב: וזה לא בדיחה, הארץ צריכה הרבה צעירים נחמדים.

מרדכי יוגב: ובשביל זה חובתנו – ואני שמח על היותי שותף לוועדה לזכויות הילד – להשפיע ככל יכולתנו על בניית עולם של ילדים ללא אלימות, לחינוכם ולשלומם ולדאגה לרווחתם, עולם של ילדים שמחים.

מרדכי יוגב: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת יוגב.

משה זלמן פייגלין: ואם יורשה לי לציין באותו הקשר שהזכות הבסיסית ביותר של ילד היא לגדול במשפחה בריאה, עוד לפני זכותו להצביע.

משה זלמן פייגלין: ונעבור להצעה הבאה לסדר-היום, הצעתה של חברת הכנסת חנין זועבי.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני חושבת שכל דיון על הנוער, כל דיון על הילדים, הוא דיון באפשרותה של כל חברה להתקדם, אפשרותה – וגם גורלה – של החברה, ואופציות ההתקדמות והשינוי שלה.

חנין זועבי: לכן, הדיון הזה לא חשוב רק לילדים ולנוער אלא גם לחברה כולה.

חנין זועבי: אני עוקבת ועקבתי אחרי הדיונים של הוועדה לזכויות הילד ואחרי דיוני המליאה בעניין זה, וכל הדיונים, כמעט כל הדיונים, התמקדו בענייני אלימות נגד הילדים, או הגנה על ילדים מפני אלימות – פיזית בעיקרה, אלימות בתוך מסגרת המשפחה או הסביבה הקרובה.

חנין זועבי: זה דיון מאוד מבורך, מאוד חשוב וקריטי לזכויות הילד, אבל אני גם חושבת שיש בתפיסה הזאת מעין ראייה צרה, גם של הנושא וגם של הקונטקסט הפוליטי החברתי שאנחנו חיים בו וגם לעצם ההגדרה של ילד.

חנין זועבי: כאשר מדברים על זכויות הילדים צריכים לדבר לא רק בריאות ועל אלימות ועל ההתנכלויות ועל השפלה וניצול ועל תנאי מחיה; צריכים גם לדבר על פוטנציאל, על מימוש עצמי, על שוני, על מנהיגות, על עצמאות, על זהות, על חינוך.

חנין זועבי: אלה גם מושגי האמנה הבין-לאומית בדבר זכויות הילד, ואני חושבת שאלה מושגי השיח הנכון כאשר אנו מסתכלים על הילד לא בתור אובייקט מוחלש אלא בתור סובייקט עצמאי, שיש לו המקום שלו בעולם.

חנין זועבי: יש לו מה להגיד, יש לו מה להשפיע.

חנין זועבי: ואנחנו צריכים – המון מה להשפיע במציאות שלנו.

חנין זועבי: עצם הגדרת האלימות בתור מכות והתנכלויות היא גם הדרה של מרחב גדול של אלימות לא פיזית אבל לא פחות מסוכנת ולא פחות הרסנית.

חנין זועבי: אנחנו צריכים להרחיב את הראייה, לדבר על ילדים בתור סובייקטים שמגיעים להם זכויות פוזיטיביות, הגשמה עצמית, מימוש של הכישורים שלהם, מימוש הזהות שלהם, מימוש היכולת שלהם לגדול כאנשים עצמאיים, חופשיים מתכתיבי סטיגמות, חופשיים מדעות קדומות, חופשיים מפחדיה הלא-נורמליים של החברה שלהם.

חנין זועבי: ובכל חברה יש פחדים לא נורמליים.

חנין זועבי: בכל חברה יש פחדים, נגד השינוי, נגד ההתקדמות.

חנין זועבי: הם הגורל של החברה שלנו, ואנחנו צריכים להגן על החופש שלהם, על חופש הדעה, על חופש הפעילות.

חנין זועבי: אני חושבת שהילדים הם הפוטנציאל של התפתחותה של החברה האנושית.

חנין זועבי: אנחנו צריכים אולי לבטוח בהם שהם אולי יגאלו אותנו מכל מיני עיוותים מוסריים שנמצאים בחברה.

חנין זועבי: לכן חשוב לדבר על אווירה של חופש, על חינוך חופשי ועל דגש – לתת להם או להדגיש את הערך של חופש כערך עליון, וחופש הדעה וחופש הבחירה.

חנין זועבי: זו גם אלימות, בעיני, לראות בילדים עדר שצריך לציית או לתכתיבי ההורים או לתכתיבים של כל מיני קונסנזוס – קונסנזוס חברתי, קונסנזוס פוליטי, קונסנזוס דתי, כל מיני ציפיות, ולהדיר אותם או להעניש אותם אם הם לא נכללים בתוך הציפיות האלה, כל עוד הם לא שומרים על טוהר של טיפוס מסוים: מה זה אזרח נאמן, מה זה ילד טוב, מה זה ערבי טוב, מה זה יהודי טוב.

חנין זועבי: אני חושבת שזה השיח שאנחנו צריכים בכנסת.

חנין זועבי: אני חושבת שזה השיח שאנחנו גם צריכים באווירה הפוליטית שאנחנו חיים בה.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת זועבי, סתם שאלה מעניינת: איך את מגדירה חינוך ראוי?

חנין זועבי: חינוך שמושתת על ערכים, שבשבילי הם ערכי יסוד, של שוויון, של צדק ושל חופש ושל הכרה באחר; של שוויון בין האזרחים בתוך החברה.

משה זלמן פייגלין: לא שאלתי אותך – את הערכים שלך את מסבירה יפה, אבל מהו בכלל חינוך נכון?

חנין זועבי: אלה הערכים שלי.

חנין זועבי: אם אתה מפסיק את השעה – – –

משה זלמן פייגלין: לא, אתן לך.

משה זלמן פייגלין: אני סתם מתעניין.

חנין זועבי: זה חינוך, זה ערכים.

עדי קול: המילה חינוך באה מהמילה הנחיה במקור.

משה זלמן פייגלין: לא, כי אולי כל חינוך הוא אלימות, לפי ההגדרות שאני שומע כאן.

עדי קול: המילה חינוך קשורה במילה הנחיה – – – צריך לתת חזון, איזשהו קו אופק, לאן ללכת, לאן אתה מנחה את הבן-אדם.

עדי קול: זה חינוך, בעיני.

חנין זועבי: – – – חברת הכנסת עדי קול.

משה זלמן פייגלין: הבנתי.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

רות קלדרון: תחזיר לה.

משה זלמן פייגלין: אתן לה, לא לדאוג.

משה זלמן פייגלין: לא אגנוב שום דבר מחברת הכנסת זועבי.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

חנין זועבי: אפילו כאשר מדברים על אלימות פיזית, אפילו כשאנחנו מדברים מתוך הריבוע הזה, יש התעלמות מהאחר, והאחר הוא בקונטקסט שלנו הפלסטיני.

חנין זועבי: למשל, הצורך בחיי משפחה.

חנין זועבי: דיברת אתה, אדוני היושב-ראש, על משפחה תקינה.

חנין זועבי: הזכות למשפחה תקינה היא זכות בסיסית.

חנין זועבי: הפרדת הילדים ממשפחותיהם היא פשע.

חנין זועבי: בישראל מבצעים את הפשע הזה בשם החוק, חוק איחוד משפחות.

חנין זועבי: לפי החוק הזה יש 70,000 ילדים בלי הכרה ובלי זכויות.

חנין זועבי: יש ילדים שאסור להם להגדיר את זהותם ההיסטורית, את זהותם הלאומית, ולומר שהם פלסטינים.

חנין זועבי: כי יש גם ילדים אחרים שמחונכים שאלה הפלסטינים הם חסרי זהות, הם חסרי מוצא לאומי, הם חסרי תרבות, הם חסרי מולדת, הם חסרי קשר עם המולדת שלהם.

חנין זועבי: בישראל מוחזקים 179 קטינים פלסטינים כעצירים וכאסירים ביטחוניים על-ידי שירות בתי-הסוהר.

חנין זועבי: במתקני הכליאה של השב"ס כלואים 22 קטינים פלסטינים.

חנין זועבי: מדברים על זה בוועדה לזכויות הילד?

חנין זועבי: מדברים, חברת הכנסת אורלי?

חנין זועבי: לא מדברים על זה.

אורלי לוי אבקסיס: מה?

חנין זועבי: בישראל 66% מהילדים הערבים מתחת לקו העוני – עלייה של 9% רק בעשור האחרון.

חנין זועבי: 66% מהילדים הערבים הם מתחת לקו העוני, עם עלייה של 9% רק מ-2002.

חנין זועבי: ישראל עומדת היום לגרש 20,000 ילדים תחת הכותרת של החוק להסדרת יישובי הנגב.

חנין זועבי: מדברים על זה כאשר מדברים על זכויות הילדים?

חנין זועבי: נזכרים בזה כאשר מדברים על זכויות הילדים?

חנין זועבי: או שאלה אינם ילדים, או שאלה אינן זכויות?

חנין זועבי: זה ההבדל.

מאיר כהן: או שזה לא נכון.

חנין זועבי: שמגרשים, זה נכון.

משה זלמן פייגלין: טוב, תודה רבה, חברת הכנסת זועבי.

חנין זועבי: את זה לא המצאתי.

חנין זועבי: הלוואי שהייתה לי שליטה – אז זה היה לא נכון, אבל אין לי שליטה, וזה נכון.

חנין זועבי: על זה, ואני מסיימת, משפט אחרון – – –

אורלי לוי אבקסיס: רגע, מה אמרת?

חנין זועבי: על זה, כאשר מדברים על זכויות, לא להגדיר זכויות לפי הממדים הלאומיים שלנו, אלא לפי ממד אנושי, רחב, שבו יכולים לכנס את כל האנשים ואת כל הילדים.

אורלי לוי אבקסיס: למה את חושבת שמישהו עושה הפרדה?

אורלי לוי אבקסיס: – – – כשאנחנו אומרים זכויות – זכויות הילד, ולא זכויות הילד היהודי.

חנין זועבי: עכשיו משפט אחרון, ברשותך.

משה זלמן פייגלין: המשפט הקודם כבר היה משפט אחרון.

חנין זועבי: אני מגינה על זכויות הילדים, לשנות את המציאות שלנו, שיהיה להם אומץ, שתהיה להם הכנות שאין לנו, שיהיה להם האומץ שאין לנו, להאמין בערכי אנוש, ולא להפלות, ולפעול למען מציאות טובה יותר.

חנין זועבי: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חברת הכנסת זועבי.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

משה זלמן פייגלין: חמש דקות.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים, חברת הכנסת אורלי, למה הוויכוח וחילופי הדברים?

אורלי לוי אבקסיס: אין ויכוח.

אורלי לוי אבקסיס: שאלתי איפה בדברים שלי – מה ממה שאמרתי התפרש כאילו אנחנו מדברים על זכויות למגזר מסוים תוך כדי הדרה של מגזר אחר?

אורלי לוי אבקסיס: חלילה וחס.

אורלי לוי אבקסיס: ילד הוא ילד.

עיסאווי פריג': אנחנו מדברים על ילד שהוא ילד של כולם.

אורלי לוי אבקסיס: ודאי, שלא יהיה ספק בכלל.

אורלי לוי אבקסיס: ושלא יעלה מישהו בדעתו שאני נותנת יד לקיפוח או להדרה של מגזר מסוים.

אורלי לוי אבקסיס: אוי ואבוי.

חנין זועבי: אני דיברתי על המציאות, לא על חברת כנסת מסוימת.

חנין זועבי: אני שאלתי שאלה, מתי נושאים כאלה הועלו בוועדה?

אורלי לוי אבקסיס: אז אני יכולה לומר לך – – –

חנין זועבי: – – – חברת הכנסת אורלי, את לא כל העולם.

אורלי לוי אבקסיס: לא – – – חנין, בוועדה שלי מדברים על הכול.

חנין זועבי: – – –

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת לוי, אני מבקש, בואו ניתן לחבר הכנסת פריג' לומר את דברו.

עיסאווי פריג': אני התכוונתי לדבר מאספקט אחר ומזווית אחרת.

עיסאווי פריג': בכלכלה למדתי מושג, עלות מול תועלת.

עיסאווי פריג': המושג הזה מתיישר בכל תחומי החיים, גם למי שיש לו חנות, גם למי שיש לו מפעל, וכולל אבא שיש לו משפחה ויש לו ילדים.

עיסאווי פריג': לפי דעתי, חברים, ההשקעה הכי משתלמת זה בילד.

עיסאווי פריג': זו השקעה בטוחה.

משה זלמן פייגלין: אין ספק.

עיסאווי פריג': אם ניקח מודלים של אנשים, אני רוצה – לשם השיח, ניקח שני מודלים.

עיסאווי פריג': מודל ראשון, של אבא, עובד יום ולילה.

עיסאווי פריג': יש לו שלושה, ארבעה ילדים, כל יום חוזר בערב, מביא בוחטות של כסף, דילים, עסקים, הכול רק טוב ויפה.

עיסאווי פריג': חוזר, לא יודע מה הילדים שלו עושים.

עיסאווי פריג': אין לו זמן לדבר אתם.

עיסאווי פריג': בינתיים ילד הלך לכיוון אלימות, הלכו לכיוונים לא רצויים בחברה.

עיסאווי פריג': ומודל שני, של אבא שנותן חלק מזמנו לעבודה ולהשגת כסף, ואת החלק השני משקיע בילדים.

עיסאווי פריג': המודל הראשון, מה הוא יעשה עם הכסף?

עיסאווי פריג': הביא מיליונים, אבל אין לו למי להעביר את המיליונים.

עיסאווי פריג': ילד בבית-סוהר, ילד עבריין, כל מיני.

עיסאווי פריג': והאבא שהשקיע בילדים קיבל ילדים, קיבל מוצר שהוא המשך לחיים.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי, לאבא הזה, שמחצית מזמנו נתן לעבודה והמחצית השנייה לילדים; היה לו נחת, היה לו מקום עבודה קבוע, מצבו הבריאותי של האבא היה טוב, האבא היה – יש לו מקצוע ביד.

עיסאווי פריג': בגדול, יש לו תנאים כדי לייצר ולהבין את החשיבות של החינוך, כי הכול מסביב לחינוך.

עיסאווי פריג': עכשיו נשאל את עצמנו את השאלה הבאה: במגזרים שלנו, במגזרים המוחלשים בחברה – שזה כולל את החברה שאני בא ממנה, המגזר הערבי – איך אנחנו יכולים להבטיח תנאים סביבתיים לאבא הזה, שיחזור הביתה עם המשכורת ועם הזמן לתת לילד?

עיסאווי פריג': מכאן אני מגיע למסקנה שהכול – עניין אחד גורר את השני: העוני, האלימות, מצב המשפחה, מצב החברה, הפערים הכלכליים, כל זה מתנקז בסופו של דבר לקבלת ילד בהתאם.

עיסאווי פריג': זה סטטיסטי.

עיסאווי פריג': אנחנו לא יכולים לקחת ילד ולהתחיל לחלום ולפנטז: אני רוצה שהילד הזה יהיה לי רופא, עורך-דין, מהנדס, יהיה אובמה כזה.

עיסאווי פריג': אני לא יכול.

עיסאווי פריג': למה אני לא יכול?

עיסאווי פריג': כי כדי לייצר את המצב הזה אני צריך לחזור אחורה, איך אני מייצר, מביא לעולם, עוזר לחברה, לטפח ילד בדמות כזאת.

עיסאווי פריג': וכאן אנחנו מתעלמים מהבעיה.

עיסאווי פריג': המשבר החברתי הכלכלי שאנחנו חיים בו, להעשיר ולתת יותר עושר לעשיר, ולעני לתת עוד סטירה ועוד סטירה – נמשיך לקבל ילדים עניים, נמשיך לקבל עשירונים עם פערים גדולים, והגיע הזמן לנגוע בנקודה האמיתית.

עיסאווי פריג': כולנו חולמים על ילד מצליח, ילד שיגיע רחוק, אבל לא לשכוח שהכול זה שרשרת – אחד קשור בשני.

עיסאווי פריג': בסופו של דבר, הכול מתחיל מחינוך.

עיסאווי פריג': וחינוך – חלומו של כל הורה ושל כל אב וחלומה של כל חברה.

עיסאווי פריג': שיהיה בהצלחה לנו.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת פריג'.

משה זלמן פייגלין: שפתיים יישקו.

משה זלמן פייגלין: אחרון המציעים, חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, כחמישית מהילדים בישראל זקוקים לסיוע.

אחמד טיבי: השיעור הזה – 17%–19% מהילדים רשומים במחלקות רווחה ברשויות המקומיות כנזקקים לסיוע של מחלקות הרווחה.

אחמד טיבי: ביישובים הערביים כ-60% מהילדים נמצאים מתחת לקו העוני.

אחמד טיבי: מתוך המקרים של תאונות בחצר, רוב התאונות שבהן נפגעים ילדים, תאונות בחצר, הן ביישובים הערביים.

אחמד טיבי: ויש הסברים שונים לתופעה הנוראה הזאת שמקפחת חיי ילדים: היעדר תשתיות; היעדר מדרכות שעליהן בעלי המכוניות יכולים להחנות את הרכב בחוץ, ולכן מחנים את הרכב בחצר, בתוך הבית וכדומה; חוסר ערנות אחרי עבודה מייגעת וארוכה מחוץ לבית במקום מרוחק וכדומה.

אחמד טיבי: נקודה נוספת, שבדרך כלל כשמדברים על ילדים ומציינים את יום הילד הבין-לאומי לא מתייחסים אליה, היא מחלות ילדים באופן כללי.

אחמד טיבי: ולכן, צריך לשים את הדגש על כל ההיבטים של רווחת החיים ואיכות החיים של ילד באשר הוא ילד, הן רווחה פיזית והן רווחה נפשית.

אחמד טיבי: יש סימני מצוקה לילד במצוקה, והסימנים יכולים להיות או גופניים או רגשיים.

אחמד טיבי: לא תמיד קל לזהות ילד במצוקה.

אחמד טיבי: צריך אבחון, צריך אנשי מקצוע, והזיהוי המוקדם בהחלט יכול לעזור.

אחמד טיבי: כמובן שהשלב הטוב ביותר, המתאים ביותר, היעיל ביותר, לחנך אדם הוא בילדות.

אחמד טיבי: ככל שהחינוך בא בשלבים מוקדמים יותר, זה מקבע את הערכים, האלמנטים, המיומנויות שהילד מקבל.

אחמד טיבי: מהו חינוך?

אחמד טיבי: היושב-ראש שאל: מהו חינוך?

אחמד טיבי: חינוך הוא תהליך של למידה שבו האדם רוכש ערכים, ידע, מיומנות או עמדות.

מאיר כהן: וסקרנות.

אחמד טיבי: ו-?

מאיר כהן: סקרנות.

אחמד טיבי: החינוך מעורר סקרנות, אבל הוא מקנה ידע, מיומנות ועמדות.

אורלי לוי אבקסיס: וגבולות.

אחמד טיבי: ו-?

אורלי לוי אבקסיס: גבולות.

אחמד טיבי: גבולות, אה.

אחמד טיבי: כל מה שאמרתם, גם סקרנות וגם גבולות, אלה תוצרי לוואי של החינוך והלמידה.

אחמד טיבי: אוטומטית, כאשר אתה מקנה לילד חינוך שבו הוא לומד להציג עמדה, עמדות, לקבל ולרכוש מיומנות, הוא יודע מה הגבולות, כך שזה הצעד השני או השלישי בדרך של הלמידה ושל החינוך.

אחמד טיבי: אמרתי שילדים ערבים, אדוני השר, נמצאים – 60% מתחת לקו העוני.

אחמד טיבי: שיעור העוני ביישובים הערביים הוא הגדול ביותר.

אחמד טיבי: תמיד ברשימת 20 היישובים העניים ביותר, שבהם שיעור האבטלה ודורשי העבודה הוא הגבוה ביותר, בדרך כלל 19 הם ערביים; לעתים משתרבב לו איזה יישוב יהודי מהדרום, מהפריפריה בדרך כלל.

אחמד טיבי: זה אומר משהו.

אחמד טיבי: זה אומר משהו על המדיניות, שיש בה הדרה של החברה הערבית, של היישובים הערביים, שאין תקציבים.

אחמד טיבי: ולכן התוצר של העוני הוא ילד במצוקה, משפחה במצוקה, סטודנט במצוקה, תלמיד במצוקה, אישה במצוקה, אישה שלא יכולה לצאת לעבודה.

אחמד טיבי: מי כמוך, אדוני השר, כשר הרווחה, מכיר את הנתונים האלה.

אחמד טיבי: אתה ער למצוקה הזאת.

אחמד טיבי: פנינו אליך, אתה נכנסת בעובי הקורה, ואני מקווה שנוכל לתת את הכלים ולהעניק את הכלים, בעיקר אם הממשלה תיאות לכך, כדי להוריד את שיעור הילדים במצוקה, ואם קיימים ילדים במצוקה והם רבים – למצוא את הבית החם, את המסגרת הטיפולית הנאותה כדי לעצור את הסחף ולבטל את המצוקה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת טיבי.

משה זלמן פייגלין: ישיב על ההצעות לסדר-היום שר הרווחה, בבקשה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת וחברות הכנסת הנכבדים והנכבדות, בתחילת שנת 2012 מנתה אוכלוסיית הילדים עד גיל 18 בישראל 2 מיליון ו-577,036 ילדים.

מאיר כהן: יותר משליש מאזרחי המדינה הם ילדים, וזה נתון מעודד וחשוב.

מאיר כהן: איך כולנו אומרים?

מאיר כהן: כן ירבו, בלי עין הרע.

מאיר כהן: וחשוב לציין – – –

לא כולם אומרים את זה.

מאיר כהן: כולם אומרים את זה.

מאיר כהן: כולם אומרים את זה.

מאיר כהן: הנתון הזה משמח, וראוי להציג אותו דווקא היום, כשאנחנו מדברים על ילדים.

מאיר כהן: אבל חשוב לחזור למציאות, ואני, ברשותכם, רוצה להציג את הנתונים הכואבים שנמצאים על שולחננו, כמדינה – נתונים שאסור לנו להשלים עמם.

מאיר כהן: שימו לב, חברים: כמעט מחצית מהעניים בישראל הם ילדים.

מאיר כהן: 860,900 ילדים הם עניים.

מאיר כהן: כל ילד שלישי במדינת ישראל הוא ילד עני.

מאיר כהן: בתוך המציאות שבה אנחנו חיים, בתוך האתגרים והמשימות, אני מוכרח לומר, כמו שאמרת, חבר הכנסת טיבי, שזו הבעיה הקשה ביותר של מדינת ישראל היום.

מאיר כהן: 449,640 ילדים מוגדרים כילדים בסיכון.

מאיר כהן: זה יותר מ-18%.

מאיר כהן: זה 18.5% מהילדים החיים במדינת ישראל.

מאיר כהן: הם נמצאים במצבי חיים המהווים סיכון נפשי ופיזי.

מאיר כהן: ואני רוצה לעשות הפרדה ברורה ולנסות לצמצם את הנתונים האלה של 48%, והמחקר הוא טוב ומקיף ומצוין, אבל מהנתונים שלנו יש – והנתון הזה הוא הרבה יותר מהדהד – 18% הם ילדים שנמצאים בסיכון פיזי ונפשי.

מאיר כהן: ילד עני, חברים, חש בשלב כזה או אחר כילד שקוף בחברה, וזה מטבע לשון שאני שומע הרבה מאוד כאן, בכנסת ישראל.

מאיר כהן: אני חייב להגיד שפעם גם הייתי ילד שקוף כזה.

מאיר כהן: הסכנה היא שילד שגדל במצב כזה בחברה, במצב כל כך קשה, הופך מהר מאוד להיות לדור שני – ואני חייב להגיד לכם שאני נתקל כבר בדור השלישי של משפחות מצוקה.

מאיר כהן: חבר הכנסת מצנע, אני חושב שאתה יודע על מה אני מדבר.

מאיר כהן: אתה היית שם, נגעת בדור השלישי של המצוקה, כי מדינת ישראל לא השכילה לעשות את מה שצריך.

מאיר כהן: בלי סיכוי של ממש לגדול ולהתפתח באופן חיובי בחברה שלנו הם – הילדים האלה, ששמנו עליהם תווית של ילדים שחיים במדינה במציאות של פטאליזם, של אין מה לעשות, אני ילד שקוף, אף אחד לא מתייחס אלי – הם חווים אלימות, התעללות, הזנחה.

מאיר כהן: ילדים כאלה גדלים במציאות נפשית קשה ובמצוקה שמלווה אותם לאורך כל חייהם.

מאיר כהן: ולילדים האלה יש סיכוי נמוך מאוד להפוך ולהיות מבוגרים נורמטיביים שיכולים לממש את הפוטנציאל הגלום בהם.

מאיר כהן: נתונים אלו הם קשים ומדאיגים ואין להשלים עמם.

מאיר כהן: ממשלת ישראל רואה עצמה אחראית לשלומם ורווחתם הפיזית והנפשית של כל הילדים בישראל.

מאיר כהן: אני חוזר ואומר, שאלו אותי: מה החזון של משרד הרווחה, איך אתה יכול לכמת אותו?

מאיר כהן: ואמרתי – ושמעתי בנימת הדברים של חברת הכנסת לוי את הדברים האלה: הרבה מאוד שנים משרד הרווחה והרבה מאוד משרדים בממשלת ישראל היו, אם אני ממשיל את העשייה החברתית, החינוכית והבריאותית לרכבת, המשרדים היו אחד הקרונות.

מאיר כהן: הם לא היו הקטר.

מאיר כהן: נתנו לפילנתרופיה ונתנו לשתדלנות להוביל.

מאיר כהן: ראיתי במשרד הרווחה איך הפרטנו את עצמנו לדעת.

מאיר כהן: וכך אנחנו עושים במשרדים אחרים, גם במשרד הבריאות.

מאיר כהן: ואני אומר שבראש ובראשונה אנחנו צריכים לאמץ את ההוויה החדשה שאנחנו צריכים לקחת אחריות, שמדינת ישראל צריכה להבין שהיא הקטר.

מאיר כהן: משרד הרווחה הוא הקטר, לא הפילנתרופים.

מאיר כהן: אין שר ופילנתרופ שהוא שר-על.

מאיר כהן: ואין שר חינוך ופילנתרופ שהוא שר-על.

מאיר כהן: המדינה היא זו שצריכה לקחת אחריות.

מאיר כהן: ולכן אנחנו – ואני אומר את זה לחברי השרים, ואני מוצא אוזן קשובה אצל ראש הממשלה וגם אצל שר האוצר – שחייבים לשנות את המציאות הזאת.

מאיר כהן: על מנת לטפל במציאות הקשה נדרש שילוב מערכות דרמטי מקצהו האחד של שולחן הממשלה ועד לקצה השני, לרבות ראש הממשלה.

מאיר כהן: רק איגום משאבים ותחומי טיפול יביא לשינוי פני המציאות ולשגשוג כל ילדי ישראל, כפי שראוי לחברה שאנחנו כל כך שואפים להיות.

מאיר כהן: הסברה, הגברת מודעות והצפת הבעיה כפי שראינו היום, אורלי, במחקר שהתפרסם.

מאיר כהן: זה לא הנתונים אם זה 48% או 45% או 40%; בעיני זה לא הנתון החשוב.

מאיר כהן: זה אולי מעורר פלצות, אבל עצם העובדה ששמים את זה על שולחן הכנסת ועצם העובדה שזה בא לדיון ועצם העובדה שמחר לא נשכח מזה ומחרתיים זה יופיע ובעוד שבוע זה יופיע, זה הפלוס הגדול של מחקרים מהסוג הזה, שהם משנים מציאות; לא בכניסה לאחוז כזה או אחר, אלא כי זה נמצא על סדר-היום הציבורי שלנו.

מאיר כהן: אני רוצה להדגיש שמשרד הרווחה בראשותי ממוקד ומכוון מטרה לטיפול בילדים, עוני של ילדים, ילדים בסיכון, הזנחה והתעללות.

מאיר כהן: אני רוצה לציין כמה תוכניות שהתחילו בהן קודמי בתפקיד – וחשוב לציין אותן – ואני ממשיך אותן ביתר שאת, וחלק מהתוכניות אני אף מחדש.

מאיר כהן: התוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון, שנגעה ב-223,000 ילדים ובני-נוער בסיכון בכל היישובים – חבר הכנסת טיבי, נכון שזה בולט מאוד במגזר הערבי, אתה צודק, אבל זה לא פוסח עלינו.

מאיר כהן: אין כמעט יישוב שאין בו היום ילדים בסיכון.

מאיר כהן: אין כמעט מעמד חברתי כזה או אחר שאין בו ילדים בסיכון.

מאיר כהן: אני בא מעוטף-עזה, ממועצה אזורית שיש בה קיבוצים מבוססים, וסיפרו לי האנשים שם שיש שם 165 ילדים ויותר שהם ילדים בסיכון; במקומות שבהם אתה לא מצפה שיהיו ילדים בסיכון.

מאיר כהן: זה פוגע בכולם, זה חוצה את כל החברה הישראלית.

מאיר כהן: השירות לילדים ונוער פועל ונוגע בילדים שנמצאים במצבי סיכון; אני לא רוצה לפרט אותם כאן, אבל במצבי סיכון שלצערי בחלק מהפעמים אנחנו נוהגים במדיניות של הסתר פנים.

מאיר כהן: ומה זאת אומרת מדיניות של הסתר פנים?

מאיר כהן: ואני אומר את זה כמנהל בית-ספר – החשש הגדול לדבר על הדברים האלה, שמא נאבד את הרייטינג – אורלי, את מכירה את זה – הופך אותנו לאנשים שמטאטאים בעיות מתחת לשטיח.

מאיר כהן: מי רוצה לספר שיש לו סמים בבית-הספר?

מאיר כהן: מי רוצה לספר שיש לו התעללות בבית-הספר?

מאיר כהן: לא רוצים לספר.

מאיר כהן: השירות לרווחת הפרט והמשפחה מטפל במקרים הקשורים לקשיים בתפקוד היחידה המשפחתית.

מאיר כהן: אגב, השנה אנחנו מקדישים 150 מיליון שקל רק לשירות לרווחת הפרט והמשפחה, כי מסתבר שככל שאנחנו נעצים את המשפחות, ד"ר טיבי, שם אנחנו מאתרים את הבעיות; וככל שאנחנו פועלים לחידוד של משפחה ושל פתרונות הוליסטיים של רווחה, בריאות וכו' וכו', אנחנו מצליחים שם לטפל בילדים ובנוער בסיכון.

מאיר כהן: טיפול בביטחון התזונתי: התחלנו עכשיו, בעלות של 270 מיליון שקלים.

מאיר כהן: ואני רוצה לציין שבביקור ב-OECD שאלתי אם נכון הדבר לקצץ בקצבאות – כי נדמה לי, חבר הכנסת יוגב דיבר על קיצוץ.

מאיר כהן: ואמרו לי: אכן, צריך לקצץ בקצבאות.

מאיר כהן: מדינה מתוקנת לאט-לאט מורידה את התלות, מנמיכה את התלות של משפחות בקצבאות.

מאיר כהן: אבל – וזה האבל – – –

אורלי לוי אבקסיס: הם ידעו שהערך של הכסף לילדים זה 140 שקל?

מאיר כהן: אני חייב להגיד לך שכשבאים ל-OECD – – –

אורלי לוי אבקסיס: ביחס לאירופה אנחנו – – –

מאיר כהן: כשבאים ל-OECD, חברת הכנסת לוי, הם יודעים עלינו יותר ממה שאנחנו יודעים על עצמנו.

מאיר כהן: כן, הם יודעים.

מאיר כהן: אבל הם אומרים – תשימי לב – הם אומרים: כן, להוריד את הקצבאות, אבל הכסף שיורד מהקצבאות חייב לחזור לאותן אוכלוסיות, לא כקצבאות אלא כהעצמה בחינוך, בריאות וכו' וכו'.

מאיר כהן: ויש להם באמת – – –

בכל אירופה יש קרן לקצבאות.

מאיר כהן: אני משער, מפגישתי עם שרת הרווחה של צרפת אני משער שבעוד שנתיים-שלוש גם במדינות האלה, מדינות הרווחה, לא תהיה ברירה אלא לקצץ בקצבאות, כי הם לא עומדים בזה.

מאיר כהן: אבל שוב, שימו לב למוזיקה של דברי, היא מאוד חשובה.

אורלי לוי אבקסיס: אז דרשת את 4 המיליארד של הקיצוץ בקצבאות ילדים כדי שיגיע לרווחה?

מאיר כהן: כן, זה מה שאני אומר.

מאיר כהן: זה מה שאני אומר.

אורלי לוי אבקסיס: זה מה שצריך, את המשוואה השנייה.

מאיר כהן: זה מה שאומרים ב-OECD, וזה הדבר הנכון.

השאלה מה שר האוצר אומר.

מאיר כהן: שהכסף הזה חייב לחזור לטיפול באותן משפחות.

אורלי לוי אבקסיס: לצערנו הוא לא חוזר.

מאיר כהן: לכן אני אומר, כשאני מדבר על ביטחון תזונתי, וכשאני מדבר על מה שעשינו ממש בימים האלה עם ניצולי השואה, שהם חלק מהאנשים שנמצאים בחברה, וההעצמה התקציבית של משרד הרווחה בכמעט מיליארד שקלים, זה בדיוק הדבר שאני דורש.

מאיר כהן: כשאני מדבר על הביטחון התזונתי – 270 מיליון ש"ח.

מאיר כהן: אלו 270 מיליון ש"ח שהחל מינואר 2014 מגיעים לאותם ילדים בסיכון, אך ורק לאותם ילדים בסיכון.

מאיר כהן: ובהזדמנות אני אפרט מה אנחנו מתכוונים לעשות.

מאיר כהן: אני מוכן גם לבוא לוועדה שלך, אורלי, בשמחה גדולה לפרט שם.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: כל אלה, כל הפעילות, ועוד, מהווים את ה"אני מאמין" שלי וה"אני מאמין" של חברי לשולחן הממשלה, שמתחילים להבין שהסיפור הוא טיפול הוליסטי בילדים האלה.

מאיר כהן: וכל אחד – מי שעסק, מי שהיה ראש רשות, מי שעסק בחינוך או מי שזה בוער לו בעצמות – כמוך, אורלי – יודע שבסופו של דבר אתה יכול לטפל בילד אחד ולדחוף אותו קדימה; אם לא תטפל בכל המשפחה, אם לא תטפל בכל הפלטפורמה שבה הוא חי, שום דבר – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – הבית – – – הדיור הציבורי, במקרים הקשים.

מאיר כהן: ואם אתה לא תטפל בדיור הציבורי – את צודקת – ובפערים בבריאות; עלה לשולחן הממשלה ביום א' האחרון הצורך המיידי להקים בפריפריה וביישובים הערביים חדרי מיון קדמיים, כי לא יעלה על הדעת שאנשים לא מקבלים טיפול רפואי כי הם גרים 80 קילומטר מבית-חולים כזה או אחר.

מאיר כהן: ועדיין יש יישובים, לרבות במגזר הערבי, שאין בהם רופא תורן בלילה.

מאיר כהן: בוודאי שילדים שחיים במקומות האלה, הסיכון לבריאות שלהם הוא הרבה יותר גדול.

אורלי לוי אבקסיס: גם אצלנו אין.

מאיר כהן: גם אצלנו אין.

מאיר כהן: גם אצלנו.

מאיר כהן: אבל אני חייב להגיד משהו מעומק לבי: ככל שאני נכנס לסוגיה הזאת – גם אצלנו אין, אבל אנחנו לא יכולים לעצום עיניים.

מאיר כהן: חייבים לעשות אפליה מתקנת ביישובים הערביים.

מאיר כהן: ואני אומר את זה מתוך היותי שר ומתוך אמונה שלמה שבסופו של יום הם חלק בלתי נפרד מהמדינה הזאת.

מאיר כהן: ומה שאני רואה למשל בפזורה הבדואית – שחברת הכנסת זועבי קראה לזה שאנחנו מסלקים, ואמרתי שזה לא נכון – זה עוני אמיתי.

מאיר כהן: שם אני ראיתי ילדים עניים ושם אני ראיתי ילדים שלא מגיעים לטיפול רפואי.

מאיר כהן: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, אדוני השר.

משה זלמן פייגלין: נעבור עכשיו להצבעה על כל ההצעות לסדר-היום יחדיו.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: מי בעד העברת ההצעות לוועדה לזכויות הילד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה לזכויות הילד נתקבלה.

אחמד טיבי: הצבענו לפני שידענו על מה, אבל הצבענו בעד.

משה זלמן פייגלין: היום יש סולידריות.

אורלי לוי אבקסיס: נגיע לוועדה כדי לתת פירוט.

משה זלמן פייגלין: בעד ההצעות לסדר-היום הצביעו 14, והן תועברנה לדיון בוועדה לזכויות הילד.

משה זלמן פייגלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/524).

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים עכשיו להצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 50) (הארכת חופשת לידה בשל אשפוז יילוד), התשע"ד–2013, של חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, עשר דקות לרשותך.

משה זלמן פייגלין: עשר דקות, בבקשה.

אדוני היושב-ראש, חברי שר הרווחה, חברי הכנסת, אני אולי דווקא אפתח בהמשך לדבריו של ידידי שר הרווחה.

ידידי שר הרווחה, מר מאיר כהן, אני רוצה לשבח, בתור אחד שגם מכיר אותו שנים רבות, את אומץ לבו, שמגיע גם מסף הרגישות הגבוה שיש לו לאנשים בכלל.

הוא עמד כאן ושם את הדברים על השולחן, והוא לוקח אחריות כממשלה, כשר; למרות שחלק גדול מהנתונים האלה, היה מתאים יותר שאנחנו, כחברי אופוזיציה, נביא אותם.

אבל אני באמת רוצה לשבח את אומץ לבו ואת נכונותו לקחת את המעמסה הכבדה הזאת על הכתפיים.

חבל רק ששר האוצר, שחבר באותה ממשלה, מעדיף במקרים כאלה לזרוק את האחריות דווקא על ההורים, ולא על המדינה, בשותפות כזאת או אחרת.

ומי שמכיר, ומי שראה בחיים שלו עוני, יכול בהחלט להבין את זה יותר ממי שלא ראה את זה אף פעם.

אני חושב שיש תוכניות מצוינות במשרד.

התוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון – אני יכול להגיד לכם כראש עיר שבפיילוט הראשון הובלנו בבני-ברק את התהליך הזה, ובערים אחרות גם כן, בצורה מוצלחת.

זה אחד המקומות היחידים כמעט שחמישה משרדי ממשלה נרתמו, בלי אגו – שמו את משרד הרווחה כמוביל, והתוכנית הזאת הצילה נפשות והצילה ילדים.

אני אומר לכם את זה clear cut.

זו תוכנית נהדרת, ואני מבין שבשנה זו גם העצמתם אותה, אדוני השר, ועל כך תבורכו.

יש הרבה מאוד דברים לעשות, אבל אני לא אכנס לזה, כי אני עליתי לכאן לצורך הצעת החוק שלי.

אבל אני מברך אותך, כבוד השר, ומאחל לך שתצליח להגשים את מה שאתה רוצה באמת, כי אם תגשים את מה שאתה רוצה באמת, יהיה טוב פה במדינה.

מעניין לעניין באותו עניין – חברת הכנסת אורלי, אני רוצה להזכיר אותך עכשיו.

אורלי לוי אבקסיס: לא, אני יושבת.

אורלי לוי אבקסיס: פשוט גיליתי שמתחילת הדיון היום אני מצביעה במקום יריב לוין.

אורלי לוי אבקסיס: טוב שסגן שר האוצר הסב את תשומת לבי לשאלה איפה יריב לוין.

אחמד טיבי: את בחורה – – –

לפני נאומים מגלגלים זכות – – –

אורלי לוי אבקסיס: אז אני גם לא הצבעתי על החוק שלי.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש שיירשם – –

אורלי לוי אבקסיס: לפרוטוקול.

משה זלמן פייגלין: – – בפרוטוקול שחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס הצביעה בטעות מן העמדה של יריב לוין.

משה זלמן פייגלין: את כולנו הזיזו קצת – –

אורלי לוי אבקסיס: זה היה יום קשה.

משה זלמן פייגלין: – – לכן בהחלט זה מובן.

משה זלמן פייגלין: גם אני בין אלה שנדחקו ימינה.

קריאה: – – – על השדרוג שלה.

אורלי לוי אבקסיס: זהו, זה עניין של הרגל.

אורלי לוי אבקסיס: זה כבר הפך להיות שגרה.

משה זלמן פייגלין: אנחנו בהחלט מבינים.

משה זלמן פייגלין: הדברים ברורים.

משה זלמן פייגלין: נא לרשום את הדברים בפרוטוקול.

מיקי לוי: טוב ששאלתי אותה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

שני דברים: קודם כול, מגלגלים זכות על-ידי זכאי – –

יחיאל חיליק בר: אורלי, זה פלילי.

יחיאל חיליק בר: זה פלילי.

– – ודבר שני, אולי יש כאן – – –

אחמד טיבי: כל מה שקשור בליברמן זה פלילי.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אולי יש כאן

רמז – – –

אחמד טיבי: כל מה שקשור בליברמן זה פלילי.

אולי יש כאן

רמז על כך – –

מרדכי יוגב: למה – – – כל מה שקשור אליך זה בגידה במדינת ישראל.

– – שחברת – איך הגעת מפה לבגידה במדינת ישראל?

משה זלמן פייגלין: רבותי, בואו נשוב לדיון.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

אולי, אדוני היושב-ראש, יש רמז לשינויים בקואליציה.

אולי חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס תהיה יושבת-ראש הקואליציה, אם יריב לוין יהיה יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון – –

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה – – –

– – אבל אני לא נכנס לעניין הזה.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

אלו עניינים של הקואליציה בשלב זה.

אדוני היושב-ראש, אני רוצה להציג את החוק.

אני מוכרח לומר שזכות היוצרים הראשונה והצעד הראשון הגדול של החוק הזה היו של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס בכנסת הקודמת.

החוק מדבר על כך שבמקרה שבו נולד למשפחה ילד או ילדה פג, או שהם זקוקים לאשפוז ארוך טווח גם אם הם לא פגים – ויש גם ילדים כאלה – חופשת הלידה מתארכת בעשרה שבועות מעבר לחופשת לידה רגילה.

אני יודע, ראיתי ב"דברי הכנסת", שבזמנו הייתה כוונה להאריך את החופשה יותר.

זו הייתה פשרה אז.

טוב שנעשה הצעד הראשון.

אני מנסה ללכת – אני וחברי שהגישו את החוק הזה, ידידי הרב אורי מקלב, שנמצא כאן, והרב גפני – לעשות עוד צעד אחד כדי להביא יותר רווחה להורים.

מדובר בדבר שהוא חשוב מאוד להורים של ילדים פגים.

צריך להבין: בבדיקה שעשינו, מעבר לעשרה שבועות שבזמנו חוקקו, כמו שהזכרתי קודם – יש כ-392 משפחות, או ילדים פגים.

זה הנתון בלי ילדים שמאושפזים – – –

אורלי לוי אבקסיס: מעבר לעשרה שבועות.

– – מעבר לעשרה שבועות ועד 21 שבועות, כמו שאומרת הצעת החוק שלנו.

אני חושב שכל ילד כזה – זה לא רק הילד, זה גם המשפחה.

שנבין, הדילמה הכי גדולה של אימא במצב כזה היא אם לחזור לעבודה ולהזניח בצורה כזאת אחרת את הטיפול בילד.

הילד בימים כאלה ובמקרים כאלה צריך מאוד את הקרבה ואת החום כדי לעבור את המשוכות שעוד מצפות לו, כי אנחנו יודעים שהתפתחות של פגים היא קצת יותר אטית וקצת יותר קשה ומסובכת מאשר של ילד רגיל.

לכן יש חשיבות גדולה שהאימא תוכל להאריך את חופשת הלידה, או לבחור לפצל אותה ולהשתמש בה כשהילד חוזר, אולי, מהפגייה.

בהצעת החוק כרגע מדובר על האפשרות לצאת לחופשת לידה, להאריך את חופשת הלידה.

בדיון שהיה בוועדת הרווחה העלינו גם את הנושא – הוא יגובש בהכנה לקריאה השנייה והשלישית, ובוועדה יוחלט אם להחיל עליו גם את חוק הביטוח הלאומי, שזה גם התשלום עבור – – –

מיקי לוי: עד כאן.

מיקי לוי: – – –

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: בנגזרת הראשונה – – –

סליחה, אני מקריא לך ממה שהיה בוועדה.

אני מזכיר, בוועדה: הצעת החוק – – –

מיקי לוי: – – – זה לא מופיע.

אתה צודק.

דקה.

אם היית מקשיב לי – אז תקשיב דקה.

הצעת החוק מדברת על הסעיפים של החוק – סעיף (ד)(1) וסעיף (ד2), שכרגע שניהם לא קשורים לביטוח לאומי ולכסף.

ציינתי רק שבוועדה – ואני אקריא לך מה שנאמר: בעת הכנת הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית תבחן ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת אם לתקן בהתאמה גם את חוק הביטוח הלאומי, כן או לא.

לא נמצא בחוק – אנחנו הולכים לפי הסדר – – –

מיקי לוי: עד כאן אני שקט, לא מארגן נגדך אופוזיציה.

יפה.

ואני בטוח גם שכשתלמד את המספרים ותראה שהם לא מספרים גבוהים, גם כשזה יגיע לוועדה נגיע להסכמות בעניין הזה, אבל לא נעשה את זה עכשיו.

אל תבטיח – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת אשר, אם תסדר לי 40 מיליארד שקל, אני אאשר.

אל תבטיח.

אורלי לוי אבקסיס: זה פחות מ-3 מיליון.

קודם כול, 4 מיליארד כבר דובר – מהקצבאות, והם חוזרים ישר לתקציבים לילדים.

גם זה תקציבים לילדים.

אבל לא מדובר ב-40 מיליארד, מדובר אולי ב-1.2 מיליון או 1.3 מיליון לשנה, ונוכל לעמוד בזה.

אבל לא כרגע, לא על כך אנחנו מצביעים כרגע, וזה בסדר.

אני רוצה לומר שהייתה הצעת חוק, אני לא זוכר כרגע איפה היא אוחזת – אולי, מיקי, אתה זוכר – הצעת חוק לגבי חופשה של גברים.

נדמה לי שהיא עברה אישור של הממשלה.

מיקי לוי: שמונה ימים.

אני מבקש שלכשיגיע האישור של זה, גם לסנכרן את זה, שאם מגיעים לגבר שמונה ימים בלידה רגילה, אם יש פג – לתת את האורך היחסי המתאים גם לעניין הזה.

אבל בזה נדון בהמשך.

שנבין דבר אחד – הורים לפגים יש להם משימה לא פשוטה.

הם צריכים גם לרכוש הרבה ידע בטיפול בילד, ולכן הצעת החוק הזאת חשובה.

אני רוצה להודות גם לחברי שהגישו יחד אתי את החוק, גם לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שהתייעצתי אתה לפני הגשת החוק, וגם ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה חבר הכנסת חיים כץ, שאישר את זה לקריאה של היום.

אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בחוק החשוב הזה.

תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת אשר.

משה זלמן פייגלין: הראשון ברשימת הדוברים, חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה; אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

מיקי לוי: נסים, יאללה, הצבעה.

קריאות: תצביע, תצביע.

קריאות: נסים, תוותר.

קריאות: נסים, אנחנו נצביע בעד.

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת, זכותו של כל חבר כנסת לדבר, וזה גם רצוי.

משה זלמן פייגלין: הרעיון הזה של להאיץ בחברי הכנסת אינו רעיון ראוי.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול חשוב לדעת שהתקנון מחייב לצלצל שלוש דקות לפני ההצבעה.

נסים זאב: אז עכשיו אני נותן את שלוש הדקות, כדי שנעמוד קודם כול בתקנון.

נסים זאב: נכון או לא?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

נסים זאב: טוב, אחר כך אתה תסביר להם למה לא, אבל אני יודע ששלוש דקות לפני כן צריך להתריע.

נסים זאב: חברי הכנסת נמצאים בחוץ – – –

משה זלמן פייגלין: חבל על זמנך, חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: אל תדאג לזמן שלי.

נסים זאב: תראה, השעון עומד פה.

משה זלמן פייגלין: אני חס על זמנך.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר למה אשר הביא את זה – "ולאשר אמר, ברוך מבנים אשר".

נסים זאב: זה השם שלו.

נסים זאב: המשמעות, אדם שמבין בעניין של משפחות ברוכות ילדים והחשיבות הרבה של הנושא של חופשת הלידה, הארכת חופשת הלידה.

נסים זאב: מי שלא עבר את הסיוט הזה שנולד לו פג, ומבין שתינוק צריך להישאר חודשיים ושלושה – ברוך השם, גם אני עברתי את זה, חודשיים וחצי ושלושה חודשים, ואני יודע מה המשמעות.

אחמד טיבי: אתה היית פג?

נסים זאב: כן, הבן שלי נולד פג.

אחמד טיבי: חשבתי שאתה היית פג.

נסים זאב: לא, אני לא הייתי.

נסים זאב: אתה רואה כמה אני גדול.

אחמד, אתה היית רוצה שהוא יהיה פג.

נסים זאב: אני אומר שזה מחייב את ההורים להופיע בבתי-החולים כמעט כל לילה, לשמור, לראות, לעקוב.

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני, כמעט לא ישנים, לילות שלמים, לא האבא ולא האימא.

משה זלמן פייגלין: מכיר היטב.

נסים זאב: שניהם מגיעים.

נסים זאב: ועל אחת כמה וכמה כאשר נולד תינוק עם מום מולד, והתינוק צריך לעבור איזשהו ניתוח.

נסים זאב: אני אומר לכם, זו קטסטרופה, פשוט אי-אפשר להבין את הסיוט שההורים האלה עוברים.

נסים זאב: וזה לא רק ההורים, זה כל המשפחה – זה האחים, זה הסבא, זה הסבתא, כל המשפחה בצלחת ובקלחת הזאת.

נסים זאב: הייתי אומר, אם אפשר לתת גם לסבא ולסבתא חופשה, אם הם עובדים, גם זו מצווה.

נסים זאב: הם חלק מהעניין, אני אומר את זה בכל הרצינות, כי הם שותפים לאותה טראומה, ולליווי של הילדים שלהם.

נסים זאב: לכן יש חשיבות, זה לא סתם להאריך בגלל שכדאי להאריך.

נסים זאב: אגב, אני רוצה לומר שבמדינות רבות בעולם זה דבר אוטומטי.

נסים זאב: 20 השבועות, זה קיים בחוק בהרבה מדינות באירופה, נותנים את זה מלכתחילה, אפילו מבחינת ההשתתפות של הביטוח הלאומי.

נסים זאב: כמו שאנחנו נותנים השתתפות ב-12 שבועות, שם נותנים הרבה מעבר.

נסים זאב: אנחנו הולכים ומתקדמים למה שקורה במדינות אחרות בעולם.

נסים זאב: ותבוא ברכה על המחוקקים, שבוודאי שותפים להחלטה ולעשייה הברוכה הזאת.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת זאב.

משה זלמן פייגלין: הדוברת הבאה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: זהו, אחרונת הדוברים.

אורלי לוי אבקסיס: אני אנסה להיות מאוד מאוד קצרה.

אורלי לוי אבקסיס: כיושבת-ראש הפורום למען פגים בכנסת – יש לנו כמה חברים מהקואליציה ומהאופוזיציה – אני רוצה לברך את חברי הכנסת המציעים, את חבר הכנסת אשר, את חבר הכנסת אורי מקלב.

אורלי לוי אבקסיס: אורי עוד זוכר את הגלגול הקודם של הצעת החוק הזאת בכנסת הקודמת.

אורלי לוי אבקסיס: שם כן הביטוח הלאומי – עד עשרה שבועות של אשפוז, בנוסף לחופשת לידה.

אורלי לוי אבקסיס: את כל התנאים הסוציאליים הצלחנו להוציא, כולל התשלום של הביטוח הלאומי וכולל הפרשות, אם ישנה זכאות לכך.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לזכור, לא סתם קוראים לזה חוק עבודת נשים.

אורלי לוי אבקסיס: רוב האימהות האלה של הפגים או של הילדים שנשארו באשפוז, מתבזבזת להן חופשת הלידה, ואז, כשהם צריכים לחזור הביתה אחרי האשפוז, זה נורא מבהיל.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד תודה לנסים זאב שהצליח להעביר חלק מהתחושות האלה.

אורלי לוי אבקסיס: פתאום אתה לבד, בלי הצוות הרפואי, 24 שעות, על השעון.

אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת מה זה, אחותי ילדה תאומות פגות, רק אחת שרדה.

אורלי לוי אבקסיס: רוב הנשים ויתרו על מקום עבודתן, אז זה גם נטל כלכלי על החברה וגם נטל כלכלי על המשפחה, שההוצאות שלה רק הולכות ועולות ברגעים האלה.

אורלי לוי אבקסיס: זו הצעת חוק מבורכת.

אורלי לוי אבקסיס: אשר, אתה צודק.

אורלי לוי אבקסיס: בהצעת החוק המקורית שלי לא קצבתי את זה בזמן.

אורלי לוי אבקסיס: לא הייתה לי ברירה.

אורלי לוי אבקסיס: רצינו גם תשלום בעבור הימים האלה, אז קצבנו בזמן.

אורלי לוי אבקסיס: תבורך, והלוואי שנצליח להפוך גם את ההארכה הזאת להארכה בתשלום.

אורלי לוי אבקסיס: אני מאוד מקווה, זה באמת מינורי, זה 1.3 מיליון.

אורלי לוי אבקסיס: זה ההבדל, זה הדלתא, חברים, צריך לזכור.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולהגיד לכם, חברים, בשבוע הבא ייערך בכנסת יום הפג הבין-לאומי, שבדרך כלל הוא בסמיכות ליום הילד הבין-לאומי.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מובילים את זה.

אורלי לוי אבקסיס: יהיו דיונים בוועדה לפניות הציבור, יהיו דיונים בוועדת העבודה והרווחה, יהיו דיונים בוועדה לזכויות הילד.

אורלי לוי אבקסיס: אם שכחתי משהו, אתם תקבלו עדכונים.

אורלי לוי אבקסיס: חשוב מאוד לקחת חלק ביום הזה ולהבין את המצוקה האמיתית, לא רק של ההורים.

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, היום למערכת הבריאות אין מספיק נאונטולוגים שמטפלים בזה, ואנחנו הולכים להפוך להיות מדינה שבה הרופאים המומחים בתחום הולכים לצאת לפנסיה ואין מי שייכנס לנעליים שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: זה דיון חירום, מה שנקרא.

אורלי לוי אבקסיס: בהצלחה גדולה מאוד, אני שמחה להיות בין אלה שיתמכו.

מאיר כהן: איזה רופאים?

אורלי לוי אבקסיס: הנאונטולוגים.

אורלי לוי אבקסיס: הם הוכרזו כמקצוע במצוקה, היו אמורים לקבל הרבה יותר מתמחים, אבל אז אמר האוצר: נגמר לנו הכסף לקיום ההסכם, ואנחנו הולכים להיתקע בלי נאונטולוגים, רופאים מומחים לרפואה דחופה לתינוקות.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: מה?

מיקי לוי: 75 מיליון שקל בנוסף לתקציב – הוספנו עד לפני חודש.

מיקי לוי: טעות.

אורלי לוי אבקסיס: אז יש לנאונטולוגים?

אורלי לוי אבקסיס: זו ברכה גדולה מאוד אם אנחנו נקבל את התשובה הזאת בוועדה בשבוע הבא.

מיקי לוי: תשאלי את שרת הבריאות.

מיקי לוי: אני לא יודע להגיד לך – – –

אורלי לוי אבקסיס: אז אני מאמינה שעד – מנכ"ל משרד הבריאות, שאמור להיות באחת הוועדות, גם ייתן לנו סקירה ככה.

מיקי לוי: את תשאלי את שרת הבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: טוב.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

משה זלמן פייגלין: נעבור להצבעה על הצעת החוק.

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

אורלי לוי אבקסיס: גם אני אצביע, מהמקום שלי.

משה זלמן פייגלין: כן, ראי שאת מצביעה ממקומך, חברת הכנסת אבקסיס.

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 16 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 50) (הארכת חופשת לידה בשל אשפוז יילוד), התשע"ד–2013, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד הצעת החוק הצביעו 16, אין מתנגדים, אין נמנעים.

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 50) (הארכת חופשת לידה בשל אשפוז יילוד), התשע"ד–2013, של חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב עברה, ותידון בוועדת לזכויות – לא, סליחה, היא תידון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, שהחלה בטיפול בחוק.

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים לשאילתות ותשובות לשר האוצר.

משה זלמן פייגלין: אני מבין, אדוני סגן השר, שאתה עונה.

משה זלמן פייגלין: אתה מתבקש לבוא ולעלות.

משה זלמן פייגלין: אדוני סגן שר האוצר, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אנחנו מתחילים בשאילתה מס' 104 של חבר הכנסת באסל גטאס.

משה זלמן פייגלין: נושא השאילתה הוא: קטע הכביש 554 – טירה–שדה-ורבורג.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת גטאס, בבקשה.

באסל גטאס: צריך לקרוא?

באסל גטאס: זו לא שאילתה דחופה.

משה זלמן פייגלין: פשוט לקרוא את השאילתה כפי שהוגשה.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, סגן השר, בתשובת סגנית שר התחבורה על שאילתה: למה המשרד לא מבצע הרחבה של הכביש בקטע 554, טירה–שדה-ורבורג, שמוגדר כמוקד סיכון – –

משה זלמן פייגלין: סליחה, חבר הכנסת גטאס, אתה אמור לקרוא כלשונה בצורה מדויקת את ההצעה, כפי שהיא מופיעה – –

באסל גטאס: בדיוק אני קורא אותה.

משה זלמן פייגלין: – – בטופס הירוק.

מיקי לוי: בטופס הירוק.

באסל גטאס: אין לי הערות, אני קורא מה שכתוב.

באסל גטאס: מה?

קריאה: תן לו את הירוק.

באסל גטאס: אני קורא מה שכתוב.

באסל גטאס: בתשובת סגנית שר התחבורה על שאילתה: למה המשרד לא מבצע הרחבת כביש שמוגדר כמוקד סיכון למרות התחייבות המשרד שהדבר יבוצע עד סוף שנת 2010, היא ענתה שמשרד האוצר אינו משחרר תקציב.

באסל גטאס: רצוני לשאול: 1.

באסל גטאס: למה אין תקציב להרחבת כביש שגבה הרבה קורבנות?

באסל גטאס: 2.

באסל גטאס: מתי יהיה תקציב?

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת גטאס.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, אדוני השר.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – אדוני היושב-ראש, אני מבקש את רשותך לברך את משפחת אברמסון, חברים שלי מוושינגטון, תורמים ותומכים נלהבים, תומכי מדינת ישראל, יושבת-ראש מכון ויצמן למדע.

מיקי לוי: אני מקבל אותם בברכה.

מיקי לוי: Abramson family, Pennie and Gary, thank you for coming, thank you for supporting us.

מיקי לוי: Thank you . 1–2.

מיקי לוי: מוקד הסיכון על כביש 554, אדוני היושב-ראש, הסמוך לטירה, תוקצב במסגרת מוקדי הסיכון לשנת 2013 בסך 12.76 מיליון שקלים לשיפור הכביש.

מיקי לוי: ידוע לנו שזה כביש דמים, ולכן ניתן תקציב לכך.

מיקי לוי: במסגרת הפרויקט, בין היתר, תבוצע הפרדה קשיחה בקטע הכביש שבין רמת-הכובש לטירה, 6–7 קילומטר.

מיקי לוי: הכביש תוקצב, מופיע בתוך תקציב משרד התחבורה, צריך רק לבדוק איפה בסדר העדיפויות הם שמו אותו.

מיקי לוי: זה הסכום.

מיקי לוי: אם תרצה את הסעיף, גם נספק את הסעיף, אדוני.

משה זלמן פייגלין: תודה, אדוני השר.

משה זלמן פייגלין: שאלה נוספת, יש, בעקבות תשובת השר?

באסל גטאס: האם אני יכול להבין מזה שהעניין חזר ובידיים – באופן מוחלט בידיים של משרד התחבורה?

מיקי לוי: הכביש תוקצב ב-12.76 מיליוני שקלים.

מיקי לוי: תוקצב.

מיקי לוי: בסדר העדיפויות של משרד התחבורה איני יכול להתערב.

מיקי לוי: הוא מצוי בתוך התקציב שלהם, תרצה גם את הסעיף – –

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

מיקי לוי: – – אנחנו נספק אותו.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת גטאס.

משה זלמן פייגלין: השאילתה הבאה והאחרונה להיום היא של חבר הכנסת טלב אבו עראר, בנושא: פקיד השומה בבאר-שבע.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת אבו עראר.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדי סגן השר, חברי חברי הכנסת, רצוני לשאול את סגן השר לגבי הטלת הקנסות.

משה זלמן פייגלין: נא לקרוא במדויק, בבקשה.

טלב אבו עראר: כן.

טלב אבו עראר: 1.

טלב אבו עראר: מה ייעשה לרענון ההנחיות לפקיד השומה בבאר-שבע, המטיל קנסות ללא הבחנה למאחרים בהגשת דוחות?

טלב אבו עראר: 2.

טלב אבו עראר: למה פקיד השומה מטיל קנסות באופן שרירותי וללא התחשבות באזרחי הנגב?

טלב אבו עראר: 3.

טלב אבו עראר: למה אין הנחיה מסודרת להסדר תשלומים של חובות אנשים לרשות המסים?

טלב אבו עראר: 4.

טלב אבו עראר: למה שיעורי התשלומים גבוהים מהנהוג בשוק?

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת אבו עראר.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, אדוני השר.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בהתאם להוראות סעיפים 188 ו-195ב לפקודת מס ההכנסה [נוסח חדש], 1961, מוטלים הקנסות ו/או עיצום כספי, בהתאמה, בגין הגשת דוחות באיחור.

מיקי לוי: זאת אומרת שמי שמגיש דוחות באיחור, גם אני, גם – סלח לי, כבוד השר מאיר כהן, אני אשתמש בשמך – כבוד השר כהן, אם הוא מאחר בהגשת הדוחות שלו, בחוק מוטלים עליו עיצומים כספיים או קנסות.

מיקי לוי: זה בהתאם לפקודת מס ההכנסה.

מיקי לוי: בהוראות אלו נקבע גובה הקנס במטרה להרתיע את הנישומים ולעודד אותם להגיש את הדוחות שלהם במועד.

מיקי לוי: זאת אומרת, הוא מוטל על מי שאיחר.

מיקי לוי: הקנס מוטל באופן ממוחשב על כלל הנישומים שאיחרו בהגשת הדוח בהתאם לתקופת הפיגור ובהתאם לסכומים הקבועים בפקודה.

מיקי לוי: זה אומר שאין לפקיד השומה אפילו נגיעה.

מיקי לוי: זה אומר שהקנס מוטל על יהודי, דרוזי, ערבי, נוצרי, באשר הוא, בצורה שווה לחלוטין.

מיקי לוי: בשלב הזה לפקיד אין נגיעה בכלל ואין שיקול דעת בהטלת הקנס על הנישומים שאיחרו במועד ההגשה, והקנס הוא אוטומטי.

מיקי לוי: לנישומים יש אפשרות לפנות בבקשה לפקיד השומה כדי להקטין את המס.

מיקי לוי: קרה ואדם היה בחו"ל, נפל למחלה, יש לו סיבה טובה – רשאי להגיש בקשה לפקיד השומה כדי להקטין או לבטל את הקנס.

מיקי לוי: יש פרוצדורה לכך, היא קבועה בסעיפים 192 ו-195 לפקודה, וכאן לפקיד השומה כן יש סמכות שבשיקול הדעת להקטין את הקנס או לוותר עליו מכורח הוראות אלה.

מיקי לוי: יש כמה קריטריונים מנחים להפעלת הסמכות האמורה, כגון במקרים שבהם הוכח כי לא התאפשרה הגשת הדוח – כפי שציינתי חלילה מחלה, שהייה בחו"ל, סיבות נוספות שבאמת הן תום לב וכו', ואם זה חד-פעמי ולא בצורת שרשרת.

מיקי לוי: שיקול הדעת האמור תלוי בנסיבות, וכל מקרה ומקרה נבחן לגופו על-ידי פקיד השומה.

מיקי לוי: שיעור תשלומי המס הוא פועל יוצא של ההכנסות ודוחות מס ההכנסה המוגשים.

מיקי לוי: שיעור תשלומי המס הוא אחיד – אחיד – בבאר-שבע, באשקלון, בירושלים, בצפון הארץ, ושוב, ללא הבדלי דת, גזע ומין.

משה זלמן פייגלין: תודה, אדוני השר.

משה זלמן פייגלין: האם מבקש חבר הכנסת לשאול שאלות המשך?

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

טלב אבו עראר: ברצוני לשאול: סגן השר דיבר על הסדר התשלומים – זה חוזר לשיקול דעתו של פקיד השומה, או שיש, בוא נגיד, הנחיות מסוימות, נוסחה מסוימת?

מיקי לוי: הקריטריונים כתובים וידועים לפקיד השומה.

מיקי לוי: אם אני, לצורך העניין, איחרתי בהגשת הדוחות שלי, אני יכול לבקש שיפטרו אותי מתשלום הקנס אם זו פעם ראשונה ואם יש לי סיבה טובה.

מיקי לוי: בדרך כלל, אני אומר לך, אדוני, שבדרך כלל פקיד השומה נעתר, ואם פקיד השומה איננו נעתר, ניתן לשלוח פנייה לפניות הציבור ברשות המסים והנושא הזה יטופל.

מיקי לוי: גם אם יש משהו ספציפי והוא יגיע למשרדי, גם אני מוכן להטיל את כובד משקלי ולטפל בזה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, אדוני השר.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה לחברי הכנסת.

משה זלמן פייגלין: תם סדר-היום.

משה זלמן פייגלין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י' בכסלו התשע"ד, 13 בנובמבר 2013, בשעה 11:00.

משה זלמן פייגלין: ישיבה זו נעולה.