ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 73, 2013-11-05 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ב' בכסלו תשע"ד, 5 בנובמבר 2013.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נבקש לערוך הצבעה לצורך הרשמה לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ובזמן שאני אחכה, אמתין לתוצאות, אנחנו ניתן אפשרות למזכירת הכנסת להודיע הודעה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל בינתיים, קודם כול, בואו נצביע לצורך הרשמה.

עיסאווי פריג': על מה מצביעים, אדוני היושב-ראש?

יולי יואל אדלשטיין: אני סומך על הכישורים הספורטיביים שלך.

יולי יואל אדלשטיין: אתה תצביע בנחת מן הכורסה.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, סיימנו את הפרק של ההרשמה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק המכר (דירות) (הבטחת השקעות של רוכשי דירות) (תיקון מס' 7), התשע"ד–2013, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת האתיקה בעניין היעדרות חברי הכנסת בכנס הקיץ של המושב הראשון של הכנסת התשע-עשרה, מחודשים אפריל עד אוגוסט 2013.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החוקה, חוק ומשפט בעקבות דיון מהיר בנושא: נוהל אישור שפיטה – הנחיית פרקליט המדינה מס' 2.18, הצעת חברי הכנסת אורית סטרוק, יריב לוין ואורי מקלב.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים יהיה ראשון הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני יומיים אנשי חברת הגבייה בעיר באקה-אלע'רביה פרצו לבית בכוח, תקפו אישה שהייתה בהיריון והשתמשו באלימות נגדה.

מסעוד גנאים: האישה הייתה בהיריון והפילה, לצערי, הפילה כתוצאה מבריונות ומאלימות אנשי חברת הגבייה.

מסעוד גנאים: המקרה הזה הוא לא הראשון שבו אנשים שעובדים בחברות גבייה מתנהלים בבריונות, כאילו הם מעל החוק ומותר להם הכול.

מסעוד גנאים: אני קורא מפה למשרד הפנים לבדוק את המקרה הספציפי שהזכרתי בבאקה-אלע'רביה ולבדוק את עבודת חברות הגבייה ואת מי מעבידים, כי הרבה פעמים הם מעבידים אנשים שהם בריונים.

מסעוד גנאים: ולעיריות ולמועצות, אני קורא להן לא להעסיק חברות אלה בלי הסכמים ובלי תנאים שיבטיחו עבודה הולמת ומכובדת כלפי התושבים.

מסעוד גנאים: ואני קורא גם למשטרה לחקור את העניין.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בועז טופורובסקי, ואחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

בועז טופורובסקי: בשבוע האחרון, בין התאריכים 29 באוקטובר ו-5 בנובמבר, נהרגו שני בני-אדם בתאונות דרכים.

בועז טופורובסקי: אתמול, 4 בנובמבר, מת מפצעיו שחף מהצרי, נהג אופנוע בן 25 שנפצע אנושות מפגיעת רכב פרטי על כביש 40 בכניסה למושב חצב.

בועז טופורובסקי: היום, 5 בנובמבר, נהרגה שרון קירה, נהגת בת 42 מזיכרון-יעקב, מפגיעת ג'יפ בכביש 2 בין אור-עקיבא לקיסריה.

בועז טופורובסקי: שרון נפגעה מהג'יפ בזמן שתיקנה תקר בגלגל רכבה.

בועז טופורובסקי: לעומת התקופה המקבילה אשתקד, אנו רואים עלייה של 2% במספר ההרוגים, אך בקרב רוכבי האופניים ניתן למצוא עלייה של 44%; בקרב נהגים צעירים יש עלייה מטרידה של מעל ל-100%.

בועז טופורובסקי: הסתיו בעיצומו ומזג האוויר המשתנה משפיע על הדרכים, ועלינו להתאים עצמנו לתנאי הכביש המשתנים.

בועז טופורובסקי: מזג האוויר הפכפך, ולכן ייתכן כי לא נהיה דרוכים מספיק לשינוייו.

בועז טופורובסקי: יש לזכור כי עם הופעת הגשמים והרוחות עולה הסכנה של החלקה ואיבוד שליטה.

בועז טופורובסקי: בחורף כדאי לנהוג לאט יותר, לשמור מרחק ולהימנע מעקיפה.

בועז טופורובסקי: כמו כן, מומלץ להכין את הרכב לחורף, ולבצע בדיקה מקיפה באחד המוסכים המורשים.

בועז טופורובסקי: לבסוף, אני מזכיר כי מ-1 בנובמבר חובה להדליק אורות גם ביום.

בועז טופורובסקי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טופורובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, ואחריו – חבר הכנסת דב ליפמן.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, תודה, בהסתייגות, אם הדברים נכונים, מה שאני קורא כאן, מהתקשורת, שהגברת איילת שקד, בוועדה שלה היום, ועדת שקד, שואלת, ובמירכאות:

מנחם אליעזר מוזס: מדוע אי-אפשר לקבל סנקציה כלכלית שאם לא עומדים ביעדים, כל מי שהוא בגיל גיוס, בין 18 ל-26, לא יהיה זכאי לסיוע בשכר דירה וארנונה ולא יהיה זכאי למשכנתה?

מנחם אליעזר מוזס: שאלתי היא אם באמת – אולי בכלל מקומו לא ביישוב אלא מקומו בבית-הסוהר, והוא בכלל לא זכאי לדירה.

מנחם אליעזר מוזס: יש לי גם עוד כמה הצעות: אולי לא לספק חשמל, לא לספק לו מים, כי גם הילדים אשמים שהאבא לא התייצב ולא התגייס.

מנחם אליעזר מוזס: לא גז לחימום, וודאי, כפי שאמרנו, שלא תהיה לו האפשרות לרכוש דירה בארץ-ישראל.

מנחם אליעזר מוזס: חרפה ובושה הדברים האלה – ובהסתייגות, אם המילים הן נכונות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב ליפמן, ואחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

דב ליפמן: אדוני היושב-ראש, צהריים טובים, כבוד השר, כנסת נכבדה, בכל שנה מתים בישראל כ-100 בני-אדם שממתינים להשתלת איברים.

דב ליפמן: הם לא צריכים למות.

דב ליפמן: יש פתרון מאוד פשוט: יותר אנשים צריכים לחתום על כרטיס תרומת איברים של "אדי".

דב ליפמן: אני חתמתי על כרטיס תורם איברים של "אדי", ובחוץ-לארץ אני חתום על כרטיס תורם של עמותת "הוד".

דב ליפמן: אם חלילה יקרה לי משהו מוקדם מהצפוי, אני אזכה להציל שמונה בני-אדם, יצורי אלוקים, ללא קשר לזהותם הלאומית או דתם.

דב ליפמן: במאבק שלנו בעד החיים אין אנחנו והם, יש רק אנחנו, כולנו ביחד.

דב ליפמן: אני חתמתי על כרטיס תורם איברים של "אדי" מארבע סיבות: 1.

דב ליפמן: אלוקים ציווה עלינו "ובחרת בחיים"; 2.

דב ליפמן: אני מאמין באחריות אזרחית ובדאגה הדדית; 3.

דב ליפמן: אני מכיר בכך שמוות מוחי הוא מוות לכל דבר, כפי שנקבע על-ידי הרבנות הראשית ורבנים ראשיים רבים; 4.

דב ליפמן: כבעל וכאב לארבעה ילדים אני רוצה לדעת שאם חס וחלילה אחד מהם יצטרך תרומה של איבר כדי להציל חיים – אני אקווה שכמה שיותר אנשים חתומים על כרטיס "אדי".

דב ליפמן: כיום רק 14% מהישראלים חתמו על כרטיס תורם.

דב ליפמן: יש לנו עוד הרבה מאוד לאן להתקדם, ואנחנו צריכים לשאוף להיות חברת מופת שבה 100% אזרחיה הבוגרים והבריאים של האוכלוסייה חתומים על כרטיס "אדי".

דב ליפמן: אני קורא לכל אזרחי ישראל, ולכלל חברי הכנסת והממשלה, להפגין אחריות אזרחית ולחתום על כרטיס "אדי".

דב ליפמן: ניתן להצטרף ולקבל, כמוני, כרטיס מציל חיים זה על-ידי חיוג ל-6262*, או על-ידי כניסה לאתר www.itc.gov.il.

דב ליפמן: אין זכות יותר גדולה, כבוד היושב-ראש, מהצלת חיים.

דב ליפמן: אין תחושה יותר טובה מלדעת שאתה יכול להציל חיים.

דב ליפמן: אנא, כולכם, הצטרפו.

דב ליפמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב ליפמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איציק שמולי, ואחריו – חבר הכנסת מרדכי יוגב.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, לפני שעה-שעתיים פרסמה הלשכה המרכזית את הנתון של השכר החציוני, השכר שעד אליו מרוויחים מחצית מהעובדים במשק: שכר מופלא של 6,541 שקלים.

איציק שמולי: במובן הזה, כמובן, הנתון שמנפנפים בו כל הזמן – השכר הממוצע של כמעט 9,200 שקלים – הוא די מתעתע, וזה בלשון המעטה.

איציק שמולי: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שיש לנו ממשלה, גם הממשלה הקודמת, שככה מפארת את נתוני האבטלה הנמוכים, אבל הנתון הדרמטי באמת הוא העובדה שהמשק שלנו – המדיניות של הממשלה מייצרת עוד ועוד עובדים עניים.

איציק שמולי: צריך להגיד את זה ביושר: רוב העניים במדינת ישראל מגיעים ממשפחות עובדות, ובמובן הזה האדם העובד כבר אובד עצות.

איציק שמולי: יש לזה היבט נוסף, וזה העובדה ש-70% מהמשרות שפנויות היום במשק, בין השאר לאנשים בגיל שלי, אדוני היושב-ראש, שהם צעירים, משכילים, רעבים – רוצים לצאת לשוק העבודה – המשרות שמוצעות להם, 70% מתוכן הן מתחת לשכר החציוני הזה של 6,000 שקל, וזה משהו שחייבים לתת עליו את הדעת.

איציק שמולי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מרדכי יוגב, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

מרדכי יוגב: כבוד היושב-ראש, תודה, חברי הכנסת, מזכירת הכנסת, אורחים, לקראת נחיתתו הערב של מזכיר המדינה, שר החוץ של ארצות-הברית, ג'ון קרי, וכחלק ממשא-ומתן שמתנהל באופן חשאי, אני מבקש לומר דברים ברורים בקצרה: ארץ-ישראל שייכת לעם ישראל מכוח ההבטחה האלוקית, ואין לאיש זכות, גם לא לנושאים ונותנים, לוותר על שטחים ממנה, בוודאי לא לארגון מרצחים ולרשות שמסיתה לשנאה ולהשמדת ישראל.

מרדכי יוגב: ברשות הפלסטינית מתקיימת יום-יום הסתה פרועה, שקוראת גם להשמדת ישראל, בכל הכלים הממלכתיים שלה ובאתרים של הנשיאות ובכלי החינוך.

מרדכי יוגב: לא מדובר על ה"חמאס" או "הג'יהאד האסלאמי", אלא בגני-הילדים, בבתי-הספר ובכל כלי התקשורת.

מרדכי יוגב: היטלר ומסריו, סדאם חוסיין והשהידים הם הדמויות לחיקוי לנוער הפלסטיני.

מרדכי יוגב: יותר ויותר נשמע ברשות הפלסטינית קולה של האמנה הפלסטינית ותורת השלבים: עד קווי 67' נגיע במשא-ומתן, ומקווי 67' ועד הים נמשיך במאבק.

מרדכי יוגב: באנגלית מדברים שלום – בערבית מחרחרים מלחמה.

מרדכי יוגב: אין ברשות הפלסטינית שום הכרה בזכותנו לחיות כעם וכמדינה ולו בחלק כלשהו מארץ-ישראל, ובעניין הזה אני מחזק את ידי ראש הממשלה, שעומד איתן על דרישה בסיסית.

מרדכי יוגב: הקונספציה של שתי מדינות לשני עמים – אמונה מיסטית, תלושה מן המציאות – מסוכנת לביטחוננו ולקיומנו יותר מכל פתרון אחר.

מרדכי יוגב: העבר הלא-רחוק לימד אותנו שכשמסרנו שטחים מארץ-ישראל לרשות הפלסטינית בהסכמי אוסלו הם הפכו לבסיס טרור, כפי שהפכה רצועת-עזה בסיס לשיגור מחבלים מתאבדים שיתפוצצו בקניונים, באוטובוסים, בערי ישראל.

מרדכי יוגב: גם המציאות הדמוגרפית – לא אאריך – בין הים לירדן – היא עולה, ועולה לטובת העם היהודי – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מרדכי יוגב: – – כיום 66% לפי הסקרים, בעוד עשור – 70% והלאה.

מרדכי יוגב: הערבים בחבלי יהודה ושומרון חיים פה יותר טוב מבכל מדינה שכנה.

מרדכי יוגב: אני מברך את מזכיר המדינה, שר החוץ האמריקני ג'ון קרי בבואו, אבל אומר לו באחריות: ארץ-ישראל שייכת לעם ישראל, ואין לאיש זכות לוותר על חלק ממנה, בוודאי לא לרשות מסיתה – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מרדכי יוגב: – – שמתנהגת כאויב.

מרדכי יוגב: ובין הים התיכון לירדן תיכון מדינה אחת, היא מדינת ישראל, ליציבות, ביטחון ושלום, לנו, למזרח התיכון ולעולם כולו.

מרדכי יוגב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוגב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת דוד צור.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, בית-משפט השלום פסק, על-פי פנייתו של עורך-דין תאופיק טיבי, להעביר מורה בשם אנהאר זמירו מלוד לאזור טייבה-קלנסואה, וכפה על משרד החינוך ועל מחוז המרכז להעביר אותה.

אחמד טיבי: למורה היה מספיק ניקוד כדי לעבור, אבל הפרוטקציות והשיקולים הזרים במחוז המרכז, ששולטים באזור הזה לאורך שנים, גרמו לכך שהמורה הזאת לא תוכל לעבור.

אחמד טיבי: אני מצביע על הבעיה הזאת כי היא בעיה של מורים ומורות רבים, גם במחוז המרכז וגם במחוז הצפון ובמחוזות האחרים.

אחמד טיבי: פנינו אל שר החינוך.

אחמד טיבי: הוא מודע לבעיה; הוא מודע לפרק החשוב שבדוח מבקר המדינה המדבר על אי-סדרים במינויים של מורים, מנהלים, העברות, פרוטקציות.

אחמד טיבי: יש במדינת ישראל ראשי ממשלות שמתחלפים, שרים שמתחלפים, אבל יש מפקחים שהם נצחיים, שהם דיקטטורה שלטת.

אחמד טיבי: הגיע הזמן לשים קץ לתופעת הפרוטקציות והשיקולים הזרים במינוי והעברת מורים.

אחמד טיבי: די כבר, נמאס.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד צור, ואחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

דוד צור: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אתמול ציינו את יום השנה ה-18 להירצחו של ראש הממשלה יצחק רבין, ודיברנו פה בשבוע שעבר וגם ציינו כמובן את התאריך העברי בכנסת.

דוד צור: דובר רבות על הלקח – אם בכלל – שנלמד מהאירועים.

דוד צור: כמה ימים אחרי זה קיבלנו עצומה של רבנים, so called מתונים, הציונות הדתית, ששלחו את האלוף אלעזר שטרן, חבר הכנסת, לגיהינום בהיותו אפיקורס.

דוד צור: זאת פרשנות שאני התוודעתי אליה – הלכתי למקורות להבין מה זה אפיקורס, מעבר לעובדה שאנחנו יודעים שזה חילוני לכאורה, וגורלו בגיהינום.

דוד צור: יומיים-שלושה אחרי זה קיבלנו, גם מעובדי מדינה, רבנים, שבעצם קוראים לו להסיר את חסינותו כי הוא הוציא דיבתו של הרב הגאון דב ליאור.

דוד צור: והרב ליאור – לכאורה, אני אומר, כי בטח גם אני אדרש מחר להסיר את החסינות שלי, אז לכאורה בדבריו גם הסית, גם אולי היה ההשראה והרוח שעומדת מאחורי דברי המלך, "תורת המלך", הספר הידוע, ואולי משם גם הוביל למעשים קיצוניים אחרים.

דוד צור: אז אני שואל: האם הלקח הזה נלמד?

דוד צור: בכל הכבוד הראוי, הבית הזה צריך לגנות את המצב הזה שבו חבר כנסת שלנו מסתובב מאובטח, מאוים על-ידי רבנים שאמורים להיות לנו לאור, ולא לגורמים מסיתים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת צור.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

מיכל רוזין: אני רוצה להמשיך את דבריו של חבר הכנסת צור בלי שתיאמנו.

מיכל רוזין: באמת אתמול ציינו את ה-4 בנובמבר, התאריך הלועזי של רצח רבין, שנחרת בלבנו ובזיכרוננו; תאריך שלעד נזכור אותו.

מיכל רוזין: ומדיניות, מורשת רבין – כולנו זוכרים: קידום השלום, סובלנות, חינוך, צמצום פערים ועוד.

מיכל רוזין: אבל לקח חשוב ביותר, שעליו דיבר גם חבר הכנסת צור, זה כמובן הסכנות שכרוכות בהסתה פרועה בשם אינטרסים פוליטיים.

מיכל רוזין: הלקח הזה, קודם כול, נשכח פה במשכן.

מיכל רוזין: אתמול התקיימה בוועדת הפנים ישיבה שאני חייבת לומר שכחברת הכנסת הרגשתי רע מאוד והתביישתי להיות שותפה לישיבה הזאת.

מיכל רוזין: בעיקר היה לי קשה מאוד עם אמירה של חברת כנסת, שאחר כך גם פרסמה זאת בפוסט בפייסבוק שלה, שאמרה: כשדוד המלך קנה את הר-הבית – והיא דיברה אל חברי הכנסת הערבים – אתם הייתם פראים במדבר.

מיכל רוזין: ח"כים אחרים הצטרפו לדבריה.

מיכל רוזין: השיח הגזעני הזה, ההסתה והזלזול בבני דתות אחרות אין להם מקום בשום מקום בעולם אבל בוודאי שלא בכנסת.

מיכל רוזין: אנחנו לא כאן כדי להתסיס את השטח או לקדם את הרצח הפוליטי הבא; אנחנו פה כדי לקדם את ההידברות והשיח בין כל הקבוצות השונות באוכלוסייה.

מיכל רוזין: ואני חושבת ששכחנו את זה.

מיכל רוזין: אז בהתייחס לאתמול – לזכור ולא לשכוח.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, שלשום התקיים בניו-יורק כנס בנוכחות כ-4,000 אנשים, שליחי חב"ד בכל העולם.

אלעזר שטרן: רציתי לציין את החשיבות של הפעילות של חסידות חב"ד באמצעות השלוחים או השליחים שלהם בכל מקום בעולם, את ההקרבה העצומה שקשורה לרוב המקומות האלה ואת התקווה שלי שבמסגרת השוויון בנטל נכיר בשירות שליחי חב"ד כשירות לאומי לכל דבר ועיקר.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת שמעון סולומון.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני שעה בערך אירחת, באולם "ירושלים", את המנהיגות הבין-לאומית של הארגון הנקרא ADL, או Anti-Defamation League, הליגה נגד השמצה.

נחמן שי: ואני חשבתי שגם מעל הבמה הזאת כדאי לומר מילים אחדות בשבחו של הארגון הזה, שציין 100 שנים לקיומו, ואתה הבאת אותו לכנסת וחלקת לו כבוד מיוחד.

נחמן שי: אני צריך קודם כול לציין את העובדה שהארגון הזה עמד ועומד בשורה הראשונה של מלחמה בגזענות, מלחמה באנטישמיות, מלחמה בכל אפליה שהיא; לא רק נגד יהודים, אלא כל אפליה שהיא מטעמי מין, גזע, צבע ונטייה מינית, ומשקיע עשרות מיליוני דולרים בשנה כדי לשמור על זכויותיהם של בני-האדם באשר הם.

נחמן שי: הפריסה הרחבה שלו גם בארצות-הברית וגם בעולם נתנה לו מעמד בין-לאומי מוכר, ורבים גם נהנים מההגנה שלו וגם פונים אליו כדי שיגן כשהם נמצאים במצוקה בגלל הנטייה הזאת להפלות אותם.

נחמן שי: במיוחד הייתה הערכה באירוע הזה – אני רוצה לחזור ולהדגיש את חלקו של המנכ"ל של הארגון, אייב פוקסמן, אשר הוא עצמו – סיפור חייו הוא סיפור מרתק.

נחמן שי: הוריו הפקידו אותו בידי משפחה קתולית, הוא גדל כילד קתולי, ואחר כך היה אפילו מאבק כדי להחזיר אותו לידי הוריו.

נחמן שי: והוא, עם המסר האישי שלו, המרגש עד דמעות, עשה את כל חייו במאבק הזה למען שוויון ובמלחמה נגד גזענות.

נחמן שי: אז הארגון מצא, הייתי אומר, את המנהיג הראוי ביותר להוביל אותו.

נחמן שי: ואני חושב שכולנו יודעים שבכל מצב ומצוקה שמדינת ישראל נמצאת ה-ADL, הליגה נגד השמצה, נמצאת שם כדי לסייע לה ולעזור.

נחמן שי: אני מודה לך על כך.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: אם יורשה לי – חותם על כל מילה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמעון סולומון, ואחריו – חבר הכנסת רוזנטל.

שמעון סולומון: אדוני היושב בראש, היום היה דיון בבית-משפט על אימוץ של ילד יוצא אתיופיה במשפחה לא יוצאת אתיופיה כנגד משפחה שהם בני הקהילה, והיה דיון מאוד מאוד סוער.

שמעון סולומון: אני מאוד מקווה שבאמת תהיה החלטה נבונה וחכמה, כי אין יותר טוב לילד מאשר לגדול בסביבתו הטבעית.

שמעון סולומון: היה דיון מכובד בהרכב שבעה שופטים, והמבקשים – האירוניה היא שאלה שמבקשים לגדל אותו הם בני-משפחה משכילים.

שמעון סולומון: בכלל, האישה קצינה, כלומר, אין ספק, אין עוררין באשר לנוחיותו של הילד, לטובתו של הילד; הוא יגדל במשפחה טובה.

שמעון סולומון: אבל משום מה זה עלה עד כדי בית-משפט.

שמעון סולומון: ואני מקווה מאוד – היום חברת כנסת פנינה ואני היינו שם והבענו את דעתנו – אני מקווה מאוד שיחליטו החלטה נבונה וחכמה, ושהילד יגדל בסביבתו הטבעית.

שמעון סולומון: רק הערה לחברת הכנסת רוזין שדיברה על סובלנות וכו'.

שמעון סולומון: אני אף פעם לא הבנתי את הצירוף הזה "מחנה השלום", כאילו שיש מחנה המלחמה.

שמעון סולומון: אז אם אנחנו רוצים סובלנות ואהבה, גם הטרמינולוגיה שמשתמשים בה חשובה.

מיכל רוזין: לא אמרתי "מחנה השלום".

שמעון סולומון: אף פעם לא הבנתי את הצירוף "מחנה השלום", כאילו שיש מחנה המלחמה.

מיכל רוזין: לא אמרתי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמעון סולומון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל – בבקשה, אדוני; ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי מזכירת הכנסת, אדוני היושב-ראש, ברשותך, אני פונה אליך באופן אישי.

מיקי רוזנטל: העניין הוא כדלקמן: לפני כמה ימים הופיע בוועדת הפנים של הכנסת מר גפסו, ראש עיריית נצרת-עילית הנבחר.

מיקי רוזנטל: לטעמי, בעצם ההופעה שלו הייתה נתינת במה לאדם שחשוד בפלילים.

מיקי רוזנטל: פניתי אליך בעניין הזה וכתבתי לך שהיה דיון לא ענייני אלא לגופו של אדם, ואתה בחרת לתת תמיכה ליושבת-ראש הוועדה חברת הכנסת מירי רגב.

מיקי רוזנטל: הבוקר נעצר מר גפסו בחשד לשוחד נוסף.

מיקי רוזנטל: המאבק שלנו בשחיתות הציבורית הוא מאבק בלתי נלאה ובלתי נפסק, ואני חושב שעקב ההתפתחות והמעשים טוב יהיה אם תחזור ותאמר שהכנסת לא יכולה לתת במה לאנשים שחשודים בפלילים, ואת תשובתם הם צריכים לתת לבית-משפט ולא להופיע בכנסת ישראל ולבזות אותה.

מיקי רוזנטל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: אם נשבור קצת את המנהג, אני כן אתייחס לדבריך.

יולי יואל אדלשטיין: אני שמח שאמרת.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שבכך שלא נמצאו שום פגמים פרוצדורליים ותקנוניים בהכנת ישיבת הוועדה אין מסר של תמיכה בשחיתות ציבורית או בכל שחיתות אחרת.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי עצם העניין של הזמנת אנשים שונים לוועדות הכנסת, אני אגיד לך בצורה לא רשמית שב-17 שנותי כאן כבר ראיתי טיפוסים כאלה מגיעים לכל מיני ישיבות של כל מיני ועדות, ואם נתחיל עכשיו לעשות צנזורה מי נכנס ומי לא, אנחנו לא נגיע רחוק.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני שמח ששאלת.

יולי יואל אדלשטיין: אין תמיכה במעשים של מאן דהוא בכך שלאחר בירור לא מצאנו פגמים פרוצדורליים.

יולי יואל אדלשטיין: ואני קראתי אתמול, וקורא גם היום, גם לחברת הכנסת רגב, יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, וגם לכלל ראשי הוועדות, להבין שהתפקיד של יושב-ראש ועדה בכנסת הוא סמי-ממלכתי.

יולי יואל אדלשטיין: הוא פוליטי – גם אני נבחרתי כאיש פוליטי וגם כל אחד אחר, כל סגני שחלקם נמצאים כאן – אבל ברגע שאתה לוקח את הפטיש ביד אתה גם צריך לשקול את מכלול השיקולים, ואני כך מבקש תמיד מסגני בניהול הישיבות וכך מבקש מכל יושבי-ראש הוועדות.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן תשובתי, ואני שמח שהעלית את הנושא.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין הוא אכן אחרון הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן השר התורן – נציע לו להתייחס לדברי הנואמים אם ירצה בכך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אנחנו שמענו היום שיושב-ראש ההסתדרות מר עיני הודיע על סיום כהונתו בהסתדרות.

דב חנין: באופן מקרי התפרסם היום דוח של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, שמסכם בתמציתיות את שמונה שנות כהונת מר עיני.

דב חנין: אם כן, אלה הנתונים העיקריים: נשים משתכרות שני-שלישים מהגברים, ערבים משתכרים 46% מהיהודים, חצי מהשכירים משתכרים פחות מ-6,541 שקלים, הפערים בין העשירים לעניים מתרחבים, ניצול עובדי הקבלן נמשך, השירותים החברתיים – רווחה ובריאות – ממשיכים להצטמצם, מצוקת הדיור קשה.

דב חנין: בכל אלה, אדוני היושב-ראש, ההסתדרות בהנהגת עיני לא הובילה שום מאבק אמיתי.

דב חנין: אפילו כשפרצה כאן מחאה חברתית עצומה מר עיני נותר בשוליה.

דב חנין: לכן, דרושה לנו הסתדרות אחרת, דמוקרטית, לוחמת, מעורבת, מובילה.

דב חנין: צעד ראשון בכיוון הזה צריך להיות: במקום לסגור על מחליף במסדרונות ההסתדרות – ללכת לבחירות ולבחור להסתדרות יושב-ראש חדש וכיוון אחר.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתנצל, נפלה כאן טעות.

יולי יואל אדלשטיין: גם חבר הכנסת חמד עמאר ביקש נאום בן דקה, וודאי מגיע לו.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן, כפי שאמרתי, אם השר התורן, השר אורי אריאל, ירצה להתייחס – מוזמן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, היום קיימנו דיון בוועדת הכלכלה בנושא תכנון ובנייה במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: זה אולי הדיון העשירי, העשרים שאנחנו מקיימים בוועדות השונות בכנסת בנושא הזה.

חמד עמאר: ומה שהתברר לי, ששום דבר לא התקדם.

חמד עמאר: אני נמצא בכנסת כמעט חמש שנים.

חמד עמאר: אנחנו מביאים את הנושא לדיונים, מביאים את זה לוועדות, אפילו תקציב לנושא הזה לא חסר, אבל הבעיה – הביורוקרטיה בוועדות והחסמים ששמים שם, שאנחנו לא מצליחים לעבור.

חמד עמאר: יש יישובים שקרוב ל-40 שנה לא הייתה להם הרחבת תוכנית מתאר או אישור של תוכנית מתאר חדשה.

חמד עמאר: אני לא הולך ומדבר על תוכניות מפורטות, כי אין מקום לדבר על תוכניות מפורטות; הרחבת תוכנית מתאר אנחנו לא מצליחים לקדם.

חמד עמאר: לכן אני קורא לשר הפנים שייקח את הנושא הזה לידיים, ייקח את המגזר הדרוזי ויקדם את כל הנושא, ושיהיה מאחורינו.

חמד עמאר: זה נושא כואב לכולם.

חמד עמאר: לא יכול להיות מצב שצעיר לא יכול לבנות את הבית שלו ביישוב שלו.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר, בעצם אתה גם עולה אחר כך לשעת שאלות.

יולי יואל אדלשטיין: אם תיקח אתך את כל החומר לא נכריח אותך לעלות ולרדת, אז אתה כרגע עולה לסכם את הדיון, ומייד לאחר מכן נפתח בשעת שאלות לשר הבינוי והשיכון חבר הכנסת אורי אריאל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אורי אריאל: תודה רבה.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ברשותך, אתייחס בקצרה לכמה נקודות שעלו פה בנאומים הקצרים.

אורי אריאל: הראשון שאתייחס אליו הוא חבר הכנסת עמאר.

אורי אריאל: הוא יצא?

אורי אריאל: הוא פה?

חמד עמאר: אני כאן.

אורי אריאל: הוא פה.

אורי אריאל: סליחה, לא ראיתי אותך.

אורי אריאל: אם מותר להגיד ידידי, כי עשינו פעילויות משותפות בנושא המגזר הדרוזי, הן בתכנון והן בבנייה.

אורי אריאל: אכן יש בעיה קשה.

אורי אריאל: ציין ביושר חבר הכנסת עמאר, אין בעיית תקציב.

אורי אריאל: שמעת פעם דבר כזה, היושב-ראש, שאומרים אין בעיית תקציב?

אורי אריאל: זה נכון, יש תקציב די והותר לתכנן בכל מקום שירצו.

אורי אריאל: הבעיה המרכזית, לעניות דעתי – או הבעיות הן שתיים: אחת, ציין חבר הכנסת עמאר, היא הביורוקרטיה.

אורי אריאל: והדבר השני, זה קרקעות פרטיות שמוחזקות על-ידי התושבים, וזה ודאי בסדר, רק שכשאתה צריך לעשות כביש והוא לאורך 2 קילומטר והוא חוצה שמונה חלקות פרטיות, אתה צריך להגיע להסדר עם האנשים.

אורי אריאל: אתה יכול בסוף להפקיע, אבל זה ודאי אף אחד לא אוהב.

אורי אריאל: פה מתחילה סאגה, שאני לא אעסוק בה עכשיו.

אורי אריאל: היא ארוכה, היא קשה.

אורי אריאל: אנחנו נעזרים גם בחברי הכנסת, גם בראשי הכפרים, המועצות, ואני מאוד מקווה שנוכל לעזור.

אורי אריאל: בנושא הזה אנחנו ודאי שותפים מלאים.

אורי אריאל: רוצים לעשות; לא מוכנים לעשות – אנחנו רוצים לעשות.

אורי אריאל: כל הנושא של ועדות תכנון, אחרי זה הוועדה המחוזית וכדומה, זה בידי משרד הפנים, ואני לא רוצה לפלוש לתחומו של חברי שר הפנים מר סער.

אורי אריאל: לגבי הערתו של חבר הכנסת שמעון סולומון, אני יכול – כמי שמלווה את הקהילה במשך יותר מ-20 שנה באופן אינטנסיבי – לומר שארוכה הדרך.

אורי אריאל: התקדמנו מאוד במובן שקודם כול העלינו את האנשים.

אורי אריאל: לא דבר מובן מאליו.

אורי אריאל: אין אף מדינה בעולם – בעולם אין אף מדינה שמתקרבת ב-5% למה שהעם היהודי עושה, הן בעליית היהודים מכל העולם, כולל מברית-המועצות לשעבר – יושב פה ידידנו היושב-ראש – והן מאתיופיה והן מתימן וממקומות אחרים.

אורי אריאל: את זה רק העם היהודי עושה, בגדר ישראל ערבים זה לזה.

אורי אריאל: נכון, בקליטה יש בעיות קשות.

אורי אריאל: אני מרגיש שותף שלכם, כולל פגישות שעשינו ביחד לגבי משכנתאות ובעיות נוספות, ואני מקווה שנדע לקלוט יותר טוב.

אורי אריאל: הייתי בצרפת, פגשתי קהילות יהודיות שם.

אורי אריאל: אני יכול לומר פה, מעל הבמה הזאת: צריך להיערך לעלייה גדולה.

אורי אריאל: זאת דעתי, כך אני מנחה במשרדי.

אורי אריאל: אבל זה עניין למדינה, זה לא עניין למשרד אחד.

אורי אריאל: אני מקווה מאוד שיתקיים בנו הפסוק "וקבץ נידחינו מארבע כנפות הארץ" במהרה בימינו, ונזכה לקלוט עוד הרבה יהודים מכל העולם.

אורי אריאל: משפט לחבר הכנסת רוזנטל – לא, תעמוד, זה בסדר, ותצא אחרי זה.

אורי אריאל: תראו, יש לי הצעה לכולנו: יש הסכמה בבית הזה, לפי דעתי של 100%, 120 חברי כנסת מסכימים על חזקת החפות.

אורי אריאל: אני מציע לעצמנו להיות מאוד זהירים, ודאי באנשי ציבור.

אורי אריאל: לא כי אחרים דמם לא סמוק או זול או משהו, אלא כי פה זה מקבל פרסום כזה, שכל אחד בארץ יודע עכשיו שעצרו איזה ראש עיר.

אורי אריאל: ולא משנה, אני לא מדבר על מישהו מסוים.

אורי אריאל: כל מי שלא נמצא אשם הוא זכאי.

מיקי רוזנטל: – – –

אורי אריאל: זה לא יכול להיות אחרת.

אורי אריאל: אחרת אנחנו שופכים דמים, אנחנו שופכים דמים של אנשים שלא לעניין ולא לצורך.

מיכל רוזין: הטענה היא – – –

אורי אריאל: רגע, רגע.

אורי אריאל: לא, אבל, מיכל, תני לי, ואחרי זה, בבקשה, תתייחסי.

אורי אריאל: אני לפני זה מדבר על דבריו של חבר הכנסת רוזנטל.

אורי אריאל: אני לא הייתי בוועדה ואני לא מתייחס לוועדה.

אורי אריאל: אחריה היושב-ראש סיכם את הדיון.

אורי אריאל: אני, אין לי מה להוסיף.

אורי אריאל: אני מתייחס רגע – ולא כנגד חבר הכנסת רוזנטל.

אורי אריאל: אני מעיר לעצמנו – – –

מיקי רוזנטל: אבל אני ציטטתי מה שפורסם בתקשורת, זה לא – – –

אורי אריאל: אני מעיר לעצמנו שבכל זאת, גם אם זה פורסם בתקשורת אפשר לומר שכל אדם עד שהוא לא נמצא אשם הוא זכאי.

אורי אריאל: לתת את הקרדיט הזה לכל אדם.

אורי אריאל: זה מגיע לכולם, אחרת, אנה אנו באים.

אורי אריאל: מילה אחרונה על הנושא המדיני.

אורי אריאל: בעניין הזה הדעות חלוקות.

אורי אריאל: אני לא מתכוון להיכנס עכשיו לנושא הזה באופן משמעותי.

אורי אריאל: דעתי, נדמה לי, ידועה.

אורי אריאל: הייתי בסנאט בצרפת ביום – באיזה?

אורי אריאל: אני לא יודע, זה כנראה היה יום ראשון.

אורי אריאל: לא, אתמול.

יולי יואל אדלשטיין: ביום ראשון הם לא עובדים שם.

אורי אריאל: נכון, נכון, לכן תיקנתי.

אורי אריאל: ביום שני, אתמול.

אורי אריאל: ופגשתי חברים מהסנאט שם, שהם בהחלט בעלי מגמה לתמיכה במדינת ישראל ובמדיניות שלה.

אורי אריאל: חשוב לחזק את הקשר עם הפרלמנטים בעולם.

אורי אריאל: אני יודע שהכנסת, יושב-ראש הכנסת, כמובן, הממשלה עוסקת בזה.

אורי אריאל: אני חושב שכל אחד מאתנו שנוסע לאיזשהו מקום, ראוי שייפגש פגישות גם מדיניות, להסביר את עמדת מדינת ישראל, שבסך הכול ודאי שהיא צריכה לעמוד על שלה, ולא להיכנס לסיכונים ולהרפתקאות מדיניות שראינו בעבר שהביאו אותנו למקומות שאף אחד לא התכוון אליהם.

אורי אריאל: אני, ברשות היושב-ראש – מה?

איציק שמולי: אם זו העמדה של ראש הממשלה, נסביר אותה, אבל הממשלה מדברת בשני קולות.

אורי אריאל: לא, הממשלה מדברת בקול אחד.

אורי אריאל: לעתים אתה יכול לטעון כלפי שאני מדבר קצת אחרת.

אורי אריאל: אמרתי שאני לא אכנס לזה עכשיו.

מיקי רוזנטל: אתה מפגין נגד הממשלה.

אורי אריאל: לא אכנס לזה עכשיו.

אורי אריאל: אני שמח שהאופוזיציה מתעוררת על ההפגנות שלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורי אריאל, שר הבינוי והשיכון, אני רק רוצה לומר לחבר הכנסת שמולי, ואני אומר את זה בחיוך, שיהיה רשום בפרוטוקול גם שאני אומר בחיוך: לאחר שתצאו כמה פעמים, ואני מאוד מעודד את זה, במשלחות שיהיו מורכבות מחברים של השר אריאל, מהחברים של שמולי ומהחברים של מיכל רוזין, ותגיעו לכמה דיונים בפרלמנטים – לא אגודת ידידות צרפת-ישראל – אז אתם תבינו שהמכנה המשותף שלנו הוא מאוד מוצק ומאוד רחב, ובאמת לא תצטרכו לשמוע רק שמרדכי יוגב יגן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבטיח לך, מהיכרותי אותך, חבר הכנסת שמולי, תגן על העמדות הבסיסיות של מדינת ישראל לא פחות ממרדכי יוגב או שולי מועלם-רפאלי, כי כשתשמע שמדינת ישראל מוגדרת בצורה מסוימת, אז תבין שעליך להתייצב ולהגן.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, הוויכוח הוא לא על מדינת ישראל, הוא איפה יעבור הגבול של מדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: את מדינת ישראל כולנו אוהבים וכולנו רוצים – – –

עמר בר-לב: ציונות זה אנחנו.

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: אני אמרתי, א.

יולי יואל אדלשטיין: בחיוך; ב.

יולי יואל אדלשטיין: על סמך ניסיון של חברי כנסת ספציפיים, שגם יושבים כרגע באולם, שאמרו לי: אני אצא, אבל אני אגיד את האמת.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי: לא, אתה לא תגיד את האמת.

יולי יואל אדלשטיין: אתה תשתוק, אחרים יעשו לך את העבודה, וזה בדיוק מה שקרה באותן משלחות, לאחר – – –

דוד צור: אדוני היושב-ראש, אני מניח שזה רק מקרי שהוא דילג על הדברים שלי, שהשר התייחס לכולם למעט לדברים שלי.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: השר פשוט ירד כרגע להצטייד בעוד איזשהו נייר.

מיכל רוזין: – – – ההסתה – – –

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו תכף נשמע.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול, חברים, אני לא יודע למה הפכתי למשתתף כזה ער בדיון, אבל אני לא קובע לשר למי להתייחס ולמי לא, ומה לומר.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא העברתי לו פתק מה הוא בדיוק צריך לומר.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אם ירצה להתייחס, זכותו.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא, אז אנחנו עוד כמה דקות – – –

אורי אריאל: חבר הכנסת צור, אני לא התייחסתי לדבריך כי פשוט לא הייתי.

אורי אריאל: עכשיו, אני מכיר את הנוהג בכנסת שאתה יכול להתייחס לדברי כל אחד כי מה זה חשוב מה הוא אמר, אתה אומר מה שאתה רוצה.

אורי אריאל: אז אני לא נוהג במנהג הזה.

אורי אריאל: והיות שהייתי בחוץ שלוש דקות בזמן – – –

דוד צור: – – –

אורי אריאל: חברים, אתם מתעקשים שאני אתייחס?

אורי אריאל: אז תחזור בבקשה על דבריך ואני אתייחס.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא.

אורי אריאל: לא?

אורי אריאל: היושב-ראש לא מרשה לי.

דוד צור: לא, לא אחזור על דברי.

יולי יואל אדלשטיין: כולם יכולים – חבר הכנסת צור, אני מניח שהשר אריאל לא חשוד בתמיכה בהסתה או חשוד בכלל בהסתה, באותה מידה שאני חשוד בתמיכה בשחיתות ציבורית.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני בשמו אומר שהוא ודאי מגנה הסתה מכל סוג שהוא.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, אתה סיימת את ההתייחסויות?

אורי אריאל: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני, ברשותך, רק אקח על עצמי חובה נעימה לברך את האורחים כאן ביציע.

יולי יואל אדלשטיין: אפרופו מה שדיברנו עליו, חלק מן הח"כים נפגשו אתם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש לציין את נוכחותה ביציע האורחים של משלחת הפרלמנט האירופי בראשות חבר הפרלמנט – אני גם ארשה לעצמי לומר גם חברי – חבר הפרלמנט האירופי בסטיאן בלדר.

יולי יואל אדלשטיין: משלחת נכבדה זו מורכבת מכמה חברי פרלמנט ממדינות שונות, והיא מקיימת מסורת של דיאלוג קבוע עם משלחת הכנסת לפרלמנט האירופי בראשות חברנו חבר הכנסת יצחק בוז'י הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: במסגרת דיאלוג חשוב זה מתנהלים דיונים וחילופי דעות במכלול רחב של תחומים חשובים שעל הפרק בינינו לבין הפרלמנט האירופי, והוא משמש במה להסברת עמדותינו כמו גם להבנת העמדות האירופיות לעומקן.

יולי יואל אדלשטיין: בימים אלו עומדות על הפרק סוגיות עקרוניות בעלות משקל רב ביחסינו עם מדינות אירופה ועם האיחוד האירופי.

יולי יואל אדלשטיין: אני בטוח כי המפגש עם המשלחת שלכם כאן בכנסת, כמו גם המפגשים עם אנשי אקדמיה ומומחים בתחומים השונים והסיורים שתערכו בזמן שהותכם בארץ, יתרמו לקירוב ולהבנה בין הכנסת, בין מדינת ישראל ובין הפרלמנט האירופי.

יולי יואל אדלשטיין: בשמי ובשם חברי הכנסת אני רוצה לאחל לכם ביקור מוצלח, מועיל, מהנה, ואני מבקש לקבל את פניכם בבואכם לירושלים בירתנו ולכנסת, משכן הדמוקרטיה של ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים, Welcome to the Knesset.

יולי יואל אדלשטיין: מותר למחוא כפיים.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים)

יולי יואל אדלשטיין: שעת שאלות עם שר הבינוי והשיכון, חבר הכנסת אורי אריאל.

יולי יואל אדלשטיין: איפה השאלות?

יולי יואל אדלשטיין: ראשון השואלים – חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אגב, אני לא סתם לא ראיתי; זו הפעם הראשונה בכנסת הנוכחית שאנחנו עורכים שעת שאלות עם שר, אם איני טועה.

יולי יואל אדלשטיין: נכון?

יולי יואל אדלשטיין: השר אורי אריאל הוא חלוץ.

יולי יואל אדלשטיין: לכן חשבתי רגע עם עצמי מה הפרוצדורה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך.

דב חנין: קודם כול, ברכות על חזרתנו למנהג המבורך הזה של שעת השאלות, וברכות לך, אדוני השר, שאתה ראשון המשיבים.

דב חנין: אקריא את שאלתי, ואחר כך תהיה לי שאלה נוספת.

דב חנין: פרויקטים של התחדשות עירונית נעשים בדרך כלל באזורים מוזנחים ובשכונות מצוקה.

דב חנין: קיימים מסלולים שונים להתחדשות עירונית, וביניהם שיקום שכונות, עיבוי-בינוי על-ידי תוספת אגפים או מעט קומות לבניין קיים והגדלת הדירות – זה בסגנון תמ"א 38 – ותמ"א 38.

דב חנין: ואולם, בישראל נוטות רשויות התכנון לפרש "התחדשות עירונית" כשווה ערך לפינוי-בינוי.

דב חנין: אדוני השר, זהו המסלול הקיצוני ביותר להתחדשות עירונית, ובו נהרסים הבניינים הישנים ובמקומם נבנים בניינים חדשים שאחוזי הבנייה בהם גבוהים בהרבה.

דב חנין: מספר הדירות החדשות נקבע לפי שיקולי רווחיות לקבלן.

דב חנין: באזורי הביקוש נדרש יחס של שלוש דירות לפחות על כל דירה שנהרסת, ובאזורי הפריפריה מספר הדירות החדשות מגיע אף לפי-שבעה ממספר הדירות הקיימות.

דב חנין: שינוי כה דרסטי של שכונות מגורים ותיקות עלול לגרום לכך שהבינוי הפיזי ישופר בעוד התושבים הוותיקים לא ייהנו ממנו.

דב חנין: כאשר מתכננים תוכניות פינוי-בינוי לשכונות המצוקה משנות ה-50 וה-60 נוצר מצב שהשכונות משודרגות מבחינה פיזית, בעוד תושביהן הנוכחיים בני המעמדות הסוציו-אקונומיים הנמוכים יותר מגלים שאינם יכולים לעמוד בעלויות התחזוקה הגבוהות של המגורים בבניינים החדשים.

דב חנין: זוהי תופעה מוכרת של דחיקה, ג'נטריפיקציה, של האוכלוסייה הוותיקה ממקום מגוריה וכניסה של אוכלוסייה אמידה יותר תחתיה.

דב חנין: לחלופין, אם נשארים תושבים ותיקים רבים שאינם יכולים לתחזק את הבניינים החדשים, תיגרם הידרדרות הדרגתית של בניינים אלו לאורך השנים.

דב חנין: אחת הדרכים למנוע ג'נטריפיקציה היא לנקוט את השיטה הידועה בעולם כ"התחדשות עירונית רכה", המתמקדת בשיפוץ מלאי הדירות הקיים, תוך תוספת מתונה של קומות או אגפים ואפשרות להגדיל דירות ישנות.

דב חנין: אופציה זו עשויה להזכיר את המסלולים הקיימים בישראל של עיבוי-בינוי ותמ"א 38.

דב חנין: אולם, כאמור, רשויות התכנון בישראל מעודדות את הפתרון הקיצוני יותר מבחינה פיזית וחברתית, הוא מסלול פינוי-בינוי.

דב חנין: המניע להתחדשות עירונית כה דרסטית הוא הרצון לאשר ולבנות מספר גדול של יחידות מגורים חדשות בתוך הערים.

דב חנין: מכיוון שהמדינה אינה משקיעה כסף, רווחיות הפרויקט ליזם נובעת ממכירת דירות בשוק החופשי.

דב חנין: לכן, מטבע הדברים היזם בונה דירות רבות ככל האפשר ושואף למכור אותן במחירי השוק.

דב חנין: בשיטה זו נהרס מלאי הדיור הזול הקיים כרגע, שכן שיכוני שנות ה-50 וה-60 הם בפועל דיור בר-השגה כיום.

דב חנין: במקומם נבנה דיור יקר יותר, שאינו מפצה על אובדן הדיור הזול.

דב חנין: אם כן, נדרשים צעדים מכוונים כדי להבטיח שהבנייה החדשה תכלול יחידות דיור בר-השגה.

דב חנין: שאלותי: מהן הדרכים אשר נוקטת הממשלה למנוע דחיקת הדיירים הוותיקים, ג'נטריפיקציה, בהתחדשות עירונית?

דב חנין: כיצד מתכוונת הממשלה להבטיח שילוב של דיור בר-השגה, ולצורך העניין גם דיור ציבורי, בהתחדשות עירונית?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שהשר משיב, אם אנחנו רוצים להגיע לא רק לשאלות שנמסרו לשר מראש אלא גם לדיון בנושאים נוספים, שגם רשומים – לוחות הזמנים לשעה הזאת: דקה לשאלה, שתי דקות לתשובת השר.

יולי יואל אדלשטיין: בפעם הראשונה פחות נקפיד.

יולי יואל אדלשטיין: גם עברתי, ולאף אחד אין שאלה באורך שאלתו של חברנו דב חנין, אבל תקפידו: דקה לשאלה, והשר ישתדל להשיב בשתי דקות.

יולי יואל אדלשטיין: לא נקפיד – כמו שאמרתי, הוא החלוץ.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נגיע לדיון יותר פתוח.

יולי יואל אדלשטיין: השואל, מי שמראש – במקרה זה דב חנין – לאחר תשובת השר יכול לשאול שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: אין שאלות אחרות מהמליאה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, תודה, אני שמח להיות השר הראשון פה בשעת השאלות והתשובות.

אורי אריאל: אני מברך את משלחת הפרלמנט האירופי שנמצאת אתנו, אני מצטרף ליושב-ראש.

אורי אריאל: אני מודה לכם על פעילותכם.

אורי אריאל: אני אענה לחבר הכנסת דב חנין, ואנסה לעשות את זה מאוד תמציתי, כפי שביקש היושב-ראש.

אורי אריאל: המשרד פועל בצורות שונות לסייע למה שנקרא פעם שכונות המצוקה; היום השם הנכון יותר הוא השכונות המוחלשות.

אורי אריאל: אנחנו לא מקדמים פינוי של שכונת שלמות, אלא של מתחמים בתוך השכונות.

אורי אריאל: אנחנו מחפשים מקומות שבהם אפשר לשלב את תמ"א 38.

אורי אריאל: אתה צודק שמדינת ישראל לא שמה מספיק כסף בעניין הזה, אלא יש פה רק התחלות.

אורי אריאל: אני מדגיש שאנחנו רואים צורך ראשון במעלה לחבר בין ההתחדשות הפיזית להתחדשות החברתית, קרי – לשלב גרעינים משימתיים.

אורי אריאל: חבר הכנסת שמולי ואחרים מכירים את זה היטב.

אורי אריאל: אנחנו רואים חוסר מאוד גדול אם זה יהיה רק פיזי.

אורי אריאל: זה שעושים עוד צבע או טיח, או אפילו קצת יותר מזה – זו לא התשובה הנכונה.

אורי אריאל: התשובה הנכונה היא שילוב של הצד החברתי והצד הפיזי.

אורי אריאל: בצד הפיזי ודאי יש רצון לקדם את המבנים לפי תמ"א 38 נגד רעידות אדמה ולהוסיף ממ"ד באותה הזדמנות.

אורי אריאל: אלה דירות שאין בהן ממ"ד.

אורי אריאל: יש מקלטים ציבוריים, בדרך כלל לא במצב טוב.

אורי אריאל: אנחנו רואים פה אפשרות לשלב בין שני הדברים.

אורי אריאל: האינטגרציה הזאת נבחנת עכשיו במשרד.

אורי אריאל: אני מעריך שתוך חודשיים – אתן לך זמן; זה לא בגדר הרוצה לשקר ירחיק עדותו – תהיה לנו תוכנית שמתכללת גם את פינוי-בינוי – או בינוי-פינוי, שתי התוכניות נכונות, תלוי, בהתאמה לכל מקום – גם את הצד החברתי, גם את צד המקלוט, את הממ"דים, ובסך הכול לתת דבר אחר, לא עוד קצת ממשהו.

אורי אריאל: הדיירים יכולים וטוב שיישארו באזור שבו הם חיו את חייהם, מכירים את השכונה, את בית-הכנסת, המכולת, ילדים, נכדים.

אורי אריאל: ודאי שיש לזה עדיפות.

אורי אריאל: אנחנו עושים בכל תוכנית גם דיור בר-השגה, קרי דירות קטנות, זולות יותר, אפשריות יותר, כדי שאנשים לא ייכנסו לדירות שלא בהכרח הם יכולים לקחת.

אורי אריאל: אנחנו בודקים עכשיו אפשרות שנעזור לדיירים החלשים יותר, המוחלשים, בנושא ההחזקה לאורך זמן, כדי שהדירות לא תידרדרנה ותחזורנה למה שניסינו לשנות.

אורי אריאל: בסך הכול אנחנו מנסים לראות, בתוכנית כוללת, בעבודה משותפת יחד עם האוצר, יחד עם משרד הפנים, שהוא מפתח לכל תוכנית שצריך לאשר במחוזית.

אורי אריאל: אני מקווה מאוד שנצליח, בכוחות משותפים, אכן להביא מוצר טוב יותר מאשר קיים עד היום.

יולי יואל אדלשטיין: האם יש שאלה נוספת לדב חנין?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: שאלתי הנוספת נוגעת לסוגיית הדיור הציבורי.

דב חנין: כיצד מתכונן המשרד להתמודד עם המחסור הקשה הקיים בדירות של דיור ציבורי?

דב חנין: אילו פתרונות ישימים וריאליים יוצעו לזכאי דיור ציבורי שממתינים הרבה שנים בתור?

דב חנין: חלקם נאלצים להסתפק בפתרון הלא-מוצלח של סיוע בשכר דירה ושכירת דירה בשוק החופשי הרותח.

דב חנין: מדוע לא יועברו הדירות בפריפריה שאין להן ביקוש היום בדיור הציבורי לאותם מחוסרי דיור רבים שאינם עומדים בקריטריונים הקשיחים של הזכאות, כמו אם לשני ילדים בלבד, שהיא לא זכאית היום, או הורה לילד נכה אחד בלבד וכדומה?

דב חנין: והיבט אחרון, לאור דוח מבקר המדינה הקשה על מצב הדיור הציבורי: מדוע לא יוקפאו לעת עתה כל הפינויים וההליכים המשפטיים עד להסדרת כל הנכסים בדיור הציבורי וחקירה רצינית של התנהלות החברות המשכנות?

דב חנין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: השר יכול להתייחס עכשיו או במהלך הדיון לאחר מכן.

יולי יואל אדלשטיין: זה אחד הנושאים שאתה ביקשת.

אורי אריאל: אנחנו נעשה את זה עכשיו כדי שיהיה קשר בין השאלה לתשובה, ולא, אנשים יצטרכו להיזכר.

אורי אריאל: יכול להיות שחבר הכנסת – – –

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: פשוט, זה אחד הנושאים שאתה הצעת לדיון בכנסת – – –

אורי אריאל: כן, יכול להיות שחבר הכנסת חנין ממהר, ולא יוכל להישאר אחרי זה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חנין מקפיד להישאר במליאה לאורך דיונים.

אורי אריאל: אני יודע, ואני מכיר לו תודה על כך.

אורי אריאל: חבר הכנסת חנין ושאר החברים, הדיור הציבורי נמצא במחלוקת גדולה בין אלה שסבורים שהמדינה צריכה להעלות את כמות יחידות הדיור הציבורי שהיא מנהלת, לבין תפיסתנו שאומרת שצריך לתת דיור ציבורי או דיור חלופי לכל אחד, אבל לאו דווקא במסגרת המדינה.

אורי אריאל: המדינה, במשך 64 שנים, לא הוכיחה יכולות מופלגות, נאמר ככה – בלי לפגוע באף אחד, באמת בלי לפגוע באף אחד, יש אנשים מסורים, אנשים טובים; בסך הכול, מי שנכנס היום לדיור ציבורי, בכל מקום שתבחרו, אי-אפשר להגיד שהלב מתרונן, שהכול נהדר.

אורי אריאל: חלק לא משופץ מספיק, חלק – לא אמנה את כל הבעיות.

אורי אריאל: אנחנו אומרים: אנחנו נעשה דבר אחר.

אורי אריאל: אנחנו נאפשר לאנשים להחליט על גורלם בעצמם.

אורי אריאל: לא יגיד להם פקיד של משרד השיכון: תלך למצפה-רמון, כי יש שם דירה ריקה.

אורי אריאל: איך יעזוב אדם שגר בחולון את כל מרקם חייו, את נכדיו, ילדיו, מכולת, בית-כנסת, השביל שהוא מכיר, השכנים שהוא חי אתם 40 שנה, ויעבור עכשיו למצפה-רמון?

אורי אריאל: למה, כי יש שם דירה ריקה?

אורי אריאל: אני אומר לך, ידידי חבר הכנסת דב חנין: לא.

אורי אריאל: אנחנו נעלה לו את שכר הדירה, כדי שהוא יוכל לשכור דירה בחולון; יכול להיות שלא בחולון, שהוא יצטרך לעבור ללוד.

אורי אריאל: אבל להגיע מלוד לחולון זה אפשרי, יש אוטובוס, יש רכבת, זה נגיש.

אורי אריאל: להגיע מדימונה, ירוחם, קריית-שמונה, לחולון, אין מצב, אין חיה כזאת.

אורי אריאל: מה אנחנו רוצים מהאנשים?

אורי אריאל: תנו להם להחליט.

אורי אריאל: עכשיו אומרים, בסדר, אבל לא יהיה כסף.

אורי אריאל: חובת ההוכחה היא עלינו.

אורי אריאל: בחוק הדיור הציבורי מוצע שכל הכספים שיגיעו ממכירת דיור ציבורי יהיו אך ורק במשרד הבינוי והשיכון, ולא באוצר.

אורי אריאל: כי אכן באוצר זה הולך למטרות שונות.

אורי אריאל: משרד השיכון הוא האחראי, והוא רוצה שאכן יהיו תוצאות יותר טובות.

אורי אריאל: ההצעה שלנו, בעיני, היא הצעה נכונה.

אורי אריאל: אנחנו הגבלנו בחוק, נגביל בחוק – הוא צריך לעבור את הכנסת, כמובן – נגביל גם במספר השנים שיהיה מבצע, וגם בכמות הדירות סך הכול שתימכרנה באותן שנים, כדי לא להיות במצב שאין בכלל דיור ציבורי; שלא נגיע לאיזה מין תחתית של תחתית.

אורי אריאל: אני חושב שיש פה איזון, בלעז balance, נכון, בין סך הכול להיות ידידותי למשתמשים, לאותם אנשים שצריכים את הדיור הציבורי או חליפתו, לבין המציאות, שבה אנחנו מתחייבים שכל נכה רתוק תהיה לו דירה.

אורי אריאל: זה בכל מקרה, זה לא קשור לתקציב, זו התחייבות – הנה, מעל הבמה הזאת אנחנו אומרים דברים ברורים.

אורי אריאל: אלה הנכים הכי קשים, האנשים שהכי קשה להם, והם צריכים בדרך כלל דירה בקומה ראשונה, וכן הלאה.

אורי אריאל: לכל השאר ניתן או דיור ציבורי, או שכר דירה מוגבר שמאפשר לכל אחד לקחת דיור ציבורי.

אורי אריאל: אני מוסיף עוד משפט אחד בעניין: כדי לייעל את המערכת אנחנו מתכוונים לסגור את החברות הקטנות, דגם "פרזות", שהיא חברה לדיור בירושלים בלבד, ויש כאלה עוד שלוש, לאחד אותן תחת חברה אחת או שתיים.

אורי אריאל: דרך זה גם נחסוך כספים, גם נייעל את המערכת, וניתן שירות יותר טוב לאזרחים.

אורי אריאל: זה מגיע להם.

אורי אריאל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חנין והשר אריאל.

יולי יואל אדלשטיין: כיסינו את השאלה הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן; בבקשה, אדוני – מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב ליפמן – בבקשה, אדוני, השאלה שלך לשר.

דב ליפמן: כבוד השר אריאל, בבית-שמש יש תוכניות לבניית שכונות חדשות, ובתוכן אלפי יחידות דיור שיתאימו לציבור מאוד ספציפי.

דב ליפמן: מה נעשה במשרדך על מנת לוודא שהתכנון וסגנון הבנייה יהיו כאלה שיתאימו למגוון רחב של אוכלוסיות?

דב ליפמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ליפמן.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר, בבקשה.

אורי אריאל: תודה לחבר הכנסת ליפמן.

אורי אריאל: במשרדנו, במשרד הבינוי והשיכון, יש מושג: יש אריאל הראשון, אריאל השני, אנוכי אריאל השלישי.

אורי אריאל: זאת לדעת שאריאל השני, קודמי בתפקיד, אכן נתן הנחיות בבית-שמש שפירושן שדרך התכנון של הבתים, דרך התכנון של התשתיות וכדומה, יש עדיפות – אבל לא דבר מוחלט – יש עדיפות לציבורים מסוימים.

אורי אריאל: אני חושב, ואמרתי את זה לפני הבחירות, אני אומר את זה גם אחרי הבחירות: בבית-שמש צריך להיות מקום לכולם.

אורי אריאל: זו הנחייתי למוסדות התכנון של משרד הבינוי והשיכון.

אורי אריאל: צריך, כמובן, שיתוף פעולה עם העירייה, אחרת זה הרבה יותר קשה.

אורי אריאל: כן.

אורי אריאל: אבל מי כמוך יודע, ראשי ערים נבחרים בבחירות מוניציפליות של האזרחים.

אורי אריאל: אני לא בחרתי בבית-שמש, אין לי זכות בחירה.

אורי אריאל: אנחנו עובדים עם מי שנבחר בבחירות דמוקרטיות.

אורי אריאל: זה לא אומר שהוא מחליט, אבל אנחנו צריכים שיתוף פעולה אתו, אחרת קשה מאוד לעשות משהו.

אורי אריאל: אז הציעו לי: אז אל תיתן לו זה, ואל תיתן לו זה.

אורי אריאל: מה זאת אומרת?

אורי אריאל: מה, עכשיו נעניש את כל תושבי בית-שמש?

אורי אריאל: חברים, אנחנו לא עובדים ככה.

אורי אריאל: אני הנחיתי במשרדי לעשות בחינה של התוכניות – לא אלה הקיימות עכשיו, שמשווקים אותן עכשיו, זה מאוחר מדי, אלא לתוכניות הבאות.

אורי אריאל: ויש לנו מלאי תכנוני בבית-שמש של כ-15,000 יחידות דיור.

אורי אריאל: ואנחנו בוחנים ממש עכשיו – זה לא התחיל היום, זה כבר התחיל קודם, לפני כמה חודשים – לבחון איזה תוכניות ניתן לשנות בלי לעכב עיכוב משמעותי.

אורי אריאל: אם זה עיכוב קטן – נבחן, אם זה בכלל לא מעכב – אהלן וסהלן, אם זה מעכב – זאת שאלה, כי כידוע צריך לשווק הרבה יחידות דיור.

אורי אריאל: זו התשובה לעליית המחירים, כי הרי אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו לא לשווק דבר שהוא בשל ומוכן.

אורי אריאל: אני מזכיר לכם גם שהממשלה אישרה מיליארד שקל, מיליארד שקל, לכביש 38, כדי לאפשר את השיווקים.

אורי אריאל: כביש 38 זה הכביש משער-הגיא דרומה, לכיוון בית-גוברין.

אורי אריאל: זה סכום עתק, בקושי אפשר להגיד אותו, מיליארד שקל לכביש אחד, כביש קיים, כדי לאפשר את השיווקים.

אורי אריאל: זה נוגע לבעיית החסמים, ויש פה שאלה שמישהו שאל, מה זה החסמים.

אורי אריאל: הנה לכם דוגמה שבלי זה, לפי החוק, בגלל התניה בתב"ע, אי-אפשר לשווק יותר.

אורי אריאל: ולכן הממשלה אישרה כמיליארד שקל לכביש הזה, ואני מקווה שנוכל לשווק הרבה יחידות דיור לכל הציבורים הקיימים במדינת ישראל.

אורי אריאל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: האם יש שאלה נוספת באותו נושא לחבר הכנסת ליפמן?

דב ליפמן: לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: מסתפק בתשובת השר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון – גברתי, בבקשה.

זהבה גלאון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

זהבה גלאון: ברכות על הפרוצדורה החדשה, ותודה לשר אורי אריאל.

קריאה: – – –

זהבה גלאון: כן, אבל עכשיו חדשה.

יולי יואל אדלשטיין: חדשה-ישנה.

זהבה גלאון: חדשה-ישנה, אוקיי.

זהבה גלאון: בעיתון "הארץ" פורסם על ההכרזה על יישובים עירוניים כהתיישבות כפרית במטרה לעקוף את החובה לפרסם מכרזים לשיווק קרקעות בשטחי יהודה ושומרון.

זהבה גלאון: אני רוצה לשאול את השר: אחת, על בסיס אילו קריטריונים יעברו התנחלויות מסטטוס של התיישבות עירונית לסטטוס של התיישבות כפרית, כדי שניתן יהיה לפטור אותן מחובת פרסום מכרז לשיווק קרקעות?

זהבה גלאון: ושאלה שנייה, ברשותך, האם אותו דין יחול גם על התיישבויות בתוך הקו הירוק, אשר יוכלו ליהנות מפטור ממכרזים עתידיים לשיווק קרקע?

זהבה גלאון: – שיוכלו ליהנות מאותם פטורים.

זהבה גלאון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אורי אריאל: תודה, חברת הכנסת גלאון.

אורי אריאל: אני חושב שמדובר ברעיון יצירתי מאוד – בלי לבחון אותו לעומק, אבל הוא נראה לי אפילו טוב מאוד, ואני רוצה להודות לעיתון "הארץ" ולך על זה שהעליתם אותו.

אורי אריאל: אנחנו נבחן אותו ברצינות, כמובן, מתוך שוויוניות, להחיל אותו על ההתיישבות בכלל.

אורי אריאל: את קוראת לזה בשם כזה, בשם אחר – זה לא משנה לנו.

אורי אריאל: אנחנו בונים בדאלית-אל-כרמל, אנחנו בונים בבית-שמש, אנחנו בונים באריאל וגם בכפר-סבא.

אורי אריאל: ואני אבחן את הרעיון הזה, ואני מוכן לדווח לך בהמשך הדרך מה העלו מסקנותינו בעת הדיון.

זהבה גלאון: ולשאלה הראשונה, אדוני?

אורי אריאל: שאלה ראשונה – אילו קריטריונים?

זהבה גלאון: זאת הייתה התשובה לשאלה השנייה.

אורי אריאל: היות שזה רעיון שאני שומע אותו עכשיו, אני רוצה לבחון אותו.

אורי אריאל: עדיין אין אמות מידה – בעברית זה נקרא "אמות מידה".

אורי אריאל: אבל גם בזה, אם את או עיתון "הארץ" או מישהו אחר יואיל לתת הצעות, ואני אודה לך אם תעבירו את זה ללשכתי.

אורי אריאל: אנחנו נבחן את זה ברצינות ובמהירות ונשתדל לתת לכם תשובה.

זהבה גלאון: אני מודה לאדוני על הקרדיט על חשיבה על רעיונות מקוריים, יצירתיים ונועזים, הייתי אומרת.

זהבה גלאון: אני רוצה לשאול את השר: יכול להיות שזה פרסום שאין לו ידיים ורגליים ומישהו ראה צל הרים כהרים?

זהבה גלאון: אין רעיון כזה לשנות את ההגדרות של יישובים עירוניים ליישובים כפריים?

זהבה גלאון: מישהו דמיין?

זהבה גלאון: מישהו ראה בעיני רוחו צל הרים כהרים?

אורי אריאל: אני, כמי שקורא רק לעתים רחוקות את מה שנקרא "הארץ" – או בלעז "אלארד", עיתון "הארץ" – כמי שקורא אותו לעתים רחוקות, אינני יודע.

אורי אריאל: מה, את יכולה להטיל ספק בכתב כלשהו באיזה עיתון, ועוד בעיתון "הארץ"?

אורי אריאל: היעלה בדעתך כדבר הזה?

אורי אריאל: אגיד לך מה סיפרו פעם בשמו של המנוח ד"ר יוסף בורג.

אורי אריאל: הוא שלח מישהו לקנות לו עיתון.

אורי אריאל: אז הוא אמר לו: כמה זה עלה לך?

אורי אריאל: הוא אומר לו: 5 שקלים.

אורי אריאל: הוא אומר: תגיד, אתה מאמין לעיתון?

אורי אריאל: שילמת להם?

אורי אריאל: בואי נאמר שאפילו התאריך, לא בטוח שהוא מדויק.

אורי אריאל: אני מציע תמיד לבחון את זה, עם כל הכבוד, ויש לי כבוד לתקשורת, וגם לעיתון "הארץ".

זהבה גלאון: אדוני מכחיש מכול וכול.

אורי אריאל: אני לא מכחיש.

אורי אריאל: מה יש לי להכחיש?

אורי אריאל: אני צריך להכחיש משהו?

אורי אריאל: יושב לו כתב, כותב הגיגים.

אורי אריאל: אני אומר: זה רעיון טוב.

אורי אריאל: את לא תמנעי ממני לבחון אותו עכשיו, נכון?

זהבה גלאון: מכיוון שאני מכירה את אדוני ואת הרעיונות היצירתיים שהוא כבר יישם – –

אורי אריאל: את יכולה לפתח את זה רגע?

זהבה גלאון: – – אז לא הייתי רוצה להכניס לראשו של מי רעיונות מעין אלו.

אורי אריאל: טוב, אז תודה.

אורי אריאל: בכל אופן, אנחנו נבחן את זה.

אורי אריאל: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת ישראל אייכלר.

ישראל אייכלר: אדוני כבוד השר אורי אריאל, בהמשך לשאלה הקודמת עלה בדעתי רעיון: אולי תכריז על ירושלים כיישוב כפרי, ואז יהיה אפשר להפסיק את ההקפאה בבנייה בירושלים – ברמת-שלמה, בגילה, בכל מיני מקומות בעיר.

אורי אריאל: תראי לאן את מובילה אותנו, חברת הכנסת גלאון, יושבת-ראש מרצ.

אורי אריאל: תראי לאן.

זהבה גלאון: ברור.

זהבה גלאון: כמו שאני מכירה את חבר הכנסת אייכלר, הוא עוד יגיד לתת לרבנות סמכות מקבילה לבית-המשפט.

זהבה גלאון: תכף זה יגיע.

קריאה: זה בדרך.

קריאה: זה בדרך.

זהבה גלאון: תודה שזה רעיון יצירתי, מקורי, נועז, ונחיל אותו גם על ההתיישבות בתוך הקו הירוק.

ישראל אייכלר: אולי, אדוני השר, תכריז על ירושלים כיישוב כפרי, ואז לגברת גלאון יהיה חלק בבניין הארץ וירושלים.

זהבה גלאון: בבניין ציון ננוחם.

אורי אריאל: בבניין ירושלים ננוחם.

אורי אריאל: תודה.

ישראל אייכלר: השאלה שלי, אדוני:

ישראל אייכלר: האם יש תאריך כלשהו להפסקת ההקפאה בבנייה בירושלים, ברמת-שלמה ובגילה, בפועל ובמעשה, ולא רק בהכרזות מדיניות?

ישראל אייכלר: שאלה שנייה: מה קורה בחריש ולמה לא בונים שם בתנופה אחרי שכבר הצליחו להוציא את המכרזים של החרדים?

ישראל אייכלר: האם תפעל פה שיטת "גם לי גם לך לא יהיה"?

אורי אריאל: תודה, חבר הכנסת אייכלר.

אורי אריאל: השאלה הגיעה בזמן, במובן הזה ששלשום פורסמו באתר רשות מקרקעי ישראל מכרזים הן בירושלים והן במקומות אחרים.

אורי אריאל: אנחנו לא משווקים, לעניות דעתי, מספיק.

אורי אריאל: ראוי להגביר את הקצב, ראוי אכן לעשות יותר, ואני פועל למען הגברת השיווקים בירושלים.

אורי אריאל: יחד עם זאת, כדאי להזכיר את העיר ביתר, שגם היא זכתה במכרז שכולל כ-300 יחידות דיור.

אורי אריאל: אני בטוח שאתה מברך על זה, אם כי היית רוצה שזה יהיה כפול.

אורי אריאל: גם אני.

אורי אריאל: אז בעניין הזה אנחנו דומים, שווים, ברצונות.

אורי אריאל: לגבי האצת הקצב והיקף השיווקים, אני מציע שתפנה שאלה לראש הממשלה או לשר המקשר.

אורי אריאל: הוא בטח ישמח לפרט ולענות יותר מאשר אני יודע.

אורי אריאל: לגבי חריש, ברשותך, אני רוצה לתת כמה מספרים.

אורי אריאל: אני רוצה לציין את עבודתו של אריאל השני לקידום העיר חריש, ואנשים אחרים.

אורי אריאל: התחיל בזה אריאל הראשון, השני קידם מאוד, והנה, עבדכם הנאמן ייתן את הנתונים להיום.

אורי אריאל: משרד הבינוי והשיכון שיווק בחריש קרקעות לבניית 4,763 יחידות דיור, ולאחר מה שנקרא "תוספת שבס", 20%, מדובר על 5,715 יחידות דיור.

אורי אריאל: לאו מילתא זוטרתא היא גם בעיניך, אני בטוח.

אורי אריאל: מחצית מן המגרשים נמסרו לקבלנים ועמותות לתחילת עבודות הבנייה, והקבלנים רשאים זה כמה חודשים להתחיל בעבודות במקום, בשטח.

אורי אריאל: במקביל, משרד הבינוי והשיכון החל ב-2013 בעבודות פיתוח במקום בלי להמתין לזוכים, כדי לא ליצור עבודה בטור אלא במקביל.

אורי אריאל: השנה בוצעו עבודות בהיקף מכרזים של 127 מיליון שקלים בנושא מערכות מים, ביוב, ניקוז, פריצת דרכים, קירות תומכים ועוד.

אורי אריאל: אנחנו מזרזים את העבודות הללו כדי למסור לקבלנים מגרשים מפותחים על מנת שיוכלו להיכנס ישר לעבודות.

אורי אריאל: בשנת 2014 מתוכנן היקף של בין 150 ל-200 מיליון שקל נוספים לתשתיות, מר אייכלר.

אורי אריאל: כידוע, 2014 בפתח, ומדובר על עוד חודשיים.

אורי אריאל: בסך הכול זה רצף של עבודות מ-2013 ותוספת של עבודות נוספות.

אורי אריאל: עד כה הוציאו הקבלנים – שזו אחריותם הבלעדית, אבל אני מוסר לך את הדיווח – כ-1,500 היתרי בנייה.

אורי אריאל: זה לא דבר קטן.

אורי אריאל: זה לא יישוב כפרי, זה בהחלט יישוב עירוני.

אורי אריאל: הוועדה המיוחדת שהוקמה במקום – לפני, לא עכשיו – הוועדה המיוחדת להיתרים שמשרד הפנים הקים לפני שנתיים, נדמה לי, עובדת במלוא הקצב.

אורי אריאל: היא איננה מהווה מחסום ליישוב כלשהו.

אורי אריאל: היא בודקת – כן; היא מתקנת – כן.

אורי אריאל: היא לא מהווה חסם, היא לא מהווה דבר שמעכב את הבנייה בחריש.

אורי אריאל: אני חושב שבבחירות המוניציפליות האחרונות היו כ-500 איש בחריש שבחרו, ואני חושב שבעוד חמש שנים, בבחירות הבאות, יהיו שם כ-20,000 תושבים שיבחרו.

אורי אריאל: זאת עיר ואם בישראל.

אורי אריאל: אני שמח להיות שותף בהקמת העיר הזאת, שיש בה ציבורים מכל הגוונים – גם חרדים, גם דתיים-לאומיים, גם כלליים.

אורי אריאל: כולם מוצאים שם את מקומם.

אורי אריאל: ואני מודיע פה, מעל במה זו, שאנחנו מתכוונים לצאת לשיווקים נוספים, בעקבות ההצלחה, של עוד כמה אלפי יחידות דיור.

אורי אריאל: ייכללו בהם, אני מקווה, גם עמותות.

אורי אריאל: עוד פעם, יהיה פה מגוון גדול, כך שכל אחד יוכל למצוא את מקומו בעיר הזאת, בעיר חריש.

חמד עמאר: שאלה נוספת, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

ישראל אייכלר: קודם כול, תודה רבה על התשובה המפורטת לגבי חריש.

ישראל אייכלר: לא קיבלתי תשובה מפורטת לגבי ירושלים – לגבי רמת-שלמה ולגבי גילה.

ישראל אייכלר: שמעתי גם בעיריית ירושלים שיש אפשרות להוסיף עוד 10,000 דירות בירושלים, אם רק ירצו, ולאו דווקא בחלק המזרחי, אבל לא משנה לי, כי אצלי ירושלים היא אחת.

ישראל אייכלר: לגבי חריש, אמרת שקבלנים רשאים לצאת ולבנות.

ישראל אייכלר: המילה הזאת קצת בעייתית, כי ברגע שהוציאו את רוב העמותות החרדיות מחריש, אז אין ביקוש בציבורים אחרים לחריש.

ישראל אייכלר: נראה לי שהעיר תקועה.

אורי אריאל: לא, לא.

אורי אריאל: סליחה, הרב ישראל אייכלר.

ישראל אייכלר: תתקן אותי אם אני טועה.

ישראל אייכלר: בשמחה.

אורי אריאל: בחר

אורי אריאל: יש כל מה ששווק – אמרתי, כ-4,700 ועם תוספת של 20% זה קרוב ל-6,000 יחידות דיור – הכול נלקח.

אורי אריאל: 100% נלקח, 100% מטופל.

אורי אריאל: אמרתי, יש איזשהו קצב של הקבלנים עצמם, עד שהם גומרים את התכנונים הסופיים, עד שהם מגישים היתרי בנייה, עד שהוועדה המיוחדת נותנת – זה לוקח איזשהו זמן.

אורי אריאל: וציינתי שבפועל כבר 1,500 היתרים ניתנו, והקבלנים שאני אומר שהם רשאים – יש להם את אישורי הבנייה, הם צריכים אישורים.

ישראל אייכלר: אבל יש להם איזה termin, איזה תאריך שהם חייבים לעמוד בזה?

אורי אריאל: יש להם תאריכים, ויש להם אפילו תקציב.

אורי אריאל: מי שגומר לפני התאריך מקבל עידוד, כך שבהחלט יש להם עידוד.

אורי אריאל: מי שרוצה מוזמן לבוא אתי לסיור; אולי זה רעיון טוב, נצא לסיור יחדיו, תראו את הדברים בשטח, תשמעו מהקבלנים פשוט את הדברים.

אורי אריאל: ואמרתי עוד יותר מזה: בגלל ההצלחה אנחנו הולכים לצאת עם עוד מנת שיווקים, כן.

ישראל אייכלר: טוב מאוד.

אורי אריאל: בירושלים – – –

ישראל אייכלר: בירושלים, כן, מאוד חשוב.

אורי אריאל: ברשותך, שאני קוטע אותך, אבל – יש אפשרות בירושלים לשווק עוד אלפי יחידות דיור.

אורי אריאל: לא הרבה אלפים, אבל אלפי יחידות דיור.

אורי אריאל: הפניתי את מכובדי, ידידי, לראש הממשלה לקבל תשובה יותר מפורטת.

אורי אריאל: היות שיש פה כל הזמן אפשרות לשיח, אני בטוח שראש הממשלה ירצה להתייחס לזה ולענות.

ישראל אייכלר: אז להשלים את השאלות שהיו לי, רק אמרת שיש ראש עיר חדש בחריש, יש גם ראש עיר בבית-שמש.

ישראל אייכלר: השאלה, אם ראש העיר בחריש לא יראה לעצמו איזו משימה לעצור את החרדים מלהגיע לחריש, והאם יש לך אפשרות למנוע דבר כזה.

ישראל אייכלר: לגבי מה שאמרת, לגבי בית-שמש, הכביש הזה – נראה לי שמיליארד שקל לכביש 38 היה צריך כבר להיות לפני 20 שנה, כי בית-שמש, כעיר, בלי קשר – – –

אורי אריאל: נו, בסדר.

אורי אריאל: מכובדי היה אז בממשלה, והשארת לנו את המצווה הזאת, אז אנחנו עושים אותה עכשיו.

אורי אריאל: אתה יודע, מה אני יכול להגיד על העבר?

אורי אריאל: אין לי ביקורת על העבר.

ישראל אייכלר: אין המצווה נקראת אלא על שם גומרה.

ישראל אייכלר: אני מקווה שתצליח.

אורי אריאל: גומרה.

אורי אריאל: מכה בפטיש.

אורי אריאל: בכל זאת, אני חוזר לשאלתך האחרונה: אני לא צריך להתאמץ שימנעו ממישהו להגיע לעיר חריש.

אורי אריאל: אני לא חושב שיש בעיה.

אורי אריאל: נגיד את זה בצורה חיובית: אני יודע שאין בעיה.

אורי אריאל: אני מכיר גם את ראש העיר הנבחר.

אורי אריאל: אין שום סיבה שהוא יקשה על מישהו.

אורי אריאל: יתרה מכך, אנחנו מעמידים לרשות העירייה, הקטנה כרגע, אבל זו עירייה – צוות גדול של יועצים מטעם המשרד בתחום המקצועי נטו, מהנדס וכו' וכו'.

אורי אריאל: אני יודע שגם משרד הפנים, אני לא מדבר בשמו אבל למיטב ידיעתי גם הוא נערך לתת ליווי של הצד המוניציפלי, כי יש פה פתאום בום גדול.

אורי אריאל: אנחנו עובדים ביחד בתחום הזה, כדי שהצוות יהיה מתוכלל, יהיה ביחד וייתן תשובות.

אורי אריאל: אני חושב שזו יכולה להיות עיר נהדרת.

אורי אריאל: פשוט מקום יפה מאוד, טוב מאוד, על כביש 6, עם כל היתרונות.

אורי אריאל: אני מדגיש עוד פעם – לכל הציבורים.

אורי אריאל: אין פה בעיה.

אורי אריאל: לא צריך לעבוד על זה, זה ממילא קורה.

אורי אריאל: ואכן, כל הציבורים מגיעים.

אורי אריאל: תודה.

חמד עמאר: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

חמד עמאר: חבר הכנסת איציק שמולי.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, ב-29 בספטמבר הודיעו משרד האוצר ומשרדך על הקמת "קופת חסמים", במטרה לקדם באופן משמעותי פתרון שיביא לשחרור חסמים ולפרויקטים רבים של בנייה בצורה מהירה, לרבות באזורי ביקוש, כדי להבטיח כי שיווקי הקרקעות ברחבי הארץ לא יישארו בחלקם על הנייר בלבד, אלא יצאו לדרך כשיווקים אפקטיביים – מינוח שאתה, אדוני השר, מרבה להשתמש בו.

איציק שמולי: הקופה תסתכם במיליארדי שקלים ותנוהל על-ידי שר הבינוי והשיכון.

איציק שמולי: יצוין כי על-פי משרד השיכון – נתון ידוע – נדרשות 135 משכורות לרכישת דירה ממוצעת, לעומת 108 משכורות בלבד בשנת 2008, מה שמעיד על עלייה תלולה במחירי הדירות.

איציק שמולי: שאלתי, לנוכח הנתונים האלה, אדוני השר: מה הם הקריטריונים להעמדת הסיוע מקופת החסמים?

איציק שמולי: למשל, אילו חסמים יועדפו במהירות הטיפול, מה הוא הסכום שיוקצה להסרתם וכו', כיצד הם נקבעו, ומי יקבע בפועל אילו חסמים יטופלו קודם.

איציק שמולי: תודה.

אורי אריאל: תודה לחבר הכנסת שמולי.

אורי אריאל: חסם הוא התניה בתב"ע; תב"ע היא תוכנית בניין ערים, שהיא דבר סטטוטורי.

אורי אריאל: זאת אומרת, אני אסביר לציבור אולי, למי שלא מכיר את המינוחים: כשמאשרים תוכנית בניין ערים, וזה לא חשוב איפה, בארץ, בכל מקום, אפשר לשים שם תנאים.

אורי אריאל: לדוגמה, אם לא יהיה מחלף לראש-העין על כביש 5, אסור לשווק מעל ל-500 יחידות דיור.

אורי אריאל: זו דוגמה אמיתית.

אורי אריאל: אנחנו שיווקנו 500; הפוטנציאל שם הוא סדר גודל של 10,000, תלוי באיזה שלבים, ואנחנו מנועים מלשווק, כי שום מהנדס עיר לא יחתום על היתרי בנייה, כי זו עבירה פלילית ומה פתאום שהוא יעשה דבר כזה.

אורי אריאל: החסמים האלה יכולים להיות מחלף, או מתקן לטיהור שפכים, בלשון המקצועית נקרא לזה מט"ש, או מבני ציבור, כתנאי לשיווק או להיתרי בנייה.

אורי אריאל: זה יכול להיות או בשיווק עצמו, שאי-אפשר לשווק בכלל, או שאפשר לשווק אבל אין היתר בנייה, או שהיתרי הבנייה מצומצמים.

אורי אריאל: וכך אנחנו נמצאים במצב, אתה צודק, שיש לנו שיווקים בראש-העין ל-4,000 יחידות דיור, אנחנו יכולים לצאת עם עוד 4,000, יש לנו את הפוטנציאל, את התוכניות – ובפועל אנחנו לא יכולים לקבל היתרי בנייה כי אנחנו חייבים בשלושה דברים; אני משתמש בזה רק כדוגמה, בראש-העין.

אורי אריאל: אחד זה מחלף שמחבר בין ראש-העין צפונה לכביש 5, שעלותו – אני לא אתן לכם לנחש, אני אומר ישר – היא כ-400 מיליון שקל.

אורי אריאל: זהו, רק 400.

אורי אריאל: אנחנו צריכים לעשות חיבור דרומה, ראש-העין דרומה לכיוון אלעד, אני לא זוכר את מספר הכביש, בעלות של עוד קרוב ל-60 מיליון שקל, ואנחנו צריכים לתת פתרון לנושא הביוב.

אורי אריאל: היקף הבעיה בשקלים – 60–70 מיליון שקל.

אורי אריאל: כשאתה אוסף את כל המספרים האלה, ואנחנו רוצים לשווק הרבה בראש-העין, כי זה מרכז הארץ, והבעיה העיקרית שלנו היום היא מרכז הארץ, בגלל פיגורים של עשור ויותר, אתה עומד בלי יכולת בכלל לזוז, בלי יכולת להשפיע על המחירים, בלי יכולת לקדם קורת גג לאנשים במחירים סבירים.

אורי אריאל: לכן, הגענו להבנה עם האוצר, עם אגף התקציבים, בעיקר, זה הצוות המקצועי, אבל, כמובן, בברכת ראש אגף התקציבים, מר לוי, ועם שר האוצר, שתהיה הבנה על כמה פרויקטים בערים, בעיקר במרכז – נאמר מיבנה בדרום ועד, הייתי אומר, חדרה בצפון – שבתוכם, ולא רק שם, אבל זה העיקר, יהיה אפשר לפתור חסמים בצורה יותר מהירה.

אורי אריאל: קרי, לשים כסף לפתרון הבעיות האלה שנתתי כדוגמה בראש-העין.

אורי אריאל: אתה רוצה עוד דוגמה?

אורי אריאל: אז מחלף אשדוד צפון מעכב את הפיתוח ביבנה.

אורי אריאל: מדובר על 2,300 יחידות דיור.

אורי אריאל: פשוט עומדים נוכח העניין.

אורי אריאל: הכנו את התוכניות, הן מוכנות, אפשר לשווק, זה ודאי יוריד את המחירים.

אורי אריאל: אנחנו מדברים פה על 2,300, מדברים בראש-העין על 6,000, בית-שמש וכן הלאה.

אורי אריאל: בסוף יש לנו מלאי של 25,000 יחידות דיור במרכז, 30,000 יחידות במרכז.

אורי אריאל: אנחנו לא מצליחים לשווק אותן כי בתב"ע, בתוכנית בניין ערים, יש תנאי כתוב, מחייב משפטית, שבלי הדברים הללו אסור לשווק.

מיכל רוזין: שר האוצר הכריז שזה – – –

אורי אריאל: רק שנייה, ברשותך, מיכל.

אורי אריאל: תנו לי רק – – –

חמד עמאר: מיכל, את שואלת, את יכולה – – –

אורי אריאל: תנו לי לענות.

אורי אריאל: ברשות היושב-ראש, על כל שאלה אני אשתדל לענות.

אורי אריאל: התקציב לעניין הזה הוא לא תקציב פנוי.

אורי אריאל: אין תקציב פנוי.

אורי אריאל: ייעשה מאמץ על-ידי האוצר לאתר את התקציבים הללו מתוך תקציבי המשרדים.

אורי אריאל: נאמר, מחלף, כידוע, שייך למשרד התחבורה.

אורי אריאל: יכול להיות מצב שכביש מסוים נתקע, מחלף מסוים נתקע בגלל בג"ץ או בגלל בעיית תכנון או בגלל בעיות אחרות.

אורי אריאל: משרד האוצר יעשה את המאמצים להביא את הכספים מהמשרדים לטובת הפרויקטים הללו שקשורים לשיווק יחידות דיור כפי שהסכמנו בינינו, בצורה, ברמה, הייתי אומר, עקרונית.

אורי אריאל: אם יהיה מקום שנחשוב שיותר חשוב עכשיו לעשות בו מאמץ מיוחד, אז כמובן אפשר לזוז, אבל מה שקובע זה היכולת לשווק ולהשפיע על המחירים.

אורי אריאל: אנחנו רוצים להאיץ את השיווקים האפקטיביים, כאלה שאפשר להוציא מהם היתרי בנייה, אחרת הם לא משפיעים על השוק.

אורי אריאל: זה מה שמנחה אותנו.

אורי אריאל: אני מודה לאוצר על שיתוף הפעולה, שהוא בסך הכול עניין של כולנו כדי להגיע למציאות יותר טובה מאשר המציאות היום.

חמד עמאר: שאלה נוספת – חבר הכנסת איציק שמולי.

איציק שמולי: תודה על התשובה המפורטת, אדוני השר.

איציק שמולי: אני רוצה לחדד את שאלתי.

איציק שמולי: אני מבין היטב את הרציונל של קופת החסמים, אני גם מסכים לזה, אבל אני שאלתי לגבי התעדוף.

איציק שמולי: יש פה שתי ברירות – ואני מצטער שאני לוקח את זה לדוגמה הפרסונלית אבל זה פשוט נוח.

איציק שמולי: לפי דבריך הרי שמשרד האוצר, אם הבנתי נכון, אמור להנחות את משרד התחבורה להעביר כסף מתקציבו כדי לבנות את אותו מחלף בראש-העין.

איציק שמולי: אני, למשל, לא רואה את שאול מרידור, שכבר לא באוצר, מנחה את כבוד השר ישראל כץ להעביר כסף ממשרדו למחלף בראש-העין.

איציק שמולי: זו אופציה אחת.

איציק שמולי: אופציה שנייה היא שתהיה קופה ציבורית, ואז שאלתי עומדת בעינה: לפי אילו קריטריונים מתעדפים את יבנה על פני קריית-גת או ראש-העין?

איציק שמולי: השאלה הנוספת שלי, אדוני השר: אנחנו שומעים כל הזמן על התוכנית הלאומית "דירה להשכיר", שקיבלה גם את התייחסותו של מבקר המדינה.

איציק שמולי: אני העליתי פה כמה וכמה פעמים שאלות ולא נעניתי.

איציק שמולי: אני גם מאוד סקרן לשמוע את עמדתך ואת עמדת משרדך לגבי התוכנית הזאת.

איציק שמולי: האם זו הבשורה הגדולה לפתרון בעיית הדיור של מדינת ישראל?

איציק שמולי: כי אם התשובה היא חיובית, הרי הדירה הראשונה תהיה פה רק בעוד ארבע, חמש שנים בתסריט האופטימי, ומה הבשורה שלנו לצעירים עד לנקודת הזמן הזאת?

איציק שמולי: תודה.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת.

אורי אריאל: תודה.

אורי אריאל: ראשית, ברשותכם, אם אפשר, אני לא חושב שצריך לדון על אנשים בשמותיהם, אבל כל אחד יבחר לו את דרכו.

אורי אריאל: אני אמרתי שסיכמנו את זה עם אגף תקציבים, עם הרפרנטים למשרד הבינוי והשיכון ולמשרד התשתיות, עם ראש אגף תקציבים מר לוי ועם שר האוצר מר לפיד.

אורי אריאל: זאת אומרת, עברנו את כל השרשרת, קרי – בדיקה מקצועית.

אורי אריאל: מה שהנחה – זו התשובה על שאלתך, אמרתי אולי לא מספיק ברור, ואני אחזור – מה שהנחה אותנו זה אך ורק האפקטיביות של השיווקים, קרי, מה ישפיע על שוק הדיור כדי להוריד את המחירים.

אורי אריאל: אנחנו מבינים בניתוחים שלנו – ואני תמיד אשמח שמישהו ילמד אותנו – שמה שמשפיע כרגע, בשנים הללו, זה בעיקר אזור המרכז.

אורי אריאל: זה לא במקום הפריפריה; אנחנו בונים בפריפריה – ביום ראשון הקרוב בעזרת השם נהיה בשדה-בוקר, נזכיר את ראש הממשלה הראשון, דוד בן-גוריון – בנגב ובגליל.

אורי אריאל: זה לא במקום, רק הרבה שנים לא תכננו ולא בנו במרכז, ועכשיו צריך לתת לזה תשובה, כי זה לוחץ, זה הקטר שמושך את המחירים.

אורי אריאל: ולכן, כשאנחנו בוחנים באופן מקצועי אילו תוכניות בשלות, איפה אפשר להוציא היתרי בנייה, אבל מעכבות אותם התניות בתב"ע, כמו כבישים, מחלפים, ביוב או כל דבר אחר – שם אנחנו נותנים את העדיפות.

אורי אריאל: אני הזכרתי כמה מהדוגמאות, זה לא כולן, אבל בהחלט אלה דוגמאות רלוונטיות ממש שאנחנו עוסקים בהן ביום-יום יחד עם משרד ראש הממשלה, עם מר לוקר, מנכ"ל משרד ראש הממשלה, שעומד בראש הוועדה להסרת חסמים.

אורי אריאל: ואכן, יש שיתוף פעולה בתוך הממשלה בנוגע לבעיית הדיור, כולם מבינים את הבעיה.

אורי אריאל: זה לא שמישהו אומר לאיזה שר מה לעשות.

אורי אריאל: עם כל הכבוד, זה ודאי לא מתנהל ככה.

אורי אריאל: אבל יש שיח, ואנחנו מסבירים.

אורי אריאל: למה, מה, שר התחבורה לא אכפת לו מעליית מחירי הדיור?

אורי אריאל: זה אכפת לכולם היום, בסדר?

אורי אריאל: כבר אין אף אחד שאדיש.

אורי אריאל: ודאי שיש מקומות שהוא יגיד: אני לא מסכים שתיקחו מפה, זה יעצור איזה פרויקט אחר; זה השיח שמתנהל.

אורי אריאל: אנחנו סיכמנו עם משרד האוצר שב-2015 – קרי בתקציב לא הקרוב, לא של השנה הקרובה, של זו שאחריה – כל הפרויקטים האלה יוטמעו בתוך התקציב.

אורי אריאל: זאת אומרת, תהיה להם שורה, תהיה להם תקנה, כמו שקוראים לזה, כך שיהיה כתוב במשרדי הממשלה השונים לאיזה פרויקט ילך כמה כסף.

אורי אריאל: וזה דבר מחייב, זה לא דבר שאפשר לתמרן בו הרבה.

אורי אריאל: אני מאוד מקווה ששיתוף הפעולה ילך ויגדל.

אורי אריאל: יש כבר היום, אני מציין את זה; יש כבר היום שיתוף פעולה טוב ויש הבנה שצריך לאחד את כל הכוחות כדי לפתור את העניין.

אורי אריאל: מילה על "דירה להשכיר".

אורי אריאל: אני מסכים אתך, ואני חושב שזו דעתו של כל מי שעוסק בנושא, שדירות להשכרה יהיו בשוק באופן משמעותי, מסיבי, בעוד שלוש, ארבע שנים.

אורי אריאל: יהיו כבר עכשיו שיווקים, אבל אלה שיווקים של אלפים בודדים של יחידות, סדר גודל של 3,000 – בזמן הקרוב, אני מקווה – ואחרי זה עוד מנה כזאת.

אורי אריאל: זה לא מה שישפיע עכשיו על השוק.

אורי אריאל: זה שוק מאוד חשוב בעיני, אני תומך בעניין, היות שהוא פותח שוק חדש לגמרי בתוך עולם הדיור של מדינת ישראל, אבל זה נכון שהשפעתו היא לא מיידית, וגם אם היא תהיה מיידית היא תהיה מאוד מסוימת, לפי עניות דעתי; מצומצמת.

אורי אריאל: והתשובה המרכזית שעליה אנחנו עובדים לילות כימים – זה לא הפרזה, מה שאני אומר – היא שיווקים.

אורי אריאל: כמה שיותר שיווקים.

אורי אריאל: יש פה שאלה של מישהו, נדמה לי אחרי זה – זה נכון גם לגבי מחנות צה"ל במרכז גוש-דן, כמו תל-השומר ואחרים; זה נכון לגבי הגוש הגדול בצפון תל-אביב, וחתמנו חוזה עם הפרטיים ועם משרדי הממשלה, עם שר התחבורה ועם שר האוצר, לגבי אלפי יחידות דיור בצפון תל-אביב.

אורי אריאל: אני לא אמנה עכשיו את כל הפרויקטים, רבים מהם – וגדולים; החוכמה היא להביא אותם לשיווק מעשי, קרי היתרי בנייה.

אורי אריאל: בלי היתרי בנייה זו התקדמות, אבל זה רחוק מלהספיק.

אורי אריאל: אנחנו עובדים מול העיריות להוריד את זמן מתן היתרי הבנייה.

אורי אריאל: יש שם, בחלק מהעיריות, בעיה קשה מאוד, זה לוקח הרבה יותר מדי זמן, ואנחנו מנסים, בעבודה מתוכללת של כל המשרדים, העיריות, לעשות עבודה משותפת כדי לקצר את הזמנים באופן ניכר.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת איציק שמולי.

חמד עמאר: חברת הכנסת רות קלדרון.

איציק שמולי: אדוני, תוכל לומר רק על כמה שיווקים אפקטיביים מדובר – מה היעד שהצבתם?

אורי אריאל: השאלה הייתה – ברשותך, חברת הכנסת קלדרון – –

רות קלדרון: אין בעיה.

אורי אריאל: – – האם אני יכול לתת את השיווקים האפקטיביים המתוכננים.

אורי אריאל: אני יכול, אבל לא עכשיו בשליפה, כי אני נוהג לדייק, ואני אעביר לך את זה בזמן הקרוב ביותר, עם פירוט לפי מקומות וכמה ואיך.

אורי אריאל: אדרבה, מי שיכול לעזור בזה מוזמן.

אורי אריאל: כן.

רות קלדרון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, תודה רבה על ההזדמנות לשיחה מפורטת פנים אל פנים בין הממשלה לכנסת.

אברהם מיכאלי: – – –

רות קלדרון: לא, אני מרגישה דווקא שברוחב דעת הוא עונה לנו.

רות קלדרון: חברי חברי הכנסת, סדרנים וסדרניות יקרים, הגיעו ללשכתנו פניות של אזרחים מאשדוד אשר חיים בבניין בן שש קומות ובעל מקלט בקומת קרקע בלבד.

רות קלדרון: במקרה חירום אותם אזרחים אינם יכולים לתפוס מחסה בשטח הקומה שבה הם מתגוררים או בחדר המדרגות, וחלקם אף אינם מספיקים להגיע למקלט בקומת הקרקע עקב גילם המבוגר או נכותם.

רות קלדרון: למרבה הצער, בשל מעמדם הכלכלי הנמוך, מצבם הכלכלי אף אינו מאפשר להם לבנות חדרי מיגון בכל דירה, או לכל הפחות חדרי מיגון קומתיים.

רות קלדרון: לנוכח האמור ברצוני לשאול: האם המקרים הבעייתיים הללו מוכרים למשרדך?

רות קלדרון: אם כן – בכמה מקרים מדובר, כלומר מהו היקף הבעיה?

רות קלדרון: כיצד משרדך פועל על מנת למצוא פתרון למצוקה זו?

רות קלדרון: האם ננקטו נכון להיום צעדים אופרטיביים בנושא?

רות קלדרון: תודה.

אורי אריאל: תודה, חברת הכנסת קלדרון.

אורי אריאל: ממשלת ישראל קיבלה כמה החלטות מאז 2008, בעיקר בנושא מה שקרוי "עוטף עזה".

אורי אריאל: הייתה לנו איזו תמימות מסוימת לחשוב שיש לנו בעיה בעוטף-עזה ונפתור אותה ויבוא שלום על ישראל פחות או יותר.

אורי אריאל: המבצע הקטנצ'יק הזה עלה כמיליארד וחצי שקל, דבר שבכל קנה מידה – ודאי של מדינת ישראל – הוא דבר עצום.

אורי אריאל: ואנחנו שמחים – אכן יש בשדרות, כמו גם בקיבוצים ובמושבים באזור, ממ"ד לכל משפחה; אולי יש בשוליים כאלה שלא הצליחו לסדר להם את זה בגלל בעיות טכניות.

אורי אריאל: דא עקא, שבעקבות מלחמת לבנון השנייה והחלטת האו"ם 1701 המהוללת, שהביאה כמעט שלום בינינו לבין לבנון, יש הערכה של גורמי הביטחון שבלבנון לדוגמה יש בין 60,000 ל-80,000 טילים, שחלקם מכסים את כל מדינת ישראל.

אורי אריאל: אם לא די בכך, אז יש בעזה אלפים.

אורי אריאל: הרי נסוגונו משם והבאנו שלום גדול, וברוך השם גם הבאנו הרבה טילים והם יורים.

אורי אריאל: אין למדינת ישראל יכולת לחזור על מה שהיא עשתה בעוטף-עזה.

אורי אריאל: כל המדינה נמצאת היום בטווח טילים, ללא יוצא מן הכלל.

אורי אריאל: כל 7 מיליון האזרחים ויותר שגרים במדינת ישראל מאוימים על-ידי ירי טילים, ולא הכנסתי לעניין הזה מדינות כמו סוריה ועיראק.

אורי אריאל: אני מדבר פה על הגזרה הכי צמודה אלינו.

אורי אריאל: יחד עם זאת, היות שהאיומים מוכרים וגורמי הביטחון מעלים אותם מעת לעת בפורומים השונים, יש עבודה, לפי החלטת ממשלה, שמרכז אותה המשרד להגנת העורף, שבראשו עומד השר גלעד ארדן ידידי, והיא עושה עבודה עם משרדי הממשלה הרלוונטיים לעניין, כולל משרדי, משרד הבינוי והשיכון, בניסיון למצוא חלופות, תקנות ותקצוב לבעיה הארצית כולה.

אורי אריאל: כי המקרה המסוים הזה – יש לנו כאלה, לפי הערכתי, יותר ממיליון אזרחים; זה לא שישה, זה לא 6,000, זה לא 60,000, זה לא 600,000 – זה כל הבנייה הישנה.

אורי אריאל: אני אמרתי בזמנו לראש הממשלה שהבינוי החדש, הדירות שבהן דיברנו ומדברים בהן, הן לפי דעתי ההשקעה הכי טובה בביטחון, כי כל אזרח שנכנס לדירה חדשה, ממילא יש לו ממ"ד לפי התקנות היום, ואז הוא מוגן.

אורי אריאל: כי אולי לא נעים לחטוף טיל – עד היום הממ"דים החזיקו מעמד.

אורי אריאל: גם אם היו לנו שם פצועים, אני חושב שלא היו הרוגים בתוך ממ"דים.

אורי אריאל: גם בחדרי מדרגות הרבה יותר טוב מאשר בדירות, וכן הלאה.

אורי אריאל: בכל אופן, ביום חמישי האחרון, ממש עכשיו, נערכה ישיבה נוספת בהשתתפות ראש הממשלה, השר להגנת העורף, שר הפנים ונציגי משרדנו כדי לקדם את גיבוש המסקנות.

אורי אריאל: הדברים האלה אמורים להיסגר בחודשים הקרובים ממש ולבוא לידי החלטת ממשלה, שתפרט מה צריך לעשות, מה מחויב לעשות, במה הממשלה עוזרת ובאיזו צורה.

אורי אריאל: בסך הכול אנחנו ערים מאוד לבעיה הזאת.

אורי אריאל: המקלטים המשותפים, אפשר לומר שזמנם עבר מהעולם.

אורי אריאל: הם לא מתוחזקים בדרך כלל ואי-אפשר להגיע אליהם בטווחי הזמן שיש לנו בהתרעות על ירי טילים.

אורי אריאל: אנחנו פועלים בעניין הזה, ונשמח לעדכן בהזדמנות הראשונה כאשר תהיינה החלטות, מסקנות, יחד עם משרד האוצר, בעניין הזה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: שאלה נוספת לחברת הכנסת רות קלדרון.

רות קלדרון: אין.

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת רות קלדרון.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: אני אקדים ואומר שבעודי מחכה פה בסבלנות לשאול את השר את שאלתי, מתפרסמת עכשיו באינטרנט פרשת התעללות נוספת בחסרי ישע במוסד רפואי במרכז לבריאות הנפש בבאר-שבע, פרשה שמצטרפת לפרשות אחרות שנחשפו לאחרונה, וזה מתקשר לשאלתי.

מיכל רוזין: זה אכן נושא שאינו מדובר מספיק ואינו עולה מספיק למודעות.

מיכל רוזין: שאלתי היא: הובא לידיעתי מקרה של מתמודד עם נכות נפשית אשר במסגרת שיקומו החל להשתלב כעובד בשכר במועדון שיקומי מטעם משרד הבריאות.

מיכל רוזין: עם תחילת קבלת השכר, 3,700 שקלים ברוטו, הועלה שכר הדירה שמשלם אותו משתקם ל"עמידר" מ-100 שקלים ל-1,200 שקלים, כלומר פי-עשרה בבת-אחת.

מיכל רוזין: יחד עם קיצוץ קצבאות אחרות שלהן הוא היה זכאי כבעל נכות נפשית, יוצא שעבור אותו אדם היציאה לעבודה אינה כדאית ועדיף לו לשמור על זכויותיו כנכה התלוי בסיוע המדינה.

מיכל רוזין: אותו אדם פנה למשרדך על מנת לערער על ההחלטה, בהסתמך על חוק לרון, המגדיר את הזכויות וההטבות אשר נשמרות לבעלי מוגבלויות אשר יוצאים לעבודה, ונענה בשלילה.

מיכל רוזין: שאלתי היא: באיזה אופן מעודד משרד השיכון את תהליך שיקומם של נכי הנפש, וכיצד הוא יוצר תמריץ חיובי ליציאה לעבודה והתאמה הדרגתית של הסיוע לתהליך השיקום, ולא עונש, דה-פקטו, את מי שבמסגרת שיקומו יוצא לעבוד?

מיכל רוזין: תודה.

אורי אריאל: תודה, חברת הכנסת רוזין.

אורי אריאל: אני אגיד את זה מאוד בקצרה: את פשוט צודקת, ואנחנו מחויבים לתשובה, ועושים על זה עכשיו עבודה, ותימסר לך התשובה בתוך – אני אגיד שבועות, אני מקווה שקודם, אבל אני לא רוצה להתחייב על דבר שאני לא בטוח בו במאת האחוזים, איך ניתן לסייע לאותם תשושי נפש, כל השמות שרק רוצים.

אורי אריאל: בסוף, או יותר נכון בהתחלה, אלה האנשים שהכי קשה להם.

אורי אריאל: אוהבים לדבר אצלנו על מעמד הביניים; זה דבר נהדר.

אורי אריאל: מתחת למעמד הביניים יש מעמד יותר תחתון, ואלה האנשים הראשונים שראויים לעזרת ממשלת ישראל.

אורי אריאל: ואני לא רק אמור לדבר על זה, אלא בתוקף תפקידי, במקומות שזה נוגע למשרד הבינוי והשיכון, אני ודאי מחויב לתשובות.

אורי אריאל: אני רואה בעבודה של אותם אנשים, תשושי הנפש ודומיהם – אני רואה בזה חלק מרכזי בשיקומם, אולי החשוב ביותר.

אורי אריאל: מי שעובד, עולמו שונה לחלוטין מעולמו של מי שיושב בבית, ותסלחו לי על הביטוי, מגרד בפצעיו – וזה לא האשמה כלפיהם חס וחלילה – ולא יודע מה לעשות עם עצמו, וכל הזמן חושב כמה קשה לו.

אורי אריאל: העבודה היא בהחלט חלק מהריפוי, היא חיונית, ולכן ביקשתי לראות אצלנו במשרד, בהתאם לתקנות ולחוקים הקיימים, איך ניתן לעזור לאותם אנשים.

אורי אריאל: אני מודה לך מאוד על שהעלית את הסוגיה הזאת.

אורי אריאל: היא ודאי ראויה, ואני מחויב לתת לך – ולאותם אנשים בעיקר – תשובות יותר טובות מאלה שקיימות עד היום.

אורי אריאל: אם אזכה לעשות ולו רק את זה, דייני.

אורי אריאל: תודה.

חמד עמאר: שאלה נוספת, חברת הכנסת.

מיכל רוזין: תודה על התשובה, ואני מחכה בציפייה לתוצאות הבדיקה.

מיכל רוזין: אני רוצה בכל זאת לשאול, כי מבדיקה שערכתי סביב העניין נראה שהזכאות לדיור ציבורי מעוגנת בכללים בלבד ובמסגרת נוהל של משרד השיכון, והכנסת גם לא שותפה בבחירת קבוצות האוכלוסייה שזכאיות לדיור ציבורי ולא ליישום של הזכות הזאת.

מיכל רוזין: דוגמה נוספת שאנחנו רואים של תקנות שלא הגיעו לכנסת הן, למשל, הוראות לעניין הזכות למגורים בדירה ציבורית בעת פירוד.

מיכל רוזין: גם כאן, כאשר בני-זוג נפרדים ואחד מבני-הזוג למשל הוא נכה רתוק שלו הייתה הזכות לקבל את הדירה הציבורית, אבל הילדים נשארים בעצם בחזקת בן-הזוג השני, משמעות הדבר היא שלאחר הפירוד בן-הזוג השני, שלא קיבל מלכתחילה את הזכאות לדירה הציבורית, נשאר ברחוב עם הילדים.

מיכל רוזין: גם בעניין הזה משרד השיכון היה אמור להביא תקנות למשרד הכלכלה, שיאושרו כדי להסדיר את הדברים האלה.

מיכל רוזין: מדוע הדברים האלה לא מוסדרים בתקנות באישור הכנסת?

מיכל רוזין: תודה.

אורי אריאל: תודה.

אורי אריאל: אנחנו העברנו, אחרי שהעירה לי על זה חברת הכנסת לביא, לפי זיכרוני, שמשהו מתעכב כאילו אצלנו – אני אומר כאילו כי בדקתי, ולא היה אצלנו – אבל היא קיבלה אותו חתום באותו יום שהיא באה אלי והעירה.

אורי אריאל: אני מנצל את ההזדמנות לומר לחברי הכנסת: אל תחכו.

אורי אריאל: אם משהו מתעכב יום אחד, תפנו, אני זמין.

אורי אריאל: בדרך כלל כשלשכת השר מבקשת משהו זה עובד קצת יותר מהר, בסדר?

אורי אריאל: אז תפנו.

אורי אריאל: אבל לעצם שאלתך, אני העברתי את זה חתום על-ידי לשרי המשפטים והכלכלה, ונדמה לי שעוד שר אחד מעורב בזה – נדמה לי שר הרווחה כאחראי לביטוח הלאומי.

אורי אריאל: מכאן ואילך אני מוכרח לומר שאני מתקשה לדחוף את זה ברוב עיסוקי.

אורי אריאל: אני אתעניין עוד פעם בעניין, ואני אומר לכם, לחברי הכנסת: בהגיע חוק הדיור הציבורי לוועדה – וזה הולך לקרות – זו הזדמנות לתקן אולי יותר מדבר אחד.

אורי אריאל: כל אחד לפי דעתו יעלה את הדברים.

אורי אריאל: אני פרטנר, אני שותף לכל הצעה שהיא עניינית והיא טובה ותעזור.

אורי אריאל: אני אשתדל לעזור.

אורי אריאל: אני לא רוצה להתחייב על משהו.

אורי אריאל: תמיד צריך לראות גם את ההיבטים התקציביים, החוקיים ואחרים, אבל זו הזדמנות להעלות את כל הדברים מהסוג הזה ולתקן אותם בצורה משמעותית ככל שזה נצרך ואפשרי; שני הדברים.

אורי אריאל: אני לפחות אשתדל – אני לא רוצה להבטיח דברים בלי לדעת מה מעלים – אבל זו הזדמנות טובה, ואני מקווה שנוציא חוק יותר משוכלל, יותר טוב ממה שמגיע לוועדה.

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת מיכל רוזין.

חמד עמאר: חבר הכנסת עמר בר-לב.

עמר בר-לב: כבוד היושב-ראש, ראשית אני באמת מאחל ימים פוריים בשאלות ותשובות האלה – שיש לנו הזדמנות לשאול את השרים.

עמר בר-לב: השאלה שלי, כבוד השר: בסיורי בכפרים הערביים והדרוזיים התוודעתי למצוקת דיור חסרת תקדים.

עמר בר-לב: מלבד בעיית תוכניות המתאר, נודע לי כי אין כל כוונה להרחיב ולבנות בשטחים נוספים באזור מגוריהם, וכך, מחוסר ברירה, נהפכים בעל כורחם אלפי צעירים שבונים את ביתם בחצר המשפחה לעברייני בנייה.

עמר בר-לב: כבוד השר, אבקשך להתייחס לסוגיה זו ולהציג מה הן התוכניות העתידיות לבניית שכונות ויחידות דיור בשטחי הכפרים הערביים והדרוזיים בשלוש השנים הקרובות.

אורי אריאל: תודה רבה.

אורי אריאל: הייתי לפני שלושה שבועות בכפר-זרזיר, ולא בפעם הראשונה אני במגזר הזה, כמו שגם הייתי בעיר נצרת לפני כמה חודשים בישיבת עבודה.

אורי אריאל: תפקידי כשר בינוי ושיכון זה לדאוג לדיור לכולם ללא יוצא מן הכלל.

אורי אריאל: קיימתי שתי ישיבות עם סגן יושב-ראש הכנסת, חברי חבר הכנסת עמאר, עם ראשי הרשויות, כדי לשמוע מהם באופן ישיר את הבעיות, ואני עוסק מולם בעניין הזה באופן שוטף וקבוע.

אורי אריאל: מרבית הקרקעות המיועדות למגורים ביישובי מגזרי המיעוטים הן בבעלות פרטית; התייחסתי לזה בתחילת השיח פה.

אורי אריאל: קרקעות המדינה באזורים האלה הן בדרך כלל באזורים עם טופוגרפיה מאוד קשה, תלולה, שמחייבת הוצאות מאוד גבוהות.

אורי אריאל: ולמרות הסבסוד שמגיע, בין 50% ל-70% בעלויות הפיתוח, עדיין אנחנו מגיעים למחירים שהם אכן יחסית גבוהים למשתמשים, לאנשים, למשפחות.

אורי אריאל: באופן חריג ביותר, בגלל בעיית האדמות הפרטיות בתוך הכפרים – לא בעיה אלא מציאות; סליחה, זו לא בעיה, זו מציאות – בניגוד לכללים, שהמדינה לא מתכננת ולא משקיעה שום שקל בקרקע פרטית כי היא שייכת למישהו שאם הוא רוצה שיתכנן, במגזרי המיעוטים אנחנו מתכננים מכספי עם ישראל, כספי משרד הבינוי והשיכון, כדי להגיע למציאות שקודם כול תהיה תוכנית.

אורי אריאל: כי בלי זה ודאי שלא נגיע לשום מקום.

אורי אריאל: במסגרת תוכנית החומש 2012–2016 – יש תוכנית כזאת, שמתכללת את פעילות כל משרדי הממשלה במגזרי המיעוטים – אנחנו מתקצבים 43 מיליון ש"ח לסבסוד פיתוח בקרקע פרטית.

אורי אריאל: עוד פעם, זו קרקע שבמקום אחר – בתל-אביב לקרקע פרטית מדינת ישראל לא תתקרב, לא בתכנון, לא בפיתוח, לא בשום דבר.

אורי אריאל: יש התחלה של התקדמות בשיווק הקרקעות.

אורי אריאל: אני יכול להגיד ששיווקנו 700 יחידות דיור בבנייה רוויה בנצרת; נצרת תחתית, כדי שיהיה ברור.

אורי אריאל: ואנחנו מתכוונים – היה אצלי דיון – אנחנו מתכוונים להוציא עוד כ-700 יחידות דיור שם, בהמשך לאותו מתחם.

אורי אריאל: דוגמה נוספת זה 150 יחידות דיור בסח'נין וכן הלאה.

אורי אריאל: לשנת 2014 אנחנו מתכננים במגזר הערבי לשווק – זאת אומרת, אנחנו כבר נמצאים ברמת תכנון גבוהה מאוד – לשווק כ-1,500 יחידות דיור, ובמגזר הדרוזי – כ-700 יחידות דיור.

אורי אריאל: זה לא מספיק אבל זו כן התקדמות.

אורי אריאל: אם חבר הכנסת בר-לב יבקש אני אעביר לו, כתוב, את התוכניות השונות שלנו בפירוט של כל יישוב, כדי שתוכל להתרשם.

אורי אריאל: אם תוכל לסייע בידנו ולתושבים שם – בשמחה רבה.

אורי אריאל: כל מי שיכול לסייע – אני אשמח.

אורי אריאל: אני גם מציע לא לחכות עוד פעם לשעת השאלות הבאה אתי, בסדר?

אורי אריאל: אני לא יודע מתי זה יהיה.

אורי אריאל: יש שאלה?

אורי אריאל: תפנו.

אורי אריאל: אני מבטיח, גם אם זו לא שאילתה פורמלית, תקבלו תשובה בהקדם.

אורי אריאל: אנחנו משתדלים לתת תשובה מהירה יחסית – זה ימים, לעתים קצת יותר, ודאי שהיא מדויקת.

אורי אריאל: פשוט תפנו, אני אשמח לשתף אתכם וככל שניתן גם להיעזר בכם.

חמד עמאר: שאלה נוספת?

עמר בר-לב: ראשית, אני אשמח לקבל את מה שהצעת לי לקבל בכתב, באמת להתרשם, ובמקומות שזה יהיה ראוי גם לתת פידבק לפונים אלי.

עמר בר-לב: מעבר לזה, אני חושב שישנן שתי בעיות.

עמר בר-לב: בבעיה אחת, לדוגמה, נתקלתי בכפר-שיבלי, שם ראש המועצה סיפר שלוקח, אני חושב, קרוב ל-15 שנה להניע תהליך של אישור.

עמר בר-לב: אני כבר לא זוכר כמה חלקות – 30, 40, משהו כזה.

עמר בר-לב: ושוב, מדובר על כפר בדואי שבניו משרתים בצה"ל.

עמר בר-לב: ובסוף, כשכבר מגיע האישור, זה כפי שאמרת, הסכומים שמצופה שצעירי המושב ישלמו הם מאוד מאוד גבוהים, למיטב זיכרוני קרוב ל-200,000 שקל.

עמר בר-לב: שוב, אנחנו מדברים על יישובים שהם באשכולות הנמוכים ביותר מבחינת הכנסה.

עמר בר-לב: היום היה בוועדת הכלכלה מפגש מיוחד בנושא הזה בקרב היישובים הדרוזיים במדינת ישראל, ושוב, מדובר ביישובים שחלק גדול מהצעירים שלהם משרתים בצה"ל, ממלאים את כל חובות האזרח.

עמר בר-לב: ראשי הערים הדרוזים והמועצות האזוריות תיארו שבסוף, גם כשיש הפשרה, הם באמת לא מסוגלים לעמוד בסכומים של 150,000 שקל וצפונה.

עמר בר-לב: אז השאלה היא גם לגבי קצב ההפשרות ומתן האישורים וגם לגבי הסכומים.

עמר בר-לב: בסופו של דבר, אם זה סכומים כל כך גבוהים, אז יש כוונה אבל היא לא משיגה את מטרתה.

אורי אריאל: תודה.

אורי אריאל: תראו, 15 שנה זה חריג, אבל זה נכון שזה לוקח – לפי זיכרוני, הממוצע הוא משהו כמו שמונה, תשע שנים.

אורי אריאל: זו לא תשובה טובה.

אורי אריאל: הרי זה לא מקל.

אורי אריאל: 15 שנים זה קיצוני מאוד.

אורי אריאל: אנחנו חוזרים לאותו מקום, חבר הכנסת בר-לב.

אורי אריאל: אחד, הרבה קרקע פרטית.

אורי אריאל: צריך להגיע להסכמים עם אנשים פרטיים שאינם נוטים – עוד פעם, אני מציין את זה לא כהאשמה אלא כעובדה – אינם נוטים לוותר על הקרקע גם כאשר הפיצוי הכספי הוא גבוה, מתוקף הקשר שלהם לאדמה.

אורי אריאל: אני מאוד מעריך את זה, אבל בסוף לא ניתן לבנות כביש שאין לו התחלה וסוף.

אורי אריאל: אם יש שלוש חלקות פרטיות באמצע הכביש, אי-אפשר לפתח.

אורי אריאל: אם אי-אפשר לפתח, אי-אפשר לעשות שם לא ביוב ולא מים, וממילא אי-אפשר לשווק, ואין דירות.

אורי אריאל: אני לא אומר את זה – עוד פעם, אני מדגיש – זו לא טענה.

אורי אריאל: זו מציאות, ואנחנו משתדלים יחד עם ראשי הרשויות, ראשי הכפרים, חברי הכנסת, עם אחרים, להביא לידי איזושהי תנועה קצת יותר מהירה.

אורי אריאל: זה – אחד.

אורי אריאל: הדבר השני הוא לא בתחום משרדי, ואני אומר את זה לא כדי לגלגל כדור אלא כי באמת יש בחלק מהמקומות התמשכות בוועדות התכנון למיניהן.

אורי אריאל: זה לא בתחום משרד הבינוי והשיכון, ולכן אני לא רוצה להתערב בזה.

אורי אריאל: אני כן צריך לומר שבמחיר הזה של כ-150,000 שקל – וזה המחיר, בסדר?

אורי אריאל: לא צריך לעלות יותר, גם זה לא נמוך – יש הרבה יישובים בארץ באותו אזור, אני לא מדבר על מקומות אחרים, שהיו מאוד שמחים.

אורי אריאל: לפי דעתי, אם היה יושב פה עכשיו חבר הכנסת שטרן, אם אני זוכר נכון מה הוא אמר לי, אצלם אותו מגרש בהושעיה, אבל זה רק דוגמה, עולה, נדמה לי, כ-650,000 שקל.

אורי אריאל: עוד לא התחלת לבנות בית, קיבלת מגרש מפותח, זאת אומרת עם תשתיות מים, ביוב, חשמל, תקשורת, כביש, בקרוב לפי-ארבעה, בסדר?

אורי אריאל: למה קרוב?

אורי אריאל: פי-ארבעה, פי-חמישה.

אורי אריאל: תלוי.

אורי אריאל: אז נמוך וגבוה זה עניין יחסי.

אורי אריאל: אני בסך הכול חושב שיש מקום עוד להוריד במשהו את המחירים במגזרים של המיעוטים, בגלל, עוד פעם, המורכבות – אבטלה מאוד גדולה של נשים.

אורי אריאל: אפשר לעשות על זה עכשיו הרצאה גדולה, זה לא המקום.

אורי אריאל: יש סיבות טובות, אמיתיות, אובייקטיביות, להתחשב עוד יותר במצב.

אורי אריאל: כמובן, צריך להגיע בסוף להסכמות עם משרד האוצר, זה לא נתון רק בידי משרדי.

אורי אריאל: ואנחנו עמלים על זה, גם בשטח, בפגישות עם האנשים וראשי היישובים, וגם אצלנו ובמשרד האוצר, ואני מקווה שנוכל לשווק יותר.

אורי אריאל: אני אעביר לך את החומרים.

אורי אריאל: אדרבה, תתרשם.

אורי אריאל: ואם יהיו הערות שאתה תרצה להעביר לי, אני אשמח לקבל ולבחון אותן ולהתחשב בהן.

חמד עמאר: אני רוצה להודות לך, אדוני השר.

חמד עמאר: אין עוד שאלות.

חמד עמאר: תודה על התשובות המפורטות.

אורי אריאל: זהו?

אורי אריאל: כבר סיימנו?

חמד עמאר: סיימנו.

חמד עמאר: תודה לך.

רות קלדרון: – – –

אורי אריאל: הייתי ממשיך עוד איזה שעה.

אורי אריאל: משהו.

שמעון סולומון: אני נרשמתי בחלק שלנו פה – – –

חמד עמאר: מתוך חמשת הנושאים.

חמד עמאר: אם מתוך חמשת הנושאים האלה, אתה יכול לשאול.

שמעון סולומון: – – –

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: ברשות השר.

חמד עמאר: אם השר מסכים.

רות קלדרון: – – –

אורי אריאל: כן, בבקשה.

שמעון סולומון: כבוד השר, השאלה שלי לגבי חוק הדיור: יש משפחות מרובות ילדים שבזמנו קיבלו שתי דירות סמוכות – כגודל המשפחה.

אורי אריאל: ברוכות.

אורי אריאל: ברוכות – – –

שמעון סולומון: ברוכות ילדים.

שמעון סולומון: כן.

אורי אריאל: כן.

שמעון סולומון: והשאלה, במסגרת החוק החדש שמתכוונים להפעיל, האם יוכלו גם לרכוש לפי הכללים של דירה אחת את שתי הדירות?

שמעון סולומון: כי שילמו עליהן למעשה שכר דירה לאורך כל השנים.

שמעון סולומון: מה החוק לגבי זה?

אורי אריאל: אומר בזהירות שאני לא זוכר את הפרט הזה.

אורי אריאל: לפי זיכרוני, התשובה היא חיובית – הן יוכלו.

אורי אריאל: אבל אני מבקש מעוזרי הנאמנים שיבדקו את זה, יבחנו את זה, ותקבל מחר תשובה.

אורי אריאל: אני מזכיר שזו הצעת חוק שמגיעה לכנסת.

אורי אריאל: כבודו, כמו כל אחד אחר מה-120 פה, יוכל להגיש תיקונים.

אורי אריאל: עוד פעם, דברים שהם הגיוניים אני מעריך שאנחנו נסכים להם, ונלך יד ביד כדי לקדם תשובות ופתרונות גם למשפחות ברוכות ילדים.

אורי אריאל: אנחנו מאוד בעד המשפחות הללו, הן ראויות לעזרה, ואנחנו נשתדל להתחשב בדבר, אבל אני לא נותן תשובה מוחלטת כי לא בדקתי.

חמד עמאר: שוב תודה, אדוני השר.

חמד עמאר: אין עוד שואלים, אני רואה.

חמד עמאר: תודה רבה לך על התשובות המפורטות.

חמד עמאר: תם סדר-היום.

חמד עמאר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ג' בכסלו התשע"ד, 6 בנובמבר 2013, בשעה 11:00.

חמד עמאר: ישיבה זו נעולה.