ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 75, 2013-11-11 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ח' בכסלו התשע"ד, 11 בנובמבר 2013.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 16) (עדות קרובים), התשע"ד–2013; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 73) (סמכות רשם בכיר), התשע"ד–2013; הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון מס' 4) (איסור על ביזוי או השפלה מחמת הפליה), התשע"ד–2013.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 62) (הצבעת שליחי המוסדות הלאומיים בחוץ-לארץ), התשע"ד–2013, של חברי הכנסת יריב לוין ודוד צור.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/1783/19 וכלה בהצעת חוק פ/1826/19 – הצעת חוק יום העלייה, התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק-יסוד: מועד התפטרות נשיא המדינה, שר או חבר הכנסת (תיקוני חקיקה), מאת חברי הכנסת יריב לוין ומיכל בירן; הצעת חוק תג זיהוי רפואי מציל חיים, התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת אברהם מיכאלי; הצעת חוק הגנה על הציבור מפני ביצוע עבירות מין (תיקון – הוצאת צו פיקוח חדש לאחר תום התקופה המרבית), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, מירי רגב, מרדכי יוגב, זהבה גלאון, יפעת קריב, עמרם מצנע, שולי מועלם-רפאלי, דב חנין, אלעזר שטרן, משה מזרחי, אורלי לוי אבקסיס ופנינה תמנו-שטה; הצעת חוק המוזיאונים (תיקון – מוזיאונים להנצחה והנחלה של זכר השואה והגבורה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון – ביטול מבחן הכנסה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת עפר שלח, קארין אלהרר, דוד צור, יריב לוין ומיקי רוזנטל; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הכנסה מביטוח אובדן כושר עבודה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הרחבת הגדרת ילד לעניין ביטוח שאירים), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – רצף טיפולי לחולי כליות המטופלים בדיאליזה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת חיים כץ, אורלי לוי אבקסיס, איתן כבל, נחמן שי, מיקי רוזנטל ואילן גילאון; הצעת חוק עובדים זרים (תיקון – מספר ההיתרים להעסקת עובדים זרים) (הוראת שעה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי-דין של גירושין) (תיקון – הארכת התקופה המרבית למאסר כפייה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, שולי מועלם-רפאלי, זבולון קלפה, מרדכי יוגב, עליזה לביא, תמר זנדברג, זהבה גלאון ומירי רגב; הצעת חוק הנכים נפגעי הנאצים (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק הספורט (תיקון – מקום המיועד לפעילות ספורטיבית), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק זכויות תלמידים עולים, התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – חיפוש בגוף ונטילת אמצעי זיהוי) (תיקון – איסוף נתוני זיהוי), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק העונשין (תיקון – פגיעה בבית-עלמין), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק חסינות רבנים, התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת אברהם מיכאלי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – שירותים מיוחדים לילד נכה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק מעצרים מינהליים וצווי הגבלה (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק עסקאות גופים ציבוריים (תיקון – איסור על התקשרות קבלנית להעסקת עובדים), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק שירות התעסוקה (תיקון – ייחוד סמכות), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – בחירת רבני עיר), התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק איסור הונאה בכשרות (תיקון – כשרות בלבד ובית-אוכל הפתוח בשבת), התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – יום שבתון), התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת שמעון אוחיון; הצעת חוק לתיקון פקודת החברות (עילה לפירוק חברה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (איסור מתן שירותי רפואה פרטית בבתי-חולים ציבוריים), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, מיקי רוזנטל, משה מזרחי, מרב מיכאלי, מיכל בירן, סתיו שפיר ויחיאל חיליק בר; הצעת חוק הגנת הסביבה (שימוש מושכל במשאבי הטבע – הפחתת מתח עודף ברשת חשמל במבני ציבור), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק שכר מינימום (תיקון – עדכון שכר המינימום ביחס לעדכון שכר חברי הכנסת), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת אוויר נקי (תיקון – העדפת רכבים ידידותיים לסביבה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת דוד צור, יחיאל חיליק בר, עמרם מצנע, דב חנין, תמר זנדברג, נחמן שי,

ירדנה מלר-הורוביץ: דב ליפמן, רינה פרנקל, רונן הופמן, איתן כבל, משה מזרחי ואבישי ברוורמן; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (הגברת האכיפה בטיפול בפסולת זיהומית), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 42) (תיקון – חובת אזהרה בפרסום זירת סוחר), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון – נקיטת אמצעים בידי מעביד), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק להגבלת כהונת ראש רשות מקומית (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת שמעון סולומון, יפעת קריב, משה מזרחי, יעקב מרגי, רינה פרנקל, רות קלדרון, פנינה תמנו-שטה, עליזה לביא, מאיר שטרית ורונן הופמן; הצעת חוק רישוי עסקים (תיקון – חובת החזקת מכשיר לבדיקת אלכוהול באוויר נשוף בעסקים למכירת משקאות משכרים), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק חג המצות (איסור חמץ) (תיקון – איסור מכירת חמץ במקום ציבורי), התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת אברהם מיכאלי; הצעת חוק הדרכונים (תיקון – מתן דרכון לעולה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק חג המצות (איסור חמץ) (תיקון – איסור מכירת חמץ גם שלא בפומבי), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – פטור ממס על אספקת מים ושירותי ביוב), התשע"'ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – איסור פינוי ללא סידור חלופי), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, אורלי לוי אבקסיס, מירי רגב, איציק שמולי, אילן גילאון וסתיו שפיר; הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – הוראות לעניין הסדר חוב), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, מירי רגב, אורלי לוי אבקסיס, אילן גילאון ואיציק שמולי; הצעת חוק לתיקון פקודת הבנקאות (עמלת פירעון מוקדם), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אילן גילאון, גילה גמליאל, עפר שלח, מיקי רוזנטל, איתן כבל, ניצן הורוביץ, זהבה גלאון, תמר זנדברג, מיכל רוזין, עיסאווי פריג' ומרב מיכאלי; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – בריאות השן לתלמידים),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק פרסום הודעות בעיתונים בשפה הרוסית והאנגלית, התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב ודוד רותם; הצעת חוק ועדה ציבורית מייעצת למינויי בכירים, התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: כישלונה בתחום הכלכלי והחברתי;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: נקיטת צעדים וקידום תהליכים תוך הפניית עורף להלכה ולמסורת היהודית;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כמדי יום שני – הצעות אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן היא הצעת סיעת העבודה: כישלון הממשלה בתחום הכלכלי והחברתי.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: מי שינמק את ההצעה הוא סגן יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

יולי יואל אדלשטיין: המשיב הוא סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, נכבדי, סגן השר מיקי לוי, טוב לפגוש אותך שוב אחרי הפגרה, התגעגענו.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להגיד לך: הנושא של הדיון במקור היה מה שאנחנו קוראים הביזיון החברתי-כלכלי, אבל מכיוון שאתה היית מאלה שפעם החמיאו לי על הרצאה שנתתי, שהפתרון הכלכלי-חברתי הכי טוב שיש הוא לעשות שלום, ובזה אנחנו מסכימים, ומכיוון שאני מודאג מאוד בגלל מה שקורה בימים האחרונים, אני, ברשותך, אגיד כמה מילים על הסיפור הזה, אדוני סגן השר – כי אני מאוד מאוד מאוד מאוד מודאג.

יחיאל חיליק בר: אני שמעתי אתמול את ראש הממשלה נואם נאום, ברובו יפה, על קבר דוד בן-גוריון באירוע לזכרו.

יחיאל חיליק בר: ולא פחות, אמר ראש הממשלה שהמשא-ומתן תקוע, או שאין לו תקומה או שאין לו תקווה, כי עוד לא קם בן-גוריון פלסטיני.

יחיאל חיליק בר: אתה שמעת את הדבר הזה?

יחיאל חיליק בר: הוא אמר: צריך לקום בן-גוריון פלסטיני.

יחיאל חיליק בר: הוא דואג להנהגה הפלסטינית, לא להנהגה שלנו, כי בהנהגה שלנו, כמובן, כולם בן-גוריונים; אף אחד לא פחות מזה.

יחיאל חיליק בר: לא חלילה רבין או בגין, כולם בן-גוריונים כבר.

יחיאל חיליק בר: ואני שואל אותך, סגן השר, האם לנו, בישראל, היום, בבואנו להביא שלום, בהימצאותנו בעיצומו של משא-ומתן שהרבה אנשים מימין ומשמאל אומרים שאולי הוא ההזדמנות האחרונה, האם בישראל של היום יש בן-גוריון ישראלי?

יחיאל חיליק בר: האם יש מישהו שייקח איזה מנהיגות ויטה משמעת בקואליציה התומכת שלום שיש לנו ויהיה בן-גוריון ישראלי?

יחיאל חיליק בר: אבל אתה יודע מה?

יחיאל חיליק בר: כמו בן-גוריון לא היה.

יחיאל חיליק בר: אבל אני שואל, לא אפילו אם יש לנו יצחק רבין ישראלי.

יחיאל חיליק בר: הרי ראש הממשלה לא היה ממפלגתו של יצחק רבין, אז אני לא יכול לדרוש ממנו להיות יצחק רבין, זכרו לברכה.

יחיאל חיליק בר: אבל האם יש לנו בגין ישראלי?

יחיאל חיליק בר: האם יש לנו מנהיג ימני, שפועל מתוך השקפת עולם ימנית – שאני מכבד אותה, אני לא חולק אותה אבל אני מכבד אותה – שיגיד, אני אעשה כמעשה בגין, ואני, כמנהיג הימין – הרי יש התיאוריה הזו שהיא כבר מזמן לא נכונה, לדעתי, שרק הימין יכול להביא שלום – אני אביא שלום כי רק אני יכול, ואני אעשה את זה, כי אחרים לא יכולים; אני אאגד את כל הגורמים מימין ומשמאל סביבי ואביא את השלום הכל-כך נחוץ לכלכלת ישראל, אבל כמובן קודם כול לביטחוננו, לשלומנו, לחיינו, לעתידנו ולהבטחת מדינת ישראל כמדינה יהודית-ציונית ודמוקרטית.

יחיאל חיליק בר: אז לא.

יחיאל חיליק בר: לא רק שאין לנו בן-גוריון ישראלי.

יחיאל חיליק בר: אין לנו גם רבין ישראלי ואין לנו גם בגין ישראלי, ולצערי, סגן השר, אתה יושב היום בקואליציה שמובילה אותה מפלגה מפוארת – הליכוד הוא מפלגה מפוארת, אבל היא לא הליכוד של בגין.

יחיאל חיליק בר: היא לא הליכוד של בגין, היא לא הליכוד שיודע לקבל הכרעות או החלטות קשות, לא בנושא החברתי-כלכלי, ולצערי גם לא בנושא המדיני.

יחיאל חיליק בר: כי כשראש הממשלה מחויב לדבריו, ואתה ואני תומכים בזה, לפתרון היחידי שיכול להיות במזרח התיכון לסכסוך הזה, והוא שתי המדינות – אתה מחויב לזה, אני מחויב לזה, רונן הופמן שם מחויב לזה, ויושבים גורמים בקואליציה שלא – נפתלי בנט, שר בכיר, אנשים אחרים; תכף אני אספר לך על הצעה לסדר-היום שהגיש מוטי יוגב, שמדהימה אותי, אבל נגיע לזה עוד מעט – ואומרים שהם נגד שתי מדינות לשני עמים, ואומרים שעל גופתם תקום פה מדינה פלסטינית, והם מתנגדים לחזון שתי המדינות שעליו דיבר ונאם לא פעם ולא פעמיים ראש הממשלה, בגבורה רבה.

יחיאל חיליק בר: אגב, אני הולך, גם בארץ וגם בעולם, מייצג את נתניהו, לא חשבתי מעולם שאני אהיה פרקליטו של נתניהו, ואומר – יש אדם אחד אמיץ בימין שקם ואמר: אני אביא שלום, אני אעשה שתי מדינות, כי אני יודע שזה מה שטוב.

יחיאל חיליק בר: אבל חוץ ממנו, לא רק אצל נפתלי בנט, גם בליכוד עצמו מתחרים חברי הכנסת מי יעשה יותר נזק.

יחיאל חיליק בר: וכשאומרים חברי כנסת, סגן שר החוץ, ידידי, זאב אלקין, נפתלי בנט, שאם קרי לא יעשה כך וכך הם יחבלו במאמציו, אני לא יודע לאיזה מאמצים חושבים שהוא מתכוון; למאמצים שאיש אמריקני עושה בשביל שלנו, פה, עם הפלסטינים, מרחק אלפי מיילים מהמדינה שלו, יהיה שלום, ושנבטיח את עתידנו כבעלת-הברית היחידה אולי של ארצות-הברית במזרח התיכון.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להגיד לך, הדברים האלה מדאיגים אותי.

יחיאל חיליק בר: היום הייתה הצעה לסדר-היום.

יחיאל חיליק בר: אני, בעוונותי, סגן יושב-ראש הכנסת, יש לי הכבוד להיות תחת היושב-ראש הנכבד, יולי, ואני ממעריציו וממוקיריו, והייתה הצעה לסדר-היום – רונן, תשמע, גם אתה – שהגישו כמה חברי כנסת מהימין, שהכותרת שלה הייתה: קרי לא מתווך הוגן.

יחיאל חיליק בר: זה היה הנושא לדיון: קרי לא מתווך הוגן.

יחיאל חיליק בר: עד היום, כשאני דיברתי עם פלסטינים, זה מה שהם אמרו לי: האירופים לטובתנו, הליגה הערבית לטובתנו, האמריקנים לטובתכם, ומה לעשות, הם צודקים.

יחיאל חיליק בר: האמריקנים מזיעים.

יחיאל חיליק בר: מזכיר המדינה, כאילו אין לו שום דבר אחר לעשות בעולם, מדלג בין ירושלים לרמאללה לוושינגטון, מהבוקר עד הערב, ואנחנו לא רק יוצרים אתו משבר בפומבי, שזה אחד הדברים הכי מסוכנים שיכולה מדינת ישראל לעשות, אסטרטגית, מוסרית, רעיונית, ביטחונית, בין-לאומית, אני לא יודע מה, ואנחנו מגישים הצעה לסדר-היום על זה שקרי לא מתווך הוגן.

יחיאל חיליק בר: ואני שואל אתכם אם זה נראה לכם שפוי, ואני רואה אותך, רונן, מהנהן פה, ואני מקווה שאתה מבין כמוני את הסכנה שבדבר הזה.

יחיאל חיליק בר: עכשיו, תראה, אני לא אדבר על התוספת הנכבדה שקיבלנו למערך החוץ הישראלי.

יחיאל חיליק בר: היום נאשר את שר החוץ אביגדור ליברמן, ואני אגב אומר:

יחיאל חיליק בר: אני מברך אותו על הזיכוי שלו, אני מכבד את החלטת בית-המשפט; שלושה שופטים בישראל יותר חכמים ממני.

יחיאל חיליק בר: בין זה ובין להחזיר אותו לתיק החוץ בעידן שבו אנחנו במשבר עם ארצות-הברית, בעידן שבו אנחנו מבודדים באירופה – תכף אני אספר לך, אני חזרתי לפני שלושה ימים מביקור של יום בבריסל – להחזיר אותו, שהוא לא הדיפלומט והפנים הכי טובות בעידן הזה של משא-ומתן שיכולים להיות למדינת ישראל – זה לא קשור להרשעה שלו.

יחיאל חיליק בר: ליברמן הוא איש ביצוע; לצערי, אגב, איש ביצוע טוב מדי.

יחיאל חיליק בר: הוא יודע לעבוד.

יחיאל חיליק בר: הוא גם היחיד שמבין ערבית, אבל הוא גם יודע לעבוד, והוא, בעבודה הזו שהוא יעשה או לא יעשה במשרד החוץ בתקופה הזו של המשא-ומתן, הוא לא האיש הנכון להוביל את שירות החוץ של מדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: ואני כאילו מאמין שאני מתגעגע לתקופה שאלקין היה שם לבד, אבל זה קורה, אני מתגעגע לתקופה שאלקין היה שם לבד.

יחיאל חיליק בר: לא האמנתי שזה יקרה.

איציק שמולי: – – –

יחיאל חיליק בר: אני ארשום ספר: "געגועי לאלקין".

יחיאל חיליק בר: אבל אני רוצה להגיד לך, עכשיו בנימה רצינית, סגן השר, אני הייתי, יחד עם חברות הכנסת גילה גמליאל ומרב מיכאלי, ביום של דיונים בפרלמנט האירופי בנושא הסכסוך הישראלי–פלסטיני.

יחיאל חיליק בר: מבהיל, מבהיל, כמה מצבנו באירופה גרוע.

יחיאל חיליק בר: כל ה-libeling וההחרמות וה-boycotting זה כלום, זה כלום לעומת מה שהולך להגיע אלינו מאירופה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מוקעים שם.

יחיאל חיליק בר: לא רק שאנחנו מוקעים שם, הם כבר התחילו להיעלב מאתנו ברמה.

יחיאל חיליק בר: עכשיו, לא שהאירופים מושלמים כלפי ישראל.

יחיאל חיליק בר: אבל בכל זאת, זאת אירופה, זאת לא איזו לטביה, מדינה קטנה, אותן מדינות שליברמן בדרך כלל מתעסק אתן קדנציה שלמה.

יחיאל חיליק בר: זה כל אירופה.

יחיאל חיליק בר: וכשהם שומעים את שר הכלכלה אומר:

יחיאל חיליק בר: אז לא נעשה כלכלה עם אירופה, נעשה כלכלה עם סין; אתה יודע כמה פעמים הם הזכירו את זה?

יחיאל חיליק בר: הם אומרים לי: אתם רציניים?

יחיאל חיליק בר: אתם מאפשרים לדבר הזה לקרות?

יחיאל חיליק בר: שר הכלכלה אומר: אל תעשו עם האיחוד האירופי עסקים, תעשו עסקים עם מדינות ה-BRIC: עם סין, עם ברזיל, שחשוב מאוד לעשות אתן עסקים, אבל על חשבון אירופה?

יחיאל חיליק בר: עכשיו, הם המומים, הם שואלים אותנו: תגידו לנו, שתהיה לנו תקווה, אם אתם רציניים, אם ישראל מוותרת על אירופה.

יחיאל חיליק בר: ושוב, גם להם נתנו בראש.

יחיאל חיליק בר: הם לא מושלמים.

יחיאל חיליק בר: יש לנו עבר והיסטוריה באירופה, הרבה.

יחיאל חיליק בר: אבל – ואני גם אמרתי להם את זה, בהרבה הרבה מקרים, ואתם יודעים שאני לא מהאופוזיציונרים שהצדיקו את החרמות, או את ה-libeling, או דברים אחרים.

יחיאל חיליק בר: זה דבר גרוע, ואני מוקיע את זה.

יחיאל חיליק בר: אבל בין זה לבין לזלזל בשותפות של מיליארדים עם אירופה כל שנה, שלא לדבר על סיוע שלהם, של יותר ממיליארד דולר בשנה לפלסטינים, שאם לא יבוא מהם יבוא מאתנו – מה לעשות, אנחנו נצטרך לכלכל אותם, אנחנו אלה ששולטים להם בחיים.

יחיאל חיליק בר: זה פשוט מצב מסוכן.

יחיאל חיליק בר: וזה עוד דוגמה, סגן השר מיקי לוי, איך הסכסוך הזה, בקרוב מאוד, בעקבות היחסים עם אירופה, הולך להשפיע גם על הכלכלה במדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: ואני רוצה להגיד לכם: אותי מפחיד המשבר עם ארצות-הברית, לא רק על איראן.

יחיאל חיליק בר: עושים כאילו זה רק על איראן, אבל זה גם עם הפלסטינים; ההיתקעות שלנו, חוסר המנהיגות שלנו.

יחיאל חיליק בר: אם אתם חושבים שרק אנחנו פה, בישראל, יודעים שהקואליציה, כולל מפלגתו של ראש הממשלה, הם אלה ששמים מקלות בגלגלי תהליך השלום, כאשר היושבים באופוזיציה הם אלה שמסייעים לתהליך השלום – אז לא.

יחיאל חיליק בר: יודעים את זה גם באירופה, יודעים את זה גם בארצות-הברית, וזה עצוב, וזה חמור.

יחיאל חיליק בר: והמדינה הזאת, שסבא שלי וסבא שלך עלו אליה, שלי מפולין וממרוקו ושלכם אני לא יודע מאיפה; עלו לפה כדי לחיות במדינה ש-70 שנה לא יודעת לפתור סכסוך, ש-70 שנה חיה בסכסוך הלא-מוסרי הזה.

יחיאל חיליק בר: והיום, רונן, אתה יודע, כשיש רוב בכנסת, רוב ברור ומוצק, לשתי מדינות, כשיש רוב בציבור, ברור ומוצק, לשתי מדינות – בשני המקומות, ביותר מ-60% או 70%, יש קואליציה שבה יש רוב נגד.

יחיאל חיליק בר: פרדוקס פוליטי חמור ומסוכן, שמסוכן לביטחון ישראל, שמסוכן לעתיד ישראל, ושבוודאי – וזה קשור לנושא של האי-אמון שלנו – מסוכן, ויהיה יותר מסוכן, גם לכלכלת ישראל.

רונן הופמן: – – –

יחיאל חיליק בר: לכן אני מבקש גם מכם, בעיקר כאנשי המפלגה שיושבת באמצע, האחראיים, המתונים, גם לעשות מעשה ולהצביע היום אי-אמון בממשלה הזאת, אבל יותר מזה, להצביע גם נגד מינויו של חבר הכנסת אביגדור ליברמן לשר החוץ הבא של מדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: אני יודע שזה תפקיד שולי בימין, אבל כלפי שאר העולם ושאר המדינה זה תפקיד חשוב מאוד, וכדאי שמישהו אחר ימלא אותו, ביתר אחריות.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי להשיב.

רונן הופמן: חיליק, בצד הפלסטיני אין רוב לזה.

יחיאל חיליק בר: מה?

רונן הופמן: אבל בצד הפלסטיני אין לזה רוב, לקונספט של שתי – – –

יחיאל חיליק בר: אתה טועה.

יחיאל חיליק בר: אם היית בא עם השדולה – – – לרמאללה, היית שומע מהנשיא אבו מאזן שיש רוב גם בציבור וגם בפרלמנט.

יחיאל חיליק בר: הבעיה ששם חושבים שלנו אין רוב, ופה חושבים שלהם אין רוב, אבל יש רוב בשני הצדדים, והם מצהירים על זה בכל הזדמנות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, סגן השר.

מיקי לוי: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, חברי חיליק בר, מכיוון שלא נשאלה כמעט שום שאלה בנושא כלכלה, למרות הנאום שהכנתי, אני אשיב לך כמיטב יכולתי בתחום המדיני, על-פי תפיסות העולם של המפלגה שממנה אני בא.

מיקי לוי: אני אוותר על הנאום הרחב בנושא כלכלה, ולכן זה יהיה קצר וקולע לחלוטין.

מיקי לוי: אבל בלא כלכלה אי-אפשר, אז אני אומר חד וחלק: לא לחינם אנחנו חברים ב-OECD.

מיקי לוי: אנחנו מחויבים למדינות אירופה, אנחנו רוצים להיקלט ולהיטמע בחבר העמים הזה, אנחנו רואים את עצמנו, גם מבחינה תרבותית, הרבה יותר קרובים למדינות אירופה מאשר לכל מקום אחר, ואוי ואבוי לנו אם אנחנו נשמוט את הקרקע מתחת לרגלינו.

מיקי לוי: התשובה בפירוש היא: כן, אנחנו רוצים להיות שותפים, לעשות אתם עסקים, לשתף פעולה בתחום האקדמי, בתחום הטכנולוגי, בכל תחום שרק אפשר, וזה הקטע הקצר, לנושא הכלכלי שהעלית.

מיקי לוי: מפלגת יש עתיד תומכת בצורה חד-משמעית, ואני אומר את זה מעל הבמה הזאת, בשתי מדינות לשני עמים.

מיקי לוי: היא תתמוך במהלכים האלה.

מיקי לוי: היא הצהירה את זה בכוונות שלה טרם הבחירות, זה חלק מתפיסת העולם שלנו.

מיקי לוי: אנחנו לא רואים את האופק המדיני, את האופק לשלום ילדינו, בלי שתי מדינות לשני עמים.

מיקי לוי: אנחנו תומכים בשלום.

מיקי לוי: אני אישית, שראיתי ימים רעים מאוד, ואתה ירושלמי כמוני, והיית שותף, יחד אתי, בתוקף תפקידך כחבר במועצת העיר ירושלים ראית אתי את אותם מראות – אין לנו שום כוונה לחזור לאותה תקופה אפלה, שחורה, של עשרות או מאות הרוגים ואלפי פצועים.

מיקי לוי: ולכן אני רואה את השלום כיעד, יעד מדיני; אני רואה את השלום כמנוע צמיחה לכלכלה הישראלית.

מיקי לוי: כן, צריך לעשות עסקים עם הישות, המדינה הפלסטינית שתקום כאן.

מיקי לוי: אני יכול להגיד לך שכבר היום יש עסקים שעוברים את הגבולות, יש מיזמים משותפים, יש תשלומים משותפים, ואנחנו, לפחות באוצר – שר האוצר קיים לפחות שתי פגישות עם השר המקביל לו, הפלסטיני.

מיקי לוי: אחת הפגישות הייתה כדי להחזיר תשלומים של מע"מ, שאנחנו ראינו להחזיר אותם "במיידי", אותם תשלומים שמדינת ישראל עיכבה, ואז גרמה לכך שמורים לא יגיעו לבית-הספר כי לא היו משכורות, ששוטרים לא יצאו לרחובות, ואז היו זריקות אבנים, וכדומה, וכו' וכו'.

מיקי לוי: ולכן – אנחנו בעד שיתופי פעולה.

מיקי לוי: זה הצד הכלכלי שמתחבר לצד המדיני.

מיקי לוי: תודה רבה לכולם.

מיקי לוי: אני, כמובן, בעקבות מה שאמרתי, מבקש לדחות.

יחיאל חיליק בר: מיקי, שאלה: – – – להיות בוטים מהצד השני, כמו בנט, לאזן?

מיקי לוי: אני – – –

יחיאל חיליק בר: אין פה, אין פה צד שני בקואליציה – – –

מיקי לוי: אני מייצג את יש עתיד ואת האוצר בצד המקצועי, ולשם כך אני עולה.

מיקי לוי: אני אומר בצורה הכי ברורה, על דעת יושב-ראש מפלגת יש עתיד: אנחנו בעד שתי מדינות לשני עמים.

מיקי לוי: בעד שיתופי פעולה.

מיקי לוי: אנחנו בעד השלום.

מיקי לוי: אני לא רואה שום כיוון אחר לעתיד ילדינו – מלבד הכיוון הזה.

קריאה: – – –

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת יעקב אשר לנמק הצעת אי-אמון מטעם הסיעות יהדות התורה ומרצ: הגדלת הפערים במערך החינוך; במערכת החינוך, סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הפעם הוא חבר הכנסת מאיר פרוש.

יולי יואל אדלשטיין: המשיב הוא סגן השר אבי וורצמן.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, הוא גם כאן אתנו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

זה לא פייר שסגן השר צריך להשיב לי – אבי; הייתי משנה את הנאום מראש.

אדוני היושב-ראש, "נתבשרנו" לאחרונה, לאחר ניתוח של מבחני המיצ"ב, שהפער בין תלמידים עשירים ועניים במדינת ישראל ממשיך להתרחב, ומעניין שגם הנתונים החיוביים של הדוח – שיפור הישגי התלמידים, הוא לרוב מנת חלקם של התלמידים המגיעים מרקע סוציו-אקונומי בינוני או גבוה, והפערים הולכים ומתרחבים בין שני הקצוות של העשירונים, הגבוהים והנמוכים.

מעניין מאוד, באותו דוח, שגם בין ילדים יהודים וערבים – מתברר כי לרקע הכלכלי השפעה רבה יותר מאשר למוצא.

זאת אומרת, היו ילדים מהמגזר הערבי שהגיעו להישגים גבוהים יותר, או לא פחות, משל ילדים מהמגזר היהודי, אבל בניתוח של הדברים התברר שזה תלוי מאיזה מוצא אתה מגיע – לא המוצא האתני שלך, אלא אם אתה מגיע מבית ברמה סוציו-אקונומית נמוכה או גבוהה, משכונה עשירה יותר או ענייה יותר.

גם בשיעורי הנשירה, שהיא אחת התופעות היותר-מסוכנות בכל חברה, גם שם ההבדל בא לידי ביטוי; יש מתאם ברור בין שיעורי הנשירה לבין דירוג חברתי-כלכלי של יישוב המגורים או המצב המשפחתי.

ככל שהמצב החברתי-כלכלי ירוד יותר כך שיעור הנשירה גבוה יותר.

פערים בהוצאה על תלמיד – יש פערים של מאות אחוזים, כן, מאות אחוזים, בתקציב ההשתתפות של רשויות מקומיות בנושא חינוך.

יש רשויות חזקות, שנותנות אלפי שקלים פר-ילד בשנה לחיזוק נושאים שהם סביב החינוך או בחינוך עצמו, ויש מקומות שאין להם האפשרות, ושוב, נוצרות כאן שתי מדינות, אדוני היושב-ראש, שני סוגי ילדים – ילדים שיכולים לקבל חינוך ברמה גבוהה יותר וילדים שאינם מקבלים זאת.

ככל שעולה העשירון החברתי-כלכלי של התלמיד, כך גם עולה השתתפות ההורים; ממחקר של "מרכז אדוה" מתברר כי בישראל, בשונה מארצות רבות במערב, ההוצאה הממשלתית – אנחנו פה תמיד יודעים לספר על השקעה גדולה בחינוך, אבל המחקר הזה מראה שההוצאה הממשלתית על חינוך נמוכה יחסית מול מדינות במערב-אירופה, בעוד שההוצאה הפרטית, דהיינו ההורים או הרשויות, גבוהה, דבר שמגביר את האי-שוויון.

ומה הפתרונות של משרד החינוך?

לא ראינו בשורות גדולות; הרבה מאוד דיבורים גבוהים על רפורמות גדולות מאוד, אבל בינתיים רק דיבורים.

אחד הפתרונות שבוצעו, לאו דווקא בממשלה הזאת אבל זה נמשך גם עכשיו, עשו ניהול עצמי של בתי-ספר, שבו המנהל צריך לגייס משאבים לבית-הספר.

יש תופעה – מנהלים של בתי-ספר, מותר להם להשכיר מבנים של בתי-ספר לאחר שעות הלימודים לגופים פרטיים, סמי-חינוך, מסביב לחינוך, כדי שיוכלו להשתמש בכספים לצורך תגבור מקצועות יסוד.

גם פה, אדוני סגן שר החינוך, גם הפעולה הזאת מנציחה הבדלים בין בתי-ספר בערים חזקות, בשכונות חזקות – קח את תל-אביב לבד, יש לך בתי-ספר במרכז העיר, בצפון העיר, ששם המנהל, שכבר הפך להיות חצי יזם נדל"ן, משכיר את בית-הספר לאירועים כאלה ואחרים בשעות אחר-הצהריים אבל ההכנסה היא גבוהה.

לעומת זאת, אותו מנהל או מנהלת בדרום תל-אביב, ששם מחירי הנדל"ן נמוכים יותר, התוספת לאותן שעות לימודיות כאלה ואחרות היא מזערית.

ואז מה קורה?

בצפון מחכימים ובדרום פחות, בדיוק הפוך ממה שאנחנו יודעים, "הרוצה להחכים – ידרים".

שוב הנצחה של מעמדות, שוב הנצחה על רקע כלכלי או חברתי.

לא מכבר אישרה ועדת החינוך את תשלומי ההורים.

אומנם לא שינו את התעריף, גם לא הורידו אותו, אבל תשלום התל"ן שמשרד החינוך קובע ולא מצריך את אישור הוועדה, השיעור הזה עלה.

מחיר התל"ן – תוכנית לימודית נוספת – קפץ ועלה ביסודי מ-119 ש"ח ל-199 ש"ח, ובתיכון מ-149 ש"ח ל-230 ש"ח.

אפילו מנכ"לית עמותת "הכול חינוך", שבראשה עמד עד לא מכבר שר החינוך דהיום בכבודו ובעצמו, יצאה נגד מהלך זה, אשר שוב, לדבריה, מגדיל פערים בין עניים ועשירים.

הרי זה מלכוד להורים, שאין להם ברירה ומשלמים גם אם אין באפשרותם.

גם תקציב הטיולים שמימן משרד החינוך – אדוני סגן השר, תקציב הטיולים – היה בשנה שעברה תקציב.

השנה, למיטב ידיעתי, הוא נמחק מספר התקציב; ב-2013.

אם אני טועה, אני אשמח אם תתקן אותי.

הוצאות ההורים בגין חינוך הסתכמו ב-2012 ב-15 מיליארד ש"ח.

זה 30% מההוצאה על חינוך במדינת ישראל בכלל.

15 מיליון ש"ח זה ההוצאה שהסתכמה ב-2012 – הוצאת הורים בגין נושאי חינוך.

יש, אדוני היושב-ראש, כמה דברים שאפשר לעשות.

יש נושא אחד שנקרא השקעת המשאבים הציבוריים בתקציבי חינוך ורווחה באופן דיפרנציאלי.

לא יכול להיות שעיר חזקה, בעלת משאבים ובעלת יכולת, יהיה לה אותו מצ'ינג שיש לעיר אחרת, פריפריאלית, עם הכנסות כמעט אפס, ושוב, מה שיוצא, הילד שם מקבל פחות, הילד בעיר חזקה מקבל יותר.

אבל מה, לממשלה אין אומץ לעשות את זה, כי מתייצבות 15 הגדולות, פורום ה-15, הערים החזקות, ואינן נותנות את זה.

אז נכון שדובר שלקראת תקציב 2014 או 2015 תוקם עוד ועדה וינסו.

רבותי, אם יהיה חינוך דיפרנציאלי יש סיכוי שלא יהיו שני סוגי ילדים במדינת ישראל.

יבנו סל תלמיד, והסל הזה יהיה מחויב בכל רשות ורשות.

לא יכול להיות שבמקום מסוים, מכיוון שיש רצועה של בתי-מלון, שם העירייה תשקיע יותר, ובמקום אחר לא, כי הילד הזה גר בפריפריה בדרום.

אבל את זה אין לממשלה אומץ לעשות.

ומה כן עושה הממשלה הזאת?

הבאנו פה דברים שמעמיסים על משפחה.

במקביל, הממשלה הרעה הזאת מגדילה פערים; מוסיפה מסים על השכבות החלשות, הורידה דרמטית את קצבאות הילדים, והיום הפער, הסכום שחסר למשפחה בעקבות הקיצוץ בקצבאות, יכול להיות בדיוק הסכום של השתתפות ההורים אם הילד, ההורים שלו משלמים עליו לטיול או לתל"ן, כן או לא.

רק לאחרונה נתבשרנו שחצי מהשכירים במשק משתכרים פחות מ-6,000 ש"ח, כשהשכר הממוצע במשק הוא 9,149 ש"ח.

מחירי הדירות עולים, ההכנסה יורדת, הממשלה הזאת גאונה – גאונית, לא יודע, יש פה – גאונית?

אני אומר נכון?

– בהגדלת הפערים ולא בצמצומם, כי כל הדברים האלה, הגדולים והקטנים האלה, גורמים לכך שיש משפחות שכורעות תחת הנטל.

ובוודאי נשמע תשובות – בממשלה שוב ידברו – כדי להסיט את העניין, שוב ידברו על החרדים, על היעדר לימודי הליבה, כמה שזה מזיק לכלכלה, להסיט את הוויכוח, או שאם יהיה לנו קצת יותר מזל נקבל נאום על ימות המשיח של שר האוצר, נאום החדשנות ששמענו לא מכבר בכנס שהיה לפני כמה ימים.

אני חושב שאפשר להכתיר את שר האוצר כאלוף העולם במילים, ומקום אחרון במספרים.

אני רוצה להציע לשר החינוך, אולי סגנו יעביר לו את זה, ולכל חברי הממשלה: לפני שאתם דואגים לחינוכם של הילדים החרדים ולעתידם, קודם כול תסגרו מבצע אחד; בואו תסגרו קודם כול את הפערים הקיימים בחינוך הממלכתי והממלכתי-דתי.

אני מוכן לחכות – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

– – וכשהפרויקט הזה יסתיים – אני מסיים, אדוני – תעברו לטפל בדאגה המרגשת לעתיד הילדים החרדים, שבינתיים רק מקצצים אצלם.

רק היום בישיבת ועדת החינוך ראינו את ההבדל העצום בתקצוב ילד חרדי לתקצוב ילד אחר, בהפרשים אדירים, והכול, כמובן, מדאגה לילדים.

המומחיות של הממשלה הזאת, אדוני היושב-ראש, עד עכשיו, זה הגדלת פערים, יצירת תהום בין מגזרים – גם בזה אתם מצטיינים.

הצלחתם להרחיב את השסע והקרע בעם, וגם פה הרחבתם את הפערים.

לצערי הרב, דרושה מנהיגות לממשלה הזאת, ואולי דרוש ראש ממשלה יותר מעורב.

תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב אשר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר החינוך, חבר הכנסת אבי וורצמן, להשיב על הצעת האי-אמון של הסיעות יהדות התורה ומרצ.

אברהם וורצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול אני לא יכול להתעלם מזה שכתוב פה שהצעת האי-אמון מטעם סיעות יהדות התורה ומרצ – –

יולי יואל אדלשטיין: זה כל שבוע.

אברהם וורצמן: – – היא בנושא נקיטת צעדים וקידום תהליכים תוך הפניית עורף להלכה ולמסורת היהודית.

אברהם וורצמן: זה חידוש.

יצחק כהן: מה לא בסדר?

אברהם וורצמן: לא, זה נפלא שסיעת מרצ הגישה את זה.

אברהם וורצמן: זה נפלא.

ראובן ריבלין: אדוני השר, האחדות נובעת לא מאידיאולוגיה, אלא מהצורך לחבר עשרה חברי כנסת שיכולים להגיש הצעה.

אברהם וורצמן: לא, לא.

אברהם וורצמן: יש פה טעות.

אברהם וורצמן: רק קוריוז קטן.

יולי יואל אדלשטיין: זו טעות במחשב.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מודים לסגן שר החינוך על הערנות.

אברהם וורצמן: לא, אני שמח לראות את הדאגה של סיעת מרצ למסורת היהודית.

אברהם וורצמן: זה עשה לי משהו.

מיקי לוי: להלכה.

יולי יואל אדלשטיין: גם הנכונות של חבר הכנסת יעקב אשר כל שבוע להציג את זהבה גלאון כמועמדת לראשות הממשלה ראויה לציון.

אברהם וורצמן: משהו חדש מתחיל.

יולי יואל אדלשטיין: והפעם עיסאווי פריג' יתמוך במאיר פרוש עוד מעט לראשות הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא – צריך לציין את הדברים.

זה צמצום פערים, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן פינת הצחוק.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר ימשיך.

אברהם וורצמן: טוב, ברשותכם, אני רוצה להגיב לדברים.

אברהם וורצמן: ובפתח הדברים, לפני התשובה הרשמית של המשרד, אני דווקא רוצה לומר את הדברים מכאב, מהלב שלי; ממקום שממנו דיברתי גם ביום הראשון שעמדתי פה, על הבמה הזאת, והדבר הראשון שדיברתי עליו היה הצורך בצמצום פערים.

אברהם וורצמן: כי בעיני זה הדבר הכי חשוב במדינת ישראל.

אברהם וורצמן: השיח על הפערים החברתיים עולה כבר שנים רבות, במיוחד כאשר מפרסמים דוחות כמו דוח העוני של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, או כדוגמת המיצ"ב, מבחני המיצ"ב של משרד החינוך, ועוד דוחות אחרים שעוסקים במגוון רחב של סוגי פערים שקיימים ברווחה, בבריאות, בחינוך, בתעסוקה ובכול.

אברהם וורצמן: אבל אני רוצה להזכיר לכולם שלא מדובר פה רק במספרים וסטטיסטיקה, אלא בסוף מדובר באנשים, ובמקרה הנדון עכשיו מדובר בילדים.

אברהם וורצמן: אני חייב לומר שגם באופן אישי, מהתפקידים שעשיתי עד היום, שכיהנתי בהם עד היום, אני מכיר חלק מהילדים האלה.

אברהם וורצמן: נכון, יש פערים מאוד קשים בחינוך.

אברהם וורצמן: זה לא סוד, במדינת ישראל יש פערים מאוד כואבים.

אברהם וורצמן: ולצערי, זה לא התחיל בממשלה הזאת, זה התקיים בהרבה ממשלות במדינת ישראל, והסוגיה הזאת מציבה בפנינו, חברי הממשלה וחברי הכנסת, אתגר גדול, ואני גם אפרט.

אברהם וורצמן: המשרד מתמודד עם הסוגיה הזאת כבר היום.

אברהם וורצמן: אבל צריך לזכור, חברי חברי הכנסת, שאם מערכת החינוך תהיה היחידה שמתמודדת עם הבעיה, אנחנו לא נפתור את הבעיה.

אברהם וורצמן: כי אם יש ילד שהולך לישון רעב בלילה כי בבית אין כסף לאוכל; או ילד שלפעמים לא ישן חצי לילה בחורף כי קר לו, ואין כסף להפעיל תנור חימום או להפעיל את החשמל; או ילד שלפעמים לא הולך לבית-ספר כי הוא חולה, כי אין כסף לקנות תרופות; או ילד שזקוק לאבחון ולהורים אין כסף לאבחון, פשוט אין כסף – הדברים האלה, לצערנו, מולידים פערים חמורים מאוד.

אברהם וורצמן: אם ילד מגיע לבית-הספר רעב, ומה שמטריד אותו קודם כול זה הרעב שלו, כי על בטן ריקה קשה ללמוד – –

יצחק כהן: נו?

אברהם וורצמן: רגע, רגע, ברשותך.

אברהם וורצמן: – – ומטריד אותו שלאימא, יכול להיות שאין עבודה, אז בוודאי יהיה מאוד קשה לצמצם פערים.

אברהם וורצמן: יש כאן בעיה מערכתית, שמחייבת את הגיוס של כל משרדי הממשלה, שדורשת מדיניות כוללת של הממשלה ושל ראש הממשלה, שתשים את צמצום הפערים במקום הראשון כנושא שצריך לטפל בו.

אברהם וורצמן: ומתוך ההחלטה הזאת ומתוך המגמה הזאת, צמצום פערים בחברה – לטפל בהרבה מאוד דברים שצריכים טיפול.

אברהם וורצמן: אבל בניגוד אליך ואל החברים שהגישו את ההצעה, חבר הכנסת אשר ידידי, אני חושב ואני מאמין שדווקא הממשלה הזאת ודווקא הקואליציה הזאת – שכמו שאני באתי, גם הרבה חברים שיושבים היום בממשלה מבינים את הסוגיה הזאת וחשובה להם הסוגיה הזאת – אני מאמין שאנחנו נעשה שינוי משמעותי מאוד כדי לסגור ולצמצם פערים כאלה.

אברהם וורצמן: אי-אפשר לסגור פערים כאלה, אבל נצמצם פערים כאלה.

אברהם וורצמן: אני חושב שהקואליציה הזאת יכולה להביא לצמצום מאוד משמעותי בפערים.

עיסאווי פריג': הנייר סופג את הכול, אדוני השר.

אברהם וורצמן: שנייה, שנייה.

יצחק כהן: בשידור חי הבטחת.

יצחק כהן: בשידור חי הבטחת ולא קיימת.

אברהם וורצמן: קודם כול, צמצמנו חלק, ועוד נצמצם עוד.

יצחק כהן: כמה?

יצחק כהן: כמה?

אברהם וורצמן: צמצמנו חלק, ועוד נצמצם עוד.

יצחק כהן: גורנישט, אפס.

אברהם וורצמן: זה ש"ס, לא?

אברהם וורצמן: זה לא אפס.

יצחק כהן: לא, לא.

יצחק כהן: אפס צמצום.

אברהם וורצמן: זה אפס או ש"ס?

אברהם וורצמן: אני לא מבין.

יצחק כהן: אני אומר לך – – –

אברהם וורצמן: הסימן זה אפס או ש"ס?

אברהם וורצמן: רק תגיד לי.

יצחק כהן: לא צמצמת בכלום.

אברהם וורצמן: אולי זה אותו דבר.

יצחק כהן: הבטחת בשידור חי שאתה תצמצם, ולא צמצמת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת כהן.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מזכיר לך שהשפות הרשמיות הן עברית וערבית.

יולי יואל אדלשטיין: גורנישט – זו לא מילה באחת משתיהן.

דוד רותם: זה בערבית.

אברהם וורצמן: אם כבר יצחק כהן מדבר יידיש, זה משהו.

יולי יואל אדלשטיין: הוא מדבר יידיש שוטפת.

אברהם וורצמן: אני רוצה לספר עוד חוויה קטנה – – –

יצחק כהן: – – –

אברהם וורצמן: חבר הכנסת כהן, תן לי להשלים את המילים, ברשותך.

אברהם וורצמן: אני רוצה לספר עוד חוויה אישית, שגם לי יצא לראות אותה לפני כמה שבועות, במסגרת הסיורים בארץ.

אברהם וורצמן: הייתי ברשות חזקה במרכז הארץ, שיש לה הכנסות רבות מארנונה, ושמשקיעה הרבה כסף בחינוך, הרבה כסף בחינוך, ואני אומר את זה לשבחם.

אברהם וורצמן: אבל אתה בא לכיתה – חבר הכנסת כהן, אתה מפריע לי – אתה בא לכיתה, ואתה רואה השקעה מדהימה במבנה, והילדים נמצאים כרגע בחוגי אומנויות, וחלקם לומדים ארכיטקטורה, כשברקע צלילי מוצרט ובאך, מוזיקה קלאסית בווליום נמוך, שיהיה גם נעים ללמוד בכיתה.

אברהם וורצמן: השקעה מדהימה.

אברהם וורצמן: וראש העיר עומד אתי ואומר: אבי, השקעתי פה והשקעתי פה והשקעתי פה.

אברהם וורצמן: כמו שאמרת, חבר הכנסת יעקב אשר, יש להם הרבה כסף להשקיע כי יש להם הרבה הכנסות.

אברהם וורצמן: ולמחרת אני הולך לבית-ספר בפריפריה ודן עם המנהלת על המזגן של הסוכנות, מזגן חלון, והיא אומרת לי שלעירייה אין כסף להשקיע 8,000 שקל בהחלפת המזגן.

אברהם וורצמן: יש פה בעיה מאוד מאוד מאוד חמורה ויסודית, אבל אנחנו רוצים לטפל בעניין.

אברהם וורצמן: בשביל זה אנחנו נמצאים פה.

תטפלו.

תפסיקו לרצות, תתחילו לטפל.

אברהם וורצמן: אני רוצה, ברשותך, קודם כול לתת כמה נתונים על דברים שכבר היום מטופלים, וגם תוכניות ששר החינוך הצהיר עליהן, ואני כמובן מזדהה עם כל מילה שהוא העלה ודיבר, ואני תכף אפרט.

אברהם וורצמן: דבר ראשון, צריך להביא את תוצאות המיצ"ב בצורה שקופה ואמיתית ולהתמודד עם העניין, וההתמודדות היא לא קלה; הנתונים אכן מציגים פערים בין תלמידים מרקעים חברתיים כלכליים שונים, לעתים פערים מאוד חריפים.

אברהם וורצמן: בכל המבחנים ובכל השנים נמצאו פערים ניכרים בהישגים של תלמידים מרמות שונות על רקע חברתי-כלכלי, וככל שהרקע החברתי-הכלכלי גבוה יותר כך ההישגים של התלמידים גבוהים יותר.

אברהם וורצמן: במבחנים בשפת-אם לכיתות ה', לדוגמה, גם בעברית וגם בערבית, נרשמו בשנתיים האחרונות פערי הישגים נמוכים מעט מהפערים שנרשמו בשנים קודמות.

אברהם וורצמן: דווקא שיפור.

אברהם וורצמן: מאידך גיסא, במבחנים במדע, בטכנולוגיה ובמתמטיקה לכיתות ח' בשנים האחרונות נרשמה התרחבות בפערים בין ההישגים של תלמידים מרקעים חברתיים-כלכליים שונים, גם בקרב דוברי העברית וגם בקרב דוברי הערבית.

אברהם וורצמן: במבחן במתמטיקה לכיתות ח' חלה עלייה מצטברת בהישגי דוברי העברית – אך ורק תלמידים בעלי רקע סוציו-אקונומי בינוני וגבוה; לעומת זאת, הישגי תלמידים מרקע חברתי-כלכלי נמוך נותרו ללא שינוי לאורך שש השנים שבהן נמדדו ההישגים.

אברהם וורצמן: עם זאת, כמו שאמרתי, צריך לזכור שהבעיה היא בעיה לאומית, מדינית וחברתית, שבאה לידי ביטוי גם במערכת החינוך וגם במערכות האחרות.

אברהם וורצמן: פה אני רוצה להצטרף לידידי שר החינוך, שמייד עם כניסתו לתפקיד הציב את הנושא של הפערים כיעד המרכזי של המשרד בקדנציה הזאת – –

יצחק כהן: – – –

אברהם וורצמן: – – ואנחנו מתחילים מהלך רחב של העמקת התקצוב הדיפרנציאלי, כמו שהעלית, והדברים ייראו ויבוצעו, בעזרת השם.

יצחק כהן: כמו בישיבות.

אברהם וורצמן: מדובר במהלך אסטרטגי ארוך-טווח, שיותר מכל פרויקט נקודתי כזה או אחר יאפשר בסופו של דבר מתן הזדמנות נאותה יותר ושווה יותר לפריפריה.

אברהם וורצמן: חברי חברי הכנסת, חשוב גם לציין שבשנים האחרונות – – –

מתי המהלך הזה אמור להיות?

אברהם וורצמן: חבר'ה, אנחנו מטפלים בו – – –

קריאות: – – –

מיקי רוזנטל: זרקת לכאן פצצה.

מיקי רוזנטל: ספר לנו קצת פרטים – – –

יצחק כהן: – – – את הישיבות.

– – – מתי זה אמור להיות?

אברהם וורצמן: זה אמור להיות בחודשים הקרובים, ואתם תשמעו על כך.

אברהם וורצמן: איך אמרת?

אברהם וורצמן: פצצה?

אברהם וורצמן: זאת תהיה הפצצה, בעזרת השם.

מיקי רוזנטל: ספר לנו.

אברהם וורצמן: זאת תהיה הפצצה.

מיקי רוזנטל: ספר לנו.

אברהם וורצמן: אני רוצה לספר לך על דבר מוגמר ואמיתי, ולא סתם ססמאות.

עיסאווי פריג': תחזיקו מעמד בחודשים הקרובים?

אברהם וורצמן: נחזיק ארבע שנים, בעזרת השם.

קריאות: – – –

יעקב מרגי: עיסאווי, אל תדאג.

עיסאווי פריג': – – –

נסים זאב: בלי המפלגות הערביות אין לכם סיכוי להישאר בממשלה.

עיסאווי פריג': על כל דבר יש לך מה להגיד.

עיסאווי פריג': אפילו אתה ממציא מתחת לשולחן.

אברהם וורצמן: בכל מקרה, אני כן רוצה, אבל, לספר על כמה צעדים חשובים שהמשרד עשה בשנים האחרונות, על פרויקטים חדשים שהמשרד חידש בשנים האחרונות, או הגדיל בהם את התקציב בצורה ניכרת – התקצוב היה דיפרנציאלי בהם בצורה מאוד משמעותית.

אברהם וורצמן: אני יכול לתת כמה דוגמאות מאוד חשובות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת מסיעת ש"ס, אני מבין שאתם רוצים לקבל פרטים על תהליך השלום מהשרה לבני, אבל בכל זאת – יש דובר במליאה – – –

נסים זאב: בקושי הספקנו להגיד לה שלום, לא תהליך.

אברהם וורצמן: דוגמה ראשונה: שעות טיפוח לשכבות החלשות – המשרד מקצה יותר מ-100,000 שעות תקן, בעלות 750 מיליון ש"ח, לשעות טיפוח לשכבות החלשות.

אברהם וורצמן: ככל שמדד הטיפוח של בית-הספר גבוה יותר, כך הוא מקבל תוספת של שעות הוראה.

אברהם וורצמן: מדובר בתוספת גדולה מאוד – – –

יצחק כהן: כל הכבוד לגדעון סער.

אברהם וורצמן: כל הכבוד.

יצחק כהן: לגדעון סער.

אברהם וורצמן: דוגמה נוספת: המשרד צמצם את מספר המקסימום של התלמידים בכיתה ל-32 בחלק מהעשירונים; ככל שהעשירון גבוה יותר כך מספר התלמידים בכיתה קטן יותר.

אברהם וורצמן: תוכנית נוספת: יש תוכנית להתאמת מערכת החינוך למאה ה-21, שנעשית כרגע במחוז הדרום ובמחוז הצפון; השקעה של 600 מיליון ש"ח – תשמעו טוב את הסכומים – מ-2011 עד 2013; תוספת תוכנית לשיפור ההישגים במקצועות הליבה ביסודי, בחטיבות הביניים; חיזוק ידע בשפה, מתמטיקה ומדעים – השקעה של 43,000 שעות – 310 מיליון ש"ח – – –

יצחק כהן: כל הכבוד לגדעון.

אמנון כהן: יישר כוח לגדעון.

יצחק כהן: יישר כוח לגדעון סער.

יצחק כהן: חבל שהוא לא פה.

אברהם וורצמן: קודם כול, דברים טובים של גדעון סער – אנחנו מברכים אותו.

אברהם וורצמן: דברים של שר החינוך הנוכחי ושל הצוות הנוכחי – ממשיכים אותם ומרחיבים אותם – –

יצחק כהן: כל הכבוד לגדעון.

אברהם וורצמן: – – גם על זה צריך להגיד יישר כוח.

יצחק כהן: כל הכבוד לגדעון.

– – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

קריאות: – – –

אברהם וורצמן: חבר הכנסת כהן, אני רק רוצה להזכיר לך שחלק מכל הטענות שאתה מעלה, אתה מעלה על השנים שאתה היית בממשלה בעצמך.

אברהם וורצמן: אפילו היית שר בממשלה.

יצחק כהן: – – –

אברהם וורצמן: בוא נהיה אמיתיים.

אברהם וורצמן: בוא נהיה אמיתיים.

אברהם וורצמן: כיתות אתג"ר ומדע – אני במקרה ממונה על אגף שח"ר – המשרד משקיע בסכומים של יותר מ-1.5 מיליארד ש"ח בכיתות מיוחדות רק בבתי-הספר האלה; ניהול עצמי, שהעלית, עלה ל-76 מיליון ש"ח; הגדלת מלגות למשלחות לפולין – ב-35 מיליון ש"ח.

אברהם וורצמן: אני רוצה לבשר לך שתקציב המלגות לתלמידים על בסיס המצב הכלכלי של ההורים עלה מ-60 מיליון ש"ח השנה ל-100 מיליון ש"ח כבר ב-2013; תוכנית ההזנה – 200 מיליון ש"ח; תמריצים למורים בפריפריה – 220 מיליון ש"ח; תוכנית מיל"ת – 100 מיליון ש”ח – – –

יצחק כהן: משרד החינוך, למה הרחיבו אותו?

אברהם וורצמן: אני יכול להמשיך – אני רוצה לקצר.

אברהם וורצמן: יש פה שורה ארוכה של תוכניות שהמשרד עושה כדי לצמצם את הפערים, אי-אפשר להתעלם מזה, ומדובר בהשקעות של מיליארדים שהמשרד משקיע.

אברהם וורצמן: אבל אני חוזר ואומר: השינוי האמיתי יהיה כאשר התקצוב יהיה דיפרנציאלי; כאשר רשות חלשה, שאין לה הכנסות ממקורות של ארנונה ושל עסקים, תקבל אחוזים גבוהים יותר ותקבל משאבים גבוהים יותר עבור התלמידים, שם יתחיל השינוי.

אברהם וורצמן: שם יתחיל השינוי הגדול, והשינוי הזה, בעזרת השם, יתממש, והשינוי הזה יקרה.

אברהם וורצמן: אני רוצה לומר לך, יעקב אשר, הדבר הזה הוא בנשמתנו, הדבר הזה הוא בנשמתי, ואנחנו נעשה הכול כדי שהפערים במדינת ישראל יצטמצמו.

אברהם וורצמן: תודה רבה.

לפני הדוח הנוכחי לא עשו את זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר החינוך חבר הכנסת אבי וורצמן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעה הבאה, של סיעת ש"ס; הנושא חשוב עד כדי כך שניסו לחטוף אותו מסיעת ש"ס, אבל לא הצליחו: נקיטת צעדים וקידום תהליכים תוך הפניית עורף להלכה ולמסורת היהודית.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: המשיבה היא שרת המשפטים חברת הכנסת ציפי לבני.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, סגן שר החינוך, אתה בדרך כלל אדם צנוע, אני מכיר אותך כאדם נעים הליכות וצנוע, לפחות היית אומר – מביא גאולה לעולם – אומר מה המקור של התקצוב הדיפרנציאלי, איך נולד המודל הזה, איך נעשה הפיילוט; היית אומר מה המקור של זה.

יצחק כהן: הרי פה שיבחת את גדעון סער.

יצחק כהן: חשבת שאתה משבח את שר החינוך?

יצחק כהן: לא, אתה משבח את גדעון סער, כי כל מה שאמרת – סגן שר החינוך, אני מדבר אליך, קצת דרך ארץ – כל מה שאמרת זה בוודאי לא בחודשים הספורים שאתם עדיין לא התיישבתם, זה תוכניות העבר, שמשרד האוצר לשעבר ומשרד החינוך לשעבר עשו אותן.

יצחק כהן: אז אתה מפרגן להם?

יעקב מרגי: אנחנו אחראים רק לגירעון.

יצחק כהן: אה, רק לגירעון.

יעקב מרגי: אנחנו אחראים רק לגירעון.

יצחק כהן: מודל התקצוב הדיפרנציאלי – – –

קריאה: – – –

יעקב מרגי: – – –

יצחק כהן: – – – הרצנו את המודל הזה במשרד הדתות, וזה עבד פנטסטי; עיריות חזקות ישלמו יותר, המדינה במצ'ינג שלה מול העיריות החלשות תשתתף ביותר, ואנא מכם, אל תקלקלו, תאמצו את זה גם בחינוך וברווחה.

יצחק כהן: אני אודה לכם מאוד.

אברהם וורצמן: – – – רק היום ידידי בן-דהן, שהעביר הצעת חוק רק לפני שבועיים – – –

יצחק כהן: לא לא לא, הוא אשרר את הצעת החוק שלנו.

יצחק כהן: אי-אפשר לשכתב את ההיסטוריה.

יצחק כהן: אתם אלופים בלשכתב את ההיסטוריה, אבל אי-אפשר לעשות את זה.

יצחק כהן: אתה גם הבטחת בשידור חי, חברי, שאתה תחזיר את סכום הקיצוץ לישיבות, ולא החזרת.

יצחק כהן: לא עשיתם מאומה, אפילו קוסמטיקה לא הייתה פה.

יצחק כהן: ואם נוח לכם עם זה, הבית היהודי, לראות איך ישיבות נאנקות תחת העומס הכבד שהטלתם עליהן – בלי שום סיבה.

יצחק כהן: בלי שום סיבה.

יצחק כהן: היום ראינו את האפליה שאתם יוצרים בין ישיבות של הציונות הדתית לבין הישיבות הקדושות.

יצחק כהן: תקציב של ישיבה קדושה, בחור מקבל שם 240 שקל; ואצלכם משום מה זה מגיע ל-1,200 שקל.

יצחק כהן: למה האפליה הזאת?

יצחק כהן: למה?

יצחק כהן: אתם לומדים יותר תורה?

יצחק כהן: אתם יותר צדיקים?

דוד רותם: זאת תורת – – –

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: אפרופו, חברי חבר הכנסת רובי ריבלין, הוויכוח העתיק על הפרדת דת מהמדינה, אז בן-גוריון כל כך התעקש – אתמול היה היארצייט שלו – לא להפריד דת ומדינה, כי – הוא אמר בפירוש, הוא אמר את האמת; אז מנהיגים אמרו את האמת – שהוא רוצה לשלוט ביהדות, הוא רוצה שזה יהיה בידיים שלו.

יצחק כהן: אבל זה לא הולך, זה התנגשות בין ערכים, אתם יודעים את זה.

יצחק כהן: אבל היחידים – היחידים – שיכולים לממש את האג'נדה הזאת זה הבית היהודי.

יצחק כהן: אפשר לעקם כל דבר.

יצחק כהן: כשיש התנגשות ערכית, אפשר לקחת מפה, לעקם משם, זה בסדר.

יצחק כהן: אז הרב דב ליאור, שאני מאוד מכבד אותו, אמר שמותר – אולי, ככה היא טוענת, לא שמעתי את זה ממנו – לעלות להר-הבית.

יצחק כהן: אבל באותו יום הוא גם שלח אליכם מכתב והוא ביקש מכם להתנגד לשני החוקים ההרסניים לכרם בית ישראל, בנושא הגיור ובנושא רישום הנישואים.

יצחק כהן: שמעתם על הרב דב ליאור?

יצחק כהן: מה זה רפורמים?

יצחק כהן: רפורמים לוקחים את העניין ועושים אתו כפלסטלינה: מתי שנוח להם מעקמים לפה, מתי שלא נוח – זה לא יהדות, זה לא יהדות.

יצחק כהן: זה לשלוט בתהליכים.

נסים זאב: פעם הוא דוב ופעם זה לי אור.

נסים זאב: זה תלוי בנושא.

יצחק כהן: לא, לא, אני מכבד אותו.

נסים זאב: לא, בעיניהם אני אומר.

יצחק כהן: אני מאוד מכבד אותו.

אברהם וורצמן: – – –

שולי מועלם-רפאלי: מעולם לא הזכרת את הרב דב ליאור כל כך הרבה – – –

יצחק כהן: לא, לא, לא, אתם נגדו, אתם נגדו, אתם פוגעים בכבודו של הרב דב ליאור, אתם מצפצפים על פסקי ההלכה שלו.

יצחק כהן: הוא שלח לכם מכתב דחוף, ביקש: אל נא, תתנגדו.

יצחק כהן: באותו יום הצבעתם בעד.

יצחק כהן: זה יפה לעשות ככה לרבנים שלכם?

יצחק כהן: זה לא יפה.

יצחק כהן: עכשיו, אני גם רוצה לתת גם מילה טובה לראש הממשלה על העמידה האיתנה שלו מול מה שמתרחש בז'נבה.

יצחק כהן: אבל כשראש הממשלה עסוק בדברים ברומו של עולם, אתם עסוקים בלהרוס את העולם, את העולם היהודי.

יצחק כהן: תדע לך, חבר הכנסת וורצמן, עולם התורה נבנה פה אחרי החורבן בשואה בעמל רב.

יצחק כהן: והצלחנו, כולם, להגיע למצב שארץ-ישראל, מדינת ישראל, כן – המרכז הרוחני הגדול ביותר בעולם.

יצחק כהן: עכשיו, מה אתם עושים?

יצחק כהן: אתם הולכים ומחריבים בית אחרי בית.

יצחק כהן: הגעתם גם כן לישיבת "מיר", של תלמידי חוץ.

יצחק כהן: ואתם מציעים להם, כן: בואו תעשו סדרת חינוך וניתן לכם.

יצחק כהן: אתם יודעים שזה לא יהיה, אתה יודע שזה לא יקרה – – –

אברהם וורצמן: זה חשוב לי ולחברים שלי יותר אפילו משזה חשוב לך, תאמין לי.

יצחק כהן: אתה לא עושה כלום, אבל מבטיח.

יצחק כהן: בשידור חי.

יצחק כהן: אתה, בעימות אתי בשידור חי, אתה מבטיח ולא עושה כלום.

אברהם וורצמן: עושים הרבה – – –

יצחק כהן: אתה אפילו לא עלית – – –

אברהם וורצמן: אפילו – – –

יצחק כהן: מה, מה למשל?

יצחק כהן: יכול להיות שאני טועה, תקן אותי.

יצחק כהן: מה?

יצחק כהן: כלום.

אבי – – – מה זה לא – – –?

יצחק כהן: בשפה הרשמית זה גורנישט.

יצחק כהן: כלום אתם לא עושים.

יצחק כהן: אתם כן עושים – אתם עושים ומחריבים באטרף של חוקים שאתם יודעים שהוא הורס את הסטטוס-קוו; ואתם – ועוד יש החוצפה לרב בן-דהן לשגר איזה אס.

יצחק כהן: אם.

יצחק כהן: אס.

יצחק כהן: לאחד ממנהיגי התנועה ולהגיד לו: תשמע, אם לא תשתקו, נצא בקמפיין.

יצחק כהן: הוא מאיים.

יצחק כהן: זה נקרא היום סחיטה באיומים.

יצחק כהן: פחד פחדים.

יצחק כהן: אתם מפחידים.

יצחק כהן: אבל מה שטוב אצלכם, אתם מנצלים – – –

שולי מועלם-רפאלי: אתם עושים את זה – – – כל השנים – – –

יצחק כהן: אני לא שומע אותך.

שולי מועלם-רפאלי: מעולם לא הסברתם – – –

יצחק כהן: מה?

יצחק כהן: מה?

יצחק כהן: מה?

יצחק כהן: שהקמנו עולם תורה מפואר?

יצחק כהן: מה עשינו?

שולי מועלם-רפאלי: – – –

– – –

יצחק כהן: שמשפחות מורעבות ללחם?

יצחק כהן: מה הפריע לכם, גברת שולי מועלם?

יצחק כהן: חברת הכנסת מועלם – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

יצחק כהן: חברת הכנסת מועלם, את צועקת.

יצחק כהן: מה הפריע לך – אתם הרי יהודים – מה הפריע לך שאברך עם חמישה ילדים יש לו קצת כסף לאוכל?

שולי מועלם-רפאלי: בכלל לא הפריע לי.

יצחק כהן: את פתחת לו את המקרר ושפכת את כל התכולה לפח.

יצחק כהן: נתת להם מכה כל כך אנושה, 1,500 שקל לפחות בחודש גזלת למשפחות, את.

יצחק כהן: מה תאמרו?

שולי מועלם-רפאלי: ברור, לא רק שאני רפורמית, חבר הכנסת כהן, אני גם שמאלנית.

שולי מועלם-רפאלי: אם תמשיך ככה, בסוף יסתדרו לך – – –

יצחק כהן: אני עם העובדות מתווכח.

יצחק כהן: אני עם העובדות מתווכח.

יצחק כהן: אז מה הפריע לכם – – –

אברהם וורצמן: עם העובדות אל תתווכח.

אברהם וורצמן: אל תתווכח, מפני שאתה גרמת, ואתם גרמתם, לשנאה כל כך גדולה כלפי היהדות.

אברהם וורצמן: דע לך, זה הדבר הכי גרוע שיכול היות.

יצחק כהן: אז על זה אתה שונא אותי?

אברהם וורצמן: – – –

יצחק כהן: אז אתה שונא אותי, אתה פוגע בי, אתה רודף את המשפחות של האברכים.

אברהם וורצמן: – – –

יצחק כהן: מה הפריע לך – מה הפריע לכם – – –

אברהם וורצמן: אתם תרמתם כל כך הרבה שנאה בעם היהודי.

אברהם וורצמן: אתם גרמתם לציבור של מיליונים שמאסו ביהדות ותורה ומצוות.

יצחק כהן: מה הפריע לך שאברך מקבל כמו אברך אצלכם בישיבות הציוניות?

יצחק כהן: מה הפריע לכם?

נסים זאב: אפילו לא.

נסים זאב: מה שהיה אז.

נסים זאב: מה שהיה אז.

יצחק כהן: מה שהיה.

יצחק כהן: מה זה הפריע לכם?

יצחק כהן: מה הפריע לכם שישיבת "מיר" מארחת – – –

נסים זאב: מי הגן על הבית היהודי כדי – – –?

נסים זאב: אנחנו.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

יצחק כהן: מה הפריע לכם שישיבת "מיר" מארחת תלמידי חכמים מחו"ל, מהתפוצה?

יצחק כהן: מה הפריע לכם?

יצחק כהן: למה לרדוף אותם?

אברהם וורצמן: מה הפריע לך – – – הר-הבית – – – אנחנו – – –

שולי מועלם-רפאלי: לא, כי בתורה לא מוזכרת – – – ש"ס.

יצחק כהן: – – – לא, לא, אי-אפשר, אי-אפשר.

יולי יואל אדלשטיין: שאני אפריע לך לדבר?

יולי יואל אדלשטיין: אני לא רוצה להפריע לך לדבר.

יצחק כהן: אי-אפשר, אי-אפשר, זה בלתי אפשרי.

שולי מועלם-רפאלי: ברור.

יצחק כהן: זה כואב, האמת כואבת.

יצחק כהן: אבל לכם לא כואב שום דבר, האמת.

יצחק כהן: בוא נעשה ספירת מלאי: פגיעה אנושה במשפחות ברוכות ילדים – אתם חיים עם זה בסדר, רוחצים בניקיון כפיכם, עושים עם האצבעות ככה.

יצחק כהן: אבל פגיעה אנושה, אנשים הגיעו לפת לחם, בגללכם.

יצחק כהן: הלאה: פגיעה קשה מאוד בעולם התורה, בגללכם; פגיעה קשה מאוד במעמד הביניים, בגללכם; שחרור מחבלים עם דם על הידיים, כשגם בעסקת שליט הרשימה הזו נגרסה, ואתם, הבית היהודי, אתם, הבית היהודי, בגללכם משחררים מחבלים עם דם על הידיים.

יצחק כהן: איך אתם לא מתביישים?

יצחק כהן: איך?

יצחק כהן: אתה יודע מה?

יצחק כהן: תתקנו.

יצחק כהן: יש לך עוד שתי פעימות.

יצחק כהן: עוד שתי פעימות.

יצחק כהן: אל תשחררו מצד אחד ומצד שני תרוצו לי להפגין מול כלא "עופר", מול המתקן.

יצחק כהן: זה צביעות.

יצחק כהן: הלאה: פגיעה בסולידריות החברתית, כמו שצעקת קודם.

יצחק כהן: תדעו לכם, אין אומה שיכולה להחזיק מעמד כששלטון רודף חלקים בתוכה, אין.

יצחק כהן: אימפריות שלמות התמוטטו בגלל זה.

יצחק כהן: אני מאוד חושש לחברה הישראלית.

יצחק כהן: רדיפת האמוק שלכם אחרי הציבור החרדי זה פגיעה כל כך קשה.

יצחק כהן: אחר כך אתה אומר לי – – –

שולי מועלם-רפאלי: חתמתם על הסכמי אוסלו, שבגללם נרצחו 1,500 יהודים.

יצחק כהן: או, אוסלו.

שולי מועלם-רפאלי: 1,500 יהודים.

יצחק כהן: אוסלו.

יצחק כהן: להזכיר לך איפה גדל יגאל עמיר?

שולי מועלם-רפאלי: גירשו 8,000 – – –

יצחק כהן: הוא לא גדל ב"פורת יוסף".

יצחק כהן: אוסלו.

יצחק כהן: להזכיר לך איפה יגאל עמיר גדל, איפה הוא למד?

שולי מועלם-רפאלי: – – –

יצחק כהן: לא, לא ב"פורת יוסף" ולא ב"חברון", לא בישיבת "חברון".

דוד רותם: הם לא קיבלו אותו.

יצחק כהן: הוא גדל ב"מיינסטרים" שלכם.

יצחק כהן: הוא גדל ב"מיינסטרים".

יצחק כהן: אז אל תגידי לי אוסלו.

יצחק כהן: תתביישו לכם, הרסתם כל תהליך ואתם הורסים כל תהליך.

ציפי לבני: אתה יכול להגיד שהיהדות היא בעד שלום, אתה – – –

יצחק כהן: אני כבר הולך להגיד את זה.

יצחק כהן: אני כבר הולך להגיד לה את זה.

יצחק כהן: עכשיו, הטירוף הזה לעלות להר-הבית, כשאתם יודעים שיצית אש, אתם יודעים שיהודים ייפגעו, אתם יודעים שחיילים ייפגעו; לא אכפת לכם, אתם רוצים לעלות להר-הבית.

יצחק כהן: כמו שאתם כל החיים שלכם וכל ההיסטוריה שלכם, העגומה, התנגדתם לכל תהליך.

יצחק כהן: אני אומר לך, גברת שולי מועלם, יותר ממחצית המלחמות היו מיותרות.

יצחק כהן: ואפשר היה לעשות שלום כבר מזמן אלמלא הלאומנות שלכם.

יצחק כהן: אבל אתם ממשיכים בזה, אתם רוצים לעלות להר-הבית.

יצחק כהן: למה?

יצחק כהן: ככה.

יצחק כהן: אומרים לכם: רבותי, זה אסור הלכתית, בשום פנים ואופן, יש איסור חמור של כל גדולי הפוסקים.

יצחק כהן: ואתם לא – לכם יש פוסקים משלכם, לא יודע, גבעות, בגבעת החרולים, בגבעת התפוזים, לא יודע, יש לכם פוסקים.

יצחק כהן: אומרים לכם שזה מאוד מאוד מסוכן, זה יצית פה אינתיפאדה שלישית – לא אכפת לכם.

יצחק כהן: אז אני שואל: אתם מדברים על שוויון בנטל, כאשר אתם מייצרים נטל בלתי נסבל.

יצחק כהן: תבינו את זה כבר.

יצחק כהן: תעזבי רגע את יגאל עמיר בצד, אוקיי.

יצחק כהן: אתם מייצרים נטל בלתי נסבל, אתם הורסים תהליכים שיכולים להוביל לתהליכי שלום, אתם מעמיסים על העם הזה עומס ביטחוני כל כך כבד, בגללכם.

יצחק כהן: וזה חוץ – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יצחק כהן: עכשיו, סליחה, הביטחון האישי.

יצחק כהן: לא נדבר על משבר הדיור.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

יצחק כהן: הביטחון האישי.

יצחק כהן: אתם שמים מקלות בביטחון האישי.

יצחק כהן: היום אזרח, אני כאשקלוני, יכול להסתובב ברחוב בחופשיות?

יצחק כהן: זה גם בגללכם.

שולי מועלם-רפאלי: אתה דואג לי שאני אסתובב בחופשיות בגוש-עציון?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק כהן: אם היית משתתפת בתהליך השלום, מזכירה את תהליך השלום, אז כן.

יצחק כהן: אבל אתם יצרני מלחמה, מחרחרי ריב.

יצחק כהן: אתם סיקריקים.

יצחק כהן: גם בבית השני היו כמוכם, והבית השני נחרב בגלל אנשים כמוכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה – – –

שולי מועלם-רפאלי: הבית השני נחרב בגלל שנאת חינם שלכם – – –

יצחק כהן: סיקריקים, נמאסתם.

שולי מועלם-רפאלי: שנאת חינם שאתה ושכמותך – – –

יצחק כהן: אתם שונאים, אתם הסיקריקים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: אני כמעט עשיתי פליטת פה ואמרתי: בשם הבית היהודי תשיב השרה ציפי לבני.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אלה דברים שצריך למחוק מהפרוטוקול.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הממשלה תשיב שרת המשפטים, חברת הכנסת ציפי לבני.

– – –

יעקב מרגי: – – –

ציפי לבני: אני אשיב בשם היהדות, לא בשם המפלגה הקרויה "הבית היהודי", אין מצב שאשיב בשמם.

ציפי לבני: אני מוכרחה לומר ששמעתי את חילופי הדברים האלה, וכאילו היו כאן חילופי דברים בין אלה שהם דתיים יותר לבין אלה שהם דתיים אחרת, וכאילו זה אמור להיות מעל הראש שלנו.

ציפי לבני: אני מודיעה לכם, הדיון הזה יפסיק להיעשות מעל הראש שלנו.

ציפי לבני: לנו, לי, יש עניין ביהדות לא פחות מלכל אחד מכם, והפרשנות של היהדות לא תהיה – – –

יצחק כהן: אל תגידי "מכם", תגידי "מהבית היהודי".

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יצחק כהן, עכשיו נאמת במליאה, מספיק.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, הזמנו את שרת המשפטים להשיב.

ציפי לבני: איציק, האמת היא שכשהסכמתי לדבר באי-אמון, לא ידעתי שאתה תציג אותו.

ציפי לבני: זה עושה לי את זה קצת קשה יותר, כי אני חושבת שבהרבה – אני מקווה שאני לא הורסת לך – אבל אני חושבת שבהרבה מאוד נושאים, גם בתפיסה של היהדות וגם בתפיסת היהדות את השלום, אנחנו יכולים להסכים אולי יותר מאחרים בבית הזה, פה.

ציפי לבני: אני מקווה שלא הרסתי לך שום דבר שקשור למפלגה שלך.

ציפי לבני: אבל בדיון הזה, אני שומעת את הוויכוח הזה, הרי יש קבוצה במדינת ישראל שמוציאים שם פשקווילים על אלה שלא מקיימים מספיק את ההלכה על-פי דעתם, ויש גם אצלכם, בבית היהודי, הרבנים שלכם, שמוציאים פשקווילים נגד אלה שעל-פי תפיסתם פוגעים בעקרונות לאומיים, לאומניים, שלא קשורים בעיני להלכה.

ציפי לבני: אתם החלטתם לשים את ארץ-ישראל מעל היהדות, מעל המדינה היהודית, במשך הרבה מאוד שנים, וזאת התוצאה שאנחנו רואים כאן היום.

ציפי לבני: אני רוצה לדבר על עצמי: אני לא מוכנה שהמונופול על המילה "יהודית", או על העקרונות היהודיים, או על המסורת היהודית, יהיה נתון בידיכם.

ציפי לבני: מילא הלכה – ראיתי את הצעת האי-אמון המדברת על הממשלה שמפנה עורף להלכה ולמסורת היהודית – הלכה, אני מודה, לא מתיימרת.

ציפי לבני: באמת, יש רבנים שיכולים לפרש את ההלכה.

ציפי לבני: דרך אגב, אני בספק, אחרי שדובר כאן על העובדה שמדינת ישראל יכולה להיות המרכז הרוחני הגדול בעולם – צריך לזכור גם מה קורה מבחינת היהודים במקומות אחרים בעולם, שמסתכלים על הפרשנות של היהדות כאן, על המונופול – לא ההלכתי, אלא הרבני, המפלגתי, הפוליטי – שקורה כאן, במדינת ישראל, והם מרגישים מנותקים, הם מרגישים שהם לא יכולים להתחבר, הילדים שלהם והנכדים שלהם כבר מתחילים להתרחק ממדינת ישראל, ואת המחיר הזה כולנו משלמים.

ציפי לבני: אז העניין הוא לא על עולם הישיבות, שאני בעד לשמר אותו במדינת ישראל, שהיא המדינה היהודית והדמוקרטית – בעד לשמר את אותה מסורת, את אותם דברים ששימרו את העם היהודי בגולה במשך כל כך הרבה שנים.

ציפי לבני: אבל מה הקשר בין שמירה על הישיבות לבין תרומה לחברה?

ציפי לבני: לבין לצאת לעבודה?

ציפי לבני: לבין ללכת לשרת?

ציפי לבני: לבין לתרום לחברה שבה אתם חיים?

ציפי לבני: כל כך הרבה שנים ניסיתי, באמת ניסיתי, מיומי הראשון בכנסת, לקבוע מכסות, לדבר אל אותם אלה שבאמת יכולים לשמור על עולם התורה, באמת, ולא על אלה שמסתובבים ברחובות, לא על אלה שמוצאים מקלט בישיבות.

ציפי לבני: אבל הרצון להכיל את הכול היה בבחינת תפסתם מרובה לא תפסתם, והתוצאה הייתה אפקט בומרנג, שבו באמת אנשים שאכפת להם מהיהדות לא פחות מרגישים מנותקים, מרגישים שלוקחים את היהדות שלנו, כפי שאנחנו רואים אותה וחיים אותה, את המסורת שלנו, שאותה אני שומרת, לא כטובה למישהו מכם ולא כטובה למישהו בכלל, אלא כחלק מהערכים שלי, כחלק מהמסורת שלי, כחלק מהקשר שלי עם ההיסטוריה שלי, עם העם שלי.

ציפי לבני: אבל פתאום יש כאן מונופול, הוויכוח כאן הוא רק בין שתי מפלגות, ואנחנו מחוץ לעניין הזה – אני לא אשאיר את העניין הזה מחוץ לעניין.

ציפי לבני: לכן, בין היתר, גם בממשלה הזאת אני מתכוונת להמשיך להניח על השולחן חוקים שעוסקים, על-פי הבנתי, במסורת היהודית, כפי שאני מבינה אותה.

ציפי לבני: אז לא, אני לא יכולה לשנות, ולא מתיימרת לפרש את ההלכה, אבל לפחות להקל, לעשות אותה יותר ידידותית לסביבה, לאפשר לכל אותם מאות אלפי עולים שהגיעו הנה על-פי חוק השבות, אנחנו קראנו להם לבוא, פתחנו את שעריה של מדינת ישראל, אפשרנו לבני העם היהודי ובני משפחותיהם להגיע הנה, ומוציאים להם את הנשמה בתהליך הגיור.

ציפי לבני: עכשיו, נכון, אני לא יכולה לקבוע איך צריך להיות הליך הגיור, אבל יש דברים שאני באמת לא מבינה: למה לחייב ילד קטן, שעוד לא הגיע לגיל מצוות, לעבור מבית-הספר ומהסביבה הטבעית שלו ולהכריח אותו ואת משפחתו ללכת לבית-ספר שהוא או בית-ספר ממלכתי-דתי או בית-ספר חרדי?

ציפי לבני: אפשר להקל במקומות שרוצים להקל בהם.

ציפי לבני: לצערי, לא רוצים.

ציפי לבני: לכן – אני באה לא מתוך – דובר כאן על שנאה, כעסים – אני כועסת על דבר אחד, אני כועסת על זה שהבחירה במדינת ישראל נעשתה בין תל-אביב לבין בני-ברק, ובאמצע הזה, שאיחד את המסורת היהודית, את המקומות שבהם אני גדלתי, את המסורת שאותה אני מבקשת להנחיל לילדים שלי – זה הולך ונעלם.

ציפי לבני: וזה הופך להיות בעיה שלי, לא בעיה שלכם, כי בני-ברק תישאר בני-ברק, וממילא תשמור על עצמה כמקום סגור.

ציפי לבני: לכן, בממשלה הזאת, אני לפחות אמשיך לקדם את אותם חוקים שבעיני יכולים להקל על אזרחי מדינת ישראל שרוצים להרגיש את החיבור למסורת ומרגישים מנותקים ממנה.

ציפי לבני: אני אפעל להקלת הליכי הגיור ככל יכולתי.

ציפי לבני: אני אפעל להקל בהליכי נישואים, או חיים משותפים, או ברית זוגיות, כל אחד יכול לקרוא לזה איך שהוא רוצה, כי אני לעולם לא אשכח את אותו חייל – ואני חושבת שסיפרתי כבר את הסיפור הזה על הדוכן: באחד מהביקורים שלי בקורס "נתיב" בצבא אומר לי חייל קרבי עולה מרוסיה: אם אני אמות בקרב אני רוצה לדעת שאני אקבר ליד החברים שלי, ואם אני אצא בחיים מהצבא ואתחתן אני רוצה לדעת שאני יכול להתחתן במדינת ישראל.

ציפי לבני: זו החובה שלנו לכולם.

ציפי לבני: לכן אנחנו נמשיך לפעול גם לאפשר נישואים, לכן אנחנו נמשיך ונפעל גם לפתוח אזורי רישום, וגם לאפשר לרבני ערים לגייר – כל דבר שיהפוך את הממסד הרבני הנוקשה למשהו שיותר מקבל, יותר פתוח, יותר מאפשר לכל אחד ואחד מאתנו להרגיש יהודי, להיות מחובר למנגינה היהודית בלי שמישהו כופה עליך בדיוק את המילים; להיות חלק ממדינת ישראל כמדינה יהודית, בלי שמישהו לוקח מונופול על היהדות של מדינת ישראל; להרגיש שמדינת ישראל מדינה יהודית בלי שמפרשים לי שהמשמעות של מדינה יהודית זה ארץ-ישראל, ובלי לעשות איזשהו תהליך שאולי יביא פה חיים טובים יותר, והדרך היחידה לשמור על מדינת ישראל כמדינה יהודית.

ציפי לבני: כי בסופו של דבר שני הדברים האלה בעיני קשורים, ובזה אני אסיים.

ציפי לבני: אני לקחתי בממשלה הזאת שני תפקידים שלכאורה יש כאלה שהם ייראו להם שונים לגמרי; האחד היה משרד המשפטים והשני היה המשא-ומתן.

ציפי לבני: זה נראה כאילו שני הדברים לא קשורים.

ציפי לבני: שני הדברים, או שני התפקידים שלקחתי על עצמי, מבחינתי, במובן העמוק ביותר, הם שני הצדדים של אותה משוואה שמשמרת את מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

ציפי לבני: האחד, להגיע להסדר, שזאת הדרך היחידה לשמור, בשלב הראשון, על אותו מספר שמאפשר למנוע התנגשות בין הערכים של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, באופן שבו אנחנו יכולים לחיות על-פי הערכים היהודיים שלנו, שאינם כוללים היום את כל מה שאנחנו רואים ביהודה ושומרון בשם רבנים.

ציפי לבני: והחלק השני, במשרד המשפטים, לעגן ולקבע את הערכים של מדינת ישראל כמדינה יהודית, באופן שזו מדינת הלאום היהודי, באופן שזה נותן ביטוי להיסטוריה, למורשת, לתרבות, למסורת ולערכים היהודיים, ולא איזה עניין חד-ערכי שיש לו שליטה ומונופול, או של מפלגה דתית כלשהי או של רבנות שנבחרת על בסיס אותם הסדרים פנימיים בין המפלגות הדתיות לבין עצמן.

ציפי לבני: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לשרת המשפטים, חברת הכנסת ציפי לבני.

יולי יואל אדלשטיין: נעבור להצעת האי-אמון האחרונה להיום: מדיניות הממשלה ביחס להקצאת קרקעות והקמת יישובים לאזרחים הערבים, לצד תשתיות לקויות והיעדר פיתוח כלכלי ביישובים הערביים הקיימים; רע"ם-תע"ל-מד"ע, חד"ש ובל"ד.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להקים את הממשלה הוא חבר הכנסת צרצור.

יולי יואל אדלשטיין: יציג וינמק את ההצעה חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אזרחים ערבים מודרים על-ידי ממשלות ישראל לדורותיהן בכל הקשור להקצאת קרקעות והקמת יישובים חדשים, או הכרה ביישובים קיימים, או הרחבת תוכניות מתאר ליישובים הערביים בכלל.

טלב אבו עראר: לכן, הקצאת הקרקעות אינה שוויונית, ומפלה לרעה את האזרחים הערבים.

טלב אבו עראר: לא רק – אלא שהמדינה מפקיעה את הקרקעות שבבעלותם ומשתלטת עליהן.

טלב אבו עראר: דוגמאות לכך לא חסרות.

טלב אבו עראר: אם ניגע ונדבר על מתווה פראוור שעבר בקריאה ראשונה.

טלב אבו עראר: שם התוכנית או שם הצעת החוק: התוכנית להסדרת ההתיישבות הבדואית בנגב.

טלב אבו עראר: זה השם של התוכנית, שם ההצעה.

טלב אבו עראר: אבל לא כתוב שם, לא ראינו שם, שההצעה הזו היא לעקור יישובים או לפנות תושבים וליישב במקומם אזרחים יהודים.

טלב אבו עראר: לא מופיע שם, אלא רק הסדרת התיישבות.

טלב אבו עראר: וכולנו ידענו שתוכנית פראוור או הצעת החוק שעברה בקריאה ראשונה מפקיעה מאות אלפי דונמים, עוקרת עשרות יישובים, הורסת אלפי או עשרות אלפי בתים.

טלב אבו עראר: ולכן, איך ראינו באמת או איך אפשר להוכיח שתוכנית פראוור היא לא כמו שניסה חלק גדול, ניכר, מהשרים או מחברי הכנסת, או מי שחשב על התוכנית או תכנן אותה, לא ממש ידע או לא הזכיר שממש האדמה הזו מפנים אותה לטובת יישובים יהודיים.

טלב אבו עראר: ואני רוצה לשאול כאן.

טלב אבו עראר: השרה ציפי לבני לפני דיברה על מדינת ישראל יהודית דמוקרטית.

טלב אבו עראר: יהודית – נכון, אבל דמוקרטית למי?

טלב אבו עראר: זו השאלה.

טלב אבו עראר: דמוקרטית לכל אזרחיה או רק ליהודים?

טלב אבו עראר: ואם כבוד השרה רוצה להגיד לי שהיא דמוקרטית לכל אזרחיה, יהודים וערבים, איך את יכולה, גברתי כבוד השרה, להשיב לי על החלטת שר הבינוי והשיכון להקים חמישה יישובים בכביש 25, לעקור יישוב ערבי ולהקים במקומו יישוב יהודי?

טלב אבו עראר: מה ההבדל בין יהודי לערבי?

טלב אבו עראר: אם מדינת ישראל, אזרחי המדינה – אז איפה דמוקרטית?

טלב אבו עראר: דמוקרטיה אולי רק לאזרח היהודי – נכון.

טלב אבו עראר: אבל הערבי אין לו, אין לו שיקול דעת.

טלב אבו עראר: כופים עליו, לא מדברים אתו.

טלב אבו עראר: כל אלה תושבי אזור הסייג, שהוא בין באר-שבע לדימונה, כביש 25, אלה מפונים, היו כאילו גרים ומתגוררים מערבה לכביש 40.

טלב אבו עראר: מדינת ישראל העבירה אותם לאזור הסייג.

טלב אבו עראר: עכשיו באה שוב להעביר אותם למקום שהוא לא ידוע לאף אחד, ושבמקומם יתגוררו יהודים אזרחי מדינת ישראל.

טלב אבו עראר: איפה השוויון?

טלב אבו עראר: איפה הדמוקרטיה?

טלב אבו עראר: מי שחשב על זה, כבוד שר הבינוי והשיכון, לא ידע שזה הערבי המפונה שהוא הולך לפנות אותו הוא לא אזרח מדינת ישראל?

טלב אבו עראר: הוא לא אזרח מדינת ישראל?

טלב אבו עראר: אלה שמתגוררים באזור הסייג לאורך כביש 25 מאז קום המדינה עד היום הם נטולי זכויות בסיסיות מינימליות; לא מים, לא חשמל, בקושי הקימו, הביאו כמה קרוונים לבית-הספר.

טלב אבו עראר: החלטת הממשלה מאתמול בישיבתה בשדה-בוקר – נדמה לי שבן-גוריון, אם אני לא טועה, הכיר בשנת 1952 בזכויות הבדואים הערבים על אדמותיהם.

טלב אבו עראר: לא יודע אם קראתי נכון או לא, נכון?

קריאה: – – –

טלב אבו עראר: אני חושב שהוא הכיר, ומר ריבלין יודע את זה.

טלב אבו עראר: באו הממשלות, ובמיוחד הממשלה האחרונה בישיבתה בשדה-בוקר, היא לא מוכנה להמתין אפילו להחלטת בג"ץ.

טלב אבו עראר: הרי כולם כאן מחוקקים, בית-מחוקקים, מבקשים לכבד, לאכוף את החוק, לכבד החלטת בית-משפט, לכבד את החלטות בג"ץ.

טלב אבו עראר: אבל עדיין העניין הזה תלוי, של היישוב אום-אלחיראן, תלוי עדיין בבג"ץ ועדיין אין בו החלטה.

טלב אבו עראר: מה, הממשלה לא יכלה להמתין עד להחלטת בג"ץ?

טלב אבו עראר: הממשלה לא רוצה לעשות משהו גדול או משהו שיזיק או יפגע באוכלוסייה הערבית שם באום-אלחיראן.

טלב אבו עראר: לא, רק מחקה את השם אום, והשאירה את השם חירן, היא היישוב האמיתי אום-אלחיראן.

טלב אבו עראר: באה, אמרה: לא צריך את המילה אום, ואז נשאיר את חירן.

טלב אבו עראר: מר ריבלין, תענה לי במקום שאתה עסוק, אם אפשר, אום-אלחיראן – וחבר הכנסת אקוניס אם מוכן להקשיב, בבקשה – – –

אופיר אקוניס: כל שבוע אני מקשיב – – –

ראובן ריבלין: הוא התייעץ אתי מה לענות לך.

טלב אבו עראר: אום-אלחיראן, ב-1952 המושל הצבאי החליט להעביר אותם ממקום מגוריהם שם, בשם שובלה, איפה שקיבוץ שובל.

טלב אבו עראר: העבירו אותם למקום הזה ואמרו: חברים, אתם תישארו כאן.

טלב אבו עראר: מה פתאום הממשלה עכשיו באה ומחליטה על עקירת היישוב הזה, פינויו מתושבים ערבים והקמת היישוב חירן אך ורק ליהודים?

טלב אבו עראר: חברים, איפה הדמוקרטיה?

טלב אבו עראר: הרי אנחנו עם תעודת זהות ישראלית, אזרחי מדינת ישראל.

טלב אבו עראר: זו לא אפליה?

טלב אבו עראר: מה, זו גזענות?

טלב אבו עראר: מה זה?

טלב אבו עראר: תענו לי.

טלב אבו עראר: בא יישוב כאילו כסיף, החליט על הקמת לא יישוב אלא עיר, עיר החרדים.

טלב אבו עראר: אני אומר: לא אהלן ולא סהלן עיר החרדים.

טלב אבו עראר: למה אני לא זכאי שתכיר לי ביישוב שם בתל-ערד ליד כסייפה?

טלב אבו עראר: אתה בא ומחליט על הקמת עיר, עיר לחרדים, בשם כסיף?

טלב אבו עראר: מה זה אומר?

טלב אבו עראר: מה זה נותן, החלטת שר השיכון, שמחליט על הקמת חמישה יישובים בנגב על אדמותיהם של ערביי הנגב?

טלב אבו עראר: יש היום 63 חוות יחיד בנגב, ואחת מהן ליד, ממש קרוב וצמוד ליישוב אום-אלחיראן.

טלב אבו עראר: אום-אלחיראן מונה בין 800 ל-1,000 נפשות; מנותקים מהחשמל, מים, טלפון.

טלב אבו עראר: אין להם כלום.

טלב אבו עראר: ליהודי שיושב בחווה – מזכיר לי ארמון מלך, כמו מלך, והוא אזרח רגיל, פשוט כמוני.

טלב אבו עראר: יושב שם מחובר לחשמל, למים, כביש גישה.

טלב אבו עראר: יעני, שמור.

טלב אבו עראר: כל אלה הדברים, הדוגמאות שהבאתי, מוכיחים שיש פה, לא יודע מה, שנאה כלפי הערבים, גזענות.

טלב אבו עראר: מה זה אומר?

טלב אבו עראר: תתייחסו לבקשותינו, שימו לב למה שאנחנו אומרים.

טלב אבו עראר: הרי הדבר הזה, אי-אפשר לסבול.

טלב אבו עראר: הממשלה תישא בכל האחריות, בכל התוצאות, למה שיקרה בנגב.

טלב אבו עראר: אי-אפשר.

טלב אבו עראר: תן לי לחיות בשלווה, תן לי לחיות בשקט כמוך, אחרת לא נישאר חברים – ככה הבדואים אומרים.

טלב אבו עראר: הגיע הזמן שמהממשלה תפעל ביושר, תפלה את הערבים לטובה, לא לרעה, אחרי עוול מתמשך מאז קום המדינה עד היום.

טלב אבו עראר: יש שם צעירים, יש שם אקדמאים, יש שם אנשים מבינים עניין ויודעים בדיוק מה מסתתר מאחורי – מה הכוונות המסתתרות מאחורי כל התוכניות האלה.

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

טלב אבו עראר: ואז בהחלטת הממשלה, בהחלטת שר השיכון להקים את היישובים שם ממש נחשפו הפנים האמיתיים של הממשלה הזאת.

רות קלדרון: תודה רבה.

טלב אבו עראר: חברים, כבוד היושבת-ראש, בזה אני מסיים, אבקש להפסיק עם תוכניות הכפייה על האוכלוסייה הערבית בנגב, לפתוח בדיאלוג, ערוץ הידברות עם האוכלוסייה שם.

טלב אבו עראר: אני הייתי מעדיף, או מציע וממליץ לממשלה הזו, שבמקום שהיא תכיר באנשים שעדיין אינם שם, ביהודים שבאים להתגורר, עדיף להכיר בתושבים, באזרחים הקיימים שמבקשים הכרה ובזכויותיהם על אדמותיהם וביישוביהם.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: ישיב סגן השר המקשר בין הכנסת לממשלה, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

רות קלדרון: בבקשה.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אמרתי כאן בשבוע שעבר, גברתי, שהממשלה הזאת תבנה בכל מקום בארץ-ישראל, ביהודה, בשומרון, בנגב ובגליל, ובמישור החוף, באמת יש הרבה עבודה, גברתי, בנושא הדיור, בנושא הבנייה, בעיקר למי שבאמת זקוק לה, שאלה הזוגות הצעירים, גברתי, אנשים – משפחות שלמות שלא מצליחות להשיג דיור, פשוט לא מצליחות לקנות דירה במדינת ישראל.

אופיר אקוניס: וזה דבר – אני קודם כול צריך לומר ביושר שהממשלה הזאת כמובן מטפלת בו, חבר הכנסת אבו עראר, לכל המגזרים, כמובן, היא מחויבת לכך, זו משימה קשה מאוד, אולי המשימה החברתית הקשה ביותר שעומדת בפניה – – –

טלב אבו עראר: – – –

אופיר אקוניס: אני אענה לך מייד על העניינים שלך, בוודאי.

אופיר אקוניס: אני מדבר על הבנייה באופן כללי, ועל הדיור באופן כללי, ומייד ניגע גם בהקמת היישובים החדשים בנגב, אבל זוהי משימה של הממשלה, וזוהי משימה לאומית, ואנחנו רוצים לתת פתרונות דיור לכל אוכלוסיית ישראל, ליהודים הצעירים, לאלה שהשתחררו מן הצבא, לערבים אזרחי ישראל, לדרוזים, לצ'רקסים, לכולם.

אופיר אקוניס: אנחנו – ממשלתנו נוקטת גישה ממלכתית.

אופיר אקוניס: ובתוך הדבר הזה – – –

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: סליחה?

באסל גטאס: גישה ממלכתית מאוד.

אופיר אקוניס: אתה תמיד יש לך הערות, עוד לפני שאני בכלל אומר משהו.

אופיר אקוניס: אז אני, אם תוכל, כיוון שהקשבתי לרוב דבריו של חבר הכנסת אבו עראר, אני גם רוצה להשיב לו, ובאמצעותו גם לבדואים תושבי הנגב וגם לערבים אזרחי ישראל.

אופיר אקוניס: אין אפליה ברעיון הזה, שכל אזרחי ישראל צריכים לקבל עזרה.

אופיר אקוניס: בעצם המדינה מחויבת – זה לא שהם צריכים לקבל עזרה – מדינה נורמלית מחויבת לתת פתרונות דיור – נמצא כאן חבר הכנסת אייכלר – גם לאוכלוסייה חרדית גדולה שנמצאת גם היא במצוקה בעניין הזה.

אופיר אקוניס: אגב, כל האוכלוסיות – אני אומר לך, גם האוכלוסייה בעיר שאני בא ממנה, בתל-אביב, סובלת מהעניין הזה, וגם האוכלוסייה שחבר הכנסת אייכלר מייצג, ואני משתכנע שגם האוכלוסייה שאתה מייצג סובלת מהעניין הזה.

טלב אבו עראר: למה לא חשבת, בוא נגיד, על העברת חלק מהתושבים שיש להם מצוקת דיור ליישובי קבע, לכפרים?

טלב אבו עראר: אתה מתכוון להקים ליהודים יישוב, לערבים – לא.

אופיר אקוניס: לא לא לא, ממש לא.

אופיר אקוניס: זה לא בדיוק.

אופיר אקוניס: זה לא בדיוק.

אופיר אקוניס: קודם כול, לגבי תוכנית פראוור, שאתה התייחסת אליה, התחלנו לקיים בבית הזה, בבית שבו מתקבלות ההחלטות, דיון.

אופיר אקוניס: לצערי הוא התחיל בצורה מאוד לא פרלמנטרית, אתה זוכר, אתה היית חלק ממנו, אני באמת מצטער על זה.

אופיר אקוניס: אני אומר לך במלוא היושר, הכנות והידידות, שאני מצטער על אופן הדיון שבו התנהלה הקריאה הראשונה של חוק פראוור.

אופיר אקוניס: אפילו הדוכן המסכן הזה היה קורבן – –

טלב אבו עראר: אתה נואם – – –

אופיר אקוניס: – – והמיקרופונים האלה היו קורבן לאלימות.

טלב אבו עראר: – – –

אופיר אקוניס: לא לא לא – – – אתה תקשיב.

טלב אבו עראר: שמע, אני גאה במה שעשיתי.

אופיר אקוניס: זה חבל מאוד.

אופיר אקוניס: אני מצטער.

טלב אבו עראר: שמע, זו עובדה, כי אתה בא, ממש בצורה גזענית, אתה אומר – – –

אופיר אקוניס: אין פה שום דבר גזעני.

טלב אבו עראר: תקשיב, תקשיב, שמע, אתה הורס יישוב ערבי ומקים במקומו, על חורבנו, יישוב יהודי.

אופיר אקוניס: שום דבר גזעני אין פה.

טלב אבו עראר: תענה על זה, אל תסתתר.

אופיר אקוניס: אין פה שום היבט גזעני.

טלב אבו עראר: תענה.

טלב אבו עראר: תענה.

טלב אבו עראר: אין לך תשובה.

טלב אבו עראר: אין לך תשובה.

אופיר אקוניס: הממשלה קיבלה אתמול החלטה על הקמת שני יישובים בנגב, והם יוקמו.

טלב אבו עראר: תהיה אמיץ, תביא תשובה.

אופיר אקוניס: אני אומר לך – – –

טלב אבו עראר: תגיד לי: אין לי תשובה.

אופיר אקוניס: אני אומר לך בצורה הברורה ביותר, שחלק מההסדרה – פעם היה, בכנסת הקודמת, לא היית כאן, הצבענו על חוק ההסדרה; זה דיבר על היישובים היהודיים ביהודה ושומרון.

אופיר אקוניס: עכשיו, חוק פראוור, להבדיל אלפי הבדלות, גם הוא נותן סוג של הסדרה.

אופיר אקוניס: הס-ד-רה.

אופיר אקוניס: הסדרה ליישובים בלתי מוכרים.

טלב אבו עראר: זה סוג של גזענות, סוג של שנאה – – –

אופיר אקוניס: אתה קורא לזה גזענות.

טלב אבו עראר: סוג של שנאה.

טלב אבו עראר: תגיד את האמת, באמת.

אופיר אקוניס: בוא, בוא, תאמין לי, אני לא מתלהב מתוכנית פראוור בדיוק או בערך כמוך.

אופיר אקוניס: אני לא מתלהב בערך כמוך.

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: נכון.

באסל גטאס: הוא ימינה מהבית היהודי.

אופיר אקוניס: לא לא לא, תירגע.

יעקב מרגי: כשהוא מתנגד – – –

באסל גטאס: הוא ימינה מהבית היהודי.

יעקב מרגי: כשהוא מתנגד, ואתה מתנגד, ואני איש הנגב, אני מגבש – – –

אופיר אקוניס: דעתך חיובית?

יעקב מרגי: אני מגבש אותה לאט-לאט.

אופיר אקוניס: אוקיי.

אופיר אקוניס: יפה מאוד.

אופיר אקוניס: אני שמח שאנחנו עוזרים לך לגבש את עמדתך.

אופיר אקוניס: בכל מקרה, תוכנית פראוור בדיוק באה לתת מענה על השאלות שאתה העלית פה.

אופיר אקוניס: אתה – זה לא מוצא חן בעיניך, תנסה לשכנע.

טלב אבו עראר: נותן מענה בהקמת יישובים יהודיים.

טלב אבו עראר: יש לך יישובים ערביים, תכיר בהם.

אופיר אקוניס: הרי גם בתוכנית פראוור יוקמו יישובים.

טלב אבו עראר: יש לך יישובים ערביים מוכנים, תכיר בהם.

טלב אבו עראר: מה הבעיה?

טלב אבו עראר: תכיר בהם.

אופיר אקוניס: אם יש יישובים שהוקמו בניגוד לחוק – –

טלב אבו עראר: – – –

אופיר אקוניס: – – הם לא יהיו.

טלב אבו עראר: אתה בונה יישוב חדש – –

אופיר אקוניס: לא יהיו יישובים שהוקמו בניגוד לחוק.

טלב אבו עראר: – – אתה בונה יישוב חדש – – –

אופיר אקוניס: לא תהיה התיישבות שהוקמה בניגוד לחוק.

טלב אבו עראר: – – –

אופיר אקוניס: לא תהיה התיישבות שהוקמה בניגוד לחוק.

אופיר אקוניס: לא תהיה.

אופיר אקוניס: לא תהיה.

טלב אבו עראר: אתה לא נותן לי לבנות, לא נותן לי לאשר.

טלב אבו עראר: אתה מקבל את זה?

אופיר אקוניס: טוב, אנחנו נראה, בסוף תתקבל כאן החלטה ברוב קולות.

אופיר אקוניס: בסוף תתקבל החלטה ברוב קולות.

אופיר אקוניס: אגב, כאזרח ישראלי, כחבר בכנסת, כפרלמנטר, כאדם שנשבע אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, גם אם אתה תהיה במיעוט, ולא תצליח לשכנע את הבית שהתוכנית הזאת של פראוור היא לא טובה, אתה תהיה מחויב לה בדיוק כפי שאני לעתים מחויב להחלטות שאני פחות אוהב ומתקבלות בבית הזה.

אופיר אקוניס: זוהי דמוקרטיה – –

טלב אבו עראר: – – –

אופיר אקוניס: – – זוהי דמוקרטיה.

רות קלדרון: – – – שאלה, יש עכשיו תשובה, ואחר כך סיעות הבית רוצות להגיב.

רות קלדרון: בואו נחזור – – –

אופיר אקוניס: נכון מאוד, אנחנו גם רוצים לשמוע את הדיון, ועוד יש לנו דיון, גברתי, במינוי שר חוץ, וגם הוא ודאי יהיה מעניין, וגם עליו צריך להשיב, וגם עליו צריך להצביע.

אופיר אקוניס: ובכל מקרה, גברתי היושבת-ראש, בתחום התכנון, הממשלה, באמצעות משרד הבינוי והשיכון, מקדמת בשנים האחרונות תוכניות מפורטות ביישובים רבים במגזר הערבי, הכוללות יותר מ-20,000 יחידות דיור.

אופיר אקוניס: חלק מהתוכניות, חבר הכנסת אבו עראר, הן על קרקע מעורבת, חלק על קרקע פרטית וחלק על קרקע מדינה.

אופיר אקוניס: לפחות 50% מהתוכנית הזאת הם על קרקע מדינה.

אופיר אקוניס: בשנים האחרונות גיבשה הממשלה כמה תוכניות חומש ליישובים במגזר הערבי והבדואי בצפון, שכוללות טיפול בנושא הדיור הן בקרקע מדינה והן בקרקע פרטית, כפי שאמרתי, בכל היישובים, הן הערביים והן הבדואיים, ואני מדגיש, גברתי, שתכנון בקרקע פרטית הוא דבר ייחודי, שלא מקובל בכל הארץ, אלא רק במגזר הערבי, כדי לעודד פיתוח ובנייה ביישובי המגזר שבהם יש מחסור בקרקע זמינה לבנייה.

אופיר אקוניס: החלטות הממשלה כוללות תקציבים מיוחדים לתכנון קרקע פרטית.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אבו עראר, אני מציע לך להקשיב לתשובה – –

טלב אבו עראר: הנה, אני פה.

אופיר אקוניס: – – כי היא אומרת לך מה הממשלה עושה.

אופיר אקוניס: ביקשת תשובה, הנה התשובה.

טלב אבו עראר: – – –

אופיר אקוניס: החלטות ממשלה לא מתקבלות בצעקות, הן מתקבלות בנחת.

טלב אבו עראר: – – – להמתין עד החלטת בג"ץ קודם כול.

אופיר אקוניס: אתה תמיד מוזמן ללכת לבג"ץ.

טלב אבו עראר: אבל הם עתרו לבג"ץ.

רות קלדרון: חבר הכנסת אבו עראר, בבקשה תן לו להשיב.

אופיר אקוניס: החלטות הממשלה כוללות תקציבים מיוחדים, כפי שאמרתי, לתכנון קרקע פרטית, ולכן תוספת תקציב לתכנון קרקע מדינה מרחיבה את תקציב התכנון שמשרד השיכון מקדם בתוכניות השוטפות.

אופיר אקוניס: אני רק רוצה לצטט כאן – מתוך סעיף התכנון תקצבה הממשלה עד עתה – לתכנון קרקע פרטית כ-33 מיליון שקלים ב-14 יישובים; לתכנון קרקע מדינה יותר מ-17 מיליון שקלים, וזה, כאמור, גברתי, כתוספת – כתוספת – לתקציב.

אופיר אקוניס: במהירות אני אולי אסקור שבהחלטת הממשלה 4192 לסבסוד פיתוח נכללים כ-60 יישובי מיעוטים, שהם 66% מכלל היישובים במפת העדיפות הלאומית, בהם 29 יישובים ערביים.

אופיר אקוניס: היישובים זכאים לסבסוד פיתוח של 50% מאומדן עלויות הפיתוח לבנייה רוויה, ארבע יחידות דיור לדונם נטו ומעלה בקרקע מדינה.

אופיר אקוניס: ויש עוד החלטה, עוד שתיים בעצם: 1539 ו-4432, חבר הכנסת סוייד – נכללו כל יישובי המגזר הערבי במסגרת סבסוד פיתוח לבנייה רוויה.

אופיר אקוניס: נכללו בהם גם היישובים שלא נכללים במפת העדיפות הלאומית, כמו יישובים במרכז הארץ – יישובים ערביים במרכז הארץ.

אופיר אקוניס: בתחום הקרקע הפרטית, בהחלטות הממשלה האלה נקבע תקציב סבסוד מיוחד לפיתוחה של הבנייה הרוויה בקרקע פרטית לכל יישובי המגזר הערבי, כדי לעודד את הבנייה בקרקע פרטית.

אופיר אקוניס: בסעיף זה, גברתי, תוקצבו כ-52 מיליון שקלים ב-19 יישובים.

אופיר אקוניס: האם לכך אתם מתכוונים, חברי חברי הכנסת מן הסיעות הערביות, כשאתם אומרים שהממשלה לא מטפלת בנושא?

אופיר אקוניס: הנה, התקבלו החלטות ממשלה בצורה מאוד, הייתי אומר, שקופה, הגונה, לא מבוססות – לפי דבריך – לא על גזענות, ולא על דתיות, ולא על שיקולים כאלה.

אופיר אקוניס: כל אזרחי ישראל זכאים לשירותה של המדינה.

באסל גטאס: אין לנו בעיה.

אופיר אקוניס: אתה קודם כול – – –

באסל גטאס: אין בעיה.

אופיר אקוניס: את דבריך בשבוע שעבר, יחד עם חבר הכנסת אגבאריה, אני עוד זוכר, מהדהדים.

אופיר אקוניס: אני חושב שהתקיים פה דיון מאוד יסודי – מה אתה חושב על המדינה היהודית ואיך אתה רואה את עתידה; הרי אתה לא רואה את עתידה, אתה אמרת פה.

באסל גטאס: אני רוצה מדינה לכל אזרחיה.

אופיר אקוניס: אתה אמרת פה בשבוע שעבר, אני זוכר את הדיון הזה טוב מאוד.

באסל גטאס: אני רוצה מדינה לכל אזרחיה.

אופיר אקוניס: אתה לא תקבל.

אופיר אקוניס: לא תהיה מדינת כל אזרחיה; שמעת, שמעת אותי?

אופיר אקוניס: לא תהיה מדינת כל אזרחיה כי זהו ביטול של המדינה היהודית.

באסל גטאס: לא נכון, זה רק בתפיסה גזענית.

אופיר אקוניס: והאיש הזה, תסתכל טוב מאוד, תראה, תסתכל עליו, תראה מה הוא אמר.

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: ב-1897 תוקם מדינה יהודית.

באסל גטאס: אין קשר.

אופיר אקוניס: יש קשר, משום שאתה מבטל את המדינה היהודית.

באסל גטאס: – – – מדינה שווה לכל אזרחיה ועדיין יהיה בה רוב יהודי.

אופיר אקוניס: ידידי, לא תהיה, שמעת?

אופיר אקוניס: לא תהיה מדינת כל אזרחיה, תהיה מדינה יהודית ודמוקרטית, זה מה שזה.

באסל גטאס: – – –

מיקי לוי: אין רוב בבית הזה לדרישה.

מיקי לוי: לא יהיה, זה לא יקרה.

אופיר אקוניס: למה, למה לך, חבר הכנסת לוי, להתעצבן?

אופיר אקוניס: למה לך להתעצבן?

אופיר אקוניס: אני אומר לחבר הכנסת באסל גטאס, לא תהיה מדינת כל אזרחיה, משום שהמשמעות של מדינת כל אזרחיה היא ביטול המדינה היהודית והחזון הציוני שהקים את המדינה היהודית – – –

באסל גטאס: – – – זה הפרויקט הדמוקרטי היחיד, זה רחוק מהבנתך.

אופיר אקוניס: תסלח לי.

רות קלדרון: חברים, אני מבקשת שנמשיך בסדר-היום.

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: אני רוצה להגיד לך, אתמול ציינו, חבר הכנסת בן-אליעזר, אתמול ציינו כולנו 40 שנה לפטירתו של דוד בן-גוריון, שלא, אני לא נמנה על הזרם שלו, אבל אין אפשרות בכלל להעלות על הדעת שלא היה אחד מענקי הציונות, והוא עשה את הדבר הדרמטי ביותר – הוא הכריז על מדינת ישראל; והוא דיבר על מדינה יהודית ודמוקרטית, וכך היא תישאר.

אופיר אקוניס: לא העלה על דעתו שתהיה מדינת כל אזרחיה, לא העלה על דעתו, וגם אנחנו לא מעלים על דעתנו.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, כפי שאמרתי, הממשלה פועלת לקידום האוכלוסייה הערבית בישראל.

אופיר אקוניס: אני אגיד את זה שוב, נדמה לי שאני כל שבוע צריך לחזור על זה, לא בזכות נבחריה שיושבים כאן באולם המליאה ומתרכזים בפעילות שלעתים עלולה להיתפס כלא ממלכתית, לא פרלמנטרית – לא כולם, חבר הכנסת סוייד – ולא מכבדת את הציבור שאותו הם אמורים, ואני מדגיש, גברתי, אמורים לייצג.

אופיר אקוניס: אנחנו עשינו את הפעילויות שלנו למען הציבור הערבי, ותקצבנו את הציבור הערבי מתוך כבוד, ומתוך רצון לחיות ביחד, ולא האחד על חשבון על השני, אלא האחד לצדו של השני.

אופיר אקוניס: זוהי מדיניות הממשלה, אני מבקש מסיעות הבית לדחות את הצעת האי-אמון.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: לפני דבר הסיעות, הודעה של המזכירות.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק ליישום הפרוטוקול בדבר זכויות יתר וחסינויות של הארגון האירופי למחקר גרעיני, התשע"ד–2013, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט; הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 9), התשע"ד–2013, שהחזירה הוועדה לקידום מעמד האישה.

נאזם בדר: הצעת ועדת הכנסת לתיקון סעיפים 6, 8, 21, 41, 60, 61, 64, 77, 90, 97, 102 ו-121 לתקנון הכנסת.

נאזם בדר: כמו כן, הנני מתכבד להודיעכם כי חבר הכנסת משה זלמן פייגלין ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק הורים וילדיהם, התשע"ד–2013; פ/1764/19.

נאזם בדר: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: 1.

רות קלדרון: כישלונה בתחום הכלכלי והחברתי;

רות קלדרון: 3.

רות קלדרון: נקיטת צעדים וקידום תהליכים תוך הפניית עורף להלכה ולמסורת היהודית;

רות קלדרון: נתחיל בדברי הסיעות.

רות קלדרון: אני מזמינה את חבר הכנסת מיקי רוזנטל, בבקשה.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת דב ליפמן וחברת הכנסת שולי מועלם.

רות קלדרון: בבקשה.

מיקי רוזנטל: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, סגן השר מיקי לוי, הדיון הכלכלי לא מיצה את עצמו היום בהצעות אי-אמון, לכן אני מבקש לחדד איזה נקודה שלטעמי אנחנו כולנו החמצנו אותה פה, וזה הנתונים שמפרסמת הלמ"ס על השכר החציוני והשכר הממוצע.

מיקי רוזנטל: אני רוצה להגיד לכם שהבעיה בישראל, בעיית יוקר המחיה בישראל, היא הבעיה הפעוטה.

מיקי רוזנטל: בעיית השכר הנמוך היא הבעיה האמיתית במדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: רק כדי לסבר את האוזן, אני אתן לכם מספרים ותבינו איפה אנחנו עומדים.

מיקי רוזנטל: כשאנחנו אומרים שהשכר הממוצע הוא 9,297 שקלים, נדמה לי, אם אני לא טועה, האדם הסביר מדמה לעצמו שרוב התושבים במדינת ישראל מרוויחים 9,200 שקלים.

מיקי רוזנטל: ובכן, מי שמשתכר 9,200 שקלים במדינת ישראל הם 100,000 אנשים בלבד, וכל הנתונים שאני אומר עכשיו, הם נתונים של הלמ"ס.

מיקי רוזנטל: לעומת זאת, המוני בני ישראל, עם ישראל, ותושבי מדינת ישראל, חלוקת ההכנסה שלהם היא כדלקמן: למשל, 180,000 עובדים משתכרים פחות מ-3,000 שקלים לחודש; 240,000 עובדים משתכרים פחות מ-4,000 שקלים לחודש; 330,000 עובדים במדינת ישראל – כן, כן, מיקי, תקשיב טוב, מיקי לוי, סגן השר – 330,000 עובדים במדינת ישראל, מפרנסים במשרה מלאה, משתכרים פחות מ-5,000 שקלים לחודש; 270,000 עובדים משתכרים בין 5,000 ל-6,000 שקלים בחודש – זאת התמונה האמיתית.

מיקי רוזנטל: התמונה הזאת מבשרת שזה נחמד מאוד שמתעסקים ביוקר המחיה, ברפורמות, ונוזיל לכם את התעופה, ונוזיל לכם את המזון, ונוזיל לכם, ונוזיל לכם, ונוזיל לכם.

מיקי רוזנטל: מהשכר הזה אי-אפשר להתפרנס לא בכבוד ולא לא בכבוד.

מיקי רוזנטל: התוצאה היא חמישה דברים, ואני אמנה אותם – – –

רות קלדרון: יש לנו חצי דקה.

מיקי רוזנטל: וואו, זה איום ונורא.

מיקי רוזנטל: 1.

מיקי רוזנטל: זה לא יימשך לעד – אנשים יקומו על המוסדות של המדינה אם אנחנו לא נעשה רפורמת שכר אמיתית; 2.

מיקי רוזנטל: יש בעיה למערכת הבנקאות, כי האנשים לא מרוויחים את הכסף, אבל הם מוציאים את הכסף, והם לווים עוד ועוד כסף.

מיקי רוזנטל: ואם נדמה לכם שאין בעיה, כל אזרח במדינת ישראל חייב 180,000 שקלים למערכת, ועם רמות שכר כאלה זה לא יוכל להחזיק מעמד.

מיקי רוזנטל: לא הגענו עוד לפנסיה.

מיקי רוזנטל: ככל שהשכר נשחק ותוחלת החיים עולה, מעמד הפנסיה במדינת ישראל עומד בסכנה.

מיקי רוזנטל: ואני אומר לכם שאם אתם לא תעשו רפורמה אמיתית שבה תהיה קורלציה, התאמה בין רמת ההשתכרות לרמת המחיה, אנחנו נגיע למצב איום ונורא.

מיקי רוזנטל: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת דב ליפמן, בבקשה.

רות קלדרון: אחריו – חברת הכנסת מועלם וחבר הכנסת זאב.

דב ליפמן: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה להתחיל עם ברכות לאחי שחסר לנו, לחבר הכנסת בועז טופורובסקי, ברכות מזל טוב להולדת הבן; שבועז ורעייתו יזכו להמון בריאות ונחת ושמחה מהבכור שלהם.

דב ליפמן: באופן שבועי, אנחנו מגיעים לפה וכמעט כל שבוע אנחנו שומעים איך הממשלה שלנו הורסת את היהדות, שומעים את זה במשך הדיונים על חוקים וגם בהצעת אי-אמון.

דב ליפמן: אני עומד פה להגיד שלא רק שאנחנו לא הורסים את היהדות, אלא אנחנו כממשלה, לדעתי, מחזקים את היהדות.

דב ליפמן: לאורך כל הקמפיין לפני שנה, בכל מקום שהיינו שמענו משהו עצוב מאוד מחילונים צעירים.

דב ליפמן: שמענו שוב ושוב, אני שונא את היהדות, ואני שונא שאני שונא את היהדות.

דב ליפמן: זאת אומרת, צעירים במדינת ישראל שמרגישים מרוחקים, מרגישים שדחו אותם מהיהדות, אבל הם לא רוצים את זה.

דב ליפמן: הגיע הזמן שאנחנו נעשה להפך, שאנחנו נחבק, שאנחנו נמצא את הדרך, בחקיקה ובמדיניות, להביא לכלל היהודים במדינת ישראל, להרגיש שהם חלק, ושהם משהו, להיות גאים ביהדות שלהם.

דב ליפמן: רק לקחת דוגמה, מה שאנחנו חווינו בעיר שלי, בבית-שמש, בחודשים לפני הבחירות, איך שהפכו יהודים טובים, איכותיים, אנשים מסורתיים, עם כבוד לדת, הפכו אותם ממש לרשעים.

דב ליפמן: אפילו אמרו שיהודי טוב מצביע פלוני.

דב ליפמן: מה זה "יהודי טוב מצביע פלוני"?

דב ליפמן: יש דמוקרטיה, ויש מועמדים, והמועמד החילוני הוא בן-אדם עם המון כבוד לדת, והפכו אותו ואת כל הציבור שלו לרשעים.

דב ליפמן: סוף-סוף יש לנו ממשלה שמסתכלת על כלל ישראל, על כלל ישראל, כולנו יחד, איך להביא את כלל ישראל לתוך המשחק, לתוך המשפחה, תוך שמירה על המסורת ועל ההלכה, וזה באמת מה שאנחנו עושים בכל מיני נושאים: בנישואין, בגיור, בעזרת השם, בסוגיה הכואבת של העגונות.

דב ליפמן: אנחנו נעשה את זה, אנחנו נחבק, אנחנו נמצא פתרונות ולא ניצור בעיות, להראות לכל המדינה ולכל העולם איזו דת יפה יש לנו, עם ערכים בסיסיים שיכולים להביא אור – אור לכל העולם.

דב ליפמן: אז בעקבות זה, במיוחד בעקבות הצעת האי-אמון שאומרת שאנחנו הורסים את התורה, את ההלכה, את היהדות, אני קורא לחברי הבית לדחות את הצעת האי-אמון.

דב ליפמן: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חברת הכנסת שולי מועלם, ואחריה – חבר הכנסת מרגי וחבר הכנסת פרוש.

רות קלדרון: חברים, אני רואה אתכם פה, בטלוויזיה שלימיני.

רות קלדרון: אני לא רוצה לומר יותר מדי, אבל תשימו לב.

רות קלדרון: תשימו לב.

שולי מועלם-רפאלי: גברתי, חברתי היושבת בראש, חברות וחברי הכנסת, חברי הכנסת של ש"ס, שלא נמצאים פה הרבה מהם ברגע זה, מטיחים בנו, בממשלה ובעיקר בחברי הבית היהודי, שאנחנו נוקטים צעדים ומקדמים תהליכים תוך הפניית עורף להלכה ולמסורת היהודית.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה, לפני שאני משיבה על ההאשמה החמורה הזאת, להיזכר בסיפור על ריב שהיה בעיירה יהודית.

שולי מועלם-רפאלי: חלק מהמתפללים, גברתי, היו עומדים בעת קריאת התורה וחלק היו יושבים, וכל הזמן היה ויכוח על זה.

שולי מועלם-רפאלי: המתפללים כעסו אלו על אלו ואלו על אלו, והחליטו ללכת לאיש הכי זקן בעיירה, שישפוט ביניהם.

שולי מועלם-רפאלי: הוא אמר להם: אינני זוכר מה המנהג.

שולי מועלם-רפאלי: התחננו בפניו, אבל הוא כבר שכח מזמן.

שולי מועלם-רפאלי: אמרו לו: אתה חייב להיזכר, חלק יושבים, חלק עומדים, וכולם צועקים זה על זה.

שולי מועלם-רפאלי: אורו פניו של הזקן ואמר להם: כן, כן, כן, זה המנהג.

שולי מועלם-רפאלי: אז, חברים וחברות יקרים, מחלוקות בסוגיות הלכתיות ומחלוקות מהו המנהג הנכון לנהוג בכל טקס דתי הן חלק מהדנ"א של היהדות, כל עוד המחלוקות האלה הן לשם שמים, כלומר המוטיבציה לוויכוח היא רצון כן לברר מה הדבר הראוי לעשות כדי להיות יהודים טובים יותר, בני-אדם טובים יותר.

שולי מועלם-רפאלי: זהו ויכוח לגיטימי שבהכרח צריך להיעשות בכבוד הדדי בין הצדדים.

שולי מועלם-רפאלי: כולנו מצווים לא רק לעשות את הדבר הנכון כלפי שמיא, כלפי הקדוש-ברוך-הוא, כלפי האמונה שלנו, כל אחד, אלא מצווים באותה מידה לנהוג באותו כבוד בין אדם לחברו.

שולי מועלם-רפאלי: זה אומר בהכרח לתת מקום, לכבד, גם אחרים שאינם חושבים כמונו.

שולי מועלם-רפאלי: אני בעיקר שואלת את חברי הכנסת של ש"ס, איפה ה"בין אדם לחברו" שלכם?

שולי מועלם-רפאלי: האם הכול מותר?

שולי מועלם-רפאלי: האם לקרוא לי רפורמית זה משהו שממש קשור להלכה היהודית?

שולי מועלם-רפאלי: איך אתם לא מתביישים לזלזל ברבנים?

שולי מועלם-רפאלי: איך אתם לא מתביישים לבזות תלמידי חכמים?

שולי מועלם-רפאלי: איך אתם מעזים לקרוא לנו בכל מיני שמות – עמלק?

שולי מועלם-רפאלי: הרי כל מי שלמד קצת תורה יודע את המשמעות של ההשוואה החמורה הזאת.

אלעזר שטרן: – – –

שולי מועלם-רפאלי: ברור שלא, חלילה.

שולי מועלם-רפאלי: להפך, אני רק רוצה להראות להם, אלעזר, את אותו מדרון חלקלק שהם כל הזמן מפחידים אותנו ממנו.

שולי מועלם-רפאלי: הם מתחילים בלקרוא עמלק וגומרים ברפורמי ומערבבים את כל החבילה הזאת יחד לצ'רקסייה כפולה.

שולי מועלם-רפאלי: על מה כל זה?

שולי מועלם-רפאלי: כי אנחנו, חברי הבית היהודי, ואנשים אחרים, אוחזים בדעה שונה.

שולי מועלם-רפאלי: הרי כבר אמרנו, אין דבר יותר יהודי ממחלוקות לשם שמים, שצריכות להיראות ולהישמע כמו מחלוקות אמיתיות, כשכל הצדדים שואפים להתקדמות, מכבדים ומכילים את הצד השני, מתוך הכרה עמוקה שגם הוא שואף לטוב יותר.

שולי מועלם-רפאלי: מיותר לציין שכל הצעדים והתהליכים שמפלגת הבית היהודי והכנסת הזאת והממשלה הזאת מקדמות הם על-פי ההלכה ועל-פי המסורת היהודית.

שולי מועלם-רפאלי: אני שמחה על ההבנה הברורה של שרת המשפטים, על הרצון האמיתי של אנשים נוספים בבית הזה, שהיהדות היא חלק מהחיים שלהם.

שולי מועלם-רפאלי: הבעיה היא לא של הבית היהודי, חברים, אלא של תנועת ש"ס, שמשום מה מסרבת להכיר בכך שיש גם רבנים אחרים, שיש דעות אחרות בהלכה.

שולי מועלם-רפאלי: לציבור הדתי-לאומי ולציבורים נוספים יש רבנים, יש ראשי ישיבות, יש דיינים.

שולי מועלם-רפאלי: המטען ההלכתי והיהדות לא נמצאים רק אצל ש"ס, אבל אצל ש"ס הבעיה היא שרק המטען הפוליטי מכריע מהי ההלכה, ומי רב, ומי הוא דיין.

שולי מועלם-רפאלי: לא נדבר על מה שהיה רק בשבוע שעבר – הדרישה לקחת את כושר הדיינות של הרב דוד סתיו במועצת הרבנות הראשית; למה?

שולי מועלם-רפאלי: כי הוא העז להתמודד על משרת הרב הראשי.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו גאים ברבנים שלנו וגאים בדרך שלנו, בראשי הישיבות שלנו.

שולי מועלם-רפאלי: אין לנו שום צורך שהם יקבלו הכשר; לא מחברי הכנסת של ש"ס.

רות קלדרון: נא לסיים.

שולי מועלם-רפאלי: אני מסיימת.

שולי מועלם-רפאלי: והדבר האחרון שאני אומרת לחברי הכנסת של ש"ס: חבל שלא למדתם את הלקח ממה שעשו לכם כל השנים.

שולי מועלם-רפאלי: כל השנים חברים בפלג החרדי האשכנזי לא ספרו אתכם בכלל, עד שהרב עובדיה יוסף, זכר צדיק לברכה, הצליח באמת להחזיר עטרה ליושנה.

שולי מועלם-רפאלי: לאן אתם לוקחים את זה?

שולי מועלם-רפאלי: חבל שחברי ש"ס לא למדו מפסילת התורה שלהם דבר.

שולי מועלם-רפאלי: מה שהיה שנוא עליהם הם עושים לאחרים.

שולי מועלם-רפאלי: יש לנו על מי לסמוך, אין לנו שום צורך בחותמת הכשרות של אף אחד.

שולי מועלם-רפאלי: חברי הכנסת של ש"ס, אתם אלה שמפנים עורף להלכה.

שולי מועלם-רפאלי: אתם אלה שמרחיקים יהודים מהיהדות שלהם.

רות קלדרון: זה מעבר לזמן, לא כדאי.

שולי מועלם-רפאלי: אני מסיימת.

שולי מועלם-רפאלי: אני קוראת לכם, חברים, להתעשת.

שולי מועלם-רפאלי: הרי הציבור שבחר בכם ושלח אתכם לכאן הוא לא כזה; הוא נוהג בכבוד בין איש לרעהו.

שולי מועלם-רפאלי: התנהגות כזאת, של שנאה והרחקה, היא נגד רצון הבוחרים שלכם.

שולי מועלם-רפאלי: הגיע הזמן שתיקחו דוגמה מהם.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: בשם סיעת ש"ס יעלה חבר הכנסת מרגי.

רות קלדרון: אני רק רוצה להעיר ש"רפורמי" זה לא מילה רעה.

רות קלדרון: זאת מילה תיאורית, ולא שיפוטית.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, גברתי חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, אני שמח שלאט לאט תתרגלי, ורף הרגישות שלך יקהה.

יעקב מרגי: אין מה לעשות, זה יקרה לך.

שולי מועלם-רפאלי: אני ממש מקווה שזה לא יקרה לי.

יעקב מרגי: לגופו של עניין.

יעקב מרגי: חברי חברי הכנסת, יש כלל שאומר שהקדוש-ברוך-הוא מגלגל זכות על-ידי זכאי וחובה על-ידי חייב.

יעקב מרגי: למי שלא מבין, המשמעות היא שהקדוש-ברוך-הוא מזכה את הזכאי, שהוא ממילא זכאי, במעשים טובים, כדי להרבות את הזכויות שלו.

יעקב מרגי: אם הוא צריך להביא דבר רע, הוא מביא אותו דרך אדם שהוא חייב, כדי להרבות אתו חובות, כדי שרעתו וחובתו יהיו גדולות יותר.

יעקב מרגי: הנה, אני אומר לכם, רבותי, קמה לה כאן קואליציה, לצערי הרב, כולה חובה לרעה.

יעקב מרגי: חברו להם הבית היהודי ויש עתיד, הליכוד בראשם, כמובן, נהנה מכל רגע שיש מי שעושה להם את העבודה, והנה אחזתם בהלת חקיקה, חקיקה בנושאי דת ומדינה.

יעקב מרגי: אני אומר רק, דת ומדינה לכאורה, כי באמת, מה לעשות, שולי, החקיקה, בחלקה הגדול, מנוגדת להלכה.

יעקב מרגי: נעים לשמוע או לא נעים לשמוע, זו האמת.

דב ליפמן: יש דוגמה?

יעקב מרגי: אליבא דרבותיכם, לא דרבי.

יעקב מרגי: רבותי, אני עוזב כרגע בצד, אליבא דרבותיכם, כי הם גם רבותי.

יעקב מרגי: ברגע שהוא רב בישראל, אין אצלי הבדל.

יעקב מרגי: אבל אליבא – אני הולך על השיטה הזאת – אלה שמוגדרים רבנים ציונים דתיים, גם אליבא של אותם רבנים החקיקה שאתם מובילים מנוגדת להלכה.

דוד רותם: מי הרבנים האלה?

יעקב מרגי: אני רק תמה למה יש לכם רגישות ואתם לא מוכנים לשמוע את הביקורת.

יעקב מרגי: מילא, עם אנשי יש עתיד יש לי ויכוח על צמד המילים "זהות יהודית".

יעקב מרגי: יש בינינו ויכוח לגיטימי איך הם רואים ואיך אני רואה.

יעקב מרגי: אני חי עם זה, אני יודע לחיות עם זה, שולי.

יעקב מרגי: אבל אני לא יכול לשבת בממשלה, לעשות מעשה זמרי ולדרוש שכר כפנחס.

זהבה גלאון: איזה מילים?

יעקב מרגי: כמושג מושאל, כמובן.

יעקב מרגי: אני לא יכול לעשות את המעשים של יש עתיד, ולהגיד שאני הבית היהודי שפועל על-פי ההלכה.

יעקב מרגי: מה לעשות שהרב דב ליאור לא סובר כמוך, שזה לפי ההלכה.

יעקב מרגי: אני מוכן, אדרבה, בואי נלך לרבותייך, אליבא, ככה בהגדרה, כי אני זהיר, הם גם רבותי, ונבדוק את כל החקיקה בשמונה-תשעה החודשים האחרונים.

יעקב מרגי: אתה יודע מה, יש צעד שהיו משתמשים בו.

יעקב מרגי: היה אפשר אפילו למראית עין להגיש ערר לממשלה.

יעקב מרגי: חובת המחאה, גם זו אין לכם.

יעקב מרגי: אתם יודעים למה?

דב ליפמן: על מה?

יעקב מרגי: אני מקפיד בזמנים של הנאום.

יעקב מרגי: אבל, שולי, נתפסתם בקלקלת

יעקב מרגי: כם לפני כמה שבועות עם שחרור האסירים עם דם על הידיים.

יעקב מרגי: פעימה ראשונה – אפילו לא מחיתם.

יעקב מרגי: הלכתם עם זה.

יעקב מרגי: כשהתעוררתם מההלם, מהבולמוס של משאבים וג'ובים – מה שייחסתם לנו – מינהלת דיור, מינהלת זהות יהודית, עכשיו מינהלת תעסוקה, מה שהיה ויסקונסין.

יעקב מרגי: הכול מינהלות, מינהלות, להרבות ג'ובים ותקציבים.

יעקב מרגי: באחרונה יש דיונים פתאום גם על העדפה של המוסדות של הדתיים-לאומיים, ואני לא שומע לא את עמותת חדו"ש, לא את הדמוקרטים בבית הזה, לא את הליברלים; ושוויון, פתאום כנראה יש לו משמעות אחרת כשזה נוגע באחרים.

יעקב מרגי: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כבר יותר מחצי שנה, בעצם מאז הוקמה הוועדה שאמורה להסדיר את מעמד בני הישיבות ביחס לצבא, אותה ועדה בראשותה של חברת הכנסת שקד, אני שואל כל הזמן ומתעניין לדעת, אם זו אכן ועדה שרוצה לעשות סדר בכל מה שקשור לשירות הצבאי.

מאיר פרוש: אם היא באמת רוצה להנהיג שוויון, מדוע הוועדה הזאת לא דנה ומלכתחילה לא הודיעה שלא תדון בכל מה שקשור לשירות הצבאי של בני המיעוטים?

מאיר פרוש: והאמת היא שגם שאלתי את היועץ המשפטי לממשלה – כתבתי לו, והוא כתב לי, וכתבתי לו שוב, ושוב הוא ענה.

מאיר פרוש: שאלתי, איך אפשר לנהוג איפה ואיפה, כאשר הוועדה הזאת אמורה לדון מדוע יש כאלה מהחרדים שלא משרתים, והוועדה הזאת לא חושבת בכלל לדון מדוע לא מחייבים את הערבים לשרת.

מאיר פרוש: התשובה של היועץ המשפטי לממשלה הייתה שהדיון בוועדה התבסס דווקא על אוכלוסיות שמהן באים משרתים – שבאוכלוסיות האלה יש כאלה שמשרתים, חלק במספר גדול יותר, חלק במספר קטן יותר, ולכן אצל החרדים, אולי מכיוון שיש ביניהם גם כאלה שמשרתים, עליהם באה וחלה השאלה, והם מבקשים לעשות את השוויון.

מאיר פרוש: זו הייתה התשובה.

מאיר פרוש: אני לא יכול לומר שהסכמתי עם מה שענה, אבל זו הייתה התשובה.

מאיר פרוש: ואז מי שנמצא ושומע אותי מפעם לפעם, שאלתי שוב ושוב מי החליט שנשים דרוזיות לא תשרתנה בצה"ל.

מאיר פרוש: הרי הדרוזים כבר יש להם ברית דמים עם היהודים, הגברים משרתים, ואם הגברים משרתים, ומדברים על אוכלוסייה שכן משרתת, מדוע ומי נותן את הפטור לנשים דרוזיות?

מאיר פרוש: בערך חצי שנה שאני שואל את השאלה.

מאיר פרוש: אתמול קיבלתי תשובה על הסוד הכמוס הזה – שהנשים הדרוזיות לא משרתות מטעמי דת.

מאיר פרוש: והייתי יכול לחשוב אולי, שמכיוון שמדובר במספר זניח – כמה עשרות או אולי כמה בודדות שלא משרתות – לכן הדבר הזה לא בא לדיון, ואף אחד לא שואל את השאלה, מה עם הנשים הדרוזיות?

מאיר פרוש: למה אותן לא מחייבים ללכת לצבא?

מאיר פרוש: הייתי מצפה גם שיהיה פוליטיקאי אחד שיקום ויצעק את הצעקה הזאת: איך זה שמשחררים נשים דרוזיות ונותנים להן פטור מטעמי דת?

מאיר פרוש: אני יודע שיש ויכוח ומנסים לעורר את השאלה לגבי בנות דתיות; יש כאלה שאומרים שיש כאלה שמתחזות לדתיות.

מאיר פרוש: אני יודע שיש כאלה שעוקבים אחרי השאלה הזאת.

מאיר פרוש: פה לא שמעתי אף פוליטיקאי, לא מהליכוד ולא ממפלגת העבודה, לא מישראל ביתנו, אף פוליטיקאי שידבר, מדוע נותנים פטור מטעמי דת לדרוזיות.

מאיר פרוש: אני רוצה לדעת מי נתן את ההוראה הזאת.

רות קלדרון: אני מבקשת לסיים.

מאיר פרוש: אני לוקח דקה מחברת הכנסת שולי מועלם.

רות קלדרון: בעולם הבא צריך להחזיר.

מאיר פרוש: תני לי שתי דקות, חברת הכנסת שולי מועלם.

מאיר פרוש: גם יש אחד שאחראי להשנאה של החרדים במדינה – יאיר לפיד.

רות קלדרון: אני לא חושבת שאפשר לקבל שתי דקות בשביל לשון הרע.

מאיר פרוש: את יושבת-ראש של כל הבית.

רות קלדרון: אבל אתה לא בזמן שלך, אדוני.

רות קלדרון: סיימת את הדקות שלך.

דב ליפמן: – – –

מאיר פרוש: אסיים.

מאיר פרוש: אולי יאיר לפיד הוא זה ששואל את השאלה – –

מיקי לוי: – – –

מאיר פרוש: – – איך זה שנותנים לדרוזיות להשתמט מהצבא?

מאיר פרוש: יאיר לפיד בא לכפרים הדרוזיים לפני הבחירות, הוא בא לקושש קולות.

מאיר פרוש: איך הוא בא לקחת קולות אצל הדרוזיות, כאשר אצל הדרוזים לא משרתים בכלל?

רות קלדרון: תודה רבה.

מאיר פרוש: אתם רוצים לדעת מה המספר של הדרוזיות שלא משרתות, שמקבלות פטור מטעמי דת?

מיקי לוי: – – –

מאיר פרוש: כ-1,300 נשים דרוזיות מקבלות מדי שנה פטור מטעמי דת, ואין פוצה פה ומצפצף.

מאיר פרוש: אני מבין שטעמי דת זה סיבה לקבל פטור מהצבא, אבל למה אתם, שמשניאים את הדתיים כאן במדינה, למה אתם מחזרים אחרי הדרוזים?

מאיר פרוש: אתם צבועים.

מאיר פרוש: אתם פוליטיקאים צבועים.

מאיר פרוש: לכו מכאן.

מיקי לוי: גם לדתיות יש פטור מטעמי דת.

מיקי לוי: אתה מסלף.

רות קלדרון: אני מזמינה את חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואני מזמינה את כל מי שלא רוצה לשרת בצבא, לשרת שירות אזרחי, לאומי, קהילתי, ולתת את החלק שלו, כולל דרוזיות.

מאיר פרוש: הם לא יכולים להסתכל עלינו.

רות קלדרון: שייתנו שירות לאומי, ציבורי, קהילתי, משהו.

אלעזר שטרן: הרב פרוש, משפט אחד רק – אי-אפשר פטור בלי כלום, כיוון שעל פניו – אולי קצת אפשר להבין – אני יודע שלא התכוונת לזה, אבל פגעת בחברים הדרוזים שלנו.

מאיר פרוש: אני ודאי לא רוצה לפגוע בהם.

מאיר פרוש: למה אף אחד לא פותח את הפה, רק על החרדים?

אלעזר שטרן: תן לי לומר לך שני דברים.

אלעזר שטרן: דבר אחד, אתה יודע כמוני שגם הנשים החרדיות, גם עכשיו כשמדברים על שוויון בנטל, לא תבוא אף אחת מהן לצבא.

אלעזר שטרן: אם היא צריכה להביא חתימה של רב או לא צריכה להביא – זו פרוצדורה.

אלעזר שטרן: לכן אני חושב שצריך לשים את זה על השולחן.

אלעזר שטרן: והדבר השני, קצת בשפה שמקובלת על שנינו – אם הגברים של החרדים ישרתו כמו הגברים של הדרוזיות, אנחנו מסודרים בהיבט הזה.

אלעזר שטרן: אני חושב שאפשר לרדת מהעניין הזה.

מאיר פרוש: סגן שר האוצר אומר אחרת.

מאיר פרוש: מחר – – – האוצר רוצה לתת כסף.

אלעזר שטרן: הרב פרוש, ביקשת שלא אענה לך, ואני מתאמץ לא לענות בהקשר הזה.

אלעזר שטרן: היה פה היום דיון, ועוד ימשיך ויהיה דיון, והמושב הזה, באמת לשמחתנו הרבה, מתעסק בסוגיות יסוד של דת ומדינה.

אלעזר שטרן: אני חושב שזאת הזדמנות שעוזרת – אני מקווה – גם לחברי הכנסת החרדים שלנו, שיודעים שהדברים האלה צריכים להיראות אחרת, אבל הם לא יכולים להרשות את זה לעצמם כשהם בקואליציה.

אלעזר שטרן: אז יש לנו חלון הזדמנויות, ואני מקווה שבאמת יטפלו בזה.

אלעזר שטרן: גם אני חושב שהמדינה הזאת היא יהודית דמוקרטית ולא מדינת כל אזרחיה, ועכשיו אני מוסיף כשאני אומר את זה – יש לנו עוד הרבה מה לעשות במדינה יהודית דמוקרטית בשוויון מלא בין יהודים לבין מי שאינם יהודים, למיעוטים שחיים כאן.

אלעזר שטרן: אני לא חושב שהמצב הוא אידיליה, אבל דווקא כמי שחושב שהמדינה הזאת צריכה להיות יהודית דמוקרטית – חייב לפעול עוד יותר למען הזכויות גם של המיעוטים שחיים אתנו.

אלעזר שטרן: אבל כדי שהמדינה הזאת תהיה מדינה יהודית דמוקרטית – וכשאנחנו באים לסדר או לנסות לסדר את הנושא הזה, של יחסי דת ומדינה, כדאי שנדע שגם היהדות לא שייכת לאף אחד.

אלעזר שטרן: אני חושב שהניסיון של ניכוס יהדות על-ידי מישהו פוגע בסוף ביכולת שלנו לקיים מדינה יהודית דמוקרטית.

אלעזר שטרן: אני חושב שאפשר להיות יהודי גאה אם אתה לובש כיפה או ציצית כמוני, וגם אם אתה לא לובש כיפה וציצית כמוני; אם אתה שומר את השבת כמוני, וגם אם אתה שומר את השבת בדרך אחרת, אפילו בזה שאתה לא עובד ביום הזה.

אלעזר שטרן: אני חושב שאתה יכול לאהוב את הארץ הזאת כשאתה גר בקריית-ארבע או בקדומים, ואתה יכול בדיוק אותו דבר לאהוב את הארץ הזאת כשאתה גר בכפר-שמריהו או בחניתה.

אלעזר שטרן: אני חושב שקו המחשבה שעומד מאחורי הדברים האלה הוא קו מחשבה שמאפשר לנו לחיות יותר יחד.

אלעזר שטרן: ואני אגיד עוד משפט ובזה אני אסיים את דברי:

אלעזר שטרן: אני חושב שמי שהגיע למסקנה – ואני אחד מאלה – ומבין שהיכולת היחידה שלנו להתקיים כאן היא אם המדינה שלנו תהיה באותו זמן גם יהודית וגם דמוקרטית – מוכרח להבין שלפעמים כדי שזה יקרה, נכון, הדמוקרטיה עושה קידה קלה לכיוון היהדות, ולפעמים גם היהדות צריכה לעשות קידה לכיוון הדמוקרטיה, אחרת אנחנו פשוט לא נהיה כאן.

אלעזר שטרן: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חבר הכנסת אברהים צרצור.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, יקירי, ידידי, עמיתי, השר יאיר, חברים, איפה סגן השר אקוניס?

עיסאווי פריג': הוא רק זורק את מה שיש לו והולך?

עיסאווי פריג': שיקשיב גם.

עיסאווי פריג': אני רציתי לדבר בכלל בכיוון אחר, אבל סגן השר אקוניס מחייב אותי לצטט כמה דברים לפני שאני אגיע לגופו של העניין בנושא האי-אמון והטירוף שאנחנו חיים בו.

עיסאווי פריג': סגן השר אקוניס ענה על הצעת האי-אמון של חבר הכנסת אבו עראר.

עיסאווי פריג': הוא ציין כמה עובדות, אני רוצה לתקן את העובדות, פשוט מאוד.

עיסאווי פריג': הקמתו של היישוב היהודי חירן בנגב, חברים – הוא בא במקום היישוב אום-אלחיראן.

עיסאווי פריג': היישוב אום-אלחיראן – שסגן השר יקשיב – הוקם על-פי החלטת הממשל הצבאי, שמייצג את ממשלת ישראל, ב-1956.

עיסאווי פריג': המסקנה – שהיישוב הוא חוקי, הוקם על-פי החלטת הממשלה, בניגוד למה שסגן השר אמר; 2.

עיסאווי פריג': סגן השר חזר ואמר שזכותה של המדינה לבנות ליהודים בכל מקום.

עיסאווי פריג': צודק.

עיסאווי פריג': ואני אומר – וציטט את מגילת העצמאות, וציטט את בן-גוריון.

עיסאווי פריג': כל אחד קורא מה שנוח לו – ואני אומר, במגילת העצמאות כתוב: תשקוד על פיתוח הארץ לכל אזרחיה.

עיסאווי פריג': ו"לכל אזרחיה", אדוני, זה לא מתקיים.

עיסאווי פריג': כתוב במגילת העצמאות: תקיים שוויון זכויות מדיני וחברתי לכל אזרחיה; אדוני סגן השר, גם זה לא מתקיים.

עיסאווי פריג': אז כשאתה אומר את הדברים, דייק.

עיסאווי פריג': עכשיו לענייננו ולמציאות שאנחנו חיים בה.

עיסאווי פריג': חברים, אנחנו נמצאים בטירוף.

עיסאווי פריג': לפני שעליתי רציתי לדעת על מה אני הולך לדבר – מה, איזה דברים אני אדבר באי-אמון.

עיסאווי פריג': מרוב שיש דברים אתה לא מצליח לקבץ אותם למסר אחד וברור.

עיסאווי פריג': מצאתי, פחות או יותר; בחרתי לדבר על הטירוף.

עיסאווי פריג': ואני מודיע, ואני חושב שרבים מחברי יסכימו אתי: משרד הבינוי והשיכון, אנחנו צריכים לשנות לו את השם, להפוך אותו למציאות האמיתית שלו, נקרא לו משרד ההתנחלויות והשיכון.

עיסאווי פריג': זה השם שצריך להיות לו.

עיסאווי פריג': האובססיה שקיימת במשרד הזה, שמקריבים את כל האינטרסים של המדינה למען ההתנחלויות, זה זעקת שמים.

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

עיסאווי פריג': אני עוד לא התחלתי את הנקודה.

רות קלדרון: שלוש הדקות שלך תמו.

עיסאווי פריג': זה זעקת שמים.

עיסאווי פריג': אני אומר לעצמי, משרד השיכון הוציא, חברים, מכרז – הוציא מכרז, מכרז לבחירת משרדי תכנון, ויש התניה במכרז הזה, שכל מתכנן שרוצה להיכלל במאגר הזה חייב להתחייב, אדוני השר – שהוא מחויב לתת תכנון בשטחים.

דוד רותם: גם בשטחים.

עיסאווי פריג': עכשיו, מה נעשה עם המתכנן הערבי?

עיסאווי פריג': – –

רות קלדרון: אדוני, אני מצטערת, נגמר לנו הזמן.

עיסאווי פריג': – – או עם המתכנן השמאלני, שיש לו תפיסה שההתנחלויות זה ההרס הגדול ביותר שקרה לנו אי-פעם?

רות קלדרון: אני לא רוצה לסגור לך את המיקרופון.

רות קלדרון: אני מבקשת לכבד – – –

עיסאווי פריג': מה יעשה?

עיסאווי פריג': מה יעשה?

עיסאווי פריג': אז אני אומר, חברים, רוצים להפוך את כולנו למתנחלים?

עיסאווי פריג': די, די, די.

עיסאווי פריג': מקריבים את כל האינטרסים, את כולנו, למען משרדי ההתנחלויות בראשות הבית היהודי.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

עיסאווי פריג': הזעקה הזאת, צריך להגיד אותה, ולהגיד אותה בקול רם.

עיסאווי פריג': זאת מציאות שקשה להסביר, אדוני השר.

עיסאווי פריג': הבעיה היא לא ההסברה של המדינה.

עיסאווי פריג': הבעיה – המציאות שיוצרים, שקשה להסביר אותה.

עיסאווי פריג': תודה.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: חבר הכנסת צרצור, בבקשה.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת חנא סוייד.

אברהים צרצור: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אני חייב להודות שבכל פעם שהשר המקשר, חבר הכנסת אקוניס, עולה על הדוכן ומתחיל לדבר, אני נדהם.

אברהים צרצור: פעם אחר פעם.

אברהים צרצור: שני דברים מאפיינים את נאומיו של חבר הכנסת אקוניס; דבר אחד, הוא אף פעם לא מדבר בשם ממשלת ישראל, הוא אך ורק מדבר בשמו עצמו, ועל כן הוא מדבר על השקפת עולמו וכו' וכו'.

אברהים צרצור: והדבר השני, הוא אף פעם לא התייחס ברצינות לנושאים המועלים מעל הדוכן הזה.

אברהים צרצור: הוא נותן תשובות רחוקות מאוד מהתכנים המובאים על-ידי הנואמים מעל הדוכן הזה, ובמיוחד בכל הקשור לאוכלוסייה הערבית במדינת ישראל, או בנושא של השלום עם הפלסטינים או עם מדינת פלסטין.

אברהים צרצור: ועל כן, כל הדברים שאמר חבר הכנסת טלב אבו עראר, אני חייב להגיד שאני מסכים עם כל מילה שלו.

אברהים צרצור: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, מה יותר הוגן, רבותי חברי הכנסת, מה יותר צודק, מאשר חבר כנסת ערבי שיעמוד על הדוכן של הכנסת, של הפרלמנט הישראלי, וידרוש מממשלת ישראל, ממדינת ישראל, שתתייחס אליו בצורה שווה, כמו שהיא מתייחסת לעמיתו, לחברו, לשכנו היהודי באותו מקום שהם גרים בו, דהיינו הנגב?

אברהים צרצור: מה יותר צודק מזה, מה יותר הוגן מזה ביחס שבו ממשלת ישראל מתייחסת אליהם?

אברהים צרצור: מה יותר פוגע מאשר ממשלת ישראל אתמול, שבישיבה חגיגית בשדה-בוקר מקבלת החלטה על הקמת יישוב יהודי בשם חירן במקום יישוב הקיים באותו מקום, אום-אלחיראן, משנת 1956?

אברהים צרצור: צדקו חברי כשאמרו, גברתי היושבת-ראש, שאום-אלחיראן, היום, הוקמה במקום על-ידי החלטה – מתוקף החלטה – של ממשלת ישראל בשנת 1956, אבל הדבר שהערבים באותו מקום, של אום-אלחיראן ויישובים אחרים לא מוכרים לא שמו לב אליו – הדבר שצריכים היום לשים לב אליו – זה שממשלת ישראל, כשהיא העבירה אותם למקום, אלחיראן, היא לא נתנה להם מסמכים רשמיים שאכן הם יהיו פה, הם יגורו באותו מקום, לנצח נצחים.

אברהים צרצור: זרקו אותם שם ללא גושפנקה וללא מסמכים, וזה מסמל שמדינת ישראל אף פעם לא תתייחס לערבים במדינת ישראל כאל אזרחים שווי זכויות, שיש להם את הזכות הלגיטימית המלאה להתיישב במקום מסוים ולהמשיך להתיישב ולהתפתח כשאר אזרחי ישראל.

אברהים צרצור: אני אסיים רק בסיפור קטן מאוד.

אברהים צרצור: מתוקף תפקידי כראש העיר בכפר-קאסם הובא לידיעתי שראש-העין יוזמת תב"ע להרחבת בית-הקברות שם.

אברהים צרצור: כשעיינתי בפרטים התבררה התמונה הזאת, גברתי היושבת-ראש: עיריית ראש-העין, בתמיכה של כל משרדי הממשלה הרלוונטיים, החליטה, במקום להתרחב צפונה על חשבון אדמות המדינה, להתרחב מערבה על קרקעות של אזרחי ותושבי כפר-קאסם.

אברהים צרצור: אדמות מעובדות.

רות קלדרון: בבקשה בקצרה.

אברהים צרצור: בקצרה.

אברהים צרצור: אני הופעתי בפני הוועדה המחוזית ואמרתי: ריבונו של עולם, אני שמעתי על אלפי מקרים שבהם ממשלת ישראל הפקיעה קרקעות של ערבים שהם בחיים לטובת יהודים שהם בחיים.

אברהים צרצור: פעם ראשונה אני שומע, גברתי היושבת-ראש, שישראל מפקיעה קרקעות של תושבים ערבים שהם בחיים לטובת יהודים מתים.

אברהים צרצור: הגיע הזמן לשים קץ לעינוי הזה כלפי התושבים הערבים.

אברהים צרצור: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת חנא סוייד, ואחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

חנא סוייד: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים וחברי הכנסת, לפני כשבוע הסתיימה לה מערכת הבחירות המוניציפליות, נבחרו ראשי ערים, ראשי מועצות מקומיות, מועצות מקומיות ומועצות עיר, ואני רוצה לברך את כולם ולאחל להם הצלחה במילוי תפקידם.

חנא סוייד: אבל בהזדמנות זו צריך להזכיר את הצרה שהשלטון המקומי בישראל חי בה ואת המחויבות של הממשלה לעזור ולהציל ולאפשר לשלטון המקומי לפרוח ולהתקדם.

חנא סוייד: אני יודע על מספר רב של רשויות מקומיות שטובעות בים של גירעונות, ולא יארכו הימים והן יצטרכו בעצם לתת את הדין, במובן זה שאני צופה שבתוך שנה יפורקו 20–25 רשויות מקומיות בגלל המצב הכספי ובגלל הגירעונות הקשים, שיקשו על ההנהלות ועל ראשי הערים לפעול בתקופה הזאת ולספק שירותים נאותים וראויים לאוכלוסייה שלהם.

חנא סוייד: הממשלה, השלטון המרכזי בעצם בורח מהאחריות שלו כלפי השלטון המקומי.

חנא סוייד: אנחנו רואים כרסום מתמשך בתקציבי האיזון שהשלטון המרכזי מספק לרשויות המקומיות.

חנא סוייד: היום הרמה של תקציבי האיזון היא רק 50% ביחס למה שהיה לפני כעשר שנים, וזה אומר דורשני.

חנא סוייד: בעצם הממשלה מונעת מהרשויות החלשות בעיקר את המימון שהן צריכות כאוויר לנשימה כדי לספק את השירותים שלהן.

רות קלדרון: אני מבקשת לא לדבר בטלפון במליאה.

רות קלדרון: לפחות במבוכה מסוימת, ולא כך.

חנא סוייד: נוצר מצב שיש בו שני רבדים של שלטון מקומי: יש הקבוצה החזקה של 15–20 רשויות מקומיות שלא צריכות את הממשלה בכלל, בגלל ההכנסות העצמיות, בגלל מרכזי עסקים, בגלל אזורי תעשייה שיש להן, והן חיות באטמוספירה אחרת, עם הרבה כסף, והן יכולות להוציא הרבה כספים על כל מיני שירותים לאוכלוסייה שלהן, בעוד שבמרכז השלטון המקומי מאוגדות רוב הרשויות המקומיות החלשות, שאין להן מקורות הכנסה עצמיים.

חנא סוייד: הממשלה נמנעת ומונעת כל יוזמה לאפשר מימון ולאפשר תקצוב נאות ושוויוני לאותן רשויות מקומיות.

חנא סוייד: חובתה של הממשלה לפעול בעניין הזה בצורה אקטיבית, להגדיל את תקציבי האיזון לרשויות המקומיות ולחלק את המשאבים בארץ בצורה שוויונית.

חנא סוייד: אני מזכיר כאן את המשאב של הקרקע.

חנא סוייד: על הקרקע מקימים מפעלים ואזורי תעשייה.

חנא סוייד: משאב הקרקע, שהוא המשאב העיקרי במדינת ישראל, לא מחולק בצורה שוויונית; הוא מחולק לרעת הרשויות המקומיות החלשות, כולל הרשויות המקומיות הערביות, דבר שמונע מהן לפתח מקורות הכנסה עצמיים בצורה של אזורי תעשייה ואזורי עסקים.

חנא סוייד: לכן הממשלה צריכה להפסיק לדבר על דברים בעלמא; צריך לחוקק את חוק העיריות, שמעגן בחוקים חוקתיים את החלוקה הצודקת של המשאבים לרשויות המקומיות בכלל, לרבות חלוקה הוגנת של משאב הקרקע, שתאפשר לרשויות המקומיות לחיות מהכנסות עצמיות, וכך להוציא הוצאה ראויה על שירותים נאותים לאוכלוסייה שלהן.

חנא סוייד: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חברת הכנסת חנין זועבי, ואחריה – חבר הכנסת ישראל חסון.

רות קלדרון: אני מבקשת מחברי הכנסת להביט יחד אתי בשעונים, כדי שאני לא אצטרך להגיד להם להפסיק.

רות קלדרון: אנחנו אנשים מבוגרים.

רות קלדרון: אפילו הילד שלי כבר מתעורר לבד בבוקר.

קריאה: – – –

רות קלדרון: 14.

חנין זועבי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להקריא לכם מכתב שקיבלתי מאזרחית יהודית, שכותבת לי ככה: "כאזרחית המדינה, הזדעזעתי לשמוע שממשלת ישראל החליטה להקים שני יישובים חדשים" – אזרחית יהודית – "בנגב, חירן וכסיף, על חשבון אדמותיהם של אזרחים ערבים בדואים.

חנין זועבי: במיוחד מדובר ביישוב חירן, המיועד לאוכלוסייה דתית לאומית, שייבנה על אדמות הכפר הערבי הבלתי-מוכר אום-אלחיראן, שתושביו יגורשו מבתיהם ליישוב המוכר חורה.

חנין זועבי: עם כל הכבוד לצורך בפתרון מצוקת הדיור בישראל, יש מספיק פתרונות לבעיה זו שאינם כוללים" – חבר הכנסת אקוניס, שאינם כוללים – "גירוש אזרחים מביתם.

חנין זועבי: זאת ועוד, מדובר בהחלטה גזענית, מאחר שמדינת ישראל לא הייתה מעזה לגרש את תושביו של יישוב יהודי שלם כדי להקים במקומו יישוב חדש, אך יישוב ערבי הנו הפקר בעיני המדינה".

נסים זאב: – – –

אופיר אקוניס: – – – איך גורשו.

חנין זועבי: "רעיון הטרנספר של ליברמן מבוצע בידי הממשלה הזאת.

חנין זועבי: " אני מקדישה את המכתב הזה לחברי הכנסת היהודים.

חנין זועבי: אני דווקא ביקשתי מחבר הכנסת דוד צור, בישיבת ועדת הפנים, לשאול את מר בגין מה הממשלה עומדת לעשות עם השטח שהיא מנקה ומרוקנת מהאזרחים הערבים.

חנין זועבי: והנה, תחילתה של התשובה: הממשלה עומדת להקים 20 יישובים יהודיים על אותו שטח שהיא מנשלת מהבעלים שלו.

חנין זועבי: אני עונה לגברת המכובדת שפנתה אלי באומרי שאני חושבת שהיא מכירה מה שמתרחש במדינה, והיא מכירה את מאפייני המשטר הישראלי שאנחנו חיים בו, הרבה יותר מרוב חברי הכנסת היהודים שיושבים במליאה, שמדברים יום-יום בוועדות, שמחליטים כל מיני החלטות לא מושכלות, אנטי-דמוקרטיות ומנוגדות לזכויות האדם ולחוק הבין-לאומי.

חנין זועבי: בדרך כלל, חברי הכנסת, אנחנו האשמנו אתכם שאתם לא מכירים את ההיסטוריה של המולדת הזאת; אתם לא מכירים את ההיסטוריה מלפני קום המדינה.

חנין זועבי: אני צריכה להתנצל בפניכם, אני מוכרחה להכיר בטעות שלי.

חנין זועבי: אני חושבת שאתם לא מכירים גם את המדינה שהקמתם במו-ידיכם.

חנין זועבי: אתם לא מכירים ולא יודעים באיזה שיטות המדינה שרציתם כל כך הוקמה, ומה היא עשתה ועוללה לילידים אחרי הקמתה, ולא רק לפני הקמתה.

חנין זועבי: את ההיסטוריה של המדינה שלכם אתם לא מכירים.

חנין זועבי: הבורות הזאת נמשכת עד עצם היום הזה.

חנין זועבי: באותה דרך שהמדינה נישלה – והשתלטה על אדמותינו ב-1948, ככה היא ממשיכה לעשות עד עצם היום הזה.

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

חנין זועבי: לא רק מה שההורים שלכם ומה – – – מה אמרת לי, חבר הכנסת אילן, סבאים?

אילן גילאון: סבאים וסבתות.

חנין זועבי: – – שסבאים וסבתות שלכם עוללו לסבא ולסבתא שלי, אתם ממשיכים לעשות בנו.

חנין זועבי: אני מציעה לחברי הכנסת, במיוחד לאלה שמחשיבים את עצמם דמוקרטים, להכיר את המדיניות שאנחנו חיים בה.

אופיר אקוניס: חצופה.

אופיר אקוניס: חצופה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת ישראל חסון, ואחריו – חבר הכנסת אופיר אקוניס, סגן השר.

רות קלדרון: בבקשה.

ישראל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, השרים, אני בדרך כלל לא נוהג להשיב לאין חברת כנסת חנין זועבי, אז התשובה שלי בעניין הזה – – –

חנין זועבי: אני דוחה שאתה תענה לי.

ישראל חסון: – – – התשובה שלי – –

חנין זועבי: אני גם דוחה שאתה תשכנע אותי.

ישראל חסון: – – היא לחבר הכנסת עיסאווי פריג', שהעלה את אותו נושא בדיוק.

ישראל חסון: גברתי היושבת-ראש, היישוב חירן, שזועקים פה מרות לגביו, הוא יישוב שכבר קיים שמונה שנים בתור היאחזות נח"ל, שפשוט מאוזרחת.

ישראל חסון: זאת אומרת, שום דבר לא משתנה – לא בקו היישוב, בשום דבר – והשאלה למה זה מתעורר היום באופן הזה יכולה אולי להצביע על המגמה של ההנהגה המבוזבזת של אזרחי ישראל הערבים, שמכוונים את הנהגתם ואת מנהיגותם למדון ולא לחיפוש היכולת לחיות פה בצורה אזרחית סבירה.

ישראל חסון: אבל, וכאן אני רוצה – – –

באסל גטאס: איך אתה מסדר את העובדות.

באסל גטאס: אתה יודע שהכוונה היא להסיר יישוב ערבי בשם – – – על ידו – – –

ישראל חסון: אני חושב – – –

באסל גטאס: איך אתה – – –

ישראל חסון: אמרתי לך שהיה לי מאוד נוח שאתה תעלה את זה כי מאז ה"מרמרה", מבחינתי יש 119 חברי כנסת, אין 120, ואני אומר לך שאתה – – –

חנין זועבי: תענה ל-119, אל תענה לי – –

ישראל חסון: אני אסביר לך למה אתה טועה.

חנין זועבי: – – אני לא מחכה לתשובה שלך – –

ישראל חסון: אני אסביר לך למה אתה טועה.

חנין זועבי: – – אני גם לא מכירה בך.

באסל גטאס: – – – תענה על השאלה.

ישראל חסון: אני עונה לך על השאלה.

באסל גטאס: – – –

ישראל חסון: אני עונה לך על השאלה.

נסים זאב: אפילו בנצרת לא רצו אותה – – – מסכנה – – –

רות קלדרון: טוב שבא יושב-ראש ועדת החינוך.

קריאות: – – –

ישראל חסון: מאחר שאני הייתי בחירן לפני ארבעה ימים בדיוק, ואני אומר לך שהמקום מאוכלס וקיים כבר שמונה שנים, לא מהיום, המתווה הזה לא גולש לשום מקום.

ישראל חסון: ולפיכך, נכון שאנחנו לא מכירים את ההיסטוריה שלנו ונכון שאנחנו לא יודעים כלום על עצמנו, אנחנו צריכים שיספרו לנו, ובטח מפי מורים דגולים, אבל עכשיו אני רוצה להפנות את דברי לחברי אופיר אקוניס.

ישראל חסון: אופיר, אני מרשה לעצמי לקרוא לך אופיר כרגע.

אופיר אקוניס: בכבוד.

ישראל חסון: סגן השר.

אופיר אקוניס: חופשי.

ישראל חסון: שמע.

ישראל חסון: אני שמעתי אותך מדבר ואומר – אנחנו לא רוצים להיות מדינת כל אזרחיה.

אופיר אקוניס: לא נהיה.

ישראל חסון: לא נהיה.

ישראל חסון: ואותי הרבה יותר מעניין לשמוע ממך מה אנחנו אמורים להיות בעוד 20–30 שנה – –

דוד רותם: מדינה יהודית.

ישראל חסון: – – לאן – דרך אגב, אתה לא תוכל – – –

חנין זועבי: אפרטהייד.

חנין זועבי: מדינת אפרטהייד אתם.

ישראל חסון: אתה לא תוכל לאדות את אזרחי ישראל, לא הבדואים בנגב ולא הערבים, ותצטרך לתת מענה מאוד מאוד, נקרא לזה ככה, הומני-מוסרי לדו-קיום.

ישראל חסון: יהיה מאוד מעניין לשמוע את התשובות, בפרט שיוצאת לי הזכות הגדולה לשבת כמשקיף מהצד בדיונים בוועדת שקד, בדיונים כאלה ואחרים, ואני שואל את עצמי לאן אנחנו מכוונים את הספינה הזו.

ישראל חסון: תודה לך.

רות קלדרון: תודה רבה.

חנין זועבי: איזה ספינה?

חנין זועבי: "מרמרה"?

רות קלדרון: יסיים את השיחה חבר הכנסת אופיר אקוניס – – –

חנין זועבי: על איזה ספינה אתה מדבר, על ה"מרמרה"?

חנין זועבי: אני יודעת לאן אתה – – – בפעם הבאה אני גם אגיע לשם.

רות קלדרון: יסכם את הדיון חבר הכנסת אופיר אקוניס מסיעת הליכוד – ישראל ביתנו.

חנין זועבי: אובססיה – – –

קריאות: – – –

חנין זועבי: ה"מרמרה".

חנין זועבי: תגידו "מרמרה" עשר פעמים כולכם.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, חבר הכנסת צרצור, שאמר קודם שסגן השר המקשר חבר הכנסת אופיר אקוניס איננו מדבר בשם הממשלה, ידע חבר הכנסת צרצור, תדע חברת הכנסת זועבי, ידע חבר הכנסת זחאלקה, שכשאני אומר שישראל – –

חנין זועבי: שאנחנו חיים במדינת אפרטהייד.

חנין זועבי: שאנחנו חיים במדינת אפרטהייד – – –

אופיר אקוניס: – – לעולם לא תהיה מדינת כל אזרחיה, אני מדבר בשם כל חלקי הממשלה, כל חלקי הממשלה, ולשמחתי – –

חנין זועבי: – – – אני מסכימה.

חנין זועבי: אנחנו חיים במדינת אפרטהייד.

אופיר אקוניס: – – לעולם לא תהיה.

אופיר אקוניס: לעולם לא תהיה מדינת כל אזרחיה, אחרת – –

חנין זועבי: אתה גזען – – –

אופיר אקוניס: – – הסתיים תפקידה של המדינה היחידה בעולם של העם היהודי.

חנין זועבי: אתה גזען ואתה – – –

אופיר אקוניס: גברתי, את יכולה להמשיך לצעוק עוד שנים רבות – –

חנין זועבי: לא רק לצעוק – – –

אופיר אקוניס: – – עוד שנים רבות, שמדינת ישראל תהיה מדינת כל אזרחיה – –

חנין זועבי: לא רק גזען – – –

אופיר אקוניס: – – כפי שלימדך המרגל – כפי שלימדך המרגל עזמי בשארה, שברח לו – –

חנין זועבי: – – –

אופיר אקוניס: – – המרגל – – –

חנין זועבי: חצוף.

חנין זועבי: גזען.

אופיר אקוניס: אני חצוף – –

חנין זועבי: כן.

אופיר אקוניס: – – אבל לא מרגל.

חנין זועבי: אתה חצוף ואתה גזען.

אופיר אקוניס: אני אולי חצוף, אולי – וגם זה בוויכוח – –

חנין זועבי: גזען.

אופיר אקוניס: – – אבל לא מרגל.

אופיר אקוניס: זה גם לא קשור לגזענות; ריגול לא קשור לגזענות – אזרח ישראלי, חבר בכנסת הזאת, שנהנה מ-1999 עד בריחתו ב-2006 מחסינות, ריגל – –

חנין זועבי: – – –

אופיר אקוניס: – – למען מדינות אויב וארגוני טרור, ואת לא פחות גרועה ממנו – –

חנין זועבי: – – –

אופיר אקוניס: – – שהיית על הפלוטילה של ה"מרמרה" – –

חנין זועבי: אני נלחמת בעד שוויון, ואתה גזען.

אופיר אקוניס: – – ובסוף, אחרי שאני פסלתי אותך – אחרי שאת נפסלת מלכהן פה – –

באסל גטאס: – – – שקרן – – –

אופיר אקוניס: – – בשם חוק-יסוד: הכנסת, סעיף 7א שאוסר על אדם שמשתתף או תומך במאבק מזוין – –

חנין זועבי: – – – חסינות שלך, חבר הכנסת אקוניס.

חנין זועבי: אני אמשיך – – –

אופיר אקוניס: – – נגד ישראל, הלכת לבית-המשפט שאת לא מאמינה בו – הלכת לבית-המשפט – –

חנין זועבי: – – –

אופיר אקוניס: – – שאת לא מאמינה בו – גברתי, את הלכת לבית-המשפט שאת אינך מאמינה בו, בית-המשפט העליון, והוא ישב – – –

חנין זועבי: תגידו "מרמרה" – – –

אופיר אקוניס: זהו חלק ממוסדות השלטון של המדינה היהודית הדמוקרטית – –

חנין זועבי: תזכיר את "מרמרה", אל תשכח – – –

אופיר אקוניס: – – – ואת נהנית מהגיבוי שלו.

אופיר אקוניס: אז כשאת רוצה, גברתי, את נהנית מגיבוי של המדינה – –

חנין זועבי: מדינת אפרטהייד – –

אופיר אקוניס: – – היהודית הדמוקרטית, וכשאינך רוצה – – –

חנין זועבי: – – אתה מגרש ערבים ואתה מיישב יהודים.

גדעון סער: אדוני סגן השר – – –

אופיר אקוניס: כן, שר הפנים.

גדעון סער: הייתי מתייחס לתוצאות הבחירות בנצרת.

אופיר אקוניס: למה אתה, הרי אני קלעתי לדעת גדולים – אדוני, אני קלעתי לדעת גדולים, ואני רציתי לבוא ולומר – –

חנין זועבי: – – – אדוני השר – – –

אופיר אקוניס: – – גברתי, לא עזר לך הפלוטילה ולא עזר לך ה"מרמרה", ובערך 10% – בערך 10% מתושבי נצרת השתכנעו שאת ראויה.

אופיר אקוניס: בערך 10% מתושבי נצרת.

חנין זועבי: – – – אדוני השר – – –

אופיר אקוניס: ואדוני שר הפנים, והיא עוד אמרה בערוץ הכנסת – בערוץ הכנסת אמרת – –

חנין זועבי: – – –

אופיר אקוניס: – – בערוץ הכנסת, שיושב בבניין הכנסת – –

גדעון סער: אדוני סגן השר – – –

אופיר אקוניס: – – שאת מתביישת, מתביישת – –

חנין זועבי: אתה צריך לתמוך בי שאני מסכימה עם שוויון – – –

אופיר אקוניס: – – מתביישת שאת צריכה לחכות לקולותיהם של חיילי צה"ל כדי לקבל את התוצאות הסופיות.

חנין זועבי: – – –

אופיר אקוניס: אז למה את נמצאת פה בכלל, גברתי, למה את נמצאת פה?

אופיר אקוניס: אם את לא מאמינה בשום ערך – –

חנין זועבי: זו המולדת שלי – – –

אופיר אקוניס: – – אם את לא מאמינה בשום ערך – – –

חנין זועבי: אני לא אוותר על הזכויות שלי – – –

אופיר אקוניס: את יכולה לחיות פה, אין שום בעיה, אבל את לא רוצה לחיות פה לצדנו.

אופיר אקוניס: את רוצה לחיות פה במקומנו – –

חנין זועבי: – – – המולדת שלי גם שאני איאבק למען השוויון.

אופיר אקוניס: – – ואת זה אנחנו לא ניתן לך.

אופיר אקוניס: שמעתי, הקשבתי לרעיון המרתק – – –

באסל גטאס: – – – שקרן – – –

אופיר אקוניס: אני שקרן?

אופיר אקוניס: כשאני אומר שחברת הכנסת זועבי הייתה אשת טרור, האם זהו שקר, האם זו עובדה?

אופיר אקוניס: האם היא מנעה – – –

חנין זועבי: – – – והכיבוש – – –

אופיר אקוניס: גברתי, הרי יש צילומים.

אופיר אקוניס: את מנעת מחיילי צה"ל – – –

חנין זועבי: – – –

אופיר אקוניס: למה את מתווכחת עם תמונות?

אופיר אקוניס: למה את מתווכחת עם תמונות?

אופיר אקוניס: את מנעת מחיילי צה"ל להושיט עזרה – –

באסל גטאס: – – – נגד בית-המשפט העליון – – – ליועץ המשפטי – – –

אופיר אקוניס: – – לפצועים, טרוריסטים, שהיו על משט ה"מרמרה".

חנין זועבי: הכיבוש – – – המדיניות שלך היא מדיניות של טרור.

אופיר אקוניס: בואי, גברתי, הרי דיברנו כבר על כיבוש יותר מפעם אחת, כן?

אופיר אקוניס: הרי דיברנו.

אופיר אקוניס: עם לא יכול להיות כובש בארצו – –

חנין זועבי: – – –

אופיר אקוניס: – – ארץ-ישראל היא המולדת העתיקה וההיסטורית של העם היהודי, וכך היא תישאר, בין שתרצי בכך ובין שלא תרצי בכך, ואם את לא רוצה – – –

חנין זועבי: לא ארצה, לא ארצה, לא רוצה – – – ניאבק נגד הכיבוש – – –

אופיר אקוניס: סליחה.

אופיר אקוניס: אם את חושבת – אם את חושבת – בחוצפתך, שישראל היא מדינת אפרטהייד, את תמיד מוזמנת, את לא חייבת להישאר.

אופיר אקוניס: את לא חייבת – –

חנין זועבי: – – –

אופיר אקוניס: – – אני לא אמרתי לך את זה, אבל – – –

חנין זועבי: – – –

אופיר אקוניס: – – – את לא חייבת.

אופיר אקוניס: אם ישראל היא כל כך רעה כמו שאת מתארת, את לא חייבת להישאר – –

חנין זועבי: זו החובה שלי להיאבק – – –

אופיר אקוניס: – – לא חייבת, ואת, את מדברת על גירוש – – –

באסל גטאס: – – – מולדת – – –

אופיר אקוניס: אתה מספר לי מה זה מולדת?

אופיר אקוניס: אתה מספר לנו מהי מולדת?

אופיר אקוניס: אתה אומר לנו?

אופיר אקוניס: אתה רוצה שאני אספר לך מהי המולדת של העם היהודי?

אופיר אקוניס: הרי אני לא מפחד מכם.

אופיר אקוניס: בואו, תשמעו.

אופיר אקוניס: בואו, פה יש כללים חדשים.

באסל גטאס: או שאתה מהגר, או שאתה – – –

אופיר אקוניס: פה יש כללים, חברים, חבר הכנסת גטאס, יש פה כללים – תקשיב טוב, יש כללים חדשים.

באסל גטאס: אתה מגרש – – – ואתה מקים יישובים.

חנין זועבי: אתה מגרש – – –

אופיר אקוניס: אתם באים לכאן, משמיצים את מדינת ישראל כל שבוע וחושבים שזה יעבור לכם בשתיקה.

אופיר אקוניס: ואני אומר לכם, זה לא יעבור לכם בשתיקה.

אופיר אקוניס: כל מסכת השקרים שמפזרים פה חבר הכנסת צרצור, חברת הכנסת זועבי, חבר הכנסת גטאס – –

איתן כבל: יש משחק.

אופיר אקוניס: – – חבר הכנסת זחאלקה – כל השקרים לא יעזרו.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת כבל, אנחנו לא הולכים לשום מקום.

אופיר אקוניס: קודם כול, סליחה, אני מאחל הצלחה לקבוצתי, "מכבי תל-אביב", וגם קבוצתך.

אופיר אקוניס: אני מאחל הצלחה, אבל אנחנו עוד עומדים להצביע על מינויו של שר החוץ.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת כבל, אני בטוח שאתה עומד להישאר כאן ולהצביע על מינויו של השר ליברמן לשר החוץ.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: הוא לא מגלה איך הוא מצביע, אבל הוא יישאר להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הוא יישאר להצביע.

אופיר אקוניס: לא, אני לא יודע.

אופיר אקוניס: בכל מקרה, יש לנו עוד דיון ארוך.

אופיר אקוניס: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, מחברות וחברי הכנסת לדחות את הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לסגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: אין התעניינות בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, לא רוצים, לא צריך.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על סדרה של הצעות אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה הראשונה היא: כישלון הממשלה בתחום הכלכלי והחברתי, מטעם סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 40 נגד – 49 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 40 בעד, 49 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מה ההתלהבות?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ההצעה הבאה היא מטעם הסיעות יהדות התורה ומרצ: הגדלת הפערים במערכת החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת מאיר פרוש.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות יהדות התורה – מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 39 נגד – 50 נמנעים – אין הצעת סיעות יהדות התורה – מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 39 בעד, 50 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת האי-אמון מטעם הסיעות יהדות התורה ומרצ לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: נקיטת צעדים וקידום תהליכים תוך הפניית עורף להלכה ולמסורת היהודית, של סיעת ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 29 נגד – 49 נמנעים – אין הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 29 בעד, 49 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי ההצעה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מדיניות הממשלה ביחס להקצאת קרקעות והקמת יישובים לאזרחים הערבים, לצד תשתיות לקויות והיעדר פיתוח כלכלי ביישובים הערבים הקיימים, מטעם הסיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע, חד"ש ובל"ד.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אברהים צרצור.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 26 נגד – 50 נמנעים – אין הצעת סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 26 בעד, 50 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת אי-אמון זאת לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, המליאה דחתה את כל הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/806; "דברי הכנסת", חוב' ד', עמ' 5345; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור לסדרה של חוקים לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: החוק הראשון הוא הצעת חוק ליישום הפרוטוקול בדבר זכויות יתר וחסינויות של הארגון האירופי למחקר גרעיני, התשע"ד–2013, כאמור, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה כפוף להנחתה על שולחן הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת דוד רותם.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, קיימת בקשת דיבור אחת להצעת החוק הנ"ל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת דוד רותם.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברים, חברי הכנסת, הצעת החוק ליישום הפרוטוקול בדבר זכויות יתר וחסינויות של הארגון האירופי למחקר גרעיני היא הצעת חוק ממשלתית.

יאיר שמיר: לא שומעים.

דוד רותם: אם לא תדבר עם ישראל אתה תשמע.

דוד רותם: הצעת החוק מבקשת לתת תוקף של חוק במשפט הישראלי לפרוטוקול המעניק לארגון האירופי למחקר גרעיני, CERN, לפקידיו, למנהל הכללי שלו ולנציגי המדינות הבאים להשתתף בפעילותו, קשת רחבה של חסינויות וזכויות יתר.

דוד רותם: הארגון הוא ארגון בין-לאומי למחקר חקר חלקיקים שמרכזו בז'נבה, בין היתר הוא מפעיל את מאיץ החלקיקים, וחברות בו 20 מדינות אירופה.

דוד רותם: משנת 2011 למדינת ישראל יש מעמד של חברות נלווית בארגון, והיא משתפת פעולה עם הארגון עוד שנים לפני כן.

דוד רותם: הפרוטוקול המצורף בתוספת להצעת החוק מעניק זכויות וחסינויות לארגון עצמו, לנציגי החברים בארגון, לפקידי הארגון ולמנהל הכללי של הארגון.

דוד רותם: בין היתר, לארגון ולרכושו תהיה חסינות מפני פעולה משפטית בביצוע תפקידים רשמיים, אלא אם כן מועצת הארגון מוותרת על החסינות, או במקרים אחרים המנויים בסעיף, והארגון יהיה פטור מכל מיסוי.

דוד רותם: רכוש הארגון לא יהיה נתון לחיפוש ולתפיסה או לכל התערבות אחרת, וחצרי הארגון וארכיוניו יהיו חסינים מפגיעה.

דוד רותם: לנציגי המדינות החברות בארגון מוענקת חסינות פונקציונלית לפי סעיף 9 לפרוטוקול – זה בלתי אפשרי, שזהבה גלאון תפסיק לצעוק.

יולי יואל אדלשטיין: אני אנסה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת טיבי וגלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת טיבי וגלאון.

יולי יואל אדלשטיין: לא, גם אותי הם לא שומעים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, אבקש מגברתי לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: מי עוד יש לנו פה?

דוד רותם: לנציגי המדינות החברות בארגון – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת, עדיין, אביגדור ליברמן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

זהבה גלאון: הוא יישאר – – –

דוד רותם: היית רוצה.

זהבה גלאון: נכון, בטח שהייתי רוצה.

דוד רותם: היית רוצה.

דוד רותם: זה לא יעזור לך, אבל.

דוד רותם: רצונותייך לא מכובדים.

זהבה גלאון: זה מה שהייתי רוצה, שהוא יישאר חבר כנסת ולא ימונה לשר החוץ.

דוד רותם: רצונותייך לא מכובדים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת גלאון, אולי אני אעדיף שתמשיכי לעמוד, אבל לא להפריע לדבריו של חבר הכנסת רותם.

דוד רותם: גם פקידי הארגון יקבלו חסינות דומה מפעולות משפטיות בשל ביטויים ומעשים שעשו תוך מילוי תפקידם או בהקשר של עבודתם, וכן יהיו פטורים ממס הכנסה וממסים אחרים.

דוד רותם: לבסוף, למנכ"ל הארגון מוענקות כל הזכויות הניתנות לנציגים דיפלומטיים באמנת וינה בדבר יחסים דיפלומטיים.

דוד רותם: יצוין כי הזכויות המנויות לעיל יוענקו גם לאזרחי ותושבי מדינת ישראל.

דוד רותם: ככל שהפרוטוקול עצמו מאפשר למדינה החתומה על הפרוטוקול להחליט שלא להעניק זכויות יתר, הוועדה החליטה שלא יוענקו אותן זכויות – יוענקו אך ורק הזכויות הנדרשות כדי למלא את התחייבות מדינת ישראל כלפי CERN.

דוד רותם: כדי לעמוד במחויבויותיה שלה לארגון מדינת ישראל חייבת לקלוט את הפרוטוקול בתוך המשפט הפנימי בדרך של חקיקה.

דוד רותם: חקיקה זו היא תנאי מקדמי להצטרפות סופית לארגון, והתבקשנו לסיים את תהליך החקיקה עוד היום, כדי שהמדינה תוכל להודיע על כך לארגון ולהשלים את המהלכים הנדרשים כדי להצטרף לארגון כחברה מלאה.

דוד רותם: הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות, יש בקשת רשות דיבור של חבר הכנסת דב חנין, ואני קורא לכנסת להצביע בעד הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד ליושב-ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת דוד רותם.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, אין הסתייגויות אבל יש בקשת רשות דיבור של חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשות אדוני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אני אקדים ואומר: אני בעד שיתוף פעולה.

דב חנין: אני אפילו מוכן לאפשר חסינויות כדי לקדם שיתוף פעולה בין-לאומי בתחום הגרעין.

דב חנין: אבל אני רוצה לדבר על הנושא של שיתוף פעולה בתחום הגרעין מעבר להיבט הנקודתי, הצר, המצומצם, של החוק שעומד בפנינו, שאני אינני מתנגד לו.

דב חנין: גבירותי ורבותי חברי הכנסת והשרים, בימים האחרונים אנחנו נמצאים במציאות של דיון וויכוח ציבורי חלקי וחסר בסוגיית הגרעין.

דב חנין: אני שותף לרצונם של חברי הכנסת לראות מציאות ללא איומים גרעיניים, ללא איומים גרעיניים בכלל וללא איומים גרעיניים במזרח התיכון בפרט.

דב חנין: השאלה הגדולה היא איך להתקדם ליעד הזה.

דב חנין: ועל זה יש ויכוח.

דב חנין: הדרך היחידה להתקדם למזרח תיכון ללא איומים גרעיניים היא דרך של הידברות, היא דרך של משא-ומתן בין-לאומי, היא דרך של ניסיונות להגיע להסכמים.

דב חנין: אני מכיר את הביקורת על הגישה הזו.

דב חנין: אני מכיר את אלה שאומרים: כן, דיבורים לא יובילו לתוצאות, ובסופו של דבר האיום של הנשק הבלתי-קונבנציונלי לא רק יישאר אלא אפילו יתחזק.

דב חנין: אבל, גבירותי ורבותי, אנחנו היום למודי ניסיון.

דב חנין: גם בסוריה, לפני כמה חודשים הסבירו לנו שהדרך היחידה להתמודד עם נשק כימי בסוריה היא להתקיף את סוריה.

דב חנין: והנה אנחנו רואים שהושג הסכם, ויש מהלך של פירוק נשק כימי בסוריה.

דב חנין: ולא רק הסכם קיים, אלא יש גם פירוק, והפירוק הזה כבר התחיל, ומתקני הייצור של הנשק הכימי בסוריה בוטלו, חוסלו, נהרסו.

דב חנין: עדיין יש עוד לאן ללכת, וצריך להמשיך ללכת כדי לחסל, להשמיד את מאגרי הנשק הכימי.

דב חנין: אבל הדברים האלה כבר נמצאים בערוץ הזה.

דב חנין: את התוצאה הזו, עמיתי חברי הכנסת, אי-אפשר היה להשיג במלחמה, את התוצאה הזו אי-אפשר היה להשיג בעימות צבאי.

דב חנין: ומה שהיה נכון לגבי סוריה נכון גם לגבי איראן.

דב חנין: גם לגבי איראן נכון וראוי להתקדם בערוץ של הידברות מדינית, של הסכמים פוליטיים, של מהלך שבו האופציות הצבאיות הגרעיניות יבוטלו ויחוסלו, ואפשרות של פיתוח גרעין לצורכי שלום תתאפשר.

דב חנין: ובהקשר הזה, עמיתי חברי הכנסת, אני שב ומעלה מעל במת הכנסת את ההצעה לקדם ולהתקדם למזרח תיכון חופשי מנשק להשמדה המונית.

דב חנין: נשק גרעיני נמצא כבר באזור שלנו, במעגלים הרחוקים יותר, למשל בפקיסטן.

דב חנין: לפי פרסומים זרים הוא נמצא גם במקומות נוספים במזרח התיכון.

דב חנין: והשאלה היא מה מדינת ישראל רוצה ולאן מדינת ישראל רוצה להגיע.

דב חנין: האם מישהו באמת חושב שרק באזור שלנו יתאפשר מצב שרק לצד אחד יש נשק גרעיני?

דב חנין: הרי ההיסטוריה מלמדת שכשהיה נשק גרעיני בידי ארצות-הברית, הוא פותח במהירות גם בברית-המועצות; כשהיה נשק גרעיני בהודו, הוא פותח במהירות רבה גם בפקיסטן.

דב חנין: האם מישהו באמת חושב שבמציאות המזרח התיכון, שרק במציאות המזרח התיכון, נשק גרעיני יהיה נחלתו של צד אחד בלבד?

דב חנין: לכן, האינטרס האמיתי שלנו, האינטרס האמיתי של שכנינו, האינטרס האמיתי של האנשים שרוצים להתפתח, לחיות בשלום, בביטחון, באזור הזה, הוא אינטרס של פירוק נשק להשמדה המונית, וקודם כול נשק גרעיני; הוא אינטרס של יצירת הידברות במעגל האזורי, שבה ישראל צריכה לקחת חלק יוזם, ובה ישראל צריכה לקחת חלק חיובי, כדי לקדם הסכמה בין-לאומית ואזורית על מזרח תיכון חופשי מנשק גרעיני.

דב חנין: נשק גרעיני איננו פתרון.

דב חנין: נשק גרעיני הוא הבעיה.

דב חנין: אנחנו אירחנו בכנסת לפני כמה חודשים מומחה שהסביר לנו מה תהיינה התוצאות בישראל של השלכת פצצה גרעינית ממקור כלשהו, למשל על עיראק.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

דב חנין: התוצאות תהיינה קטלניות בישראל עצמה.

דב חנין: לא בגלל נשק גרעיני שיופנה נגדנו, אלא בגלל אותו נשק שיופנה כלפי אחרים.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, זו ההזדמנות לקרוא, גם לנו בכנסת, לקיים דיון רציני, מעמיק ומקיף בתחום הזה, ולבחון בו גם את האפשרויות האחרות, חוץ מהאפשרות של המשך המצב הקיים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, זאת לא הייתה הסתייגות אלא בקשת רשות דיבור.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אין הסתייגויות לחוק, ונוכל להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק ליישום הפרוטוקול בדבר זכויות יתר וחסינויות של הארגון האירופי למחקר גרעיני, התשע"ד–2013, כפי שהוצגה על-ידי יושב-ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט – קריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שנייה, נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–5 – 51 נגד – 1 נמנעים – אין סעיפים 1–5 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 51.

יולי יואל אדלשטיין: מתנגד אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני אומר לפרוטוקול שחבר הכנסת דוד רותם הצביע בטעות ממקומה של סגנית השר, חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו קיבלנו את החוק בקריאה שנייה; יכולים לעבור להצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד רותם כבר יושב במקומו.

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו נצביע בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 56 נגד – אין נמנעים – אין חוק ליישום הפרוטוקול בדבר זכויות יתר וחסינויות של הארגון האירופי למחקר גרעיני, התשע"ד–2013, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 56.

יולי יואל אדלשטיין: אין מתנגדים.

יולי יואל אדלשטיין: אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי החוק אושר כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן השר, חבר הכנסת זאב אלקין, להודות בשם אלה שעמלו וטרחו.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר מיקי לוי, מה?

יולי יואל אדלשטיין: לא הספקת להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אנחנו, הפרוטוקול ירשום שגם סגן השר מיקי לוי ניסה לתמוך בחוק ולא הספיק להגיע למקומו.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי השרים וחברי הכנסת.

זאב אלקין: אני מודה בשם משרד החוץ ובשם ממשלת ישראל לכנסת על האישור המהיר, בתוך שבוע, של החוק הזה, שלמעשה מסיר את המכשול האחרון לצירופנו למאיץ החלקיקים, ל-CERN.

זאב אלקין: זה דבר גדול מאוד למדע הישראלי.

זאב אלקין: זה אות הוקרה חשוב מאוד למדע הישראלי.

זאב אלקין: אני מקווה שמכאן, בתוך כמה שבועות בעצם, אנחנו נהפוך לחברים מלאים ב-CERN, ודגל ישראל יעלה שם.

זאב אלקין: מגיעה תודה מיוחדת ליושב-ראש ועדת חוקה, חבר הכנסת דוד רותם – הנה הוא פה עולה כבר להציג את החוק הבא – ולכל הצוות של ועדת החוקה, למנהלת הוועדה, לייעוץ המשפטי של הוועדה, על עמידה בלוח זמנים בלתי אפשרי.

זאב אלקין: חשבנו, כשהתכוננו לתהליך הזה, שאנחנו מבקשים מהכנסת משהו שכמעט בלתי אפשרי לעשות אותו, וזה אכן קרה.

זאב אלקין: אני מודה ליושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת יריב לוין, וליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת צחי הנגבי, ולחברי ועדת הכנסת, שהבינו את צו השעה, הבינו את הדחיפות, ועשו הכול כדי שהחוק הזה יעבור במהירות האפשרית.

זאב אלקין: וכפי שאמרתי, יש מקומות באירופה שלא רק שלא דוחפים אותנו החוצה, אלא מזמינים אותנו להיכנס פנימה בזכות המצוינות המדעית, וטוב שכנסת ישראל תרמה את תרומתה הצנועה לתהליך הזה.

זאב אלקין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר חבר הכנסת זאב אלקין.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/800; "דברי הכנסת", חוב' ג', עמ' 5098; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מבקשים מחבר הכנסת דוד רותם, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, להציג לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 62 – הוראת שעה) (תיקון), התשע"ד–2013.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט אני מתכבד להביא לפניכם את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 62 – הוראת שעה) (תיקון), התשע"ד–2013.

דוד רותם: לאחר תקופה של קרוב לעשור שהנושא בדיונים ולא היה מוסדר באופן מלא, חוקקה הכנסת השמונה-עשרה חוק שהסדיר באופן מפורט וברור את חלוקת העבודה בין הפרקליטות והתביעה המשטרתית.

דוד רותם: חוק זה חוקק על-ידי הכנסת כהוראת שעה לשלוש שנים במטרה לאפשר לגורמים הרלוונטיים לקדם את נושא איחוד התביעה המשטרתית והפרקליטות, איחוד שעליו המליץ מבקר המדינה והחליטה הממשלה עוד בשנת 2001.

דוד רותם: שלוש שנים אלה תמו, וכעת הצעת החוק הנוכחית מבקשת להאריך את הוראת השעה בשנה נוספת.

דוד רותם: במסגרת הדיונים שהתקיימו בוועדה הוצעו כמה תיקונים קטנים כלקחים מהפעלת הסדר בשנים האחרונות.

דוד רותם: ועדת החוקה סברה שיש מקום להוסיף שני תיקונים נוספים על אלה שהוצעו בהצעת החוק הממשלתית.

דוד רותם: ראשית, הוועדה סברה שיש מקום לבטל את הסמכות הקיימת כיום לפרקליט מחוז להעביר את הטיפול בעבירות של תקיפת שוטר בנסיבות מחמירות כאשר אלו הן בגדר עבירות נלוות מטיפולה של הפרקליטות לטיפולה של התביעה המשטרתית, בשל החשש להעמדת תובע משטרתי שהוא שוטר בעצמו במצב של ניגוד עניינים ובמצב שבו שיקול דעתו המקצועי אינו נקי משיקולים מערכתיים וחבריים.

דוד רותם: חרף זאת, בשל בקשת הממשלה, הסכימה הוועדה להחליף את ההוראה האמורה בדיווח פרטני שיובא לפני הוועדה פעם בשנה, שיציג בפני הוועדה את הנתונים המלאים בכל הקשור לטיפול בעבירות של תקיפת שוטר, הן על-ידי הפרקליטות והן על-ידי התביעה המשטרתית.

דוד רותם: דיווח זה נועד לאפשר לוועדה להמשיך את הדיונים בנושא עם תום תקופת הוראת השעה, על בסיס נתונים מהשטח.

דוד רותם: שנית, כבר בעת הדיונים בכנסת השמונה-עשרה, בעת הכנת הוראת החוק, סברה הוועדה כי יש להגביל את סמכותו של היועץ המשפטי לממשלה להסמיך שוטרים כתובעים, שכן הדבר עלול לשמש מסלול עוקף להסדר המפורט שקבע המחוקק.

דוד רותם: הוועדה נמנעה מלעשות זאת, ובמקום זאת דרשה מהיועץ המשפטי לממשלה דיווחים על היקפי הסמכות.

דוד רותם: במסגרת הארכת הוראת השעה סברנו שיש מקום לשקול את הנושא מחדש ולטפל גם בו, אך גם כאן, לבקשת הממשלה, נמנענו מלעשות זאת, כדי לאשר לממשלה לגבש עמדה מסודרת בנושא.

דוד רותם: גברתי שרת המשפטים – גברתי שרת המשפטים, הסבירו לנו בוועדה שאת מבקשת ללמוד את הנושא לעומקו, ואנחנו סמכנו עלייך שאת בתוך שנה תגיעי למסקנה, ואנחנו מניחים שאת – –

ציפי לבני: – – –

דוד רותם: – – תאחדי את הגופים.

דוד רותם: לשם כך קבעה הוועדה כי הוראת השעה תוארך בשנה בלבד ולא בשנתיים כפי שנתבקש בהצעת החוק הממשלתית, תוך הבהרה כי בעוד שנה הוועדה תיכנס לעומק הנושא ותבקש להסדיר את הסוגיה של הסמכת תובעים על-ידי היועץ המשפטי לממשלה; הן הסמכה של שוטרים כתובעים והן, ואולי אף בעיקר, הסמכה של תובעים שונים במסגרת משרדי הממשלה, שאינם עובדי המדינה.

דוד רותם: להצעת החוק אין הסתייגויות, ואני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, בנוסח המוגש על-ידי הוועדה.

דוד רותם: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דוד רותם, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נוכל להצביע בקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, אין הסתייגויות לחוק.

יולי יואל אדלשטיין: אני אצרף את קולו של חבר הכנסת דוד רותם, אתה יכול לא למהר.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 62 – הוראת שעה) (תיקון), התשע"ד–2013, קריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד סעיף 1 – 41 נגד – אין נמנעים – 1 סעיף 1 נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 42 – בצירוף קולו של חבר הכנסת דוד רותם – בעד, אין מתנגדים, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 36 נגד – אין נמנעים – אין חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 62 – הוראת שעה) (תיקון), התשע"ד–2013, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 62 – הוראת שעה) (תיקון), התשע"ד–2013, קיבלה בקריאה שלישית 36 קולות, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מצרף את קולו של חבר הכנסת דוד רותם, וזה מביא את התוצאה ל-37 קולות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו אישרנו כנדרש את החוק בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/804; "דברי הכנסת", חוב' ג', עמ' 5096; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, כדי שיציג לנו את הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 19 והוראת שעה), התשע"ד–2013, גם כן לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: גם כאן אין הסתייגויות להצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, החוק הקובע היום – שקובעים את סכום ההשתתפות הרגיל של הממשלה בהוצאות התקציב של המועצות – הוא 90 יום מ-1 בינואר.

ניסן סלומינסקי: החוק הזה בא לשנות שלושה דברים: א.

ניסן סלומינסקי: במצב כמו השנה, שהבחירות היו באמצע השנה, אי-אפשר להגיש את זה מינואר, כי צריכים להגיש את זה אחרי הבחירות, אז שינוי ראשון שמתבקש – שהממשלה תגיש את זה או מיום הבחירות או מינואר, תלוי בכל שנה איך זה מסתדר.

ניסן סלומינסקי: זה שינוי אחד, להוסיף את "מיום הבחירות"; ב.

ניסן סלומינסקי: במקום 90 יום יהיה 120 יום, כדי שיהיה יותר זמן להכין; ג.

ניסן סלומינסקי: וכאן רק טיפת זיכרון: במועצות הדתיות, בניגוד לכל שאר המשרדים, רווחה, חינוך, ששם המדינה משתתפת בסכום קבוע בכל הרשויות, כאן יש דירוג, יש סולם שמדרג.

ניסן סלומינסקי: הרשויות הגדולות, החזקות, משתתפות בהרבה יותר מאשר הרשויות הקטנות, וזה נע בין 75% ל-25%.

ניסן סלומינסקי: החוק הזה בא ואומר, מאחר שאנחנו עכשיו לקראת סוף השנה, ויש שש רשויות שעכשיו, בשל השינוי הזה, יצטרכו לשלם פתאום בבת-אחת סכום גדול של כל השבת ההפרש, באה הממשלה, לזכותה ייאמר, ואומרת: אנחנו, מכיוון שזה בבת-אחת עכשיו, ולא ידעו קודם, אנחנו מוכנים להשתתף בשלושה-רבעים מהתוספת ששש הערים האלה צריכות להוסיף על עצמן.

ניסן סלומינסקי: בסך הכול החוק הזה הוא חוק מכובד, הוא מתבסס על חוק חשוב מאוד, והלוואי שגם בחינוך וגם ברווחה ילכו לפי אלכסון, והערים הגדולות ישתתפו יותר והערים הקטנות ישתתפו פחות.

ניסן סלומינסקי: בסך הכול זה נשאר אותו סכום מבחינת המדינה.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, במועצות הדתיות זה קיים, ופה, החוק הזה משנה את שלושת האלמנטים שאמרתי.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שהחוק ראוי ואני מבקש מחברי לאשר אותו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 19 והוראת שעה), התשע"ד–2013, אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה בקריאה שנייה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 1–3 – 36 נגד – 1 נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 36 בעד, מתנגד אחד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע שהצעת החוק אושרה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 37 נגד – 2 נמנעים – אין חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 19 והוראת שעה), התשע"ד–2013, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 37, שניים מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 19 והוראת שעה), התשע"ד–2013, אושרה כנדרש, בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות עדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: השוויון בנטל מול האי-שוויון בתקציבי החינוך החרדי, הצעה לסדר-היום של חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס; מסקנות ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בעקבות דיון בנושא: התגברות האנטישמיות בסידני, הצעה לסדר-היום של חבר הכנסת אורי מקלב.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסעיף הבא הוא הודעות הממשלה בדבר החלטותיה כדלקמן: בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, לשנות את חלוקת התפקידים בממשלה ולהחליט כי ראש הממשלה יחדל לכהן בתפקיד שר החוץ, ובהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הממשלה, ועל-פי המלצת ראש הממשלה, לצרף את חבר הכנסת אביגדור ליברמן כשר נוסף לממשלה בתפקיד שר החוץ.

יולי יואל אדלשטיין: ההודעה טעונה אישור מליאת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מי שימסור את ההודעות על סעיפים 7 ו-8 – סגן השר המקשר בין הכנסת לבין הממשלה, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: בעצם – אני רק לא הודעתי שההודעה הנוספת שאתה תמסור היא הודעה בהתאם לסעיף 26(2) לחוק-יסוד: הממשלה, על הפסקת כהונתו של חבר הכנסת זאב אלקין כסגן שר במשרד החוץ, וזאת במועד שבו חדל ראש הממשלה בנימין נתניהו לשמש גם בתפקיד שר החוץ.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת, כי הממשלה החליטה, בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, לשנות את חלוקת התפקידים בממשלה כך שראש הממשלה יחדל לכהן בתפקיד שר החוץ.

אופיר אקוניס: בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, מתבקש אישורה של הכנסת לכך.

אופיר אקוניס: עוד החליטה הממשלה, בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הממשלה, ועל-פי הצעת ראש הממשלה, לצרף את חבר הכנסת אביגדור ליברמן כשר נוסף לממשלה, בתפקיד שר החוץ.

ג'מאל זחאלקה: – – – הפאשיסט.

ג'מאל זחאלקה: זה השם שלו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה.

אופיר אקוניס: אדוני, יש פה הפרעה להודעת הממשלה, בשיח אלים וחצוף של חבר כנסת.

אופיר אקוניס: אלים וחצוף.

יולי יואל אדלשטיין: אני קורא לך לסדר בפעם הראשונה, חבר הכנסת זחאלקה.

אופיר אקוניס: אני, למענו של חבר הכנסת זחאלקה – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ימשיך.

אופיר אקוניס: לא, אני אחזור, כי הייתה פה הפרעה.

אופיר אקוניס: הממשלה החליטה, חבר הכנסת זחאלקה, בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הממשלה, ועל-פי הצעת ראש הממשלה, לצרף את חבר הכנסת אביגדור ליברמן כשר נוסף – –

ג'מאל זחאלקה: הפאשיסט.

אופיר אקוניס: – – בממשלה – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה, אני קורא לך לסדר בפעם השנייה.

אופיר אקוניס: – – בתפקיד שר החוץ.

אופיר אקוניס: בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הממשלה, מבקשת הממשלה את אישורה של הכנסת גם להחלטה זו.

אופיר אקוניס: בהתאם לסעיף 9(א)(8) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, מודיעה הממשלה לכנסת, כי בהתאם לסעיף 26(2) לחוק-יסוד: הממשלה, נפסקה כהונתו של חבר הכנסת זאב אלקין כסגן שר במשרד החוץ, וזאת במועד שבו חדל ראש הממשלה לשמש גם בתפקיד שר החוץ, כאמור בסעיף א' לעיל.

אופיר אקוניס: אני אבקש ממליאת הכנסת לאשר את הודעת הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אופיר אקוניס, סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו, כנדרש, מקיימים דיון אישי בנושא.

יולי יואל אדלשטיין: רשימת הדוברים סגורה.

יולי יואל אדלשטיין: ראשונת הדוברים היא חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברי הכנסת ניצן הורוביץ, תמר זנדברג, מיקי רוזנטל, אילן גילאון וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לכל דובר או דוברת.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני קוראת לכם להצביע נגד מינויו של חבר הכנסת אביגדור ליברמן לשר החוץ של מדינת ישראל.

זהבה גלאון: לשים היום את חבר הכנסת ליברמן במשרד החוץ זה כמו לשים מטען חבלה בתהליך השלום, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: לפחות כמו זה.

נסים זאב: זה בדיוק מה – – –

זהבה גלאון: זה כבר לא פיל בחנות חרסינה.

זהבה גלאון: אנחנו מכירים את תפקודו של השר ליברמן בפאזה הקודמת, איך השר ליברמן דרדר את יחסי החוץ של מדינת ישראל, הפך אותה למדינה מנודה, מצורעת.

זהבה גלאון: אנחנו זוכרים את ההשתלחויות שלו בקתרין אשטון.

זהבה גלאון: שר החוץ אביגדור ליברמן הביא את מדיניות החוץ של מדינת ישראל לתהומות, לשפל חסר תקדים.

גלעד ארדן: – – –

זהבה גלאון: היום, כשמדינת ישראל מבקשת לקדם את תהליך השלום עם הפלסטינים, כשיש שיחות עם הפלסטינים, והשיחות תקועות – להכניס את אביגדור ליברמן לשיחות האלה, או להכניס אותו למשרד החוץ?

זהבה גלאון: מה בדיוק הכנסת מבקשת לאותת בזה שהיא תאשר את המינוי של אביגדור ליברמן לשר החוץ?

זהבה גלאון: שמענו אתמול והיום את ראש הממשלה נתניהו, הייתי אומרת, כמעט משתלח בבעלת הברית האסטרטגית ביותר של ישראל, בארצות-הברית.

זהבה גלאון: לפעמים אני חושבת שראש הממשלה נתניהו חושב שארצות-הברית היא בת חסות של ישראל.

דני דנון: אנחנו גם – – –

זהבה גלאון: וכל המחלוקת הזו עם ארצות-הברית, חברי חברי הכנסת, היא איום קיומי על ישראל הרבה יותר מהפצצה שעוד לא קמה.

זהבה גלאון: העולם מציע סנקציות על איראן.

זהבה גלאון: העולם מציע מהלך דיפלומטי מול איראן.

זהבה גלאון: ארצות-הברית שותפה פעילה לקידום היחסים שלנו עם הרשות הפלסטינית כדי לקדם הסדר שלום.

זהבה גלאון: אז מה אנחנו שומעים – את ראש הממשלה נתניהו צועק "געוואלד".

זהבה גלאון: צועק "געוואלד", מה, געוואלד זה מדיניות?

זהבה גלאון: מדיניות זה לנסות לבודד את איראן באמצעות קידום ההסדר עם הפלסטינים.

דני דנון: מה הקשר?

דני דנון: מה הקשר?

זהבה גלאון: א

זהבה גלאון: ביגדור ליברמן במשרד החוץ זה מתכון בטוח לדרדור היחסים עם הפלסטינים.

זהבה גלאון: שמענו את ההצעות ההזויות שלו לחילופי שטחים.

זהבה גלאון: שמענו איך הוא דרדר את מדיניות החוץ של ישראל.

זהבה גלאון: שמענו מה הוא חושב על הפלסטינים.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני חושבת שראש הממשלה נתניהו, ששמר את תיק החוץ לחבר הכנסת ליברמן, היה צריך לעשות בהזדמנות הזאת reshuffle, אבל להכניס את ליברמן לתפקיד שר החוץ?

זהבה גלאון: קחו אחריות, המשמעות של זה – לחבל ביחסי החוץ של מדינת ישראל.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ניצן הורוביץ – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: זה דיון אישי, אדוני, לפי התקנון.

יולי יואל אדלשטיין: הודעת הממשלה על צירוף שר.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני הבנתי מה רוצה חבר הכנסת רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו מתנגדים למינויו של אביגדור ליברמן לשר החוץ משום שאנחנו חושבים שהוא לא מתאים לתפקיד הזה.

דני דנון: יש שופטים בירושלים, לא?

ניצן הורוביץ: כן, ויש חברי כנסת בכנסת והם יצביעו.

ניצן הורוביץ: ואנחנו מביעים התנגדות למינוי של אביגדור ליברמן לשר החוץ.

ניצן הורוביץ: בגלל זה מביאים את זה כאן, להכרעת הכנסת.

ניצן הורוביץ: משרד החוץ הוא משרד מוכה, עובדיו מושפלים, סמכויותיו נקרעו ממנו והועברו לשלל שרים וגורמים עם כל מיני תארים משונים.

ניצן הורוביץ: קולו אינו נשמע.

ניצן הורוביץ: ואנחנו שואלים היום: האם ליברמן הוא התרופה לבעיות של משרד החוץ, או שהוא הבעיה בעצמו?

ניצן הורוביץ: האם ליברמן הוא המזור לחוליי הדיפלומטיה הישראלית, או שהוא רק יחריף אותם?

ניצן הורוביץ: אני לא מדבר בכלל על המשפט והחקירות והתיקים והחשדות.

ניצן הורוביץ: אני מדבר על ליברמן כשר חוץ, כי זה העניין כאן הערב.

ניצן הורוביץ: הרי אם ניזכר בתקופת כהונתו הקודמת במשרד החוץ – הוא התנהל שם כמו פיל בחנות חרסינה.

ניצן הורוביץ: היו הרבה הכרזות בוטות שיצאו מלשכת שר החוץ ליברמן, הקודם, על האירופים, ועל הערבים ועל האמריקנים, ועל מי לא.

ניצן הורוביץ: אנחנו זוכרים את המשבר ביחסים עם טורקיה, למשל, בזמן כהונתו של ליברמן כשר החוץ.

ניצן הורוביץ: אנחנו זוכרים את ההתנערות שלו מרעיון שתי המדינות לשני עמים.

ניצן הורוביץ: אנחנו זוכרים בכלל את המידור שלו מהמגעים עם האמריקנים, את העובדה שבאירופה הוא היה על גבול המוקצה.

ניצן הורוביץ: לא כך צריך להיות שר חוץ במדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: הרי שר חוץ הוא הקול של המדינה בעולם.

ניצן הורוביץ: שר חוץ הוא גם, במידה רבה, הפנים של המדינה בעולם.

ניצן הורוביץ: האם ליברמן, אביגדור ליברמן, הוא הקול של ישראל בעולם?

ניצן הורוביץ: האם אביגדור ליברמן הוא הפנים של ישראל בעולם?

ניצן הורוביץ: הרי התפקיד של שר חוץ הוא לא תפקיד של איזה דובר במרכז מפלגה, נאמר במרכז הליכוד או במרכז ישראל ביתנו; הוא הדובר שצריך לייצג את קולה של ישראל, את דמותה, את פניה, את מטרותיה בעולם, ובזה כשר חוץ בכהונתו הקודמת – לטענתנו, לדעתנו, הוא נכשל.

ניצן הורוביץ: וכשאני מסתכל קדימה ורואה לנגד עיני את המשא-ומתן שמתקיים כעת עם הפלסטינים – האם ליברמן כשר חוץ הוא האדם המתאים להיות מעורב במשא-ומתן כזה, או שהוא ימשיך להיות ממודר מהמשא-ומתן כפי שגם היה בתקופת כהונתו הקודמת?

ניצן הורוביץ: האם ליברמן היום הוא האיש המתאים לנהל את הדיאלוג מול ארצות-הברית בנושאים המדיניים הרגישים כל כך עם הפלסטינים, עם איראן, עם תמורות אחרות שמתרחשות באזור, או שהוא יהיה ממודר מהעניין?

ניצן הורוביץ: האם ליברמן הוא האיש המתאים לנהל את יחסינו עם אירופה, עם חלקי עולם אחרים, על רקע מה שאנחנו זוכרים מהכהונה הקודמת שלו כשר החוץ?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

ניצן הורוביץ: לטענתנו, לדעתנו, הוא לא מתאים לתפקיד.

ניצן הורוביץ: ואני תומך במה שאמרה כאן יושבת-ראש התנועה שלי – היה צריך לעשות reshuffle בממשלה ולמצוא מישהו ראוי לתפקיד שר החוץ.

ניצן הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת הורוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: זאת התשובה על שאלתו של חבר הכנסת דוד רותם.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה, חברות וחברים, אני רוצה להצטרף לחברתי, יושבת-ראש מרצ זהבה גלאון, ולחברי ניצן הורוביץ ולהתנגד למינויו של חבר הכנסת אביגדור ליברמן לשר החוץ.

תמר זנדברג: אם שמתם לב לא נאמרה כאן – וגם אני לא אגיד כאן – אף מילה על המשפט, על השופטים, על הזיכוי או על הקלון, אלא אך ורק על המדיניות.

תמר זנדברג: ואני רוצה להצטרף לשורת השאלות שהעלה חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

תמר זנדברג: אנחנו מתנגדים למינויו של חבר הכנסת ליברמן לשר החוץ בגלל המדיניות שהוביל; מפני שעמד על בימת האומות המאוחדות בעצרת האו"ם והתנגד למדיניות הממשלה שהוא עצמו חבר בה; מפני שאין מדינה ידידותית או אחרת בעולם שבזמן כהונתו של ליברמן כשר החוץ לא התקלקלו היחסים אתם, דורדרו, הורעו או סתם היו מלווים בכל מיני מבוכות מיותרות, ותמיד במדינות רגישות ובזמנים רגישים.

תמר זנדברג: בגלל הסיבות האלה אנחנו מתנגדות ומתנגדים ולא בגלל סיבות אחרות.

תמר זנדברג: והאמת, כשאנחנו מסתכלים על הלהיטות, על החדווה שבה הממשלה וחלקים מסוימים מהכנסת ששים למנות מחדש את המינוי הכושל הזה, עולה בלבנו ובראשנו השאלה – אולי זאת באמת מדיניות הממשלה?

תמר זנדברג: אולי המדיניות שמבטא ליברמן מבטאת גם את הממשלה שאליה הוא חוזר ומצטרף?

תמר זנדברג: ואז נשאלת השאלה: מה עושה שם השרה לבני?

תמר זנדברג: מה גורלן של השיחות שמובילה ממשלה שממנה את חבר הכנסת ליברמן שמתנגד להן בפועל ולהלכה?

תמר זנדברג: מה זה אומר עליה?

תמר זנדברג: האם המינוי של ליברמן מוסיף עוד יד ימין או יד שמאל לממשלה שיד ימין בה לא יודעת מה יד שמאל עושה?

תמר זנדברג: לכן יש לנו חשש כבד, כשאנחנו מסתכלים על הלהיטות ועל הריצה אל עבר המינוי הזה, שזאת כנראה בעצם מדיניות הממשלה, ובמקום להציע להחליף את השר ליברמן, כנראה צריך להחליף את הממשלה.

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, חברי והדוברים לפני דיברו על ההיבט של תפקיד שר החוץ ועל התאמתו של מר ליברמן לתפקיד הזה.

מיקי רוזנטל: אני כן רוצה לדבר על המשפט ומה שקדם לו.

מיקי רוזנטל: ובכן, מר ליברמן זוכה בבית-המשפט, ואין יותר טענות פליליות, חוקיות, על התנהלותו.

מיקי רוזנטל: אבל יש צל ענק, גדול מאוד, על התנהלותו הציבורית של מר ליברמן.

מיקי רוזנטל: בזמן היותו איש ציבור זרמו בחשבונות הקשורים אליו מיליוני שקלים שמר ליברמן לא נתן לגביהם הסבר סביר, ובטרם התמנותו לשר החוץ אולי יסביר לציבור מנין צצו המיליונים האלה, ומה הקשר של הכסף הזה אליו באופן ישיר.

מיקי רוזנטל: השופטים גם נתנו ציונים להתנהגותו הציבורית של מר ליברמן, וכל אלה יחד לא נותנים לו תעודת יושר.

מיקי רוזנטל: בטעות בציבוריות הישראלית, לאור המשפטיזציה של החיים הציבוריים שלנו – – –

דוד רותם: פסק-דין מעניין אתכם?

מיקי רוזנטל: מאוד מעניין אותנו.

דוד רותם: לא, לא מעניין אותך.

דוד רותם: שלושה שופטים מצאו אותו זכאי – –

מיקי רוזנטל: מאוד מעניין אותנו.

דוד רותם: – – ולך יש את החוצפה לדבר על המשפט.

מיקי רוזנטל: אדוני, חבר הכנסת דודו רותם, יש היבט פלילי-משפטי ויש היבט ציבורי-אזרחי.

מיקי רוזנטל: יש דברים שאנשי ציבור, לא ראוי שיעשו אותם, והם לא פליליים.

מיקי רוזנטל: מה שמר ליברמן עשה – ואמרו השופטים, ואם אתה מכבד את השופטים אתה צריך גם להתחשב בדעתם בסוגיה זאת – שהתנהלותו הציבורית של מר ליברמן איננה ראויה.

מיקי רוזנטל: ועל כך אני מדבר.

מיקי רוזנטל: התנהגותו שקדמה למשפט וההתנהלות שלו בטרם הוחלט שלא להגיש כתב-אישום בעניינו אינן מזכות אותו מהמעשים המוזרים שהוא חייב עליהם דין-וחשבון לציבור.

מיקי רוזנטל: והוא חייב דין-וחשבון לציבור.

מיקי רוזנטל: הוא איש ציבור, והוא חייב דין-וחשבון לציבור, לא רק לבתי-משפט.

מיקי רוזנטל: המשפטיזציה שקיימת בעולמנו איננה מצדיקה מעשים מהסוג הזה.

מיקי רוזנטל: ניקיון הכפיים הציבורי ואמון הציבור בנבחריו נפגם שעה שאנשים כמו ליברמן זוכים למינויים בכירים כשר החוץ של מדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: לכן אני מציע לחברי לדחות את המלצת הממשלה ולא לקבל את מינויו של מר ליברמן לשר החוץ, גם מהטעמים של פגיעה בתהליך השלום, דימויה של ישראל, תפקודו כשר החוץ בסיבוב הקודם, וגם מהטעמים של טוהר המידות והסכנה של פגיעה בציבוריות הישראלית.

מיקי רוזנטל: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה לחבר הכנסת רוזנטל.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

פנינה תמנו: בבקשה, אדוני.

פנינה תמנו: שלוש דקות לרשותך.

אילן גילאון: גברתי היושבת-ראש, גברתי ורבותי השרים, אני בכל אופן הייתי רוצה שתהיו במתח – אני לא אגיד איך אני אצביע בסוף הדיון הזה כדי אולי להפתיע.

אילן גילאון: האמת היא שהפיתוי קצת קשה לי אחרי שראיתי את חבר הכנסת ליברמן ליד הכותל עם הכיפה הסרוגה המצומצמת בסגנון בנט.

אילן גילאון: קשה מאוד הפיתוי הזה, אני מתקשה.

אילן גילאון: ובכל זאת, תמיד חשבתי שהמינוי הזה איננו מינוי מתאים בלשון המעטה, גם בממשלה הקודמת.

אילן גילאון: אני רוצה רק לומר דבר אחד לגבי מה שהתרחש במשפט.

אילן גילאון: היה זה מצעד של שחיתות ואיוולת, גברתי; שחיתות על התיק שנסגר ואיוולת על התיק שנשאר, ואיש לא היה יכול בעצם בסופו של דבר להביא אותו לשום מיצוי.

אילן גילאון: כי קרו בתיק הקודם כמה דברים שיכלו לפרנס סרט ברמה יוצאת מן הכלל: עדים שנעלמו, עדים שחזרו בהם.

אילן גילאון: אני מדבר על חברות הקש, למי שלא מבין.

אילן גילאון: ואני – מה לעשות, אני לא חושד בכשרים, אבל בעניין הזה תרשו לי להרים גבה לגבי תמימותו של היועץ המשפטי לממשלה.

אילן גילאון: אגב, הוא סגר עוד תיקים מן הסוג הזה ברשות המסים, במקומות אחרים.

אילן גילאון: אבל יצא נשכר השר ליברמן, וזאת זכותו.

אילן גילאון: אני רק אומר שהתחושה היא תחושה של החמצה ושל הרבה מאוד ייאוש מרוב אנשים זכאים שיש במסדרונות השלטון שלנו.

אילן גילאון: יותר מדי זכאים.

אילן גילאון: אני בא מבית-מדרש שבו אין אף תעודת זיכוי לאף אחד מאתנו, כי פשוט לא הגענו לבית-המשפט.

אילן גילאון: מעולם.

אילן גילאון: ואני יודע היום, גברתי, באופן ודאי, שאם אני אלך לפני הציבור ואומר, את שור מי עשקתי, וחמור מי גנבתי, וילדיו של מי כפכפתי, יסתכלו עלי כתימהוני ויגידו: האיש הזה לא מתאים לפוליטיקה.

אילן גילאון: אביגדור ליברמן מתאים לפוליטיקה, כי אלה הנורמות שאופשרו, כי אלה הנורמות המעוותות שאופשרו – הנושא הפלילי.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת – – –

אילן גילאון: – – האיום האיראני, גברתי, או מפני האיום המולדבי.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת אילן גילאון.

פנינה תמנו: הדובר הבא – עיסאווי פריג', בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

פנינה תמנו: בבקשה.

פנינה תמנו: שלוש דקות.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, מכובדי השרים, חברים, מה אני אגיד לכם – כל הכבוד.

עיסאווי פריג': ראש הממשלה – והממשלה הצליחה.

עיסאווי פריג': אדוני ראש הממשלה, הצלחת.

עיסאווי פריג': הציר שחלמת עליו, היה חלום – הפך להיות מציאות; הציר ראש הממשלה בנימין נתניהו, שר הכלכלה בנט, ועכשיו הציר הושלם: ליברמן.

עיסאווי פריג': לא יעזור בית-דין, אדוני שר החוץ המיועד, שאני מתאר לעצמי שיצביעו ותקבל רוב – אתה בעיני הציבור עבריין.

עיסאווי פריג': אתה בעיני הציבור עובר על החוק, אתה בעיני הציבור זורק את כל שלטון החוק לפח.

עיסאווי פריג': זאת תעודת עניות שאנחנו צריכים לראות שר חוץ בדמות שאנחנו רואים עכשיו.

עיסאווי פריג': צר לי מאוד שאני בכנסת הזאת ברגע כזה.

עיסאווי פריג': חברים – – –

דוד רותם: גם לי זה צר.

עיסאווי פריג': שמעתי אותך.

עיסאווי פריג': לכל אחד יש יתרון יחסי, ולכל אחד יש מה להגיד, ולכל אחד יש מה לתרום.

עיסאווי פריג': אבל כשאני מסתכל על התרומה שהולכת להיות לנו, היא תרומה שאני קורא לה במשפט אחד: הרס, והרס והרס.

עיסאווי פריג': אין שום יתרון יחסי למינוי אביגדור ליברמן לשר החוץ של מדינת ישראל.

עיסאווי פריג': זה מוסיף בידוד, זה מוסיף הרס, וזה מוסיף חזרה אחורה.

עיסאווי פריג': וצריך להגיד את זה בקול רם, כי זאת המציאות.

עיסאווי פריג': כשהממשלה התחילה משא-ומתן הוא לא – ליברמן אמר את זה, ואמר את זה בקול רם – בנט ולפיד, שר האוצר, ילדים.

עיסאווי פריג': הילדים האלה.

עיסאווי פריג': עכשיו הילדים האלה, הפחדנים, במיוחד שר האוצר, שאני רוחש לו כבוד, הפחדנים צריכים לבלוע את המים ולשתוק – שהעדיף את החרדים עליהם, ועכשיו להגיד כן עם מחיאות כפיים.

עיסאווי פריג': זאת המציאות.

עיסאווי פריג': עכשיו, אני חושב קדימה.

עיסאווי פריג': חושב באמת קדימה.

עיסאווי פריג': הממשלה הזאת הגיעה לשיאים שאף ממשלה אחרת לא הגיעה אליהם, שיאים חבל על הזמן.

עיסאווי פריג': אבל המדיניות משתלמת.

עיסאווי פריג': אני בועט בשלטון החוק – –

פנינה תמנו: אבקש לסיים, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': – – החוצה, ואמשיך להיות ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': אני אתקע את התהליך המדיני, ואמשיך להיות ראש הממשלה – –

פנינה תמנו: נא לסיים.

פנינה תמנו: בבקשה, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': – – אני אעשיר את העשירים, ואמשיך להיות ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': אם זה ככה, אני אמשיך להיות ראש הממשלה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': הצעירים ימשיכו לבכות על הדיור, ואני אמשיך להיות ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': אבל בסוף כולנו נשלם את המחיר.

עיסאווי פריג': ולא פלא – מה אני הולך להצביע.

עיסאווי פריג': בשאט-נפש אני אשב כאן ואצביע נגד.

עיסאווי פריג': צר לי מאוד.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת פריג'.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת זחאלקה, ואחריו – באסל גטאס.

פנינה תמנו: זה לא יהיה נורא גם לפתוח בברכות על הזיכוי.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, את מר אביגדור ליברמן אני מכיר מאז היינו סטודנטים באוניברסיטה העברית, והוא היה חבר תנועת "קסטל", הימנית קיצונית.

ג'מאל זחאלקה: הוא היה נושא כליו של צחי הנגבי – – –

צחי הנגבי: סליחה – – –

ג'מאל זחאלקה: תן לי להמשיך, יכול להיות שתשמח לשמוע מה אני הולך להגיד.

ג'מאל זחאלקה: הוא היה נושא כליו – נושא כליו – של צחי הנגבי, לא יותר.

ג'מאל זחאלקה: הוא לא ידע לדבר, אנחנו שמענו ממנו תמיד קללות שלא הבנו, לכן היה קשה להגיב על הקללות שלו – –

רוברט אילטוב: עכשיו אתה מבין?

ג'מאל זחאלקה: – – אבל ברגע שהתחילו מכות, שהוביל צחי הנגבי באוניברסיטה, הראשון לברוח היה מר אביגדור ליברמן.

ג'מאל זחאלקה: הראשון לברוח.

ג'מאל זחאלקה: מינויו של מר ליברמן לשר החוץ מעיד על הממשלה, כלומר ממשלה שממנה את אביגדור ליברמן, עם דעות כמו שלו, לשר החוץ – זה מעיד יותר מכל דבר אחר על כוונותיה של הממשלה, על מדיניותה של הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: ממשלה לא יכולה לטעון שהיא רוצה שלום כששר החוץ שלה הוא אביגדור ליברמן.

ג'מאל זחאלקה: לא יכולה.

ג'מאל זחאלקה: זה, איך אומרים, פרדוקס שלא ניתן לפתירה.

ג'מאל זחאלקה: או ליברמן או שלום; אתה לא יכול שניהם יחד.

ג'מאל זחאלקה: ולכן, זה מעיד כאלף עדים על כוונותיה של הממשלה, ואני קורא לרשות הפלסטינית, להנהגה הפלסטינית, להפסיק מייד את המשא-ומתן, כאשר המסר של מינוי אביגדור ליברמן לשר החוץ הוא מסר של סטירת לחי מצלצלת לכל משא-ומתן שמדברים עליו.

ג'מאל זחאלקה: אין מקום למשא-ומתן עם אביגדור ליברמן כשר החוץ.

דוד רותם: תמשיך, אתה טוב.

ג'מאל זחאלקה: האמת היא שהתיק הפלילי של מר ליברמן – אם אני עכשיו רוצה לכתוב כתב-אישום לליברמן, העניין הפלילי ועניין הכספים הם הדבר האחרון, אולי ההאשמה ה-11, את הסעיף הזה אפשר למחוק אפילו.

יריב לוין: צריך למחוק.

ג'מאל זחאלקה: לא משנה אם מחקו או לא מחקו, זה לא הבעיה, זה לא הבעיה עם ליברמן.

ג'מאל זחאלקה: הבעיה עם ליברמן, שהוא הכניס רוח רעה, מורעלת, של גזענות, של פאשיזם, פוליטיקה של שנאה.

רונן הופמן: למה אתה מסית?

רונן הופמן: למה אתה מסית?

רונן הופמן: למה אתה מסית?

רונן הופמן: למה אתה מסית?

רונן הופמן: למה אתה לא יכול להיות ענייני?

רונן הופמן: למה אתה מסית?

ג'מאל זחאלקה: מי שאומר שצריך – – –

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת זחאלקה.

קריאות: – – –

פנינה תמנו: תסכם בבקשה, במשפט.

ג'מאל זחאלקה: אני רק אומר – – –

באסל גטאס: היו לו 30 שניות.

פנינה תמנו: אני נותנת לו לסכם במשפט, ואל תתערב בבקשה בעבודתי.

פנינה תמנו: אני יודעת – – –

ג'מאל זחאלקה: כל המגן על ליברמן – כל המגן על ליברמן, דבק בו משהו מתפיסת עולמו של ליברמן – –

רונן הופמן: אתה, אל תסית – – –

ג'מאל זחאלקה: – – של שנאת ערבים, של עוינות כלפי האזרחים הערבים, של זריעת ריב ומדון, של פוליטיקה של שנאה – –

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: – – של גזענות, של פאשיזם ושל מאפיה.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חבר כנסת זחאלקה.

רונן הופמן: בושה וחרפה שאתה – – –

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת חנא סוייד.

זהבה גלאון: הוא אמר משהו לא נכון?

קארין אלהרר: כן, יש בית-משפט, זהבה.

קארין אלהרר: היה בית-משפט, אתם לא – – –

זהבה גלאון: לא, אני לא מדברת על זה – – –

רונן הופמן: אז מה אתם עולים ושופכים דם של בן-אדם?

רונן הופמן: מה קרה?

פנינה תמנו: זה זילות של בית-המשפט.

זהבה גלאון: קרה.

זהבה גלאון: מה זה – – –

מיקי לוי: בית-המשפט זיכה אותו.

רונן הופמן: למה אתם מסיתים שם?

רונן הופמן: מה אתם מנצלים את זה להסתה?

זהבה גלאון: – – –

ג'מאל זחאלקה: יש עתיד – ליברמן.

מיקי לוי: – – –

פנינה תמנו: בואו נאפשר לחבר הכנסת גטאס – – –

ג'מאל זחאלקה: יש עתיד – ליברמן.

פנינה תמנו: חברים, בואו נאפשר לחבר הכנסת גטאס להתחיל בדבריו.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יחיאל חיליק בר: בזה אתם צודקים, הוא זוכה בבית-המשפט – – –

פנינה תמנו: תודה רבה.

פנינה תמנו: חבר הכנסת גטאס, אתה מוזמן להמשיך.

באסל גטאס: איך אני אדבר?

פנינה תמנו: אני מתחילה את השעון.

פנינה תמנו: אתה מוזמן להמשיך, בזמנך.

זהבה גלאון: – – –

רונן הופמן: – – –

באסל גטאס: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת זחאלקה, אתה קיבלת רשות דיבור?

פנינה תמנו: אני מבקשת ממך להפסיק – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת זחאלקה, חבר הכנסת זחאלקה, אתה קיבלת רשות דיבור – –

ג'מאל זחאלקה: הוא גזען – – –

פנינה תמנו: – – אתה תאפשר לחבר שלך להתחיל בדבריו.

פנינה תמנו: תודה.

סופה לנדבר: – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

באסל גטאס: אני נותן להם.

באסל גטאס: על חשבוני.

באסל גטאס: על חשבוני.

פנינה תמנו: חבר הכנסת זחאלקה, חבר הכנסת זחאלקה – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

פנינה תמנו: – – חבר הכנסת זחאלקה, אני קוראת אותך לסדר, אתה לא מכבד – – –

מיקי לוי: – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת זחאלקה, אני קוראת אותך לסדר.

פנינה תמנו: אתה לא מכבד, חבר הכנסת זחאלקה, זה לא רק שאתה לא מכבד את החבר שלך, שעומד פה על הפודיום, אתה גם לא מכבד את הבקשות שלי, אז בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: את הבקשות שלך אני מכבד.

באסל גטאס: נשאלתי היום בכלי התקשורת הערביים, כולל ב"אל-ג'זירה", על נושא מינויו של אביגדור ליברמן לשר החוץ ואיך זה עלול/עשוי להשפיע על המשא-ומתן.

זהבה גלאון: גן-עדן, גן-עדן יהיה לנו.

באסל גטאס: ואני אמרתי, אני פה מביע דעה שונה מהדעה של חברי באופוזיציה, שאני הולך להמליץ לכל חברי הקואליציה להצביע עבורו.

באסל גטאס: כי אני חושב שאביגדור ליברמן הוא המינוי הנכון לשר החוץ בממשלה כזו.

באסל גטאס: אין סיבה שממשלה ימנית קיצונית, שמי שמדברר אותה מעל הבמה הזו, מישהו כמו אופיר אקוניס, מביע דעות ימניות קיצוניות אפילו מדעותיו של ראש הממשלה, הוא מאגף אותו מימין – אין סיבה שממשלה כזו תשים עלה תאנה בדמות השרה ציפי לבני ותציג מצג שווא לעולם, כאילו היא מחפשת שלום.

באסל גטאס: בערבית יש פתגם שאומרים: זה הסיר שמצא את המכסה שלו.

באסל גטאס: ואביגדור ליברמן – טֻנג'רה ולקת ע'טאאה.

באסל גטאס: הסיר הוא הממשלה והמכסה המתאים הוא אביגדור ליברמן.

באסל גטאס: זה ישקף לעולם את המציאות.

באסל גטאס: לא צריך להוליך שולל את העולם ולהציג מצג שווא.

באסל גטאס: אביגדור ליברמן יעשה את העבודה הנכונה ויציג את ישראל, את ממשלת ישראל, את דעותיה, נאמנה, כי היא, הממשלה הזו, בדעותיו.

באסל גטאס: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת גטאס.

פנינה תמנו: אני מאוד מעריכה את זה שעמדת בלוח הזמנים.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת חנא סוייד, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

פנינה תמנו: תודה.

חנא סוייד: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, רבותי השרים, נראה שבסוף הדיון הזה תאשר הכנסת את המינוי של שר החוץ.

חנא סוייד: עם אישור המינוי הזה, הכנסת תאשר את שר החוץ ואת שר החוצה; שר החוצה במובן שר הטרנספר.

חנא סוייד: השר ליברמן בעצם טבע את המושג של טרנספר והביא אותו ל"מיינסטרים" של הפוליטיקה הישראלית.

חנא סוייד: כתם הטרנספר דבק בשר החוץ ליברמן.

חנא סוייד: הוא חייב, גם אם הוא מחזיק בדעות ימניות, להתנקות מהנגע הזה של טרנספר.

חנא סוייד: לא יכול להיות מצב – – –

גלעד ארדן: הוא לא תומך בטרנספר.

חנא סוייד: הוא תומך בטרנספר.

חנא סוייד: הוא הביא את זה ל"מיינסטרים".

גלעד ארדן: – – – טרנספר, גבולות של ישראל – – –

חנא סוייד: הוא הביא את זה ל"מיינסטרים" של הפוליטיקה הישראלית.

חנא סוייד: הוא חייב להתנקות מזה.

חנא סוייד: גם אתה, אם אתה רוצה להגן עליו, גם אתה צריך להתנקות מטרנספר.

גלעד ארדן: אני רוצה שתגידו את האמת – שאתם רוצים להישאר בישראל בכל מצב.

חנא סוייד: אני רוצה.

חנא סוייד: אני רוצה.

חנא סוייד: אתה מוצא את הכתובת הלא-נכונה.

חנא סוייד: אני רוצה ורק יש מישהו שאולי לא מוכן ולא רוצה לתת לי את האפשרות הזו.

פנינה תמנו: אתה מוזמן להמשיך בדבריך.

גלעד ארדן: הוא לא תומך בטרנספר.

פנינה תמנו: השר ארדן, אני מבקשת לאפשר לחבר הכנסת סוייד להמשיך בדבריו.

פנינה תמנו: תודה רבה.

פנינה תמנו: בבקשה.

ישראל חסון: אני אשתלט עליו.

חנא סוייד: תודה, חבר הכנסת חסון.

חנא סוייד: עכשיו, לראש הממשלה – אני עוד הפעם קורא לשר החוץ להתנקות מנגע הטרנספר.

חנא סוייד: הוא יכול להחזיק בדעות ימניות, זה שכיח בכנסת, זה שכיח בקואליציה, אבל טרנספר זה דבר אחר.

חנא סוייד: זה דבר מסוכן, זה מנוגד לעצם הקיום, עצם האזרחות של כ-20% מהאוכלוסייה של מדינת ישראל.

חנא סוייד: עכשיו, לראש הממשלה יש חלוץ ימני.

חנא סוייד: לא שהקואליציה חסרה, או שחסרים לקואליציה חלוצים ימניים, יש עוד הרבה: דנון, לוין וכל החבר'ה האלה.

חנא סוייד: אבל שר החוץ עכשיו מוסיף חיזוק, הוא חלוץ ימני אמיתי לקואליציה הימנית הזאת.

חנא סוייד: הוא בעצם יטרפד ויעשה ככל יכולתו לטרפד את תהליך השלום, דבר שיפגע בסופו של דבר במדינת ישראל ובאזרחי ישראל ובסיכויים להשיג שלום במזרח התיכון.

חנא סוייד: מר דנון יכול לכתוב Op-Ed ב"ניו-יורק טיימס", אולי שר החוץ לא יכול ולא מעוניין לעשות את הדבר הזה, אבל בוודאי הוא יכול לפגוע בתהליך השלום – –

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת סוייד.

חנא סוייד: – – ולכן הכנסת לא אמורה ולא צריכה לתת לו את האפשרות הזו.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת סוייד.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת דב חנין.

פנינה תמנו: אחריו יעלה חבר הכנסת אחמד טיבי.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה, אכן, לא מהלך של שינוי כי אם מהלך של גילוי יש במינויו של חבר הכנסת ליברמן לשר החוץ של מדינת ישראל.

דב חנין: לא מהלך של מפנה פוליטי, אלא מהלך של הסרת המסכות, כדי שנדע מה הן פניה האמיתיות של הממשלה ולאן היא מתכוונת ללכת.

דב חנין: פני הממשלה הזו, גבירותי ורבותי, חברות וחברי הכנסת, כפני ליברמן.

דב חנין: מה הם הפנים האלה ברמה הפוליטית?

דב חנין: ביחס לפלסטינים – התכחשות; ביחס לתהליך השלום – שלילה והתנגדות; ביחס לאזרחים הערבים – התנתקות.

דב חנין: אדוני השר ארדן, הרי חבר הכנסת ליברמן הוא שהמציא את הססמה להתנתק מאום-אלפחם.

דב חנין: התנתקות מהאזרחים הערבים.

דב חנין: ביחס לעולם הערבי – עימות, לא בהכרח דרך הפצצת סכר אסואן, יש גם עוד דרכים לעימות עם העולם הערבי; ביחס לעולם הגדול – צפצוף.

דב חנין: הנה המסר: התכחשות, התנתקות, עימות, צפצוף.

דב חנין: זה המסר.

דב חנין: איך מבינים את המינוי הזה בעולם הערבי?

דב חנין: איך מבינים את המינוי הזה בזירה הפלסטינית?

דב חנין: איך מבינים את המינוי הזה אזרחי ישראל הערבים, ששר החוץ המיועד הטיף ועדיין מטיף להתנתק מהם?

דב חנין: איך מבין את המינוי הזה העולם הגדול?

דב חנין: מה העולם הגדול מבין מהמינוי של האיש הזה, עם הדעות האלה, לשר החוץ של ממשלת ישראל?

דב חנין: ומה, רבותי וגבירותי, חברי הכנסת, המסר שאנחנו מעבירים לחברה הישראלית?

דב חנין: מה המסר שאנחנו מעבירים לחברה הישראלית?

דב חנין: לאן אנחנו רוצים להגיע?

דב חנין: לאן אנחנו לא רוצים להגיע?

דב חנין: מה דמות הערכים שלנו?

דב חנין: מה סדרי העדיפויות שלנו?

דב חנין: האם אנחנו באמת מעוניינים בשלום?

דב חנין: האם אנחנו באמת מאמינים בשלום?

דב חנין: האם אנחנו רוצים שהאזרחים הערבים בישראל יחיו במדינה הזו כשווי זכויות, במדינה שהיא גם המדינה שלהם?

דב חנין: האם אנחנו רוצים שהעולם הערבי ינהל אתנו דיבור של שלום?

דב חנין: האם אנחנו רוצים שהפלסטינים ינהלו אתנו דיבור של שלום?

דב חנין: עמיתי, גבירותי, חברות וחברי הכנסת, היום הכנסת תיתן תשובה על כל כך הרבה שאלות, בדמות מינוי של אדם אחד.

דב חנין: לצערי הגדול, התשובה הזו תהיה תשובה מסוכנת, תשובה מדאיגה, אבל היא לא תעשה שום דבר חדש.

דב חנין: היא תגלה את מה שחלק מאתנו כבר רואים ויודעים, ואולי הגיע הזמן שידעו את זה, גם אצלנו וגם מחוץ לישראל, אנשים רבים נוספים.

דב חנין: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה לחבר הכנסת חנין.

פנינה תמנו: חבר הכנסת אחמד טיבי, הבמה לרשותך.

פנינה תמנו: אחריך יעלה חבר הכנסת מאיר פרוש.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, אני לא מבין מה ההתרגשות מהמינוי של ליברמן לשר חוץ.

אחמד טיבי: א.

אחמד טיבי: הדבר כבר היה; ב.

אחמד טיבי: בערבית אומרים: טֻנג'רה ולקת ע'טאאה.

פנינה תמנו: תרגום בבקשה.

גלעד ארדן: כבר אמר את זה.

אחמד טיבי: סיר שמצא את המכסה שלו.

גלעד ארדן: כבר היה, כבר היה.

אחמד טיבי: אז קלעתי לדעת גדולים.

אחמד טיבי: קלעתי לדעת גדולים.

קריאות: – – – יצירתי – – –

פנינה תמנו: – – – חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: רבותי, אני לא רוצה להביך אף אחד.

אחמד טיבי: אמרתי את זה בקדנציה הקודמת, אתם חדשים.

פנינה תמנו: בבקשה, אתה יכול להמשיך.

אחמד טיבי: אבל אם שניים אומרים את זה, זה טלפתיה, וכנראה זה ממש נכון.

אחמד טיבי: ממש נכון.

דוד רותם: – – –

קריאות: – – –

אחמד טיבי: אבל יפה שאתם זכרתם את הפתגם הזה, אפילו שהוא נאמר בערבית לפני כמה דקות.

אחמד טיבי: זה יפה, זה מעודד.

אחמד טיבי: אבל זה מעודד.

קריאות: – – –

מרב מיכאלי: מקשיבות.

קריאה: אחמד, לא נורא.

אחמד טיבי: לא נורא, אוקיי.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: אז יש פתגם נוסף, אבל הוא מליצי: ואפק שן טבקה.

אחמד טיבי: זה אותו דבר, אני לא אסביר לכם, כי זה מסובך, אבל זה אותו דבר.

אחמד טיבי: זה אותו דבר.

אחמד טיבי: חנא סוייד פרץ בצחוק, אוקיי.

אחמד טיבי: זה ממש מתאים.

אחמד טיבי: זה ממש מתאים.

אחמד טיבי: עכשיו, אומרים המשיגים, שכאילו הקיצוני היחיד שיהיה בממשלה – יעני, ממשלת יונים, אנשים פרגמטים, ופתאום יש איזה אחד חריג.

זהבה גלאון: – – –

אחמד טיבי: לא הוא: כולם מתחרים מי יהיה פנאטי יותר, מי יפגע בתהליך המדיני המדשדש, הריק מתוכן, יותר.

אחמד טיבי: אבל זה מעניין.

אחמד טיבי: לדעתי ליברמן הוא הפנים האמיתיות של מדיניות החוץ של מדינת ישראל, גם כשהוא בפנים, גם כשהוא בחוץ, וטוב שהוא שם, כי זה הייצוג האותנטי של – סליחה?

זהבה גלאון: יחד עם יש עתיד.

דוד רותם: טיבי – – –

אחמד טיבי: הם יצטרכו – עכשיו, הוא מציג את הדעות האמיתיות של הממשלה.

דוד רותם: – – – מישהו צריך להגן על מדינת ישראל.

אחמד טיבי: הוא מציג את הדעות האמיתיות של הממשלה.

אחמד טיבי: אומנם מבחינת דיפלומטיה – כמו פיל בחנות חרסינה.

אחמד טיבי: אני לא דואג לחרסינה במקרה זה, כי מדובר במדיניות קלוקלת, רדיקלית, קיצונית.

אחמד טיבי: אגב, זה האיש שהמציא ביטוי חדש ביחסים בין-לאומיים, על המהלכים הדיפלומטיים שאבו מאזן והרשות עושים: "טרור דיפלומטי" הוא קרא לזה.

אחמד טיבי: עלק טרור.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: "טרור דיפלומטי" הוא קרא לזה, על מהלכים לגיטימיים בין-לאומיים.

דני דנון: – – –

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: גם זה טרור?

אחמד טיבי: הפנייה לאו"ם היא טרור?

דני דנון: זה טרור, זה לא דיפלומטי.

דני דנון: זה טרור, לא דיפלומטי.

פנינה תמנו: סגן יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: – – –

דני דנון: ההסתה – ההסתה לטרור, ההסתה לטרור, חבר הכנסת טיבי.

דני דנון: ההסתה.

דני דנון: למה לא מגנים את הפיגועים?

דני דנון: איפה הגינוי לכל הפיגועים?

אחמד טיבי: לפנות לאו"ם זה הסתה לטרור?

דני דנון: איפה הגינוי לכל הפיגועים?

פנינה תמנו: חבר הכנסת טיבי, תודה רבה לך.

פנינה תמנו: הדובר הבא, חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה.

פנינה תמנו: אחריו יעלה חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, התמזל מזלי שדווקא אלה שדיברו לפני, כולם כולם, הזכירו את חטאי העבר של השר המיועד אביגדור ליברמן, והם התמקדו ב"חטאים" שלו, על התהליך המדיני, שהוא אולי גם אשם שזה תקוע, על כך שהוא צעק פעם שצריך להתנתק מאום-אלפחם, הזכירו כאן את האמירה "להפציץ את אסואן", או החרפת היחסים עם טורקיה; שלל של דברים שנאמרו כאן על-ידי אותם דוברים, נדמה לי עשרה או 12 חברים שכבר דיברו על העניין הזה.

מאיר פרוש: אלה שיושבים כאן בבית בוודאי יודעים לומר שאחד שהיה חבר הכנסת ונהפך להיות שר, זה בהגדרה שהוא עולה לגדולה; הוא גם חבר הכנסת, עד עכשיו, ועכשיו הוא הולך להיות שר, ודאי שהוא עולה לגדולה.

מאיר פרוש: ואצלנו חז"ל, חכמינו, אומרים שהעולה לגדולה, מוחלים לו על כל עוונותיו.

מאיר פרוש: אז אני לא בא לדבר על העוונות של אביגדור ליברמן בכל מה שדיברו חברי קודם, כי גם לי, גם לנו, כחברים בכנסת, פה, יש לנו מהעבר הלא-רחוק של אביגדור ליברמן כשר החוץ, בתחומים שונים – ואני לא דיברתי אתו על העניין הזה, לא בימים האלה ולא בחודשים האחרונים – יש לנו אתו איזה חשבון, ואולי גם איזה טעם מר בפה על פעולות שנעשו דווקא בתקופה האחרונה שהוא היה שר החוץ, וזה קשור לכל מה שאנחנו קוראים לו קריאת תיגר על עולם הישיבות, עם כל מה שהוא היה קשור לפעולה יחד עם חבר הכנסת לשעבר פלסנר וכדומה, ועד עכשיו אנחנו לא יצאנו מכל הפלונטר הזה, רק מישהו חשב לרגע שהוא יכול לצאת מהעניין הזה.

זהבה גלאון: כבר היה.

מאיר פרוש: אבל אמרתי, חכמינו אומרים: העולה לגדולה, מוחלים על כל עוונותיו, אז הוא שכח ממה שהיה עד עכשיו, ואני אומר, הוא יאמר: את מה שרואים מפה לא רואים משם.

מאיר פרוש: למה אני אומר את זה?

מאיר פרוש: וזה ללא קשר לאביגדור ליברמן, זה ללא קשר לאף אחד, או – לכולנו יחד.

מאיר פרוש: כרגע מתנהל מאבק בכנסת, פה, ויש מצב שקוראים תיגר על עולם הישיבות, על תלמידי הישיבות.

מאיר פרוש: זה הדבר הכי חשוב ויקר לציבור החרדי.

מאיר פרוש: אנחנו רואים בדבר הזה בעצם דבר – רוצים למנוע מאתנו לחיות את החיים שלנו, למנוע מאתנו לחיות כאן, בארץ-ישראל, כיהודים מאמינים.

מאיר פרוש: אני רוצה לקוות שמה שרואים משם לא רואים מכאן, ועם האחריות שנופלת על כתפי אביגדור ליברמן היום, כשר החוץ במדינת ישראל, הוא ידע למצוא את הדרך שהיהדות החרדית תרגיש כאזרחים פה, במדינת ישראל, שיכולים לשבת וללמוד תורה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת פרוש.

פנינה תמנו: הדובר הבא, חבר הכנסת מנחם מוזס – איננו נמצא.

פנינה תמנו: אחריו – חבר הכנסת משה גפני; איננו נמצא.

פנינה תמנו: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

פנינה תמנו: הבמה לרשותך.

פנינה תמנו: מי שאינו נוכח, לא תתאפשר לו הזכות לדבר.

פנינה תמנו: בבקשה.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לא לדבר על המשפט, אני חושבת שנאמר רבות, גם פה, ואכן בית-המשפט אמר את דברו, ואנחנו אוהבים לכבד את החלטות בית-המשפט.

מיכל רוזין: אבל אני כן רוצה לדבר על המשמעות המדינית והלאומית של העניין.

מיכל רוזין: אני חושבת שהמינוי מחדש של אביגדור ליברמן לשר החוץ הוא עדות נוספת למה שאני קוראת לה מדי שבוע כאן על הדוכן: הסכיזופרניה של ממשלת ישראל.

מיכל רוזין: הדו-פרצופיות שאנחנו לא מצליחים – לא רק אנחנו, כל העולם לא מצליח לפענח.

מיכל רוזין: מצד אחד פרצוף ציפי לבני שמוצג לעולם לקידום המשא-ומתן, ופרצוף אביגדור ליברמן – התבדלות מהעולם.

מיכל רוזין: ואם אתם רוצים דוגמה מפיו של המועמד, אז רק דוגמה אחת קטנה – יש המון דוגמאות, ולא רציתי להלאות, והזמן קצר.

מיכל רוזין: דוגמה קטנה: צריך להגיד לאירופים בצורה הדיפלומטית הברורה ביותר, תפסיקו לבלבל את המוח.

מיכל רוזין: ואם אנחנו מדברים על דוגמאות מנציגי העולם שלנו, כשבא שר החוץ להופיע למשל באו"ם, אומרת שגרירת ישראל באו"ם: ליברמן עלה לבמה, ומול כל ראשי המדינות נשא נאום של ישראל ביתנו שמכוון לקהל שלו פה בארץ.

מיכל רוזין: הוא אמר דברים שמנוגדים לכל מה שאמרתי כאן במשך שנתיים.

מיכל רוזין: הוא סתר את מה שנתניהו הבטיח בנאום בר-אילן.

מיכל רוזין: הוא הודיע שאין סיכוי לשלום.

מיכל רוזין: התחלחלתי.

מיכל רוזין: כך שגרירת ישראל באו"ם.

מיכל רוזין: אז העובדות הן שממשלות שונות בעולם הפכו אותו למנודה ולא רצו לראות אותם אצלן.

מיכל רוזין: העובדות הן שהפעילות שלו כשר החוץ הצטמצמה למדינות ברית-המועצות לשעבר, אמריקה הלטינית ואפריקה.

מיכל רוזין: אבל אני רוצה לפנות לא לאביגדור ליברמן, אני רוצה לפנות לראש הממשלה.

מיכל רוזין: סליחה?

פנינה תמנו: מה רע באפריקה, חברת הכנסת רוזין?

מיכל רוזין: חס וחלילה, אבל יש עוד קצת מדינות בעולם שמשפיעות.

פנינה תמנו: להרחיב גם, להשקיע גם בעוד מקומות.

מיכל רוזין: נכון, אבל בסופו של דבר, כשאתה מאבד את האחיזה שלנו בארצות-הברית ובאירופה, אנחנו בבעיה קשה.

מיכל רוזין: אבל אני רוצה לפנות לראש הממשלה, שלא נמצא פה אבל אני מקווה שהוא מקשיב: או שאתה מפחד מאיווט האיום, כפי שהוא נקרא לא פעם, או שאתה מנסה בכוח להעביר לנו ולעולם מסר, ואנחנו מסרבים לקבל אותו.

מיכל רוזין: כנראה פשוט קשה לנו לקבל את המסר שראש הממשלה שוב ושוב מעביר לנו – לא לתהליך השלום, לא למדינה מתוקנת שוחרת שלום, חברה במועדון המדינות המתוקנות.

מיכל רוזין: ובעת הזאת, בזמן שתהליך השלום עם הפלסטינים עלול להיקלע למבוי סתום, ואין ספק שהאשמה והאחריות יתגלגלו לפתחנו, למדינת ישראל, כשנושא הגרעין מעסיק את כל העולם, ואין ספק שאנחנו במרכז הדברים גם פה, יש צורך בשר חוץ יעיל, מעורב, מקובל על אומות העולם, שמייצג אותנו בכבוד, ונראה שזה לא מה שעומד לקרות עם כניסתו של ליברמן לתפקיד שר החוץ.

מיכל רוזין: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חברת הכנסת רוזין.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת אייכלר ישראל, ואחריו – חבר הכנסת הרצוג.

ישראל אייכלר: גברתי היושבת-ראש, השרים, חברי הכנסת, חבר הכנסת ליברמן, שר החוץ בעוד כמה דקות, כולם אומרים שהם לא רוצים לדבר על המשפט, אלא על מדיניות החוץ של ישראל.

ישראל אייכלר: אז הרשו לי לדבר כן על מערכת המשפט, שרדפה בן-אדם 17 שנים.

ישראל אייכלר: רבותי, אביגדור ליברמן הוא איש חזק.

ישראל אייכלר: הוכח, הוא עבר את הדבר הזה.

ישראל אייכלר: אני לא מאמין שאיזה פקיד, איזה אזרח, כמעט אף אזרח לא היה עומד בזה.

ישראל אייכלר: מדינת ישראל חייבת דין-וחשבון לכל אזרחיה איך קרה ש-17 שנה רדפו בן-אדם ובסוף הוא יצא זכאי.

ישראל אייכלר: אפילו אם הוא לא היה יוצא זכאי, 17 שנים רודפים בן-אדם?

ישראל אייכלר: אפילו לרוצח לא עושים כזה מין תהליך ייסורים והשמצות נוראיות.

ישראל אייכלר: ולכן, כבר היום הגשתי הצעת חוק – אני מציע לכל מי שרוצה, להצטרף אלי – בפרט קטן, כי אני לא יכול לתקן את מערכת המשפט, אבל אם מייד עם תום בירור האשמה, זכאי או לא זכאי, לא יאוחר מ-30 יום לאחר מכן ימסור בית-המשפט את החלטתו לנאשם בדבר זיכויו או הרשעתו.

ישראל אייכלר: כי מה שקורה, שהרבה אנשים ממתינים להחלטת בית-המשפט, ומערכת המשפט מחכה לחגיגה טקסית ותקשורתית של הקראת הכרעת הדין.

פנינה תמנו: לא חיכו 17 שנים כדי להודיע את ההודעה; לא הייתה החלטה.

ישראל אייכלר: את זה אני לא יכול לתקן.

ישראל אייכלר: על זה אמרתי שצריך לעשות חשבון איך מונעים את הדבר הזה.

ישראל אייכלר: אבל אחרי שכבר הכרעתם, לא רק לגבי ליברמן, על כל משפט, מה זה ההמתנות האלה?

ישראל אייכלר: אפשר לקבוע שכמו שבג"ץ אומר באותו יום מה שהוא מחליט, ושהנימוקים יינתנו במועד מאוחר יותר, צריך להיות בכל בית-משפט – החלטנו לזכות את הנאשם או לחייבו, נימוקים יינתנו במועד אחר.

ישראל אייכלר: גם לגבי העניין הזה שמדברים על הבדידות בעולם ועל השלום.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר גם לחבר הכנסת ליברמן, שר החוץ, וגם לראש הממשלה: השלום ייכון בארץ כאשר הקדוש-ברוך-הוא יברך את עמו בשלום, והקדוש-ברוך-הוא רוצה לברך את עמו בשלום ואנחנו בחטאנו, באיוולתנו ובמעשים הנוראיים שאנחנו עושים בארץ הזאת מונעים מאתנו שלום.

ישראל אייכלר: כל אויבינו מסביב היו מכירים בעובדה שאי-אפשר לחסל את העם היהודי ששב לציון אם היינו מתנהגים כפי שהיינו צריכים להתנהג על-פי התורה, ואני לא אצטט עכשיו את התורה, את הנביאים ואת הכתובים.

ישראל אייכלר: וכאשר באים – וזה אני כן מצפה משר החוץ החדש, שיעשה חשבון גם מה היה פה – –

פנינה תמנו: נא לסיים.

ישראל אייכלר: – – כאיש נרדף 17 שנה, שירגיש מה מרגישים אנשים נרדפים, ציבור חרדי גדול, קרוב למיליון אנשים שמרגישים נרדפים תחת יד השלטון שהוא חבר בו.

ישראל אייכלר: אני מבקש מישראל ביתנו ומליברמן ללמוד מהכאב שהיה להם, לא לעשות כאב לאחרים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: לכן אני אומר: רבותי, השלום תלוי בנו, ואם נהיה בשלום ואחדות בינינו, גם אויבינו מסביב יהיו אתנו בשלום.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: השם עוז לעמו ייתן, השם יברך את עמו בשלום.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

פנינה תמנו: אמן.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת יצחק הרצוג, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

יצחק הרצוג: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, צר לי שחבר הכנסת ליברמן לא כאן, מכיוון שאני רוצה לשאול אותו כמה שאלות מאוד מהותיות.

יצחק הרצוג: מחר בבוקר הוא ייכנס למשרד החוץ, תהיה לו קבלת פנים, המנכ"ל יקבל אותו, תהיה הרמת כוסית, חבר הכנסת ליברמן יגיד כמה הוא שמח לחזור להיות שר החוץ, אבל הוא לא ייתן מענה אמיתי לשאלה מהו החזון המדיני שהוא חושב שאתו אפשר יהיה לקדם את ענייניה המדיניים של ישראל בעולם.

יצחק הרצוג: ואנחנו יודעים את האמת, אנחנו יודעים שתפיסת העולם של חבר הכנסת ליברמן ותפיסת העולם של מפלגתו היא כזאת שתחזיר אותנו אחורה.

יצחק הרצוג: אל מול אתגרים אדירים אנחנו נראה במקום מתקפת חיוכים, מתקפת חיכוכים שלו ושל אלקין ביחד.

יצחק הרצוג: זה הצוות הגרוע ביותר שישראל יכולה להעמיד למדיניות החוץ שלה.

יצחק הרצוג: בסוף ינואר ייכנס לתוקפו הנוהל של האיחוד האירופי בדבר חרם של מוצרי יצוא מההתנחלויות.

יצחק הרצוג: אנחנו נמצאים במצב שבו מזכיר המדינה האמריקני מודיע השבוע שאם לא תהיה פריצת דרך מדינית, אנחנו נסבול חלילה מאינתיפאדה ובידוד, והתשובה הישראלית היא מינויו של אביגדור ליברמן לשר החוץ.

יצחק הרצוג: זה הפתרון?

יצחק הרצוג: מי שעמד מעל במת האו"ם ואמר שאין סיכוי לחזון שתי המדינות?

דוד רותם: כדי שמישהו – – – מה שאתה לא עושה.

יצחק הרצוג: מי שאומר תחת כל עץ רענן שאי-אפשר להתקדם למשא-ומתן עם אבו מאזן?

יצחק הרצוג: ואיפה המקוריות ואיפה התחכום ואיפה התמרון המדיני ואיפה היכולת לבנות שותפויות בחזית המדינית והבין-לאומית כדי בסופו של דבר להטות את הכף גם לטובת האינטרס הישראלי וגם למען השלום?

יצחק הרצוג: ואני חושב שהחזון שמוצע בעת מינויו של אביגדור ליברמן הוא חזון של קיפאון, הוא חזון של נסיגה, הוא חזון של אי-יכולת להתקדם לעבר פתרון שיציל את מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

יצחק הרצוג: זו השאלה שהכנסת מתבקשת לאשר כאן היום, מכיוון שאביגדור ליברמן – ואני עוד מקווה שאולי אפילו נתאכזב, אבל בקוראי את מה שהוא אומר וכותב וחושב, אני סבור שזו תהיה טעות חמורה מאוד למנות את אביגדור ליברמן לשר החוץ.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת חיליק בר.

יולי יואל אדלשטיין: יסכם את הדיון סגן השר המקשר בין הכנסת לממשלה אופיר אקוניס.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, אני רוצה לברך את חבר הכנסת אביגדור ליברמן, שמועמד להיות שר בממשלת ישראל, על זיכויו המוחלט.

נסים זאב: אחרי שנים רבות של מכאובי נפש, של רדיפה, כשהילכו עליו אימים עם כל החקירות המתמשכות, לצאת זכאי באופן מוחלט, אני אומר לך – איפה ליברמן?

נסים זאב: לא נמצא פה.

נסים זאב: כנראה הוא הלך עוד פעם לכותל להתפלל, אני בטוח – זה דבר חריג ביותר.

נסים זאב: אני בטוח שהוא הלך לכותל או לקברי האבות, כי לא יכול להיות שהוא יצא זכאי.

נסים זאב: כל כך הרבה שנים, כל כך הרבה תעמולת אנטי – איך הוא יצא זכאי?

נסים זאב: זה נס.

נסים זאב: זה דבר חריג, זה לא מתאים למשפט הישראלי, אל תספרו לנו סיפורים, אנחנו בדיוק מכירים איך המערכת שלנו מתנהלת.

נסים זאב: אני כבר לא מדבר על התקשורת, שלא חסכה את שבטה, בכל רגע להראות את ליברמן בפוזה כזאת, כאילו איזה דוב.

נסים זאב: איך אמרה הגברת הנכבדה?

נסים זאב: פיל בחנות חרסינה.

נסים זאב: הראו אותו כל הזמן שהוא פיל גם לא בחנות חרסינה, כאילו הוא מהלך אימים על המדינה, על המדיניות.

נסים זאב: תגידו לי, הוא המכשול לשלום?

נסים זאב: מה, 20 שנה מדינת ישראל מנהלת משא-ומתן עם הפלסטינים, הכול היה זוהר, הכול היה חלק, הכול היה מובן, פתאום ליברמן הוא המכשול למשא-ומתן?

נסים זאב: שמעתם את הבדיחה הזאת?

נסים זאב: אפילו בתור בדיחה לא הייתי אומר את זה.

נסים זאב: אני גם מציע להסיק את המסקנות הנכונות מכל העניין הזה.

נסים זאב: כל כך הרבה שנים של עינוי דין שאין לו אח ורע, לא במדינת ישראל ולא בעולם כולו, כל כך הרבה שנים של רדיפה, ואני אומר לכם, זו רדיפה פוליטית, שאף אחד פה לא יספר לנו פה סיפורים.

נסים זאב: עובדה שהוא יצא זכאי ונקי ללא כל רבב.

נסים זאב: אז אני רוצה לומר לכם מה הפתרון – ואני אמרתי את זה, אף אחד לא יקבל את זה.

נסים זאב: אני חושב שאם אנחנו כל כך דבקים במשפט האנגלי, הגיע הזמן שנלמד עוד דבר מהאנגלים.

נסים זאב: יש הנושא של חבר מושבעים.

נסים זאב: ואני אומר לכם, לא יכול להיות שהמדינה היחידה ה"נאורה", כביכול, שזאת מדינת ישראל, בנושא המשפט, שרק בה אין jury, אין חבר מושבעים.

נסים זאב: למה אין את זה?

נסים זאב: למה אנחנו מקבלים את כל דיני המשפט האנגלי, אבל את מה שקשור לחבר המושבעים אנחנו לא מוכנים לקבל?

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, אני רק רוצה לאחל הרבה הצלחה לליברמן, שעכשיו הולך להיות שר.

נסים זאב: אני אומר לכם, הוא לא יישאר לבד, יש לו עזר כנגדו, ציפי לבני תמשיך בכל מקרה ללוות אותו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

יולי יואל אדלשטיין: יעלה חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, אחרון הדוברים בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו נשמע את הסיכום של סגן השר המקשר חבר הכנסת אקוניס, ונעבור להצבעה.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת ליברמן, אני רוצה להגיד לכם שרוב הזמן אני גאה להיות, מאוד גאה אפילו, להיות חבר אופוזיציה.

יחיאל חיליק בר: היום טיפה פחות, ואני מדבר פה על חברי ולחברי לאופוזיציה.

יחיאל חיליק בר: אני נאמתי היום באי-אמון, ובאי-אמון הקדשתי לא מעט דקות מעשר הדקות שנתן לי כבוד היושב-ראש, להסביר למה אני חושב שליברמן לא צריך להיות שר החוץ, ולמה אני חושב שכן יש נזק בהיותו שר החוץ, ולמה אני חושב שאין סיבה שבעיצומו של המשא-ומתן ייכנס גם ליברמן, שמה לעשות, דעותיו כנראה לא יקדמו את השלום, אמרתי את זה.

קריאות: – – –

סילבן שלום: – – – גם בקדנציה הקודמת.

סילבן שלום: מפלגת העבודה הייתה בממשלה ואיווט ליברמן היה שר החוץ – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: כבוד השר סילבן שלום, אם אתה היית שר החוץ, לא הייתי רגוע, אבל הייתי טיפה יותר רגוע, אפילו הרבה יותר רגוע, בסדר?

יחיאל חיליק בר: הנה, אני ממליץ פה למנות את חבר הכנסת שלום לשר החוץ.

יחיאל חיליק בר: אבל אני רוצה להגיד לך, אביגדור ליברמן, שני דברים.

יחיאל חיליק בר: קודם כול, אני, כאזרח מדינת ישראל, שמח ששר בממשלה, שחבר כנסת בכיר, בממשלה, זוכה, ונמצא שאינו מושחת.

יחיאל חיליק בר: אני שמח, זה גורם לגאווה כאזרח, ואתה יודע מה, גם כאדם לאדם, אני שמח.

יחיאל חיליק בר: עינו אותך 17 שנה, ויצאת זכאי, אני שמח בשמחתך, ואני גם שמח שאתה יושב בכנסת הזאת, ולא חושב שאתה צריך להיות שר החוץ.

יחיאל חיליק בר: אבל מה שהכי מעצבן אותי, חבר הכנסת אילן גילאון – וזה בעיקר לחברי הכנסת הערבים.

יחיאל חיליק בר: אני לא גאה להיות חבר באופוזיציה שקוראת לשר בממשלת ישראל "פאשיסט", ואני לא גאה להיות חבר באופוזיציה שקוראת לשר בממשלת ישראל "גזען".

יחיאל חיליק בר: ואתם יודעים מה, אני לא ממעריציו הגדולים של אביגדור ליברמן, אני גם פירטתי היום במשך עשר דקות למה הוא לא צריך להיות שר החוץ.

זהבה גלאון: – – –

יחיאל חיליק בר: אבל כשאנחנו יושבים פה, דו-פרצופיים, ומלגלגים כשחברים שלנו קוראים לשר נבחר במדינה דמוקרטית פאשיסט וגזען – – –

זהבה גלאון: איזה שר נבחר?

יחיאל חיליק בר: – – זה מבייש אותי, זה מבייש אותי.

יחיאל חיליק בר: וכשעשו את זה למנהיגים שלנו בשמאל – זה בייש אותי עוד יותר וכעסנו עוד יותר.

זהבה גלאון: זה מבייש – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: וכשחברים באופוזיציה לא מוכנים לקבל הכרעה של בית-משפט עליון, אם יהודים ואם ערבים – ובית-משפט – זה מבייש אותי.

זהבה גלאון: – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: הגיע הזמן שנדע, בית-משפט הוא טוב תמיד.

יחיאל חיליק בר: הוא טוב לנו כשהוא מקבל החלטות שטובות לנו, והוא טוב לנו כשהוא מקבל החלטות שרעות לנו.

זהבה גלאון: – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: ולכן, אני אומר, אני ב-99% מהזמן מאוד גאה להיות חבר באופוזיציה הזאת, שמנהיגת המפלגה שלי מנהיגה באומץ ובשיקול דעת רב.

יחיאל חיליק בר: אבל לשמוע פה את האמירות שנאמרו על אביגדור ליברמן, שאני לא מגדולי מעריציו, בלשון המעטה – מבייש אותי – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: – – כי הוא נבחר באופן דמוקרטי, והוא זוכה על-ידי בית-משפט, בשלושה שופטים, אז הוא זכאי.

יחיאל חיליק בר: וכנראה, באופן דמוקרטי, הוא גם יהיה שר החוץ.

יחיאל חיליק בר: זה לא טוב לנו, זה לא טוב לתהליך המדיני, אבל לקרוא לו גזען ולקרוא לו פאשיסט ולמחוא לעצמנו כפיים, זה קצת מבייש אותי.

חנין זועבי: אתה לא מבייש – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן השר אופיר אקוניס לסכם את הדיון.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חברים.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זוהי הדמוקרטיה על-פי האופוזיציה.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, הנה הדמוקרטיה על-פי האופוזיציה.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: תראה, תראה, שים לב – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – – ממפלגת העבודה, וזו הדמוקרטיה על-פי האופוזיציה.

אופיר אקוניס: תראה, השר כהן, הדמוקרטים הגדולים.

אופיר אקוניס: הדמוקרטים הגדולים.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת גלאון, חבר הכנסת גילאון, חבר הכנסת הורוביץ, חברת הכנסת זועבי, הדמוקרטית הגדולה.

אופיר אקוניס: עולה אדם ממפלגה ציונית שאני חלוק עליה מחלוקת יסודית, אומר דברים שלא לרוחכם, ואתם אפילו לא מאפשרים לו לסיים את דבריו.

אופיר אקוניס: חבר שלכם.

זהבה גלאון: – – –

אופיר אקוניס: את יודעת, בואי, בואי, את יודעת, אפשר – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה באמת יכול להמשיך – – – תשובת הממשלה.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – – בישראל בשם "לא נגענו".

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אני לא יודע אם אתה זוכר את התוכנית הזאת.

זהבה גלאון: – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני גם לא מתערב.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברים, אנחנו במליאה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, סגן יושב-ראש הכנסת, נא לשבת.

ניצן הורוביץ: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, שב במקומך.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוד מעט נצביע.

קריאות: – – –

זהבה גלאון: – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בר, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון.

אופיר אקוניס: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בר, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

זהבה גלאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אופיר אקוניס עומד פה ורוצה לסכם את הדיון, אני מרגיש, אני חש את זה.

יולי יואל אדלשטיין: אני במרחק קצר – – –

אופיר אקוניס: אני מוכרח להגיד לך, אדוני היושב-ראש, שאחרי מופע הדמוקרטיה של האופוזיציה, סתימת הפיות אפילו בתוך המחנה שלכם – אתם לא מסוגלים לקבל דעה אחרת, אתם לא מסוגלים.

אופיר אקוניס: ראינו את זה, הציבור ראה – מה את צועקת, חברת הכנסת זנדברג?

אופיר אקוניס: – עלה אדם מן האופוזיציה, אמר עמדה אחרת; לא מסוגלים, הרי זאת הדמוקרטיה על-פי השמאל.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: זאת הדמוקרטיה על-פי השמאל עוד משנות ה-30 של המאה הקודמת.

אופיר אקוניס: כן, תבדקו טוב, תפשפשו.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: תפשפשו.

אופיר אקוניס: אתה גם, חבר הכנסת זחאלקה, מספיק לצעוק, הצעקות שלך כבר לא מרשימות אף אחד.

ג'מאל זחאלקה: השמאל – – –

אופיר אקוניס: הצווחות שלך לא מרשימות אף אחד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה, אני רק – – –

ג'מאל זחאלקה: אתה לא מבין היסטוריה, אתה לא יודע מה אתה מדבר.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק מזכיר לך – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

אופיר אקוניס: הצווחות שלך לא מרשימות.

יולי יואל אדלשטיין: לא, רגע, סגן השר אקוניס.

ג'מאל זחאלקה: – – –

אופיר אקוניס: תמשיך לצווח, בכל מקום שהוא מגיע הוא צווח, ואתה אל תלמד אותי היסטוריה.

אופיר אקוניס: אתה, חבר הכנסת זחאלקה, האחרון שאני אלמד ממנו היסטוריה.

אופיר אקוניס: האחרון.

אופיר אקוניס: האחרון שאני אלמד ממנו היסטוריה.

אופיר אקוניס: האחרון.

אופיר אקוניס: תפסיק לצווח.

ג'מאל זחאלקה: אתה תלמד הרבה, אתה במקום הנכון.

אופיר אקוניס: אולי תפסיק לצווח כבר?

ג'מאל זחאלקה: כי אתה – – –

אופיר אקוניס: מה דעתך להפסיק לצווח?

אופיר אקוניס: תלך לספרי ההיסטוריה ותראה, ואז תבוא אלי ותתנצל.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אחרי ששמעתי את האופוזיציה במשך שעה וחצי, הבנתי למה אין שלום במזרח התיכון במשך 100 שנה, וזה, כמובן – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: לא, לא, אני אגיד.

אופיר אקוניס: בדמוקרטיה שלי מסיימים לדבר.

אופיר אקוניס: בדמוקרטיה שלי מסיימים לדבר.

קריאות: – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, ברורה כשמש סיבת חוסר השלום במזרח התיכון, וזהו מינויו הצפוי של אביגדור ליברמן לשר החוץ של ישראל.

קריאות: – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

תמר זנדברג: – – –

ג'מאל זחאלקה: יהודי לא מדבר ככה.

ג'מאל זחאלקה: יהודי אסור לו לדבר ככה – – –

אופיר אקוניס: למה אתה צווח כל כך?

אופיר אקוניס: מה אתה מתרגש כל כך?

אופיר אקוניס: מה אתה מתרגש?

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, עד היום היה שלום אמיתי, יסודי, מתוך אהבת ישראל.

אופיר אקוניס: 100 שנות שלום.

אופיר אקוניס: שכנות טובה בינינו לבין הפלסטינים.

אופיר אקוניס: ברור שהסיבה לזה שהשלום פרץ היא מינויו הצפוי של חבר הכנסת ליברמן לשר החוץ בעוד 60 שניות.

אופיר אקוניס: אתם תמשיכו לצעוק ואתם תבינו שהיו בחירות לפני שנה אחת.

אופיר אקוניס: היו בחירות, חבר הכנסת פריג', היו בחירות.

אופיר אקוניס: בבחירות אנחנו נבחרנו, ואנחנו נבחרנו להקים קואליציה ואנחנו נבחרנו לחלק את התיקים בממשלה.

אופיר אקוניס: אם הוחלט שאביגדור ליברמן יהיה שר החוץ, הוא יהיה שר החוץ.

אופיר אקוניס: זה יקרה עוד 60 שניות.

ג'מאל זחאלקה: למה פיטרתם את נתניהו מתפקיד שר החוץ?

אופיר אקוניס: כן, אני נאלצתי, בהודעת הממשלה, לפטר את ראש הממשלה מתפקיד שר החוץ.

אופיר אקוניס: זה באמת היה קשה.

ג'מאל זחאלקה: – – –

אופיר אקוניס: אמרתי, מתפקיד שר החוץ, ותפקיד שר החוץ יועבר בעוד 60 שניות לחבר הכנסת אביגדור ליברמן.

אופיר אקוניס: אני בטוח שמליאת הכנסת תאשר, חבר הכנסת זחאלקה, את המינוי הזה ושר החוץ אביגדור ליברמן ייכנס לתפקידו הערב.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה גם לסגן השר אופיר אקוניס על זה שסיים ולא נתן לחבר הכנסת זחאלקה לעבור עבירה נוספת אחרי שני כרטיסים צהובים.

יולי יואל אדלשטיין: אין דבר כזה בכדורגל, אבל – טוב, חברי הכנסת, נכון, שרת הספורט?

יולי יואל אדלשטיין: אין דבר כזה שני כרטיסים צהובים – – –

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, עכשיו האולם – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כמו שאמרנו מלכתחילה, ההודעה הזאת שמסר לנו סגן השר המקשר לפני כשעה, הודעת הממשלה על החלטתה לשנות את חלוקת התפקידים בממשלה, על החלטתה כי רוה"מ יחדל לכהן בתפקיד שר החוץ ועל צירוף חבר הכנסת אביגדור ליברמן כשר נוסף בממשלה בתפקיד שר החוץ, טעונה הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל כל עוד ידברו ולא ישמרו על שקט במליאה אנחנו לא נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: בכל זאת, לא כל יום יש הצבעות על צירוף שר.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, כמה דקות עד שחברי מפלגת העבודה ייכנסו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ליברמן רוצה לראות אם תומכים במינוי שלו, אני לא יכול להחזיק אותו במתח כל הזמן.

יולי יואל אדלשטיין: זהו?

יולי יואל אדלשטיין: נרגענו?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, תני דוגמה אישית לחברי סיעת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: נרגענו?

יולי יואל אדלשטיין: יפה מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, חברי הכנסת, אנחנו נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי שבעד הוא בעד אישור הודעת הממשלה, מי שנגד, מתנגד לאישור ההודעה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 11 בעד הודעת הממשלה – 62 נגד – 17 נמנעים – 1 הודעת הממשלה על צירוף שר לממשלה נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 62 בעד, 17 מתנגדים, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הודעת הממשלה אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: השר אביגדור ליברמן יעלה להצהיר אמונים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי מזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: לא להפריע, מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: בלי כל קשר בעדו או נגדו, יש בכל זאת נימוס מינימלי במליאה.

אביגדור ליברמן: אני, אביגדור ליברמן, בן לב, זיכרונו לברכה, ואסתר, תיבדל לחיים ארוכים, מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת.

אביגדור ליברמן: (חותם על ההצהרה)

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ט' בכסלו התשע"ד, 12 בנובמבר 2013, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זאת נעולה.