ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 72, 2013-11-04 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום א' בכסלו התשע"ד, 4 בנובמבר 2013, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 50) (הארכת חופשת לידה בשל אשפוז יילוד), התשע"ד–2014, של חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/1762/19 וכלה בהצעת חוק פ/1782/19 – הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – חובת הודעה למנוי על ניצול חבילת גלישה), התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת נחמן שי; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הצבת מכשיר שקילה במכר טובין לפי משקל), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק הורים וילדיהם, התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת גילה גמליאל, מאיר שטרית, אמנון כהן, רוברט אילטוב, שאול מופז, שמעון אוחיון ומשה זלמן פייגלין; הצעת חוק תגבור אבטחה במוסדות חינוך, התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק כהונתם של ראשי גופים ביטחוניים, התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן, איתן כבל, דוד צור ועפר שלח; הצעת חוק היטל על משאבי טבע, התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, דוד אזולאי, ניצן הורוביץ, איתן כבל, מיקי רוזנטל, אורי מקלב, זהבה גלאון, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, אילן גילאון, נחמן שי, מיכל רוזין ותמר זנדברג; הצעת חוק שירות המילואים (תיקון – פטור חתן משירות מילואים), התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת אברהם מיכאלי; הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון – איסור הפליה בשל הובלת עגלת ילדים), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, תמר זנדברג, אילן גילאון, זהבה גלאון ואיציק שמולי; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – חובת סינון אתרים פוגעניים), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת פנינה תמנו-שטה, אורית סטרוק ויואל רזבוזוב; הצעת חוק חניה לנכים (תיקון – דמי חניה לנכה בחניון), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת מיקי רוזנטל, אילן גילאון וקארין אלהרר; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות הציבור (מזון) (שקיפות המידע לצרכנים בתחום הבשר), התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת זבולון קלפה; הצעת חוק משק החשמל (תיקון מס' 10 והוראת שעה) (תיקון – הרחבת הזכאים להנחות לתשלומים מופחתים והפיכתן להוראת קבע), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת נחמן שי, ניצן הורוביץ, מירי רגב, דב חנין, משה מזרחי, מרב מיכאלי, מיכל רוזין, אראל מרגלית ואליהו ישי; הצעת חוק איסור שימוש בתקשורת בביטויים מעודדי אלימות,

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – שקיפות הליכים משפטיים בעתירות בעניינים ציבוריים) (הוראת שעה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת יריב לוין וזהבה גלאון; הצעת חוק לייצוג הולם של יהודים בני המגזר החרדי בשירות הציבורי (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק המתווכים במקרקעין (תיקון – אחריות לתשלום דמי תיווך), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, עיסאווי פריג', מיכל רוזין, ניצן הורוביץ, זהבה גלאון, אילן גילאון, מאיר שטרית, דוד צור, אורי מקלב, מירי רגב, נסים זאב, דב חנין ויחיאל חיליק בר; הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון – הגדרת אלמן ושכול), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אבישי ברוורמן, עפר שלח, מיקי רוזנטל, זהבה גלאון, איציק שמולי, דב חנין, דוד צור, עמר בר-לב, מרב מיכאלי, נחמן שי ומשה מזרחי; הצעת חוק אנרגיה מתחדשת, התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק אנרגיה מתחדשת, התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, תמר זנדברג וזהבה גלאון; הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון – ביטול איסור בדבר הפעלה עצמית של שירותי מים וביוב), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, שלי יחימוביץ, מיקי רוזנטל, מיכל רוזין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק ייעול הפיקוח של ועדת החוץ והביטחון, התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת אביגדור ליברמן, מאיר שטרית, עפר שלח, איתן כבל, ראובן ריבלין, עמר בר-לב, אליהו ישי, רונן הופמן ומרדכי יוגב.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: כישלונה בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: החלטתה לשחרר מחבלים תמורת בניית בתים;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעות אי-אמון, כרגיל בימי שני.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן – מטעם סיעת העבודה – כישלון הממשלה בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ומי שתנסה לשכנע את הכנסת להפוך של שלי יחימוביץ מיושבת-ראש האופוזיציה לראשת הממשלה היא חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות גברתי.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני, אני מודה – תכף אני אסביר, אולי באמת, במה באתי לשכנע.

מרב מיכאלי: חברי – אין חברות כרגע באולם – חברי חברי הכנסת, באתי לנמק את הצעת האי-אמון של מפלגתי, מפלגת העבודה, בממשלה הימנית הבאמת-כושלת שלנו בכל התחומים: המדיני, החברתי והכלכלי.

מרב מיכאלי: יש תקלה בסאונד.

יולי יואל אדלשטיין: כבר טופל.

מרב מיכאלי: לא.

מרב מיכאלי: גם לך יש הד, אדוני היושב-ראש.

מרב מיכאלי: echo.

מרב מיכאלי: יש?

מרב מיכאלי: התאריך היום, חברי וחברותי, הוא 4 בנובמבר, התאריך שבו נרצח ראש ממשלה שלנו, יצחק רבין.

מרב מיכאלי: רצח יצחק רבין הוא אחד הדברים האלה שמרוב שהוא גדול הוא ממלכתי, ומזכירים אותו ומדברות עליו כל כך הרבה, דומה שהוא נשחק והופך לעוד אחת מהקלישאות של ההיסטוריה והתרבות בישראל.

מרב מיכאלי: אבל האמת היא, חברות וחברים, שהרצח של יצחק רבין הוא פצע פעור ומדמם בלבה של החברה הישראלית.

מרב מיכאלי: אני באמת לעתים רחוקות משתמשת במילים כל כך של פתוס כמו "פצע מדמם", אבל הוא מדמם ופעור משום שכל הרעות החולות שהביאו לרצח הזה לא זו בלבד שלא מוגרו ולא נעלמו, אלא הן משגשגות ומצליחות היום יותר מתמיד.

מרב מיכאלי: קו ישר מתוח בין הרצח של יצחק רבין לבין האי-אמון שאני מביעה היום בממשלת ישראל, ממשלת ישראל של היום; קו ישר וחד-משמעי שכדי לסרטט אותו בבהירות אני רוצה לקרוא לכן ולכם את הנאום האחרון של יצחק רבין, בכיכר מלכי-ישראל בתל-אביב, הערב הזה לפני 18 שנה.

מרב מיכאלי: אלה היו הדברים: תרשו לי לומר שגם אני מתרגש, שאני גם מתרגש.

מרב מיכאלי: אני רוצה להודות לכל אחת ואחד מכם שהתייצב כאן כנגד האלימות ובעד השלום.

מרב מיכאלי: הממשלה הזו, שיש לי זכות לעמוד בראשה יחד עם חברי שמעון פרס, החליטה לתת הזדמנות לשלום; לשלום שיפתור את מרבית בעיות מדינת ישראל.

מרב מיכאלי: הייתי איש צבא 72 שנים.

מרב מיכאלי: נלחמתי כל עוד לא היה סיכוי לשלום.

מרב מיכאלי: אני מאמין שיש סיכוי לשלום, סיכוי גדול, וחייבים לנצל אותו למען אלה שעומדים פה, למען אלה שאינם עומדים פה, והם רבים בעם.

מרב מיכאלי: תמיד האמנתי שמרבית העם רוצה בשלום, מוכן ליטול סיכון לשלום, ואתם כאן, בהתייצבות

מרב מיכאלי: כם בעצרת הזו, מוכיחים, עם רבים אחרים שלא הגיעו לכאן, שהעם באמת רוצה בשלום ומתנגד לאלימות.

מרב מיכאלי: אלימות היא כרסום יסוד הדמוקרטיה הישראלית.

מרב מיכאלי: יש לגנות אותה, להוקיע אותה, לבודד אותה.

מרב מיכאלי: זו לא דרכה של מדינת ישראל.

מרב מיכאלי: יש דמוקרטיה, יכולות להיות מחלוקות, אך הכרעה תהיה בבחירות דמוקרטיות, כפי שהיו ב-1992 ונתנו לנו את המנדט לעשות את מה שאנחנו עושים, ולהמשיך בכך.

מרב מיכאלי: אני רוצה לומר שאני גאה בכך שהופיעו ויופיעו כאן נציגי המדינות שאנו חיים אתן בשלום: מצרים, ירדן ומרוקו, שפתחה לנו את הדלת לשלום.

מרב מיכאלי: אני רוצה להודות מפה לנשיא מצרים, למלך ירדן, למלך מרוקו, שהם מופיעים כאן ומביעים את שותפותם אתנו בצעידה לשלום.

מרב מיכאלי: אבל מעל לכול, עם ישראל בשלוש השנים ויותר של קיום הממשלה הזו הוכיח שאפשר להגיע לשלום, שהשלום נותן פתח לכלכלה וחברה מתקדמת, שהשלום הוא באמת, לא רק בתפילות.

מרב מיכאלי: הוא קודם כול בתפילות, אבל הוא שאיפת העם היהודי, שאיפה אמיתית לשלום.

מרב מיכאלי: יש אויבים לשלום, המנסים לפגוע בנו במטרה לטרפד את השלום.

מרב מיכאלי: אני רוצה לומר בלי כחל ושרק: מצאנו שותף לשלום גם בין הפלסטינים, את אש"ף, שהיה אויב והפסיק טרור.

מרב מיכאלי: בלי שותפים לשלום אין שלום.

מרב מיכאלי: נתבע ממנו למלא את חלקו בשלום כפי שאנו נמלא את חלקנו בשלום, כדי לפתור את המרכיב המסובך, הארוך, הטעון רגשית יותר מכול בסכסוך הערבי–ישראלי, הפלסטיני–הישראלי.

מרב מיכאלי: זה כרוך בקשיים, גם במכאובים.

מרב מיכאלי: אין דרך לישראל בלי מכאובים.

מרב מיכאלי: עדיפה דרך השלום מדרך המלחמה.

מרב מיכאלי: אומר לכם את זאת מי שהיה איש צבא ושר ביטחון ורואה את כאבי המשפחות של חיילי צה"ל.

מרב מיכאלי: למענם, למען בנינו – ונכדינו, במקרה שלי – אני רוצה שהממשלה הזו תמצה כל שמץ, כל אפשרות לקדם ולהגיע לשלום.

מרב מיכאלי: עצרת זו חייבת לשדר לציבור הישראלי, לציבור היהודי בעולם, לרבים רבים בעולם הערבי ובעולם החיצוני, שעם ישראל רוצה בשלום, תומך בשלום, ועל כך תודה רבה לכם – אמר יצחק רבין בכיכר מלכי-ישראל לפני 18 שנה.

מרב מיכאלי: ממשלת ישראל של היום והעומד בראשה ממשיכים לחרב את אותו שלום שיצחק רבין וממשלתו, באומץ לב ובגדלות נפש, ניסו להביא למדינת ישראל.

מרב מיכאלי: ממשלת ישראל מנהלת מראית עין של משא-ומתן, כשרצונה איננו בשלום, אלא רצונה הוא רק להרוויח זמן, מתוך תקווה שהפריץ ימות, או הכלב ימות, או שבדרך נס אחרת ייעלמו מכאן 3 מיליון פלסטיניות ופלסטינים, בני ובנות אדם, ילדות וילדים שישראל של נתניהו, בנט ולפיד ממשיכה לראות בהם אך ורק אויבים.

מרב מיכאלי: במקום שבו יצחק רבין מקדם בברכה ראשי מדינות אויבות לשעבר ורואה אפשרות לשלום עם שכנות נוספות, נתניהו רואה רק אויבים וסכנה קיומית, ואינו מכיר בשום אפשרות של הידברות ודיאלוג עם איש מאויבינו.

מרב מיכאלי: במקום שבו יצחק רבין הבין שהשלום נותן פתח לכלכלה ולחברה מתקדמת, נתניהו, בנט ולפיד תוקעים אותנו שוב ושוב עם אותו סדר עדיפויות שלוקח אותנו שוב ושוב לאחור, עם יותר כסף למלחמה ופחות כסף לחברה, לתשתיות, לשוויון ולשלום, שיביא ביטחון.

מרב מיכאלי: חמור מכך, ממשלת ישראל והעומד בראשה ממשיכים להסית ולאפשר הסתה כלפי כל מי שמעז או מעזה לנסות להביא שלום, גם אם הם חלק מהממשלה עצמה או מהקואליציה שלה.

מרב מיכאלי: במקום שבו יצחק רבין הבין ששאיפת העם היהודי לשלום, מי שקורא לעצמו "הבית היהודי" עושה כל שביכולתו כדי לוודא שלעולם לא יהיה לנו פה שלום.

מרב מיכאלי: מי שהיו שותפים אז להסתה ולאלימות שהובילו לרצח של ראש הממשלה רבין ולגינוי של כל מי שמדבר על שלום או פועל למען שלום, מעולם לא לקחו אחריות לכך, מעולם לא התנצלו, מעולם לא חזרו בהם.

מרב מיכאלי: אותם אנשים ממשיכים ועושים את זה ביתר שאת, משרישים בישראל אלימות, הפחדה וגזענות.

מרב מיכאלי: במקום שבו יצחק רבין הזהיר אותנו שאלימות היא כרסום יסודות הדמוקרטיה, וקרא לגנות אותה, להוקיע אותה ולבודד אותה, ממשלת נתניהו-בנט-לפיד מעצימה את האלימות ומשתמשת בה בדיוק כדי לכרסם את יסודות הדמוקרטיה.

מרב מיכאלי: החוקים הגזעניים, המפלים והאנטי-דמוקרטיים שהממשלה הזאת מביאה, מאיימים לחסל את הדמוקרטיה הישראלית.

מרב מיכאלי: ועם זאת, גם הילדות והילדים הערבים, מצבם טוב יותר אם הצליחו להגיע למצב שלהורים שלהם יש כסף.

מרב מיכאלי: כי במקום שבו יצחק רבין השקיע כספים בחינוך ילדות וילדי ישראל, בממשלת לפיד-נתניהו-בנט חוסר ההשקעה בחינוך ובחברה מתבטא שוב, רק השבוע, בפערים גדולים מאי-פעם בין ילדות וילדים להורים עם כסף לבין אלה שלהורים שלהם אין כסף.

מרב מיכאלי: כאילו אין מדינה, כאילו אין ממשלה.

מרב מיכאלי: מי שיש לה כסף, תהיה לה השכלה וידע; ומי שאין לה, תישאר בורה וענייה.

מרב מיכאלי: אבל עם ישראל עדיין רוצה בשלום ותומך בשלום, ורוצה לחיות בביטחון ובשקט, ולהתפרנס בכבוד מעבודתו ומעבודתה, ולאפשר לילדות ולילדים שלו חינוך ראוי ושוויוני, בלי קשר לכמה כסף יש להם.

מרב מיכאלי: ולכן עם ישראל לא יסלח לממשלה הזאת בקרוב, ובקרוב מאוד הוא יחליף אותה בממשלה שמחויבת לטובתו האמיתית של העם ולרווחתו.

מרב מיכאלי: אי-אמון כאן, בבית הזה, הוא שם לאקט אופרטיבי – מוסד שיכול להפיל ממשלה ולהביא לבחירות חדשות.

מרב מיכאלי: אקט טכני שכזה, כמעט חסר תוכן, מין הרגל, שהממשלה הזאת לא אוהבת אותו, ומנסה, תחת חוק שקוראים לו משילות, לבטל את מוסד האי-אמון הזה.

מרב מיכאלי: אבל אי-אמון הוא דבר מאוד עמוק.

מרב מיכאלי: אי-אמון משמעותו חוסר מוחלט של אמון, משמעותו שאין לנו אמון בממשלה, מראש, משום שכל דבר שהיא עושה מתברר כמביא יותר אי-שוויון במקום שוויון, כי היא משרתת את החזקים במקום את המוחלשות והמוחלשים; מעורר מדון, מריבה וגזענות, במקום שלום, סולידריות ושיתוף פעולה; ומביא מלחמה במקום שלום.

מרב מיכאלי: ראש ממשלה שאפילו היועץ שלו לביטחון לאומי מזהיר אותנו שהוא מביא אותנו לסכנה של חרם ובידוד בין-לאומי; ראש ממשלה שמתעקש להישאר ביצהר ולהעלים את בושהר, וימצא את עצמו עם בושהר ובלי יצהר.

מרב מיכאלי: מורשתו של יצחק רבין היא זאת שצריכה לחזור ולמשול במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: הממשלה הרעה הזאת, חברות וחברים, צריכה להתפזר, ויפה שעה אחת קודם.

מרב מיכאלי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון הבאה, מטעם הסיעות מרצ ויהדות התורה: מדיניות הממשלה בשטחים.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת זהבה גלאון, ומי שינמק את ההצעה הוא חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתמול עברתי ליד מצבת הזיכרון, במקום שבו נרצח יצחק רבין, למרגלות מדרגות העירייה ברחוב אבן-גבירול בתל-אביב, והיו שם נרות וזרים.

ניצן הורוביץ: גם אחרי 18 שנה מגיעים למקום הזה בני-נוער, ילדים, שאפילו עוד לא נולדו כשרבין נרצח, ומבינים את העניין.

ניצן הורוביץ: תנועות נוער עומדות שם, מקיימות מפקדים, שיחות – ממש ליד המקום או בקרבת מקום.

ניצן הורוביץ: ואני חושב שהרצח הזה והלקחים הציבוריים שנובעים ממנו צריכים להטריד אותנו מאוד, גם בימים האלה.

ניצן הורוביץ: כי גם בימים האלה אנחנו חוזים בהסתה פרועה – בהסתה פרועה כלפי תהליך השלום, כלפי משכיני שלום וכלפי מי ששואפים לשלום.

ניצן הורוביץ: וצריך גם לומר שבמסגרת ההתמודדות שלנו עם רצח רבין, אני רואה בשנים האחרונות שחיקה; ובהרבה בתי-ספר ובכל מיני תוכניות לנוער מעלימים, או איך נאמר, מסתירים או מטייחים את ההסתה הפרועה שהייתה אז, ושלצערי קיבלה גיבוי מגורמים פוליטיים, חלקם מרכזיים.

ניצן הורוביץ: ועל רקע ההסתה הזאת אירע הרצח.

ניצן הורוביץ: ועוד דבר שאני רואה, שבזמן האחרון ככה גם כן מעדיפים ומנסים לדחוק לקרן זווית, ומנסים להעלים או להשתיק או לטייח את העובדה שרבין נרצח בגלל השלום, שהוא נרצח כדי לעצור את תהליך השלום שהוא הוביל.

ניצן הורוביץ: אני רואה בכל מיני מסגרות נוער ובתי-ספר שמעבירים תוכניות על רבין, ופרויקטים, ואז באמת מדגישים את דמותו האישית, ושהיה מפקד בפלמ"ח, ורמטכ"ל, ושגריר בארצות-הברית, ושר, וראש ממשלה בישראל, ומנהיג מפלגה; ובאיזה מקום זה הופך להיות איזה יום זיכרון אישי כזה; או שזה מקבל כותרות להגנה על הדמוקרטיה או למען הסובלנות.

ניצן הורוביץ: ואני חושב שאנחנו צריכים, במיוחד לילדים, להגיד את האמת: יצחק רבין נרצח בגלל חתירתו לשלום, הוא נרצח כדי לעצור את השלום שהוא הביא.

ניצן הורוביץ: אני חושב שזה צריך להיות הלקח הציבורי שכולנו חייבים ללמוד, גם היום, בהקשר של הרצח הזה.

ניצן הורוביץ: אני פתחתי ברצח רבין כי נושא האי-אמון שלנו בממשלה הוא מדיניות הממשלה בשטחים.

ניצן הורוביץ: והדברים האלה קשורים האחד בשני: יצחק רבין והממשלה שלו, שבה התנועה שלי הייתה שותפה, ניסו לשחרר אותנו מהבור הזה, מלפיתת החנק של הכיבוש בשטחים.

ניצן הורוביץ: יצחק רבין הוביל תהליך שנועד לשחרר אותנו מהכיבוש, ולכן הוא נרצח.

ניצן הורוביץ: ולכן מה שאני אומר כאן קשור באופן הדוק לרצח הזה.

ניצן הורוביץ: רבין גם ראה קשר, שבעיניו היה בלתי ניתן להפרדה, בין המדיני לחברתי.

ניצן הורוביץ: רבין, שרים בממשלתו, כולל כמובן שרים שלנו, של מרצ, היו בין אלה שהובילו את המהפכה בחינוך, את הקצאת המשאבים המסיבית לשינוי בבתי-הספר, מהפכת התשתיות.

ניצן הורוביץ: אפילו כאן, באולם הזה, יושבים כמה אנשים שהיו שותפים לרבין אז, באותם ימים.

ניצן הורוביץ: והוא עשה את זה, והוא גם הסביר את זה במילותיו שלו, משום שהוא ראה את הקשר בין החברתי למדיני, והוא הבין ששני הדברים קשורים האחד בשני.

ניצן הורוביץ: כדי להגיע לשלום אנחנו צריכים שינוי בתוכנו: אנחנו צריכים סובלנות, אנחנו צריכים מאבק בגזענות, אנחנו צריכים מאבק באפליה.

ניצן הורוביץ: וכדי שיהיה כאן שינוי חברתי אנחנו חייבים שלום.

ניצן הורוביץ: משום שבלי שלום, ועם ההשקעות האדירות שאנחנו שופכים בשטחים, לא נוכל להגיע לשינוי חברתי בתוך ארצנו.

ניצן הורוביץ: והנה באה הממשלה הזאת, שנמצאת באיזה תהליך – ותכף אני אתייחס לזה – עם הפלסטינים, ועושה איוולת כפולה; וזה המהלך האחרון שקרה בימים האחרונים: גם משחררת אסירים וגם בונה בשטחים.

ניצן הורוביץ: מה שנקרא: lose-lose.

ניצן הורוביץ: או פצע וחבורה.

ניצן הורוביץ: גם משחררים אסירים, רוצחים, וגם בונים בשטחים.

ניצן הורוביץ: באמת, זה צריך – אם יש הגדרה לאיוולת, אני חושב שזאת איוולת, lose-lose situation.

ניצן הורוביץ: ואם הייתה אופציה, אדוני היושב-ראש, לא לשחרר אסירים אבל להקפיא את הבנייה בשטחים, אני חושב שזאת אופציה כל כך הרבה יותר טובה מבחינת האינטרסים הישראליים מאשר מה שעשתה הממשלה הזאת.

ניצן הורוביץ: מתנהל עכשיו משא-ומתן עם הפלסטינים.

ניצן הורוביץ: אני לא בטוח מה טיבו של המשא-ומתן.

ניצן הורוביץ: אני גם לא כל כך מבין למה המשא-ומתן מתנהל בעצלתיים; למה הפגישות, יש ביניהן כל כך הרבה רווחים.

ניצן הורוביץ: כשהסיעה שלנו ביקרה ברמאללה ונועדה עם אבו מאזן, הוא למשל אמר לנו שהוא לא מבין מדוע השיחות מתנהלות רק פעם בשבוע או פעם בעשרה ימים.

ניצן הורוביץ: הרי רמאללה וירושלים כל כך קרובות, מדוע לא ניתן לקיים זאת יום-יום או לפחות כל יומיים, מדוע לא ניתן להאיץ את המשא-ומתן.

ניצן הורוביץ: בכלל, כשאני מסתכל כאן, סביבי, אני מרגיש שהמשא-ומתן הזה, בעיני חלקים נרחבים מהממשלה ומהקואליציה, זה איזה כורח, איזה משהו שחייבים לעשות בשביל התהליך, אבל לא באמת רוצים בו.

ניצן הורוביץ: מתייחסים אליו כמו אל איזה כורח מגונה.

ניצן הורוביץ: ואני אפילו זוכר שבדיון קודם שהתנהל כאן ידידי השר נפתלי בנט, שיושב פה, אפילו אמר שזה דבר שלא יצא ממנו שום דבר והוא מיותר לחלוטין, המשא-ומתן הזה.

ניצן הורוביץ: אז בעיני המשא-ומתן הזה איננו מיותר, המשא-ומתן הזה צריך שיאיצו אותו, וניתן להגיע להישגים.

ניצן הורוביץ: חברתי, ראשת התנועה שלנו זהבה גלאון, אמרה שלפי מה שהיא שמעה, בסוף השנה הזאת או בתחילת השנה הבאה יציגו האמריקנים מתווה, או במילים אחרות, יניחו איזו הצעה על השולחן וילוו אותה גם בלחץ כדי לקדם את המשא-ומתן לאיזה מקום.

ניצן הורוביץ: ואני רוצה לשאול: מדוע לחכות לסוג כזה של תכתיב אמריקני שאנחנו יכולים להסתדר בלעדיו?

ניצן הורוביץ: מדוע גם לחכות לשנה הבאה כדי להגיע לכך?

ניצן הורוביץ: מדוע שאנחנו, על-פי האינטרסים שלנו, על-פי האינטרסים הישראליים של חתירה לשלום, לא נקדם את המשא-ומתן הזה בינינו לבין הפלסטינים?

ניצן הורוביץ: ואני חושב שאנחנו יכולים לעשות את זה.

ניצן הורוביץ: העקרונות הרי ידועים, המתווה ברור, המטרה ברורה – שתי מדינות לשני עמים; אפילו ראש הממשלה הזה הצהיר על כך.

ניצן הורוביץ: מדוע לחכות ללחץ חיצוני?

ניצן הורוביץ: מדוע להסתכסך לשם כך עם בעלת-בריתנו ארצות-הברית?

ניצן הורוביץ: למה לא לעשות את זה על-פי האינטרס שלנו, שהוא כל כך מובהק, אם אנחנו רוצים לשמור על המדינה הזאת כמדינה יהודית ודמוקרטית ולהגיע לשלום, שזה הדבר האמיתי שיבטיח יציבות, גם יציבות חברתית?

ניצן הורוביץ: וזה מה שרבין אמר, ובגלל זה הוא גם נרצח, וצריך גם להגיד את זה.

ניצן הורוביץ: עברו 18 שנה מאז הרצח, ואני חושב שחלק גדול מהלקחים לא נלמדו.

ניצן הורוביץ: אני לא רוצה שיעברו עוד 18 שנה מדממות, עם הוצאות בלתי סבירות, עם בנייה במקומות שבהם אין לנו עתיד, עם הסתכסכות עם הקהילייה הבין-לאומית, ובראש ובראשונה עם ארצות-הברית.

ניצן הורוביץ: הדברים האלה אינם נחוצים.

ניצן הורוביץ: זה נושא לאי-אמון, כי הממשלה מנהלת את המשא-ומתן בצורה לקויה.

ניצן הורוביץ: אפילו שר חוץ אין פה כבר כמעט שנה.

ניצן הורוביץ: אז ברור שהדברים האלה מתנהלים בצורה לקויה מאוד.

ניצן הורוביץ: אגב, אני שומע עכשיו שיש כבר מירוץ יורשים שרוצים להיכנס למשרד הזה.

ניצן הורוביץ: עם כל הכבוד, אסור היה לראש הממשלה להפקיר משרד כל כך חשוב במשך זמן כל כך רב.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לסיים בכמה מילים על יצחק רבין.

ניצן הורוביץ: יצחק רבין לא היה, לפי הגדרתו, אם היו שואלים אותו כמה שנים קודם – אני לא חושב שהוא היה מגדיר את עצמו איש השלום.

ניצן הורוביץ: הוא היה מגדיר את עצמו איש ביטחון, הוא היה מגדיר את עצמו איש פלמ"ח, איש תנועת העבודה אולי – היו יכולות להיות לו כל מיני הגדרות עצמיות.

ניצן הורוביץ: אני לא בטוח שאיש שלום זאת הייתה הגדרה שהוא היה בוחר בה אם היינו מדברים אתו כמה שנים לפני כהונתו.

ניצן הורוביץ: אבל קרה דבר באמת מרתק ויפה בצורה בלתי רגילה, שהאיש הזה, שהוביל חטיבות בפלמ"ח ובנה את צה"ל, והיה קברניט הניצחון במלחמת ששת הימים, והיה שר ביטחון ובא מתוך מערכת הביטחון, הבין שאפילו לצורך הביטחון השלום נחוץ; ואפילו לצורך הביטחון והבטחת היציבות שלנו יש צורך בשלום, בראש ובראשונה עם הפלסטינים.

ניצן הורוביץ: רבין גם חתם על הסכם שלום עם ירדן, רבין חיזק את השלום עם מצרים, וגולת הכותרת הייתה אותה השלמה או ניסיון השלמה היסטורי עם העם הפלסטיני.

ניצן הורוביץ: ההסדר עם הפלסטינים, עם העם השני שחי כאן בארצנו, הוא לא קל; הוא לא היה קל לרבין, לא קל לנו, הוא לא פשוט לאף אחד.

ניצן הורוביץ: אבל בעיני הוא יסוד קיומנו, הוא יסוד עתידנו.

ניצן הורוביץ: ללא הסדר עם הפלסטינים – שיבוא מתוך האינטרס הישראלי, מתוך ההכרה שלנו בחשיבות שלו, לא בגלל לחץ בין-לאומי, לא כדי לרצות את אומות העולם, לא כדי שייתנו לנו לעשות משהו בארץ אחרת אז אנחנו חייבים, נאלצים, אנוסים לעשות את השלום עם הפלסטינים.

ניצן הורוביץ: לא.

ניצן הורוביץ: מתוך הכרה שהפתרון של שתי מדינות לשני עמים, הפתרון של חלוקת הארץ הזאת בהסכמה, שהוא לא קל לא לנו ולא להם, ובין שאנחנו מהימין ובין שאנחנו מהשמאל הוא לא קל לאיש, אבל הוא הדבר היחיד שיכול להבטיח באמת את עתידנו כאן.

ניצן הורוביץ: אני חושב שרבין הבין את זה, התנועה שלי שהייתה שותפה לו הבינה את זה, רוב העם היום – אני מאמין – מבין את זה, ואני מאמין שגם רוב הפלסטינים מבינים את זה.

ניצן הורוביץ: ואני חושב שאנחנו לא צריכים לחכות יותר מדי; אנחנו לא צריכים לחכות ללחץ בין-לאומי או לסנקציות או שיגידו לנו כל מיני דברים.

ניצן הורוביץ: ואתה יודע מה, אדוני היושב-ראש, זה גם לא מרשים אותי שאומרים ככה או אומרים אחרת.

ניצן הורוביץ: לא בשביל מה שיגידו אנחנו צריכים לעשות את זה.

ניצן הורוביץ: אנחנו צריכים לעשות את זה בשביל עצמנו, בשביל האינטרס שלנו להגיע לשלום אמיתי בארץ הזאת.

ניצן הורוביץ: זאת מורשתו של יצחק רבין.

ניצן הורוביץ: ואם אנחנו רוצים שהדור הזה והדורות הבאים ילמדו משהו מרצח רבין אנחנו צריכים לקיים את צוואתו – –

יולי יואל אדלשטיין: כמשפט סיום היה נהדר.

יולי יואל אדלשטיין: חבל להמשיך.

ניצן הורוביץ: – – וכמו שכתוב על האבן השחורה על המצבה למרגלות בניין העירייה: "השלום צוואתו, והשלום שליחותנו".

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ שנימק הצעת אי-אמון מטעם סיעות מרצ ויהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת סיעת ש"ס: הממשלה משחררת מחבלים תמורת בניית בתים.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת אריאל אטיאס.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

אריאל אטיאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו מגישים הצעת אי-אמון בממשלה בשל התקדים החמור מאוד שקרה פה בשבוע שעבר, שראש הממשלה בנימין נתניהו הורה לשחרר מחבלים רוצחים שרצחו יהודים; ואחרי שהם משתחררים הם מסוגלים לרצוח שוב יהודים, כפי שהיה במקרים אחרים ששחררו מחבלים עם דם על הידיים.

אריאל אטיאס: בתמורה לכך אפשר יהיה לא להקפיא את הבנייה ברמה של הצהרה אף שיש הקפאת בנייה דה-פקטו חוץ מאשר כשמשחררים אותם.

אריאל אטיאס: זאת אומרת, מאז הקמת הממשלה לא בונים ביהודה ושומרון כמה שרוצים או כמה שצריכים – בונים לפי ניצול הזדמנויות: או כשמשחררים מחבלים או חלילה כשקורים דברים אחרים שדרכם אפשר לשחרר מחבלים.

אריאל אטיאס: אני זוכר שבממשלה הקודמת, שבה אני הייתי חבר ותנועת ש"ס הייתה שותפה בכירה בקואליציה, גם אז היה תהליך מדיני וגם אז ניסו להתחיל תהליך מדיני והיו צריכים לשלם מחירים לאמריקנים שימכרו אותם לפלסטינים, כי מושיבים סביב שולחן אחד את ישראל ואת הפלסטינים אף שיש בעיית אמון, בלשון המעטה.

אריאל אטיאס: וגם אז עלתה הצעה – מה המחיר שנותנים לאמריקנים שישלמו לפלסטינים כדי לפתוח את המשא-ומתן?

אריאל אטיאס: וגם אז היו אסירים פלסטינים עם דם על הידיים שישבו בבתי-הכלא.

אריאל אטיאס: אבל אנחנו, תנועת ש"ס, לא העלינו על דעתנו שישחררו רוצחים כדי שייתנו לשר השיכון דאז לבנות.

אריאל אטיאס: לא היה דבר כזה בכלל; אפילו לא עלה על דעתנו, ולא העלינו על דל מחשבתנו דבר כזה – לסחור ברגשות של משפחות, לסחור בדם של יהודים כדי שנוכל לספר שאנחנו בונים עוד 1,000 יחידות.

אריאל אטיאס: ואז לא הייתה ברירה לראש הממשלה, והוא קיבל החלטה שהתנגדנו לה בקבינט – גם אני וגם בזמנו השר אלי ישי התנגדנו בקבינט להקפאת הבנייה, אבל הייתה הקפאת בנייה לתקופה של עשרה חודשים.

אריאל אטיאס: לא נעים, לא נורא – בנו אחר כך.

אריאל אטיאס: הרוצח שהשתחרר חוזר רק אם הוא רצח שוב.

אריאל אטיאס: הרוצח שהשתחרר זה קפיץ שכשאתה משחרר אותו אתה מסכן חיים של יהודים.

אריאל אטיאס: רוצחים תמורת בתים?

אריאל אטיאס: יש דבר כזה?

אריאל אטיאס: היה דבר כזה?

אריאל אטיאס: איך ייתכן?

אריאל אטיאס: וראש הממשלה נותן לזה יד?

אריאל אטיאס: אני שמח שיושב פה שר הכלכלה, יושב-ראש הבית היהודי, נפתלי בנט, שהם ככה, אתם יודעים, זעקו, יללות תנין: איך ייתכן שמשחררים רוצחים?

אריאל אטיאס: אבל אני יודע שעמדה בפניהם, בפני הבית היהודי ובפני השר בנט, שהוא חבר הקבינט, החלופה לא לשחרר את הרוצחים האלה, ולהגיד, כמו שבממשלה הקודמת הייתה הקפאת בנייה לתקופה מוגבלת שאחריה בנו אלפי יחידות דיור ביהודה ושומרון – ונכון, יכולנו יותר וגם עכשיו אפשר יותר, אבל אנחנו שילמנו מחירים כדי שהאמריקנים יוכלו למכור את זה לפלסטינים.

אריאל אטיאס: אבל פה פתאום אנחנו מקבלים איזה גלגול עיניים לשמים: אנחנו מתנגדים לשחרור רוצחים בשביל הזכות המפוקפקת שציפי לבני תשב עם עריקאת.

אריאל אטיאס: דחילק, מה, אנחנו ילדים קטנים?

אריאל אטיאס: אנחנו לא יודעים לקרוא בין השורות?

אריאל אטיאס: אנחנו לא מבינים מה היה פה?

אריאל אטיאס: לא נעים לכם שמקפיאים בנייה בתקופה שאתם יושבים בממשלה.

אריאל אטיאס: על בנייה אתם תעשו משבר.

אריאל אטיאס: הרי ברור שהודעתם לראש הממשלה שאם תהיה הקפאת בנייה רשמית, מוכרזת – לא בפועל, בפועל יש הקפאת בנייה – אם תהיה הקפאה רשמית, מוכרזת, אתם לא תעמדו בלחץ של הציבור שלכם ואתם תעשו משבר קואליציוני.

אריאל אטיאס: אבל אם ישחררו רוצחים, אתם תפרסמו איזה סטטוס בפייסבוק, אתם תגישו איזה הצעת חוק, אתם תעשו קצת רעש וצלצולים – ובזה זה ייגמר.

אריאל אטיאס: ואני פה כדי למחות על הסחר שעשו ברגש של המשפחות, שהרימו גל כזה גבוה על זה שכאילו יש פה אנשים שהם בעד שחרור מחבלים בתוך הממשלה ואנשים שהם נגד שחרור מחבלים בתוך הממשלה.

אריאל אטיאס: והממשלה הזאת, כולה כקולקטיב – ואני לא בא בטענה על זה שאומרים: מאחר שהתקבלה החלטת ממשלה, אז כולם צריכים להתיישר אתה.

אריאל אטיאס: סליחה, מדובר בהחלטה שגובתה על-ידי כל השותפות הקואליציונית.

אריאל אטיאס: אולי לא ברבים, אבל באותו חדר קבינט ביום שישי ב-15:00, כשישבו ועלו החלופות – או 67', או שחרור רוצחים או הקפאת בנייה – אמרו כל הנציגים, כולל שר הכלכלה נפתלי בנט, יושב-ראש הבית היהודי: עם זה אנחנו יודעים לחיות, ועם הקפאת בנייה אנחנו לא יודעים לחיות.

אריאל אטיאס: מה המשמעות?

אריאל אטיאס: שיותר חשוב לבנות מלהחזיק רוצחים, שזה כוח ההרתעה של המדינה, לא לשחרר אותם, להשאיר אותם בבתי-הכלא.

אריאל אטיאס: זה אנשים שמסוגלים לרצוח.

אריאל אטיאס: אני הייתי שותף ללא-מעט דיונים בקבינט כשהיו הדיונים האלה על שחרור גלעד שליט; ואני שמח שהוא שוחרר, וש"ס תמכה בזה, גם בקבינט וגם בהחלטה שהגיעה אחרי זה לממשלה.

אריאל אטיאס: מדינת ישראל שחררה רוצחים בשביל חיילים, בשביל אנשים חיים; היא לא שחררה בשביל מחוות.

אריאל אטיאס: וזה שראש הממשלה נותן לזה יד – זה לא מנקה אותו.

אריאל אטיאס: במקום שהוא יציג את החלופות, הוא היה צריך להיות האיש המוסרי פה ולהגיד: אני לא מסכים לשחרר רוצחים.

אריאל אטיאס: זה שאחרי זה אומרים "זה אחד מהימים הכי קשים שהיו לי" – כבר שמעתי כמה ימים קשים כאלה.

אריאל אטיאס: מה זה הסיפורים האלה?

אריאל אטיאס: צריך לקבל החלטה: אנחנו משחררים רוצחים בשביל חיילים.

אריאל אטיאס: כמו שהיה לגבי גלעד שליט.

אריאל אטיאס: היה קונסנזוס.

אריאל אטיאס: אנחנו לא משחררים רוצחים בשביל שאפשר יהיה לבנות – דבר שאפשר לעשות אותו גם אחר כך.

אריאל אטיאס: לא תבנה היום – תבנה מחר, לא מחר – בעוד שנה.

אריאל אטיאס: וכי הבנייה חשובה מחיי אדם?

אריאל אטיאס: אז זה שיש שיקול דעת לקוי, זה שיש שיקול דעת מוטעה, זה שיותר חשוב – האנשים שנמצאים ברחוב ולא מכירים את כל הפרטים, זה כבר – גם ככה קשה לנו לקבל את זה.

אריאל אטיאס: אבל יותר גרוע גלגול העיניים לשמים; זה להשתמש בשכול של המשפחות, לתת להן את התחושה שנלחמים בשבילן, בעוד שהם נפלו כמו זבובים, בלי קרב בכלל, ולהגיד להם שהם הלבנים שיבנו בעוד – אתם יודעים מתי יבנו את הדירות האלה?

אריאל אטיאס: מדובר בהחלטה לצאת למכרז.

אריאל אטיאס: המכרז עדיין לא פורסם.

אריאל אטיאס: לכשיפורסם יש לו 60 יום, ואחרי שיזכו בו יצטרכו לעשות מכרזים לפיתוח, ואחרי שיעשו את הפיתוח, במקרה בעוד שנתיים, ימסרו את המגרשים, ובעוד ארבע שנים יקבלו מפתח לדירה.

אריאל אטיאס: אז בשביל פעולה שתשפיע בעוד ארבע שנים משחררים רוצחים היום.

אריאל אטיאס: ועל זה אני מוחה, ובגלל זה אנחנו מגישים אי-אמון בממשלה, כי הממשלה הזאת לא ראויה לאמון; היא מתעתעת בציבור, ומרכיבי הקואליציה מתעתעים בציבור שלהם, שמוחה נגדם, והולכים ומתגלגלים על שותפים אחרים בקואליציה.

אריאל אטיאס: ולבוא וככה לשחק ברגש של המשפחות?

אריאל אטיאס: מישהו יכול למחול על זה?

אריאל אטיאס: מישהו יכול לסלוח על זה?

אריאל אטיאס: וככה הממשלה ממשיכה בדרך הזו בדברים נוספים.

אריאל אטיאס: מביאים עכשיו חוקים כדי לטשטש את החידלון העצום של הממשלה הזאת בתחום הכלכלי החברתי.

אריאל אטיאס: וכדי לטשטש את כל הכישלונות ואת ההבטחות לציבור הבוחרים בבחירות שהיו לפני פחות משנה, שהופרו אחת לאחת ברגל גסה, אז עכשיו לוקחים ומעבירים פה – מנסים להעביר – סדרה של חוקים שמשנים ומקעקעים את כל היסודות האיתנים שנבנו כאן ואת הסטטוס-קוו הרגיש בנושא דת ומדינה.

אריאל אטיאס: רוצים להידבר?

אריאל אטיאס: אפשר להידבר.

אריאל אטיאס: רוצים לשפר?

אריאל אטיאס: אפשר לשפר.

אריאל אטיאס: אבל לבוא ברגל דורסנית ולשנות כאן את כל הכללים שהיו נהוגים כאן, בנושא הנישואים, בנושא גיור – זה הבסיס של העם היהודי.

אריאל אטיאס: ואף מפלגה לא יכולה לנקות את עצמה, בין שיש להם כיפות בין שאין להם כיפות.

אריאל אטיאס: המשמעות שלנו כיהודים שנמצאים פה, במדינת העם היהודי, היא אם אנחנו שומרים על היהדות.

אריאל אטיאס: והיהדות הבסיסית של העם היהודי זה איך נכנסים תחת כנפי השכינה.

אריאל אטיאס: ואם כל אחד עושה את זה, וזה לא עובר תחת בקרה של הרבנות הראשית לישראל, ואם הרבנים הראשיים לישראל ונשיאי בית-הדין העליון לא נמצאים כאן כחומה בצורה ולא נותנים להם את הכוח בחוק, כפי שהיה עד היום – אז אנחנו מגיעים למצב שיכולים להיכנס לכאן כביכול יהודים, שיכולים בקצה, בשלב השני, לגרום פה להתבוללות.

אריאל אטיאס: מדינת ישראל עצמה נאבקת דרך הסוכנות ודרך גופים אחרים בהתבוללות בעולם, אז להביא אותה לכאן, לארץ-ישראל, בסמכות וברשות, בדלת הראשית, רק כדי לנסות לטשטש את הכישלונות של הממשלה בנושאים כלכליים וחברתיים?

אריאל אטיאס: כל הדברים האלה ביחד גורמים לנו לצעוק בקול גדול, שהממשלה הזאת אינה ראויה לאמון, וצריך להפיל את הממשלה הזאת, וצריך להפסיק את הצביעות בתוך הממשלה הזאת, שמגלגלת עיניים לציבור.

אריאל אטיאס: הציבור לא טיפש, וכשהוא טיפה לא שם לב, אנחנו פה כדי לצעוק בקול רעש גדול: רימו אתכם, מרמים אתכם, שחררו מחבלים כדי לבנות בתים.

אריאל אטיאס: אפשר היה לא לשחרר מחבלים, והרוצחים האלה, השפלים, היו נשארים עד סוף ימיהם בבתי-הכלא כדי לכפר במשהו, לשלם במשהו, על הדם היהודי שנשפך.

אריאל אטיאס: כי דם יהודי אינו הפקר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אריאל אטיאס, שנימק הצעת אי-אמון בממשלה מטעם סיעת ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת אי-אמון מטעם הסיעות בל"ד, רע"ם-תע"ל-מד"ע וחד"ש.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שינמק את ההצעה הוא חבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, ממשלת ישראל מנהלת בימים אלה משא-ומתן עם האיחוד האירופי בעניין ההצטרפות לתוכנית המסגרת האירופית של המחקר והפיתוח.

באסל גטאס: ישראל מצטרפת באופן קבוע מזה שני עשורים לתוכניות האיחוד האירופי, שנקראות תוכניות המסגרת, ופועל יוצא – ישראל זוכה מהאיחוד האירופי במענקי מחקר ופיתוח גדולים מאוד ביחס לתרומה שישראל תורמת לקרן האירופית של המו"פ.

באסל גטאס: כלומר, מימון אדיר למחקר ופיתוח.

באסל גטאס: הכול מוסכם, מוכנים לחתימה, חוץ מדבר אחד: שהפעם האיחוד האירופי עומד על הרגליים האחוריות ואומר שישראל צריכה לחתום על פרוטוקול שיבטיח שאף שקל ממענקי המחקר האלה לא יזרום להתנחלויות.

באסל גטאס: כמובן, ישראל מנסה להתחכם, להמציא פטנטים כדי לעקוף את הגזירה הקשה.

באסל גטאס: רבותי, בכל מצב ובכל ניסוח, מפולפל ככל שיהיה, חתימה ישראלית על אותו פרוטוקול יש לה שתי משמעויות: הראשונה, הודאה ישראלית שמפעל ההתנחלויות הוא אכן לא חוקי על-פי הדין הבין-לאומי; והשנייה, שממשלת ישראל מחרימה דה-פקטו את ההתנחלויות.

באסל גטאס: המסקנה המיידית מהחתימה הישראלית היא שיש או לקבור את החוק, חוק החרם על ההתנחלויות, במקום היאה לו: סל הזבל של ההיסטוריה; או שצריך להעמיד את ממשלת ישראל מייד לדין על-פי אותו חוק.

באסל גטאס: בונים בהתנחלויות ומשתתפים במשא-ומתן.

באסל גטאס: האמרה הנודעת, מיתוס ישראלי, שבונים כאילו אין משא-ומתן ונושאים ונותנים כאילו אין התנחלויות – אין שקר והעמדת פנים וצביעות גדולה מזאת.

באסל גטאס: בפסטיבל השקרים הזה השתתפו כל ממשלות ישראל, על כל מרכיביהן, במשך ההיסטוריה.

באסל גטאס: מה שפעם קראו שמאל וימין, כולם יודעים, או שמחלקים את הארץ הזאת לשתי מדינות או שתהיה מדינה אחת מהים לנהר.

באסל גטאס: אז תהיו כנים עם העם שלכם, קודם כול, לפני שתהיו כנים עם העולם והפלסטינים, ותודו שמה שאתם עושים יום-יום מביא לתוצאה אחת, שלדעתי היא כבר קיימת בשטח: לא יהיה פתרון גיאוגרפי לסכסוך.

באסל גטאס: וכל האמירה של נתניהו על שתי מדינות, בעצם היא הונאה, לאמריקנים ולעולם, אבל היא הונאה בראש ובראשונה לעם שלו.

באסל גטאס: אתם, רבותי חברי הממשלה, וההתנחלויות שלכם, מביאים למצב של מדינה אחת.

באסל גטאס: תודו בעובדות.

באסל גטאס: התוצאה המיידית של כך היא מדינת הפרדה גזעית בנוסח אפרטהייד ישראלי מתובל באמונות דתיות משיחיות ולאומנות קנאית של עם השולט בעם אחר.

באסל גטאס: ברור לכולם שזה עניין של זמן עד שיתפוגג הערפל של המשחק הרע הזה, שנקרא "המשא-ומתן".

באסל גטאס: עד שכולם יתפכחו, יתברר שישראל ניצלה את השנה הזאת, שנת המשא-ומתן, כדי לבנות אלפי יחידות דיור בהתנחלויות, כאשר ערנות העולם מדוכאת משהו בגלל מצג השווא הזה שנקרא משא-ומתן.

באסל גטאס: אחרי הסיבוב הזה, העולם יתפכח ויקום למציאות חדשה.

באסל גטאס: וזה, צריך להודות, אינו אחריותו הבלעדית של נתניהו; מציאות שבה העולם יתחיל לדרוש לא חזרה למשא-ומתן, לא תהליך שלום, אלא יתחיל לדרוש הפסקה של הגזענות, הפסקה של ההפרדה הגזעית, החלת משפט דמוקרטי שיש בו צדק לכול, צדק חלוקתי, הפסקת שליטה של עם בעם אחר.

באסל גטאס: והעולם יתחיל להטיל חרם וסנקציות למיניהן, שאת ניצניהם אפשר לראות בימים אלה, כפי שאמרתי בפתח דברי; כבר רואים מה אירופה מוכנה לעשות כדי למנוע את ניצול כספיה לחיזוק ההתנחלויות.

באסל גטאס: כמובן תתעורר ביתר שאת סוגיית שיבת הפליטים למדינה האחת הזאת.

באסל גטאס: שלא תהיה אי-הבנה – שלא תהיה אי-הבנה, חלק הארי של העם הפלסטיני עדיין כמה לעצמאות ולשחרור לאומי ולהקמת מדינתנו, אפילו על חלק קטן מהמולדת.

באסל גטאס: אותם חלומות, אותם מאוויים, שלמענם הוא נלחם והקריב הקרבה אדירה, יחסית יותר מכל עם אחר על פני כדור-הארץ, אבל מה לעשות, גם העם הפלסטיני יתפכח.

באסל גטאס: בגלל יחסי הכוח ומימושם בכל העוצמה לטובת הצד החזק, ללא מעצורים, ללא שכל, וכיבוש כל חלקת אדמה טובה, גם העם שלי, העם הפלסטיני, יכיר באפשרות שהמאוויים הלאומיים שלו יבואו לידי מימוש במדינה אחת משותפת, שבה שני העמים יצליחו לממש את הגדרתם העצמית, שזה הפתרון היחיד, שגם יביא לפתרון צודק של מימוש זכות השיבה לפליטים הפלסטינים.

באסל גטאס: אני אישית חושב שפתרון של מדינה אחת הוא כבר היום הפתרון היחיד האפשרי.

באסל גטאס: הממשלה הנוכחית לא מובילה לכך, לצערי, אלא לסיבוב נוסף של אלימות וסכסוך עקוב מדם, ועל כן היא צריכה ללכת.

באסל גטאס: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: על כל הצעות האי-אמון ישיב סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, חברת הכנסת מיכאלי, ישראל לא זקוקה לאישור של שום מדינה בעולם כדי לבנות בארץ.

אופיר אקוניס: שום מדינה בעולם.

אופיר אקוניס: אנחנו בנינו, בונים ונבנה – בשומרון, ביהודה ובכל מקום אחר ברחבי הארץ.

אופיר אקוניס: אנחנו נעשה זאת, אדוני היושב-ראש, בכוח הזכות, ולא בזכות הכוח.

אופיר אקוניס: ברוב חוצפתם – ברוב חוצפתם – – –

טלב אבו עראר: – – – את הממשלה.

אופיר אקוניס: ברוב חוצפתם – ואחרי ששחררנו מחבלים רוצחים מתועבים – הפלסטינים לא מסתפקים בכלום.

אופיר אקוניס: לא מסתפקים בכלום.

אופיר אקוניס: הם מחפשים כל תירוץ כדי לפוצץ את המשא-ומתן.

אופיר אקוניס: התירוץ היומי, אדוני היושב-ראש, הוא הבנייה בשומרון וביהודה.

אופיר אקוניס: אם דברי, חבר הכנסת אבו עראר, לא הובנו, מדיניות הממשלה, הממשלה הזאת, הממשלה הקודמת, במידה רבה כל ממשלות ישראל מאז ממשלתה, נדמה לי, חבר הכנסת ריבלין, של גולדה מאיר, בסוף שנות ה-60, שאישרה בנייה, למשל את חידוש היישוב היהודי בחברון – זו לא ממשלת הליכוד, גברתי חברת הכנסת מיכאלי, זו ממשלת המערך, היא אישרה, וטוב עשתה.

אופיר אקוניס: גם בממשלתו של יצחק רבין, שהוזכר כאן, גם בממשלתו הראשונה וגם בממשלתו השנייה, הייתה בנייה.

אופיר אקוניס: אבל אין ספק, אדוני היושב-ראש, שמרב התרועות, הייתי אומר, ומרב הקרדיט – לממשלות הליכוד, שמאמינות בבנייה בשומרון וביהודה.

אופיר אקוניס: כל ממשלות הליכוד – שאלת, אני עונה לך – זוהי ממשלתו של בנימין נתניהו, השלישית במספר, שמאמינה בבנייה בשומרון וביהודה; מובן שממשלותיהם של יצחק שמיר ומנחם בגין, זכרם לברכה – – –

חנא סוייד: הם בנו גם בעזה.

אופיר אקוניס: ואתם מדברים על כיבוש?

אופיר אקוניס: אתם מדברים על כיבוש.

אופיר אקוניס: הכיבוש היחיד שאני מכיר בארץ-ישראל המערבית הוא הכיבוש האפריקני בדרום תל-אביב, באילת ובערד.

אופיר אקוניס: זהו כיבוש.

אופיר אקוניס: אנחנו אומרים לכם עוד הפעם: אנחנו מוכנים לשלום, מושיטים יד לשלום.

אופיר אקוניס: אנחנו יצאנו, אדוני היושב-ראש, רק בשבוע שעבר, במחווה חסרת תקדים לפלסטינים.

אופיר אקוניס: קשה ביותר.

אופיר אקוניס: אגב, אני אומר לך את האמת, אני פגשתי אנשים רבים שהצביעו למפלגות שמאל, גם הם לא הבינו את הדבר הזה; איך שחררנו רוצחים מתועבים שכאלה.

אופיר אקוניס: רצחו – – –

באסל גטאס: אתה יודע שזה חלק מהסכם.

אופיר אקוניס: אני לא יודע שזה חלק מהסכם.

אופיר אקוניס: חלק מהסכם – זה עדיין לא עושה את זה דבר מוסרי.

באסל גטאס: לא קשור למשא-ומתן, תפסיק לבלבל את המוח.

אופיר אקוניס: אתה לא צריך לספר לי שזה חלק מהסכם, משום שכאשר ההחלטה התקבלה בממשלתנו הדמוקרטית, במדינתנו הדמוקרטית, היא מחייבת את כל שרי הממשלה, והיא מחייבת את כל חברי הקואליציה, גם אם אנחנו איננו אוהבים אותה, ותאמין לי שאיננו אוהבים אותה.

אופיר אקוניס: רוצחים מתועבים; הם רצחו – כן, איזה מין תירוץ זה – הם רצחו לפני אוסלו.

אופיר אקוניס: אז מה, זה עושה את הרצח שלהם פחות גרוע?

אופיר אקוניס: זה עושה את הרצח שלהם פחות גרוע?

עפו אגבאריה: מה אתה מתעצבן?

עפו אגבאריה: אתה שחררת, למי אתה בא בטענות?

עפו אגבאריה: בשביל מי אתה מצטדק?

עפו אגבאריה: זה לא מובן.

אופיר אקוניס: אני בדאבון לב – אמרתי לך – זה עדיין לא עושה אותם אנשים טובים.

אופיר אקוניס: זה עדיין לא עושה אותם אנשים טובים.

אופיר אקוניס: אמרתי לך, בשם האחריות הקולקטיבית – אמרתי לך, אני לא יודע אם אתה מאמין בדמוקרטיה, חבר הכנסת אגבאריה – – –

עפו אגבאריה: אני מאמין בדמוקרטיה, השאלה אם אתה מאמין.

אופיר אקוניס: לא בטוח, אני שומע אותך, לא בטוח.

אופיר אקוניס: אבל אם אתה מאמין – אני מאמין לך שאתה אומר שאתה מאמין, אף שאתה בא ממפלגה קומוניסטית, אם אינני טועה, שהדמוקרטיה – שזה בסדר – – –

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: אתה יודע, מפלגה קומוניסטית – זה מעניין, חבר הכנסת אגבאריה; מפלגה קומוניסטית יכולה לחיות רק במדינה דמוקרטית, ואילו מפלגה דמוקרטית איננה יכולה לפעול במדינה קומוניסטית.

אופיר אקוניס: מה אתה עושה ככה, מר רוזנטל?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת רוזנטל, האם היו מפלגות דמוקרטיות במדינות קומוניסטיות?

מיקי רוזנטל: מה הקשר?

עפו אגבאריה: – – – אתה בא להטיף מוסר – – –

אופיר אקוניס: אני לא מטיף מוסר, אני אומר רק עובדות.

עפו אגבאריה: אבל זה רק – – –

אופיר אקוניס: אני אומר רק עובדות, לא הטפתי לך מוסר.

אופיר אקוניס: אני מעריך מאוד – – –

עפו אגבאריה: לא, לא.

עפו אגבאריה: אתה בא להטיף לנו מוסר.

אופיר אקוניס: אני צריך לענות לכם על כל שקר, כן?

אופיר אקוניס: זו עבודה לא פשוטה.

אופיר אקוניס: זו עבודה לא פשוטה.

אופיר אקוניס: זה תפקיד שלא קל לעשות אותו.

עפו אגבאריה: זה אתה משקר, אתה – – –

אופיר אקוניס: זה לא תפקיד קל כל יום שני, אדוני היושב-ראש, לרסק את השקרים המושמעים בכנסת ישראל כשדגל ישראל פה מאחורינו והרצל חוזה בנו כל הזמן.

עפו אגבאריה: – – – של הממשלה שלך.

מרב מיכאלי: אמר ועוד האף שלו הולך ומתארך, הולך ומתארך, הולך ומתארך.

אופיר אקוניס: אדוני, אומרת חברת הכנסת מיכאלי שאפי הולך ומתארך.

אופיר אקוניס: אני לא מבחין בזה, חברת הכנסת מיכאלי.

באסל גטאס: – – – להתפאר חוץ מהשחצנות שלך.

מרב מיכאלי: ברור שאתה לא תבחין בזה.

אופיר אקוניס: לא מבחין, וגם אם אני נוגע לא קורה כלום.

אופיר אקוניס: זה נשאר באותו מצב.

אופיר אקוניס: היה יכול להיות אף יותר יפה, זה נכון.

אופיר אקוניס: אבל זה מה שהטבע נתן, אין מה לעשות.

אופיר אקוניס: אלוהים לא יכול לתת את הכול, לחלק את זה בין האנשים.

מרב מיכאלי: יופי, יופי, יופי זאת לא הבעיה שלו, השר אקוניס.

ראובן ריבלין: כבוד השר אקוניס, אני חי – – –

באסל גטאס: הוא לא שר, מה שר?

אופיר אקוניס: אני סגן שר.

אופיר אקוניס: נכון, אתה צודק.

באסל גטאס: – – – רק בגלל שחצנות, רק בגלל – – –

ראובן ריבלין: – – –

עפו אגבאריה: חושב שהוא שיהיה ראש ממשלה – – –

אופיר אקוניס: על זה לא חשבתי.

אופיר אקוניס: על זה – ואללה.

קריאה: אתה אולי חושב את זה.

אופיר אקוניס: אולי אתה חושב את זה.

אופיר אקוניס: אולי אתה חושב את זה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, אני חי במדינה דמוקרטית לא מפני שהאחרים לא דמוקרטים או כן דמוקרטים.

ראובן ריבלין: אני חי במדינה דמוקרטית כי אני לא יכול לחיות במדינה שהיא לא תהיה דמוקרטית.

ראובן ריבלין: זה לא צריך להיות – – – זה דבר שהוא מובן מאליו, מובן מאליו – – –

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אני מסכים אתך, מסכים אתך במאה אחוז.

אופיר אקוניס: אני מסכים, ואנחנו דיברנו, המדינה הזאת היא יהודית, ודמוקרטית.

אופיר אקוניס: זוהי מדינת ישראל, כך היא הוקמה.

אופיר אקוניס: כך כתב דוד בן-גוריון, כך כתב דוד בן-גוריון.

עפו אגבאריה: אתה יכול להוריד את המילה – – –

אופיר אקוניס: סלח לי – – – האם אתה בא בטענות לדוד בן-גוריון?

אופיר אקוניס: הרי – – – לא היו חתומים על מגילת העצמאות?

אופיר אקוניס: – – – לא היו חתומים עליה.

עפו אגבאריה: אבל שיהיה לך האומץ, אין לך – – –

אופיר אקוניס: תשאל את חבר הכנסת הורוביץ.

אופיר אקוניס: הוא תושב תל-אביב.

אופיר אקוניס: "היכל העצמאות" בשדרות-רוטשילד 16, ב"היכל העצמאות".

אופיר אקוניס: אגב, לא צריך להרחיק לשם.

אופיר אקוניס: אפשר פה בכניסה לקרוא את מגילת העצמאות – יהודית ודמוקרטית.

אופיר אקוניס: ואני מודה לך, חבר הכנסת ריבלין.

אופיר אקוניס: אני מאמין גדול בדמוקרטיה.

אופיר אקוניס: אני בהחלט איאבק על המשך קיומה של ישראל כמדינה דמוקרטית.

אופיר אקוניס: רק אמרתי לחבר הכנסת אגבאריה את העובדה הפשוטה.

ראובן ריבלין: – – – אזרחים במדינה דמוקרטית.

אופיר אקוניס: אבל אין ספק שהם אזרחים במדינה דמוקרטית.

אופיר אקוניס: אבל האם אתה מתקן אותי?

אופיר אקוניס: או, היושב-ראש, היושב-ראש אדלשטיין, שחי שנים ארוכות במדינה קומוניסטית, אני אמרתי שלמפלגה קומוניסטית יש מקום במדינה דמוקרטית ואילו למפלגה דמוקרטית לא מצאו מקום במדינה קומוניסטית.

אופיר אקוניס: לא אמרתי מילה אחת שאיננה אמת.

מיקי רוזנטל: אבל אין קשר.

אופיר אקוניס: אבל לא אמרתי שיש קשר, חבר הכנסת רוזנטל.

עפו אגבאריה: אז אם אין קשר אז מה אתה מביא – – –

אופיר אקוניס: אני לא אמרתי שאין קשר.

עפו אגבאריה: אתה בא לענות בשם ממשלה – – –

אופיר אקוניס: זה נכון, ואני אמרתי – – –

עפו אגבאריה: אתה מוריד את הרמה.

אופיר אקוניס: לגבי הרמה – תרשה לציבור הצופים לקבוע מי רמתו גבוהה ומי רמתו נמוכה.

אופיר אקוניס: אני לא חילקתי לך ציונים, כן?

אופיר אקוניס: כן, אדוני שר הכלכלה.

נפתלי בנט: רק לתקן.

נפתלי בנט: במגילת העצמאות לא כתוב מדינה יהודית ודמוקרטית.

קריאה: נכון.

אופיר אקוניס: אם אינני טועה, ישראל הוכרזה כמדינה יהודית.

אופיר אקוניס: נדמה לי שהיא הוכרזה כמדינה יהודית ודמוקרטית.

אופיר אקוניס: מדינה יהודית ודמוקרטית.

ראובן ריבלין: – – –

אופיר אקוניס: ובתוקף זכותנו הטבעית וההיסטורית.

מרב מיכאלי: שוויון – – – דת, גזע, לאום.

אופיר אקוניס: שוויון – בוודאי.

אופיר אקוניס: קיבלו זכות הצבעה מן היום הראשון.

אופיר אקוניס: אף אחד לא מדבר על זה, גברתי.

אופיר אקוניס: זה בכלל לא על הדעת של מישהו, ואתם אל תכניסו רעיונות לאף אחד.

אופיר אקוניס: מישהו פעם העלה את זה?

אופיר אקוניס: מישהו מטעם תנועתי העלה את הדבר הזה?

מרב מיכאלי: של מה?

מרב מיכאלי: לא לקחת מהם את זכות ההצבעה?

אופיר אקוניס: של שלילת זכות הבחירה.

מרב מיכאלי: וזהו, בזה מתמצה השוויון מבחינתך?

מרב מיכאלי: גמרנו, עשינו "וי"?

אופיר אקוניס: גברתי, אני אמרתי בשבוע שעבר ואני אחזור על דברי, משום שאני מאמין בזה: המדינה הטובה ביותר לערבים לחיות בה היא מדינת ישראל, היא מדינה שהכי טוב לחיות בה.

עפו אגבאריה: – – – די כבר, תקליט שחוק – – –

אופיר אקוניס: ואם כל כך לא נוח לך – חבר הכנסת אגבאריה, אתה שומע?

אופיר אקוניס: אם כל כך לא נוח לך – – –

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: אני לא רוצה להזמין אותך, אתה יודע מה לעשות.

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: אני אגיד את זה עוד פעם ועוד פעם, כי אתם חוזרים על השקרים שלכם כאן כל שבוע, כן?

אופיר אקוניס: שיהודה ושומרון הם תחת הכיבוש הקלגסי של חיילי צה"ל.

אופיר אקוניס: ובאיזה ביטויים.

אופיר אקוניס: פה היה חבר כנסת שאמר שהוא בכלל מייצג את הפלסטינים.

אופיר אקוניס: הוא פלסטיני, הוא צריך להחליט – או שהוא חי תחת המשטר של הרשות הפלסטינית, או שהוא חי במדינת ישראל, או שהוא חי – – –

מרב מיכאלי: אתה לא מארח כאן את האזרחים הערבים; הם לא אורחים שלך.

אופיר אקוניס: אין, צריך להחליט.

אופיר אקוניס: בסוף מחליטים.

אופיר אקוניס: אי-אפשר להחליט גם להיות חבר כנסת בכנסת ישראל, גם להישבע אמונים למדינת ישראל ולחוקיה – כל אחד שיושב בבית הזה, כל אחד – – –

עפו אגבאריה: – – – אם הוא עבר על החוק – – – במדינה דמוקרטית אם הוא עבר על – – –

אופיר אקוניס: אז תחליט.

אופיר אקוניס: או שאתה ברשות הפלסטינית או שאתה במדינת ישראל.

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: אגב, אני אמרתי את דברי.

אופיר אקוניס: לא נמצאת כאן חברת הכנסת זועבי שראיתי שהיא זכתה באמת לקולות רבים בנצרת.

אופיר אקוניס: ממש היא לקחה את העיר בהליכה.

אופיר אקוניס: מרוב שהיא לקחה את העיר בהליכה לא היו לה 10%.

אופיר אקוניס: אני עשיתי – – –

מרב מיכאלי: מה זה קשור?

אופיר אקוניס: זה קשור, הכול.

אופיר אקוניס: תני לי לסיים את התזה, אז תשמעי מה זה קשור.

מרב מיכאלי: אה, תזה, לא פחות.

אופיר אקוניס: אני אומר לחבר הכנסת אגבאריה, שבשם הדמוקרטיה הישראלית הטובה אפילו חברת הכנסת זועבי שנפסלה על-פי חוק-יסוד: הכנסת – לא המצאה שלי, היו פה קודמי, קודמים לי, היו פה בבית הזה – נפסלה על-פי חוק-יסוד: הכנסת, הוחזרה על-ידי הבג"ץ, ואנחנו מכבדים את הכרעת הבג"ץ, קשה ככל שתהיה, קשה ככל שתהיה.

מרב מיכאלי: היא לא נפסלה – – –

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: היא נפסלה על-ידי ועדת הבחירות המרכזית.

אופיר אקוניס: היא נפסלה על-ידי ועדת הבחירות המרכזית.

מרב מיכאלי: להפך, להפך.

מרב מיכאלי: לפי החוק היא הוחזרה, אדוני אקוניס.

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: אני אמרתי, אני אמרתי, אני אמרתי, חברת הכנסת מיכאלי, ואתם לא שומעים האחד את השני – אני אומר לך שהבג"ץ החזיר אותה ולכן היא פה.

מרב מיכאלי: בג"ץ החזיר אותה לפי החוק.

עפו אגבאריה: אתה – – –

מרב מיכאלי: ההבחנה שאדוני מנסה לעשות, כאילו החוק ובג"ץ שני דברים שונים הם, היא מאוד מאוד מסוכנת.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת מיכאלי, כיוון שעסקתי בזה שלוש שנים בכנסת הקודמת והתבססתי על סעיף 7א לחוק-יסוד: הכנסת, שאני זוכר אותו בעל-פה, אדם שתומך, חבר הכנסת חסון, תומך או משתתף, במאבק מזוין נגד ישראל איננו יכול להיות חבר כנסת, וכך הוא נפסל – – –

מרב מיכאלי: זה לא היה מאבק מזוין – – –

אופיר אקוניס: לא, ה"מרמרה" הרי היה משט של שלום.

אופיר אקוניס: כולם שם רצו שלום.

מרב מיכאלי: הוא היה משט של מחאה, הוא לא היה משט של מאבק מזוין, עם כל הכבוד.

אופיר אקוניס: חיילי צה"ל שהוכו ובמזל לא נפצעו קשה יותר, באמת היו על משט של שלום.

אופיר אקוניס: אם את מאמינה בזה אני מעריך את זה, אבל נדמה לי שהיום אין עוד אדם אחד בציבור שמאמין בדבר הזה.

מרב מיכאלי: – – –

עפו אגבאריה: למה לא תקפתם את טורקיה?

עפו אגבאריה: משתפים אתם פעולה כדי להפציץ מדינה אחרת.

עפו אגבאריה: למה?

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: אנחנו, אנחנו נחזור – – –

ישראל חסון: בשביל להציל את המדינה שלא יחסלו את האזרחים שלה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חסון, אתה בוודאי לא מסכים עם חברת הכנסת מיכאלי שה"מרמרה" היה משט של שלום.

ישראל חסון: לא, אבל אתה לא שמעת מה אמרתי?

אופיר אקוניס: לא, לא שמעתי.

קריאות: – – –

ישראל חסון: שאנחנו מנסים להציל את אותה מדינה שהמשטר לא יחסל את אזרחיה.

אופיר אקוניס: מעניין, כדאי אולי לספר את זה לחבר הכנסת אגבאריה.

אופיר אקוניס: בכל מקרה, אדוני היושב-ראש, כפי שאמרתי, אנחנו ממשיכים.

אופיר אקוניס: אין שום ניגוד בין עמידתנו על עקרונותינו לבין השאיפה שלנו לשלום.

אופיר אקוניס: כל מי שרוצה אתנו שלום מתקיים אתו שלום, זו עובדה.

אופיר אקוניס: זו עובדה היסטורית והיא גם תהיה עובדה עתידית אם ירצו בכך, לא אם לא ירצו בכך.

עפו אגבאריה: – – מס שפתיים – – –

אופיר אקוניס: למשל, אדוני היושב-ראש, כאשר אנחנו רואים את השמחות, את החגיגות, כן, השמחה, של היושב-ראש, של יושב-ראש הרשות הפלסטינית, כאשר משחררים את אותם רוצחים מתועבים, ואנחנו לא שומעים מהם את הגינויים למעשי הטרור – שעלו.

אופיר אקוניס: זאת עובדה, בחודש האחרון יש עלייה במעשי הטרור נגד ישראלים ביהודה ושומרון.

אופיר אקוניס: זאת עובדה.

אופיר אקוניס: את זה לא מגנים, לא מגנים.

עפו אגבאריה: – – – מחלקת פרחים שם.

עפו אגבאריה: שבעה פלסטינים הרגו החיילים שלכם והמתנחלים.

אופיר אקוניס: לא שמעתי שום גינוי.

אופיר אקוניס: אגב, סליחה – – –

עפו אגבאריה: מה לא שמעת?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אגבאריה, האם אתה אומר שהסכסוך החל ב-11 ביוני 1967?

אופיר אקוניס: אתה הרי יודע שהוא לא החל ביוני 1967, אתה אדם נבון.

אופיר אקוניס: אתה אדם משכיל, אתה יודע שהוא לא החל אז.

אופיר אקוניס: אתה בתוך-תוכך יודע את האמת, אבל אתה תמיד תיאחז בטיעון העלוב הזה והכל-כך חבוט: הוויכוח הוא על יהודה ושומרון, על ההתנחלויות.

אופיר אקוניס: ולפני שהיו התנחלויות היה שלום?

אופיר אקוניס: בוא, אני שואל אותך.

אופיר אקוניס: הדממה שלך אומרת הכול, הדממה אומרת הכול.

אופיר אקוניס: אנחנו יודעים מתי החלו הפרעות של הערבים בארץ-ישראל; יש לזה תאריך, יש לזה תאריך.

אופיר אקוניס: זה החל בחג הפסח ב-1920 בפרעות האלימות בכותל המערבי ובירושלים.

אופיר אקוניס: שם החל הסכסוך האלים.

אופיר אקוניס: היו התנחלויות?

אופיר אקוניס: איזה התנחלויות היו ב-1920?

אופיר אקוניס: איזה התנחלויות היו ב-1921?

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: איזה התנחלויות היו ב-1929?

עפו אגבאריה: מי התחיל – – –

אופיר אקוניס: מי התחיל?

אופיר אקוניס: אתה באמת חושב – – –

עפו אגבאריה: מי התחיל את המשבר – – –

אופיר אקוניס: אתה באמת רוצה שנתחיל בזה, מי התחיל?

אופיר אקוניס: הרי זה לא הוויכוח, מי התחיל.

אופיר אקוניס: השאלה מי יסיים.

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: נכון, אנחנו התחלנו, אתה צודק.

אופיר אקוניס: אני באמת – אין מה לומר – אין מה לומר, אדוני היושב-ראש, הציונים החלו את הסכסוך היהודי–ערבי, וכל מה שקשור זה החזרה של עם ישראל לארצו.

אופיר אקוניס: זה הסכסוך.

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת אגבאריה, שמול פני האומה חשף מה חושב חבר כנסת בישראל על הסכסוך הישראלי–ערבי; התנועה הציונית אשמה בו, ואם לא היינו פה בוודאי לא היה סכסוך.

אופיר אקוניס: נכון?

עפו אגבאריה: כמובן.

אופיר אקוניס: כמובן, הנה, בבקשה, מול המצלמות.

אופיר אקוניס: אם לא היינו פה, לא היה סכסוך.

עפו אגבאריה: – – –

חנא סוייד: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סגן השר, אני ממש לא רוצה להפריע לך, ואני גם מסיר את הכובע בפני היכולת המדהימה שלך להפיח רוח חיים מדי שבוע בהצעות האי-אמון בממשלה ולגרום לתגובות ערניות.

יולי יואל אדלשטיין: רק אבקש ממך אולי בעוד כמה משפטים להתייחס לדברים נוספים, ולסיים.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו עוד סדרה ארוכה של חוקים.

אופיר אקוניס: אני אשמח, אדוני, אני מקבל את עצתך הטובה.

אופיר אקוניס: אני מאוד שמח – – –

עפו אגבאריה: נמאס מהתקליט השבור – – –

אופיר אקוניס: אתה לא תקליט שחוק ולא דיסק שחוק ולא קסטה, שמעת?

אופיר אקוניס: אתה חשפת פה – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סגן השר, תתייחס לתוכן הנאומים.

אופיר אקוניס: – – אתה חשפת את האמת שלכם, וזה היה הדבר הכי חשוב, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: אתה חשפת את האמת שלכם.

אופיר אקוניס: זאת האמת שלכם.

אופיר אקוניס: עכשיו, כפי שהיושב-ראש ציין – – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: בתוקף זכותו הדמוקרטית, הוא סגן היושב-ראש, הוא נבחר על-ידי ציבור הרבה פחות מתלהם מאומרי הדברים שבאים לידי ביטוי בספסלים של הסיעות הערביות – – –

עפו אגבאריה: – – –

חנא סוייד: מה קרה לך?

חנא סוייד: אתה יודע מה אתה עושה?

חנא סוייד: ירדת מהפסים.

אופיר אקוניס: מה, מה, מה קרה?

אופיר אקוניס: כבר אמרתי את זה בשבוע שעבר, חבר הכנסת סוייד, זה נאמר כבר.

אופיר אקוניס: ציבור הערבים אזרחי ישראל הוא הרבה פחות פנאטי מכם.

אופיר אקוניס: הוא הרבה פחות פנאטי מכם.

קריאות: – – –

חנא סוייד: אתה יודע מה אתה עושה?

חנא סוייד: אתה ירדת מהפסים.

אופיר אקוניס: אני אומר לך את האמת – כן, הוא הרבה פחות פנאטי מכם.

חנא סוייד: אתה ירדת מהפסים.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני היושב-ראש – היושב-ראש טיבי, שהחליף את היושב-ראש אדלשטיין, לפי הצעתו של היושב-ראש אנחנו עוברים – אף שהכותרת של האי-אמון שלכם הייתה, חברת הכנסת מיכאלי, "כישלון בכל התחומים", את העדפת להתייחס ל-4 בנובמבר, שהוא בהחלט תאריך קשה לכולם, גם חבר הכנסת הורוביץ התייחס.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת הורוביץ, יצחק רבין היה ראש ממשלה של כולם כאשר הוא נרצח, והמעשה המתועב הזה כאב לכולם, גם לי.

אופיר אקוניס: לא הצבעתי עבורו ב-1992 ולא תכננתי להצביע עבורו ב-1996, אבל אל תנכס את העניין הזה למחצית מהעם ותמשיך לפלג.

אופיר אקוניס: אל תתחיל עם זה, זה לא רעיון טוב.

אופיר אקוניס: פשוט לא רעיון טוב.

אופיר אקוניס: הרצח הוא רצח הוא רצח, והוא מגונה על-ידי כולם, ודאי על-ידינו.

אופיר אקוניס: גם את דיברת על זה, ואתם הגשתם אי-אמון על כישלונה של ישראל בכל התחומים – –

מרב מיכאלי: לא נכון.

אופיר אקוניס: – – ומכיוון שהיושב-ראש אדלשטיין ביקש שאני אתייחס גם לדבר הזה, אני בהחלט אשמח להתייחס.

אופיר אקוניס: הרי אצלכם הכול קטסטרופה, המדינה על סף קריסה, ובכל זאת, ישראל, אדוני היושב-ראש, איננה רק מדינה של הסכסוך הישראלי–ערבי או הסכסוך הישראלי–פלסטיני.

אופיר אקוניס: יש פה, ברוך השם, היי-טק, יזמות, טכנולוגיה, יש גם אקזיטים מבורכים – –

מרב מיכאלי: יש גם סייבר.

אופיר אקוניס: את רוצה?

אופיר אקוניס: יש גם סייבר מעולה.

אופיר אקוניס: מה את רוצה?

אופיר אקוניס: יש עוד דברים שאת רוצה לספר כמה הם מעולים במדינת ישראל?

אופיר אקוניס: אני שמח – בסוף את גם תשתכנעי – –

מרב מיכאלי: ראש הממשלה גילה את הסייבר.

אופיר אקוניס: – – בסוף תשתכנעי שטוב לחיות פה.

אופיר אקוניס: בסוף גם תשתכנעי שטוב לחיות פה.

אופיר אקוניס: יש פה, כפי שאמרה חברת הכנסת מיכאלי, בהחלט סייבר שאפשר להתגאות בו, שמדינות מכל העולם לומדות מאתנו ורוכשות מאתנו טכנולוגיות חדישות.

אופיר אקוניס: שמעתי פה, אדוני היושב-ראש, שישראל מבודדת – ישראל מבודדת וישראל תוחרם, כך אמר חבר כנסת באולם הזה.

אופיר אקוניס: אם חלילה לא נקבל את הכפייה של ההסכם שעלול להתרחש עלינו, אנחנו נוחרם.

אופיר אקוניס: אז בינתיים, אדוני היושב-ראש, ישראל לא מוחרמת.

אופיר אקוניס: נכון שיש מאבקים קשים ביותר, גם מול שרת החוץ של דרום-אפריקה – באמת נוגע ללב היחס שלה, מאוד נוגע ללב; אני מציע לה לא להטיף לנו מוסר.

אופיר אקוניס: ובכל זאת, אדוני היושב-ראש, רק החודש צפויים להגיע לישראל 21 אח"מים, רמי מעלה, מנהיגים של מדינות, ביניהם שני נשיאים – כבר נמצא פה נשיא אחד כרגע, נשיא פולין, ובשבוע הבא יגיע – – –

עפו אגבאריה: מיקרונזיה.

אופיר אקוניס: אני מציע לך לא לזלזל במיקרונזיה.

אופיר אקוניס: למה לך לזלזל?

אופיר אקוניס: – – – יגיע לכאן נשיא צרפת, מגיעים ארבעה שרי חוץ, וזה עוד לפני שנסגר באופן סופי ביקור של האפיפיור, שאמור להגיע בחצי השנה הקרובה.

אופיר אקוניס: אנחנו מדברים על 300 אירועי חשיפה של אגף קשרי תרבות ומדע במשרד החוץ, 140 אירועי חשיפה גם בתחום שקרוב ללבה של חברת הכנסת מיכאלי, בתחומי התיאטרון והתרבות, מכל העולם, וכולם מגיעים לכאן כדי ליצור קשרי תרבות וקשרי מסחר עם ישראל, וגם אפילו, אדוני היושב-ראש, אני מוכרח להגיד לך, אפילו פסטיבלים בין-לאומיים משותפים; כל זה בתוך מדינת ישראל המוחרמת, מדינת ישראל הכובשת – לדברי המציעים כמובן.

אופיר אקוניס: המדינה אינה כובשת, המדינה אינה מוחרמת.

אופיר אקוניס: אנחנו נדחה את הצעות האי-אמון היום, בעזרת השם, ונמשיך לפתח ולבנות, לבנות את ישראל לכל אורכה ולכל רוחבה.

אופיר אקוניס: תודה.

אחמד טיבי: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה, הצעת חוק ליישום הפרוטוקול בדבר זכויות יתר וחסינויות של הארגון האירופי לחקר גרעיני, התשע"ד–2013.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: 1.

אחמד טיבי: כישלונה בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי;

אחמד טיבי: 3.

אחמד טיבי: החלטתה לשחרר מחבלים תמורת בניית בתים;

אחמד טיבי: עוברים לדיון.

אחמד טיבי: חברת הכנסת מיכל בירן, העבודה, שלוש דקות.

אחמד טיבי: בבקשה.

מיכל בירן: טוב, באמת, שלום – – –

אחמד טיבי: חן חן.

מיכל בירן: יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, אחרי שחברי כבר תיארו כל כך הרבה כשלים של הממשלה כמעט לא נעים לי לבוא ולהוסיף עוד תחום, אבל מה לעשות שנראה שזה כמעט מספר אין-סופי, כל הכשלים של הממשלה הזאת.

פנינה תמנו: – – –

מיכל בירן: ממשלת ישראל, חוץ מכל הדברים שהיא לא עושה טוב, גם כושלת בהבטחת הזכות שלנו להזדקן בכבוד.

מיכל בירן: ביבי נתניהו, כשהיה שר האוצר, עשה דבר שהיה מאוד מפתיע למי שמכיר את משנתו ואת האידיאולוגיה שלו, הוא הלאים את קרנות הפנסיה.

מיכל בירן: זה גם נשמע מוזר, דווקא הוא מכל האנשים הלאים משהו.

מיכל בירן: אבל אל דאגה, זה לא שהוא איבד את שפיות דעתו.

מיכל בירן: הוא מייד לאחר מכן הפריט את קרנות הפנסיה והעביר את מי שמחזיקות את החיסכון הפנסיוני של כולנו לשוק הפרטי.

מיכל בירן: ומה עשו עם הכסף שלנו, שאולי חלק מהאנשים היו מעדיפים שזה יהיה מתחת לבלטה, גם אם זה לא רעיון כל כך טוב?

מיכל בירן: ישר לשוק ההון.

מיכל בירן: לרולטה.

מיכל בירן: אז – אנחנו עומדים בפני – מצחיק אותי שאנשים קוראים לזה בעיה – עלייה בתוחלת החיים.

מיכל בירן: זאת לא בעיה, זה דבר טוב, זה טוב שיהיו לנו עוד הרבה שנים לחיות וליהנות.

מיכל בירן: מה שכן, זאת תופעה שצריך להתארגן אליה.

מיכל בירן: כשהתחילו את זה, פעם, לא תכננו שאנשים יחיו כל כך הרבה זמן ויצטרכו לחיות מהחיסכון הזה עשרות שנים.

מיכל בירן: אז אל מול המצב הזה, דבר ראשון, יש לנו כמעט 36% מהאזרחים שבכלל אין להם חיסכון לפנסיה; רק 12% מהאנשים טוענים שהם יודעים כמה הם יקבלו כשהם יפרשו לפנסיה, אבל גם הם למעשה טועים.

מיכל בירן: הם רק חושבים שהם ידעו.

מיכל בירן: מה נוגס לנו בפנסיה?

מיכל בירן: גם דמי הניהול המופקעים שיכולים להגיע כמעט עד רבע מהחסכונות – וזה באמת הורג אותי שאנשים בשביל הנחה של 5 שקלים בחניון בתל-אביב נוסעים עוד 100 מטרים אבל לא יודעים בכלל כמה הם משלמים בדמי ניהול – 68% מהאנשים לא יודעים כמה דמי ניהול הם משלמים, ואם הייתי עושה פה סקר קצר – – –

מיקי לוי: זה לא רבע, לא צריך להגזים.

מיכל בירן: זה יכול להגיע.

מיכל בירן: על-פי הנתונים של מחלקת המחקר בכנסת זה בין 15% ל-25%.

מיכל בירן: זה יכול להגיע לרבע.

מיכל בירן: מי משלם את הרבע?

מיכל בירן: התחקיר המצוין של שאול אמסטרדמסקי מ"כלכליסט" מראה ש-66% מהחוסכים משלמים את דמי הניהול המרביים, ונכון, הם לא יושבים בחדר הזה.

מיכל בירן: למרבה האירוניה, המנקות של משכן הכנסת משלמות יותר דמי ניהול מחברי הכנסת, כי הן חלשות ולא מאוגדות ואין להן כוח מיקוח.

מיכל בירן: על כל הנוהל הזה – מה אני רוצה שהממשלה תעשה?

מיכל בירן: יש קריאה של יושבת-ראש האופוזיציה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ושל חבר הכנסת חיים כץ לוועדת חקירה פרלמנטרית שתכנס את כל המומחים, שתמצא פתרונות מערכתיים, כי אי-אפשר פה לתת פתרון רק לנקודה כזאת ואחרת, זה ממש כשל רב-מערכתי.

מיכל בירן: אני קוראת לממשלת ישראל.

מיכל בירן: האחרון – בדיוק אנחנו מדברים פה על יום השנה להירצחו של ראש הממשלה, זיכרונו לברכה, יצחק רבין – הוא היה האחרון במדינת ישראל שהצליח לעשות תוכניות ארוכות-טווח, ואני עדיין שומעת את זה בכל מקום שמסתובבים, של תשתיות, של מחשבה לטווח ארוך.

מיכל בירן: אני קוראת לממשלת ישראל – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

מיכל בירן: – – לנסות לעשות צעד בכיוון ולנסות לפתור את משבר הפנסיה הקרב ובא.

מיכל בירן: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, בבקשה.

אחמד טיבי: אחריה – חבר הכנסת יצחק כהן מש"ס.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

אחמד טיבי: בבקשה.

פנינה תמנו: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, השר בנט, אני רוצה לפתוח את דברי דווקא בפרישתו של היועץ לביטחון לאומי יעקב עמידרור ובסקירה שלו אתמול לפני השרים והקבינט הביטחוני.

פנינה תמנו: אדם שיש לו ככל הנראה כל כך הרבה ניסיון צבאי וביטחוני, בוחר להצהיר הצהרות מסוימות בפרישתו.

פנינה תמנו: אני חושבת שבסופו של דבר הדברים שנאמרו אתמול, ראוי שניקח אותם ברצינות בבית הזה.

פנינה תמנו: עמידרור אמר שכישלון המשא-ומתן שמתנהל עם הפלסטינים, אם יהיה כישלון, יוביל לבידודה של ישראל בזירה הבין-לאומית, ויהיו לכך השלכות בין-לאומיות.

פנינה תמנו: ואני אומרת שיש פה בבית הזה הרבה אנשים שמחזיקים בעמדה שהמשא-ומתן הזה מלכתחילה נועד לכישלון, שהמשא-ומתן הזה הוא פיקטיבי.

פנינה תמנו: למה למהר?

פנינה תמנו: למה למהר להספיד את המשא-ומתן כאשר אנחנו מבינים שאם הוא ייכשל יהיו לכך השלכות כל כך כבדות וקשות על ישראל?

פנינה תמנו: אני חושבת שאף אחד בבית הזה לא יכול לטעון שהיועץ היוצא הוא אדם קיצוני, מפחיד, אדם שנוטה ללכת לכיוון מסוים.

פנינה תמנו: מדובר באדם מאוד מאוד אחראי, וכשהדברים, כפי שאמרתי, נאמרים מפי אדם עתיר ניסיון מבחינה ביטחונית, כאמור כדאי שניקח את זה מאוד ברצינות.

פנינה תמנו: ואני לא מתעלמת מאותם דברים שאמר אבו מאזן בשבוע שעבר.

פנינה תמנו: אני עדיין לא התאוששתי, אף שעדיין יש פה אנשים שאומרים שמדובר במנהיג כריזמטי, בעל אחריות.

פנינה תמנו: נכון, זה מאוד מצער שכאשר שוחררו המחבלים, המרצחים, הוא בחר דווקא לבוא ולומר שהוא ימשיך לפעול במהלך המשא-ומתן הזה עד שחרור האסיר האחרון, המחבל, המרצח האחרון.

פנינה תמנו: הרי ברור לכולנו שאין לזה אחיזה במציאות.

פנינה תמנו: עם זאת ואף-על-פי-כן אנחנו כן צריכים לתת כל שביכולתנו, במסגרת המגבלות, כדי שהמשא-ומתן הזה יצליח – –

אחמד טיבי: מאז לא התאוששת?

פנינה תמנו: – – כי אפשר לנהל מדיניות – – –

אחמד טיבי: מאז לא התאוששת?

פנינה תמנו: מה?

אחמד טיבי: הספקת להתאושש?

פנינה תמנו: עדיין לא התאוששתי.

פנינה תמנו: האמת שזו הייתה אכזבה, אכזבה רצופה, וכאשר אני, כמי שיש לה ניסיון, מבחינת הסברה – עשיתי הסברה עשר שנים בחו"ל – אני יכולה לומר לכם שאנחנו יכולים להחזיק במדיניות פנים, אבל אם אנחנו לא נתייחס לעובדה שאנחנו ממשיכים להיות מבודדים, אף שסגן השר אקוניס אמר שאנחנו לא מבודדים, הרי גם ההתבטאות והדברים שאמרה שרת החוץ של דרום-אפריקה, ותוסיפו לזה את ההתרעמות של כולנו על הסנקציות שהטיל האיחוד האירופי, הרי ברור שמדינת ישראל לא יכולה להתעלם מהעובדה שמבחינת הזירה הבין-לאומית אנחנו כן נמצאים במקום שאנחנו לא רוצים למצוא בו את עצמנו.

פנינה תמנו: אף אחד מאתנו לא שואף לנישואים מוצלחים, וכפי שאמר יושב-ראש סיעתי, יאיר לפיד, אנחנו בסך הכול רוצים גירושים הוגנים.

פנינה תמנו: ויותר מזה, אני חושבת שישראל צריכה לתת אופק לישראל חזקה עם תקווה, כדי שגם הדור הצעיר ירגיש שהוא יכול לחיות כאן ממקום של תקווה ולא ממקום של אותם משפטים כמו "אנחנו חיים בשכונה קשה".

פנינה תמנו: נדמה לי שבנימה הזאת כדאי להודות לעמידרור על כל מה שהוא תרם מהבחינה הביטחונית, ואני בטוחה שעוד היד נטויה.

פנינה תמנו: תודה.

אחמד טיבי: ואני מודה לך.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יצחק כהן.

אחמד טיבי: אחריו – חבר הכנסת ליצמן.

אחמד טיבי: למרות הכול, רק שלוש דקות.

יצחק כהן: ואף-על-פי-כן.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, הנושא של הצעת האי-אמון מטעם סיעת ש"ס מוגדר פה בדף שאני מחזיק ביד: הממשלה משחררת מחבלים עם דם על הידיים תמורת בניית בתים.

יצחק כהן: יש סתירה פנימית במשפט הזה, כיוון שהממשלה משחררת מחבלים עם דם על הידיים בלי שום תמורה.

יצחק כהן: אין פה שום תמורה.

יצחק כהן: ולו הייתה איזו חלופה אחרת, למשל הקפאת בנייה בהתנחלויות המבודדות, כנראה לא היו משחררים מחבלים עם דם על הידיים, וכן היו בונים בירושלים ובגושי ההתיישבות, כיוון שאיכשהו זה בקונסנזוס הבין-לאומי.

יצחק כהן: אבל גם אוכלים את הדג המסריח, גם חוטפים מכות וגם מגרשים מהעיר ואחרי זה מוחים.

יצחק כהן: הבית היהודי מוחה, הוא לא רוצה לשחרר מחבלים.

יצחק כהן: יש עוד שתי פעימות, יש לו הזדמנות נהדרת בשתי הפעימות הבאות, אדוני כבוד השר בנט, לעצור את התהליך.

יצחק כהן: על כל פנים, הזכירה פה הדוברת הקודמת את דבריו של עמידרור.

יצחק כהן: האלוף עמידרור לא בא משורות השמאל, הוא לא בא משורות המרכז, הוא בא דווקא מקבוצה שמזוהה יותר עם הימין.

ישראל חסון: לא מזוהה.

יצחק כהן: לא חשוב, לא מזוהה, אבל לפחות על-פי הצורה החיצונית שלו.

פנינה תמנו: – – –

יצחק כהן: על כל פנים, הוא אמר דברים כל כך נכונים.

יצחק כהן: אחד שישב סביב השולחן ושמע ויש לו המידעים אמר:

יצחק כהן: אני מציע לקחת את הרשות ברצינות.

יצחק כהן: לגבי הדיור הציבורי, אדוני חבר הכנסת רובי ריבלין, אני לא מבין; כשהקימו את המדינה, יהודים טובים בארצות-הברית תרמו כסף לסוכנות היהודית שתבנה פה בתים.

יצחק כהן: היא אכן עשתה את זה בצורה יוצאת מהכלל.

יצחק כהן: היא הקימה את חברת "עמידר", "עמיגור", ובנתה פה בתים לעולים חדשים.

יצחק כהן: אף אחד לא ציפה שיבוא יום שהיא תדרוש את הכסף הזה חזרה.

יצחק כהן: כל הכסף מהדיור הציבורי חוזר לסוכנות.

יצחק כהן: דבר הזוי.

יצחק כהן: במקום לבנות אתו בתים חדשים לדיור הציבורי, יש פה תהליך הזוי, כי אף אחד לא ביקש את הכסף הזה.

יצחק כהן: אותם יהודים שבשנות ה-50 המוקדמות תרמו – – –

ראובן ריבלין: – – –

יצחק כהן: עזוב את החוק האמריקני, הוא לא מעניין אף אחד.

ראובן ריבלין: לא האמריקני, החוק שנתקבל פה בכנסת, נתקבל בהסתייגות שהגיש מי שהגיש אז, כולנו התנגדנו לו והוא עבר.

יצחק כהן: אנחנו לא.

יצחק כהן: זה חמור מאוד.

יצחק כהן: זה חמור מאוד.

ראובן ריבלין: הוא לא עבר את ועדת הכספים.

יצחק כהן: אני הבאתי את זה פעם אחת, כשזה יצא לדרך, לוועדת ביקורת המדינה.

יצחק כהן: היום יותר ויותר חברים בבית הזה מבינים שהדיור הציבורי הולך ואוזל, והכסף משום מה זורם חזרה לסוכנות.

יצחק כהן: מה היא עושה עם זה?

ראובן ריבלין: הם תרמו לדיור הציבורי.

יצחק כהן: תרמו את זה.

יצחק כהן: תרמו.

ראובן ריבלין: צריך להשקיע את זה בדיור הציבורי.

יצחק כהן: בדיור ציבורי חוזר.

יצחק כהן: זה התהליך.

יצחק כהן: אם היו שואלים את אותם יהודים שתרמו, היו אומרים: תמשיכו לבנות דיור ציבורי.

יצחק כהן: 2.4 מיליארד שקל חוזרים לסוכנות.

יצחק כהן: מישהו בבית הזה יכול להסביר לי מה זה?

מיקי לוי: איפה הכסף?

יצחק כהן: אצל הסוכנות.

יצחק כהן: יותר הזוי.

יצחק כהן: יותר הזוי.

יצחק כהן: מגיע נציג משרד השיכון, מבקש מוועדת הכספים אישור על 20 מיליון שקל.

יצחק כהן: למה?

יצחק כהן: – זה כמו הבדיחה של "הגשש" – לשפץ דיור ציבורי, הוא רוצה למכור אותו.

יצחק כהן: המדינה תשקיע עכשיו 20 מיליון בשיפוץ הבתים, תמכור אותם.

יצחק כהן: לאן ילך הכסף?

יצחק כהן: לסוכנות.

יצחק כהן: אתה יכול להסביר לנו, סגן השר?

אחמד טיבי: אני אסביר לך בהזדמנות אחרת.

יצחק כהן: עכשיו עוד מילה אחת.

יצחק כהן: היה היום בוועדת הפנים דיון הזוי לגמרי בנושא הר-הבית.

יצחק כהן: רבותי, אני אומר מעל הדוכן הזה: העלייה להר-הבית אסורה ליהודים על-פי ההלכה.

יצחק כהן: כל גדולי הדור, בראשם הרב עובדיה יוסף שליט"א, זכר צדיק וקדוש לברכה – עוד קשה לי לדבר עליו בלשון עבר – פסק בספרו "יביע אומר" שהעלייה להר-הבית אסורה.

יצחק כהן: היו פה חברים מהבית היהודי שהביאו את הפסק של הרב דב ליאור, כך הם אמרו, שהוא כן מתיר, אבל הם לא שומעים לרב דב ליאור, מכיוון שאני מחזיק פה מכתב של הרב דב ליאור שכותב כך: "אני מוצא לנכון להודיע בזה שלדעתי, על-פי תורתנו הקדושה, אין לתמוך לא בחוק רישום הנישואין ולא בחוק הגיור העומדים על הפרק, זאת כדי לשמור על קדושת המחנה של עמנו בדור הזה ובדורות הבאים"; על החתום: הרב דב ליאור.

יצחק כהן: אז מתי שנוח להם הם שומעים לרב דב ליאור, מתי שלא נוח להם, לא שומעים לרב דב ליאור.

יצחק כהן: אז בבקשה, עשה לך רב וקנה לך חבר.

יצחק כהן: תודה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חבר הכנסת איציק כהן.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ליצמן.

אחמד טיבי: אחריו – חבר הכנסת מצנע.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, את החוקים שחברי כנסת מסיעות שונות יוזמים בימים האחרונים על הגיור, על הנישואין, על כל מיני דברים אחרים – לציבור החרדי זה לא יזיק, כי אתם תגרמו לעצמכם שאנחנו נעשה ספר יוחסין.

יעקב ליצמן: זה מה שאתם הולכים לעשות עם כל החוקים.

יעקב ליצמן: אנחנו, הציבור החרדי, אם תמשיכו בכל החוקים האלה, אין מנוס, נצטרך לעשות את ספר היוחסין.

יעקב ליצמן: מובן שהדברים האלה תלויים במועצת גדולי התורה, זה לא שאלה של פוליטיקאים, לא שאלה שלי, לא של אף אחד, אנחנו לא מחליטים על זה, אבל זה ברור, לאור ההתייחסות בימים האחרונים, בשבועיים האחרונים, לכל מיני חוקים, אני בטוח שהדבר הזה יגרום לשיקול רציני על הנושא הזה.

יעקב ליצמן: אני רוצה להתייחס לנושא הכלכלה.

יעקב ליצמן: לאור זה שההכנסות פתאום גדלו – מה זה גדלו?

יעקב ליצמן: הייתה טעות, בכלל, בחישוב כמה ההכנסות.

יעקב ליצמן: והייתה טעות גם בגירעון – התחילו ב-40 מיליארד, 35 מיליארד, ירד ל-30 מיליארד, אנחנו אפילו – גם האוצר לא יודע על מה מדובר, עד כמה הגירעון.

יעקב ליצמן: אם שר האוצר – מיקי, ברוך הבא, סגן שר האוצר – אם משרד האוצר לא יודע כמה הגירעון – הוא התחיל עם 40, ירד ל-35, ירד לעוד פחות, יותר, ואם הוא לא יודע מה הצפי של הכנסות המדינה, שפתאום זה עלה דרמטית – לא דרמטית, פשוט זה היה תכנון של המס, אז – איך הוא יכול לנהל את האוצר?

יעקב ליצמן: אז פתאום הוא אומר עכשיו שהוא רוצה לעזור לשכבות החלשות, כביכול, בחינוך, בגנים, אבל מתברר שמה שהוא רוצה לעזור, הוא עוזר רק לעשירים.

יעקב ליצמן: אני חושב שבמדינה לא היה אף פעם מצב כזה שכל יום מביאים את הקללה, חלילה וחס, על היום הקודם, גזירות הן בכלכלה והן בדברים אחרים.

אחמד טיבי: נא לסיים.

אחמד טיבי: רשמית סיימת את דבריך.

יעקב ליצמן: רשמית?

יעקב ליצמן: אני אסיים.

יעקב ליצמן: לכן אנחנו נצביע בהחלט נגד הממשלה.

יעקב ליצמן: אין לנו אמון, לא בראש הממשלה, לא בשר האוצר, ואנחנו חושבים שהאשמה היא בראש הממשלה לא פחות מאשר בשר האוצר.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עמרם מצנע – בבקשה, אדוני.

עמרם מצנע: מכובדי היושב בראש, עמיתי חברי הכנסת, השרים, כן, לא התבלבלתם, אני חבר בקואליציה, ואני גם אצביע אמון בממשלה, אבל יש לי בהחלט ביקורת בלא-מעט נושאים.

עמרם מצנע: הנושא שאני רוצה לדבר עליו זה האופן שבו אושר בשבוע שעבר הקיצוץ בקיצוץ של תקציב הביטחון.

עמרם מצנע: אני מאלה שחושבים שאכן צריך לרסן את תקציב הביטחון.

עמרם מצנע: אני מאלה שחושבים שללא קיצוץ בתקציב הביטחון לא יהיה אפשר באמת לטפל בבעיות החברתיות – חינוך, רווחה, בריאות, יוקר המחיה, דיור, וכל הדברים האלה שאנחנו עוסקים בהם כל כך הרבה, ובעצם משתמשים הרבה במס שפתיים אבל לא עושים את סדרי העדיפויות האמיתיים הנובעים מכך.

עמרם מצנע: אני חושב שזהו הכרח, כי אני מאמין שהמציאות הביטחונית, האיומים המיידיים, הקונבנציונליים, על מדינת ישראל בעת הזאת הם הנמוכים ביותר מאז שאני זוכר את עצמי, ולכן זו הזדמנות, וצריך לנצל אותה כדי להעתיק תקציבים מתקציבי הביטחון לאותם נושאים חברתיים.

עמרם מצנע: אבל – ופה יש לי שני אבלים מרכזיים: האחד, כל מי שחושב שאפשר רק על-ידי הורדת "שומנים" וטיפול בנקודות של ויכוח ציבורי בעצם להביא תשובה, ואפשר לקצץ את תקציב הביטחון בלי לפגוע בביטחון – אני חושב שאנחנו טועים ומטעים.

עמרם מצנע: ולגיטימי לקצץ בתקציב הביטחון, ולגיטימי שמערכת הביטחון תציג בפני הממשלה את המשמעויות הביטחוניות, שכן יש לזה משמעויות ביטחוניות.

עמרם מצנע: סך הביטחון או השירות הביטחוני שאנחנו ניתן לתושבי מדינת ישראל לשנים האלה יהיה נמוך יותר, בהתחשב כמובן באיומים ובסיכונים, ואנחנו תמיד מוכנים לקחת איומים וסיכונים, ואני מציע לא ללכת לפתרונות הקלים של: בואו רק נפגע בשימונים, בשמנים, בשומנים, בדברים שאנחנו כאילו מסתכלים ולא מבינים, בדברים הצדדיים, ועל-ידי כך נפתור את הבעיה.

עמרם מצנע: אבל הדבר היותר-חשוב שאני רוצה לומר: אני נדהמתי, נעלבתי ונפגעתי מהאופן שבו מרשים לעצמם לא רק פקידי האוצר אלא גם שרים בממשלה להשתלח באנשי הקבע, בחיילים ובצבא.

עמרם מצנע: זו לא הדרך.

עמרם מצנע: זה דבר שהוא לא ראוי, לא נכון ולא מוצדק.

עמרם מצנע: צריך לפגוע בתקציב, צריך לקצץ אותו, צריך לבדוק בדיוק במה ואיך, יש הרבה מאוד פרות קדושות שאפשר בהחלט לשים על השולחן לדיון, אבל אני לא מוכן לקבל בשום אופן את ההתלהמות הזאת על אנשי הקבע, על חיילי הצבא הסדיר, על העובדים אזרחי צה"ל, וכל היתר, שנושאים במשימה הכבדה הזאת של מתן ביטחון לכל אחד מאתנו יום-יום.

עמרם מצנע: תודה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

אחמד טיבי: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר (אומר בשפה הערבית: המכונה אבו חד'יפה.

אחמד טיבי: אצלנו בסיעה יש כינויים).

אחמד טיבי: שלוש דקות.

אחמד טיבי: בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים, יצא לי לשמוע, איך שהתחילו הנאומים, את חברת הכנסת מהקואליציה, שטה, שמזכירה את פרישתו של האלוף עמידרור, את הסקירה שהוא נתן לשרים ולממשלה על התקופה ואת האמירה שקיבלה כותרות על החרם הבין-לאומי שיהיה אם המשא-ומתן ייקלע לקשיים.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי שאלה: כשמינו את עמידרור כדמות מדינית, ביטחונית, הכי מקורבת לראש הממשלה, מינו אותו כאיש סודו של ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': אם אתם ממנים יועצים, אז תקשיבו לקולות שלהם, תקשיבו להצעות שלהם.

עיסאווי פריג': אז למה אתם ממנים אותם לתפקידים ולא מקשיבים להם?

עיסאווי פריג': אז מה יצא?

עיסאווי פריג': האיש הקרוב ביותר לראש הממשלה אומר עצה, אבל הוא אומר את העצה לקראת הסוף, לא בהתחלה.

עיסאווי פריג': הוא אומר את זה הכי ברור, באופן שלא משתמע לשתי פנים – כישלון המשא-ומתן יביא לחרם בין-לאומי.

עיסאווי פריג': לא זהבה גלאון אמרה את זה ולא איש שמאל ולא איזה איחוד אירופי.

עיסאווי פריג': אמר את זה האיש הקרוב ביותר לראש הממשלה.

ראובן ריבלין: – – – עמידרור.

עיסאווי פריג': עמידרור, ומעמידרור – – –

ראובן ריבלין: – – –

עיסאווי פריג': אני ככה יוצא מנקודת הנחה.

ראובן ריבלין: אתה יכול להביא פה לסכסוך גדול בשולחן הממשלה.

עיסאווי פריג': לא, חבל שהשר בנט לא נמצא, כי לא צריך יועץ לביטחון לאומי.

עיסאווי פריג': צריך יועץ לביטחון התנחלויות, וזה מה שיוביל.

עיסאווי פריג': אז כולנו צריכים לשלם את המחיר כדי להשיג ביטחון להתנחלויות.

עיסאווי פריג': וכאן, איך אומר?

עיסאווי פריג': כאן קבור הסוד של כל מה שאנחנו רואים.

עיסאווי פריג': אנחנו עוקבים שבוע אחרי שבוע – אנשים בתוך הממשלה, במיוחד הבית היהודי וכל סמני הימין שנמצאים מצד שמאל שלנו, נמצאים בתוך הממשלה ומדברים נגדה.

עיסאווי פריג': היום ראינו בסיעת הליכוד – הפחד האיראני.

עיסאווי פריג': מתחיל ראש הממשלה את הנאום שלו, הרגיל: אסור לי לתת לאנשים לעזוב את ההזיה האיראנית והפחד; אחרת אין לי הצדקת קיום.

עיסאווי פריג': ממשיך עם אותו פחד איראני.

עיסאווי פריג': בינתיים אנשים מתים יותר מההפחדה של ראש הממשלה מאשר האיום בפוטנציה.

אחמד טיבי: נא לסיים.

עיסאווי פריג': אז מה שאני אומר, כל מי שמעז לדבר על חשיבות תהליך השלום, מייד שמים לו פלסטר על הפה.

עיסאווי פריג': עכשיו החברים מיש עתיד, אני רוצה לפנות אליהם ישירות, וכבוד השר נמצא כאן.

עיסאווי פריג': אני אסיים, אדוני, ולא – – –

אחמד טיבי: תעשה פנייה דרמטית ותסיים.

עיסאווי פריג': לעשות פנייה דרמטית?

אחמד טיבי: כן.

עיסאווי פריג': צווי ההריסה שמחלקים במזרח-ירושלים – אנחנו קראנו.

עיסאווי פריג': הכי קל, אדוני השר וחברים, לעשות את זה.

עיסאווי פריג': נכון שיש בנייה בלתי חוקית.

עיסאווי פריג': אני מודה.

עיסאווי פריג': אבל האם יש בנייה חוקית בכלל?

עיסאווי פריג': מה שמקומם אותי, שהחוק לפני המוסר, וזה הדבר שהממשלה הזו מתפארת בו.

עיסאווי פריג': המוסר, היא קברה אותו בטענה שצריך לתת חיזוק לחוק הפסול שהם מנסים לייצר לעצמם.

עיסאווי פריג': תודה לך, אדוני.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חבר הכנסת פריג'.

אחמד טיבי: חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחריו – חבר הכנסת ברכה.

אחמד טיבי: (אומר בשפה הערבית: המכונה אבו סעיד.)

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, אני רוצה להתחיל בדבר שמופנה לכל השפויים שבמדינה הזו, וגם לצעירים כמו אופיר אקוניס – שהחזק לא יישאר חזק והחלש לא יישאר חלש.

טלב אבו עראר: אתה צריך להאמין אמונה עמוקה במה שאני אומר בקטע הזה.

אחמד טיבי: (אומר בשפה הערבית: משפט חזק.

אחמד טיבי: )

טלב אבו עראר: ולכן אנחנו – האמת שהממשלה הזו כוונתה להמשיך את הבנייה בהתנחלויות.

טלב אבו עראר: ככה אמר חברי באסל גטאס, שהיא מתכוונת.

טלב אבו עראר: היא לא מתכוונת, היא כבר התחילה וממשיכה לבנות בירושלים ובהתנחלויות.

טלב אבו עראר: בכוונת הממשלה לחלק את מסגד אל-אקצא, שאתם קוראים לו "הר-הבית".

טלב אבו עראר: אני לא יודע מאיפה המצאת את הר-הבית, השם הר-הבית.

טלב אבו עראר: לא יודע.

טלב אבו עראר: זה מסגד אל-אקצא.

טלב אבו עראר: (אומר בשפה הערבית: "ישתבח שמו של המסיע את עבדו בלילה מן המסגד הקדוש אל המסגד הקיצון אשר נָתַנו ברכתנו על סביבותיו").

מיקי לוי: אתה צריך ללמוד היסטוריה.

טלב אבו עראר: אתה אל תפריע לי, אדוני.

טלב אבו עראר: אל תפריע לי.

טלב אבו עראר: אתה לא יודע כלום בקוראן.

טלב אבו עראר: (אומר בשפה הערבית: "ישתבח שמו של המסיע את עבדו בלילה מן המסגד הקדוש אל המסגד הקיצון אשר נָתַנו ברכתנו על סביבותיו".

טלב אבו עראר: )

נסים זאב: הכול שלכם, גם הטרור שלכם.

מיקי לוי: אין לך מושג בהיסטוריה.

טלב אבו עראר: ולכם יש שר שיושב פה – – –

מיקי לוי: אין לך מושג.

טלב אבו עראר: – – – שהוא יקרא, הוא אומר באמצעות – – –

ראובן ריבלין: בסורה חמישית פסוק 26 אומר מוחמד, הנביא הנערץ, למי שייכים ארץ-ישראל והר-הבית.

טלב אבו עראר: מסגד אל-אקצא מקום קדוש אך ורק למוסלמים.

טלב אבו עראר: ומר ריבלין, תפנה, תפנה – –

ראובן ריבלין: אני אומר לך – – –

טלב אבו עראר: אל תפריע לי.

טלב אבו עראר: אתה מפריע.

טלב אבו עראר: תפנה – – – ותשאל אותם.

טלב אבו עראר: אפילו אסור לעלות להר-הבית – – –

נסים זאב: – – –

מיקי לוי: – – –

דב ליפמן: – – –

רונן הופמן: – – –

טלב אבו עראר: – – – באמצעות – – – שבאה היום בישיבת ועדת הפנים בראשות חברת הכנסת מירי רגב, שניהלה את הדיון בצורה סוערת לחלוטין, ממש בצורה מתלהמת, בלתי אחראית.

טלב אבו עראר: ממש, כמעט הכריזה מלחמה על כל המוסלמים, על כל הערבים.

טלב אבו עראר: לחברי כנסת ערבים גם לא ניתנה הזדמנות לדבר בצורה הולמת.

טלב אבו עראר: ממש מוזר.

טלב אבו עראר: מה קרה, השתגעתם או מה?

טלב אבו עראר: מה קרה?

טלב אבו עראר: אתם מזמינים באמת דברים מאוד חמורים.

טלב אבו עראר: ככה הבית היהודי מתנהג.

טלב אבו עראר: – – – בערבית אני אדבר.

טלב אבו עראר: הבית היהודי, אם ימשיך, בּיח'רבּ בּיותכּם, בּיח'רבּ בּיותכּם ממש.

טלב אבו עראר: הרי הבית היהודי מחלק את התפקידים.

טלב אבו עראר: אחד רוצה לחלק את מסגד אל-אקצא והשני הולך ממש לעקור יישובים בדואיים-ערביים בנגב ולהקים על חורבנם ממש יישובים יהודיים.

טלב אבו עראר: מה זאת אומרת, לקחת את האדמה, לנשל ממנה את אחמד ולהעביר את זה למשה?

טלב אבו עראר: מה, אתם מדינה דמוקרטית?

טלב אבו עראר: תתביישו לכם.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

אחמד טיבי: אחריו – חבר הכנסת ישראל חסון.

אחמד טיבי: בבקשה, חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עצם האמירה של ראש הממשלה שאין ניגוד בין המשך ההתנחלויות לבין תהליך השלום, כמובן לא מבטא בורות.

מוחמד ברכה: זה יכול לבטא צביעות, זה יכול לבטא חוצפה.

מוחמד ברכה: קורה – כאילו יש מצב שאנשים משני צדדים נושאים ונותנים על נושא מסוים, וצד אחד לועס וגוזר וקוצץ מדי פעם, כל יום וכל ערב, את השטחים שעליהם מתנהל הדיון.

מוחמד ברכה: אני רוצה לומר לכם, רבותי, שאין מצב שיהיו התנחלויות ותהליך שלום ולא-שלום, כמובן.

מוחמד ברכה: אבל מה שהפנה את תשומת לבי, האמירה שחוזר עליה ראש הממשלה בתקופה האחרונה, גם אתמול, גם היום, גם בפתיחת מושב החורף, שהבעיה העיקרית היא שהפלסטינים אינם מכירים בישראל כמדינה יהודית.

מוחמד ברכה: אם בזמנה, ב-2007, בזמן אנאפוליס, כשציפי לבני אמרה את זה – לא נתנה לזה פרשנות, השאירה את הפרשנות לשומע כביכול – אחר כך גם אולמרט, וגם ראש הממשלה נתניהו, בנאומו בבר-אילן, דיבר על התניה, שהפלסטינים יכירו בישראל כמדינה יהודית, אבל בו בזמן הוא דיבר על נכונות לקבל הקמת מדינה פלסטינית, כמובן מפורזת וכל השאר.

מוחמד ברכה: ההצהרות האחרונות של ראש הממשלה הן בעצם מחיקה של נאום בר-אילן.

מוחמד ברכה: נאום בר-אילן, שישראל מתהדרת בו בכל העולם כדי להראות שהיא כאילו קיבלה את הפתרון של שתי מדינות וכאילו הממשלה הנוכחית מנהלת תהליך שלום וחותרת לשלום – באו ההצהרות האחרונות ובעצם מחקו לחלוטין את הדבר המינימליסטי שהיה בנאום בר-אילן.

מוחמד ברכה: למה?

מוחמד ברכה: כי ראש הממשלה אומר:

מוחמד ברכה: אנחנו לא צריכים את ההכרה של הפלסטינים בישראל כמדינה יהודית, אלא אנחנו רוצים שדרך ההכרה הזאת יוותרו הפלסטינים על הדרישות הלאומיות שלהם, כולל זכות השיבה.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, לא רק על זכות השיבה, אלא על הדרישות הלאומיות.

מוחמד ברכה: מה הדרישה הלאומית המרכזית לצד זכות השיבה?

מוחמד ברכה: – הקמת מדינה.

מוחמד ברכה: בעצם נתניהו נסוג מהדבר הפעוט, הזעום, המינימליסטי, שהוא דיבר עליו בנאום בר-אילן.

מוחמד ברכה: הממשלה הזאת היא ממשלה מסוכנת.

מוחמד ברכה: היא חושבת שיש לה שעת כושר, שאנשים מקשיבים לה, יש בעולם הערבי מצב של חוסר יציבות, של הר געש פה ושם, והיא רוצה להפנות את העניין לנושא האיראני, אבל יום יבוא, ואכן יבוא, שישראל תצטרך לתת את התשובה על מהות השלום עם הפלסטינים.

מוחמד ברכה: נתניהו, דרך האמירות האלה, בעצם מביא אותנו לעימות הבא.

מוחמד ברכה: ואני, אף שאני לא נוהג לבקר כניסה למשא-ומתן, אף שאני יודע שהיסוד של המשא-ומתן הוא רעוע, ואף שאני יודע שהרשות הפלסטינית הלכה למשא-ומתן הזה תחת לחץ, בלי לקבל שום התחייבות רצינית מממשלת ישראל, על אף זאת, בעצם ההצהרות של נתניהו מרוקנות את התהליך המדיני מכל תוכן, גם התוכן הסמי-קולוניאליסטי, ציוני, אני לא יודע מה – אפילו מזה הוא מתרוקן, ונשאר שהפלסטינים, בעצם, דרך הדרישה מהם להכיר בישראל כמדינה יהודית, נדרשים לוותר על השאיפות הלאומיות שלהם, כולל זכות השיבה.

מוחמד ברכה: דבר כזה לא רק שלא מקדם שלום, אלא יביא לעימות הבא, והאחריות תהיה כל כולה על ממשלת ישראל ועל בנימין נתניהו.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ישראל חסון; אחרון הדוברים, אם לא יהיה נציג של ישראל ביתנו.

אחמד טיבי: סגן השר אקוניס יסכם.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני ממש מצטער שחבר הכנסת טלב אבו עראר לא נמצא – – –

קריאה: הוא כאן.

ישראל חסון: או, הנה הוא הגיע.

ישראל חסון: חבר הכנסת טלב אבו עראר, שמעתי אותך בקשב רב, ואני חייב לומר לך שהאופן שבו אתה דיברת פה, או שהוא פוליטי – בכל אופן, על-פי ההלכה המוסלמית, על-פי הפרשנים הגדולים ביותר של הקוראן, אין דיון לגבי קיומו של ה"הייכל".

ישראל חסון: ואתה יודע את זה, ב"תפסיר אלטברי" – – –

טלב אבו עראר: יש, יש דיון.

ישראל חסון: אין שום דיון.

ישראל חסון: אני אגיד לך יותר מזה, גם ב-100 השנים הראשונות – – –

טלב אבו עראר: יש, אבל לא ידוע, במקום לא ידוע – – – ועד שיבוא המשיח, יגיד לכם איפה הוא.

ראובן ריבלין: יבוא המשיח נשאל אותו.

טלב אבו עראר: זה בדיוק כתוב כך – – – עד שיגיע המשיח – – –

ראובן ריבלין: יבוא המשיח נשאל אותו.

ישראל חסון: טלב – – –

טלב אבו עראר: – – –

ראובן ריבלין: – – –

ישראל חסון: טלב, אני מזמין אותך – –

טלב אבו עראר: שיבוא, יגיד לך איפה, בסדר – – –

קריאות: – – –

ישראל חסון: – – אני מזמין אותך, תקשיב לי – –

טלב אבו עראר: – – –

ראובן ריבלין: תשאל אותו – – –

נסים זאב: המשיח נמצא פה בכנסת, הוא יושב על הדוכן.

ישראל חסון: – – אני מזמין אותך לערב שאני מוכן – אני מוכן בערב שתקדיש לי – –

קריאות: – – –

ישראל חסון: – – תקדיש לי לא יותר משלוש שעות, אבל גם לא פחות, ואני אביא לך את כל המובאות בהלכה האסלאמית לקיומו של ה"הייכל" על הר-הבית.

טלב אבו עראר: – – –

ישראל חסון: על הר-הבית.

טלב אבו עראר: – – –

ישראל חסון: רגע, חכה.

טלב אבו עראר: – – –

ישראל חסון: תקשיב – – –

ראובן ריבלין: – – – נתונים בשטח.

טלב אבו עראר: – – –

ישראל חסון: עזוב, זה מעבר לפסוק, כל הפירושים.

ישראל חסון: יש לי בשבילו ספר שלם של איזה אחד, מאוד חכם – – –

טלב אבו עראר: מי האחד הזה, יהודי או ערבי?

ישראל חסון: תקשיב, תקשיב, אתה יכול לצעוק, אבל אני רוצה שתיתן לי להשלים; א.

ישראל חסון: אני יכול לקיים את אתך את הדיון הזה ולהביא לך את המובאות ההלכתיות האסלאמיות, ספר שקוראים לו – – –

טלב אבו עראר: לפי מה שאתה אומר זה בניגוד לפסק הלכה שלך, זה בניגוד להלכה שלך.

אחמד טיבי: נא לאפשר לחבר הכנסת חסון להמשיך.

אחמד טיבי: אל תפנה את הדברים אליו אם אתה לא רוצה שהוא יפריע לך.

ישראל חסון: תקשיב.

ישראל חסון: אני אפנה.

אחמד טיבי: אוקיי.

טלב אבו עראר: הוא שואל – – –

ישראל חסון: בסדר, אבל תן לי גם להגיב.

אחמד טיבי: טלב אבו עראר הוא אדם מנומס – כשאתה שואל, הוא עונה.

ישראל חסון: טלב, תקשיב.

ישראל חסון: אני ממליץ לך לחפש ספר שנקרא "פדאיל אלקודס".

ישראל חסון: תקרא את "פדאיל אלקודס"; כך קוראים לזה.

ישראל חסון: תקרא, זה ספר מעניין מאוד שבו תמצא הרבה מאוד מאוד מאוד אסמכתאות להכרה האסאלמית בקדושת ירושלים ליהדות.

ישראל חסון: תקרא, נדבר אחרי זה.

ישראל חסון: הדבר השני, ביום שאתה עומד פה, מעל הבמה הזאת, ואתה אומר את האמירה שלך, שהיא ברמת אמונה, אני מציע לך: אף פעם אל תקיים דיון על אמונה.

טלב אבו עראר: – – –

ישראל חסון: רגע.

ישראל חסון: לך יש אמונה שאני צריך לכבד אותה, ולי יש אמונה שאתה צריך לכבד אותה.

ישראל חסון: ביום שאתה מבטל את האמונה שלי, אז נפתלי בנט צודק.

ישראל חסון: אני אומר לך, כל עוד אתה לא מבטל את האמונה שלי, אני יכול להתווכח עם נפתלי בנט; השר בנט, סליחה.

ישראל חסון: ביום שאתה מבטל את האמונה שלי, אז הוא צודק.

ישראל חסון: ואני אומר לך, אל תתחיל בעניין הזה, בדיון ברמה האמונית, כי אני אומר לך, לאף אחד לא יצמח טוב.

טלב אבו עראר: זו אמונה – – – של המוסלמים ולא של היהודים – – – תאמין או שלא תאמין – – – אל-אקצא של המוסלמים – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת ישראל חסון, אני אתן לך עוד חצי דקה.

ישראל חסון: לא, זה לא פייר.

ישראל חסון: זה לפחות עוד דקה.

אחמד טיבי: תודה.

ישראל חסון: ואני אומר לכם את הדבר הבא – – –

טלב אבו עראר: רוב המוסלמים – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת אבו עראר, אנא, תן להמשיך עוד דקה.

אחמד טיבי: בבקשה, חבר הכנסת חסון.

ישראל חסון: הדבר השני שאני מוכרח לומר, כמו שחברי חבר הכנסת מצנע אמר שהוא חבר הקואליציה והתבטא, אני חבר האופוזיציה, ואני מופתע מחברי לאופוזיציה.

ישראל חסון: אני אומר לכם למה.

ישראל חסון: מתקיים תהליך – האופוזיציה לא מתנגדת לתהליך; שמעתי את חבר הכנסת ברכה, אני לא מבין את מה הוא תוקף, על מה הוא תוקף, מה התקיפה.

ישראל חסון: מישהו מאתנו יודע מה מתרחש היום בשולחן המשא-ומתן?

ישראל חסון: על מה אנחנו תוקפים?

ישראל חסון: טוב, להוציא יוצאים מהכלל.

ישראל חסון: על מה אתם תוקפים?

ישראל חסון: על מה הדיבור פה?

ישראל חסון: מה ההתנפלות הזאת?

ישראל חסון: לשאול – כל אחד מדבר פה מהרהורי לבו.

ישראל חסון: אני אומר לכם, במקום לשבת כאופוזיציה שרוצה להגיע להסכם, לפי תפיסתה, ולחזק את ראש הממשלה, עומדים פה ותוקפים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

ישראל חסון: תודה לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ישראל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן השר חבר הכנסת אופיר אקוניס, המקשר בין הממשלה לכנסת, לסכם את הדיון.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה, אני מבקש לפתוח בתיקון, ואני רוצה להודות לשר הכלכלה שהסב את תשומת לבי.

אופיר אקוניס: אכן, במגילת העצמאות אין הגדרה.

אופיר אקוניס: ההגדרה "יהודית ודמוקרטית" איננה קיימת, אבל הרוח כמובן נשמרת.

אופיר אקוניס: המגילה בהחלט מדגישה, אדוני היושב-ראש, יותר מפעם אחת, את הקשר ההדוק, הבלתי ניתן לניתוק, בין העם היהודי לארץ-ישראל, שבה הוא עוצב לעם, ומתוך הקשר ההיסטורי והמסורתי, כפי שנאמר, חזרו היהודים להיאחז במולדתם העתיקה, והמדינה הוקמה ופועלת כמדינה יהודית ודמוקרטית.

אופיר אקוניס: והתיקון הזה אני חייב בו ראשית לפרוטוקול ושנית לציבור, שאותו הטעיתי, שלא בכוונה, בניסוח המדויק של הדברים.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, נדמה לי שהתקיים פה הערב אחד מהדיונים החשובים ביותר, אולי, שהתקיימו במליאה בשנים האחרונות, דיון חשוב ביותר, שבו נחשפו העמדות האמיתיות של כמה מחברי הכנסת מן הסיעות הערביות.

אופיר אקוניס: הדברים האלה הם חשובים, חבר הכנסת ריבלין, משום שאפשר להתייחס אליהם כאל קצף על פני המים, ואני לא הייתי מציע לאף אחד מאתנו – לא אלה שישבו כאן, אדוני היושב-ראש, ולא אלה שלא ישבו כאן – להתייחס אליהם כך, משום שנחשפו פה אמיתות רציניות ביותר לגבי התפיסה של חלק מחברי הכנסת מן הסיעות הערביות.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש לשעבר ריבלין, זה לא משנה אם המפלגה היא קומוניסטית או אינה קומוניסטית.

אופיר אקוניס: זו הייתה רק הערת אגב על התפיסות.

אופיר אקוניס: זה ממש לא משנה.

ראובן ריבלין: לא דיברתי על המפלגה.

ראובן ריבלין: דיברתי – – –

אופיר אקוניס: על התפיסות של חבר הכנסת אגבאריה.

אופיר אקוניס: זה בסדר.

אופיר אקוניס: אין בעיה.

אופיר אקוניס: הבעיה היא לא אם הוא מביע אותן במפלגה קומוניסטית או מביע אותן במפלגה אחרת.

אופיר אקוניס: הבעיה היא מה הן העמדות.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אנחנו נחשפנו, ואני מציע – אני יודע שהדיונים הללו עוברים, הם לא מסוקרים, לא מתקיים עליהם, אדוני היושב-ראש, שום דיון ציבורי, אבל חשוב מאוד לכל אחד, השר פרי, לקחת את הסטנוגרמה ולקרוא על מה אנחנו מדברים.

אופיר אקוניס: האם הסכסוך כפי שאתה אולי, וחבריך, חלקם, חושבים שהוא על קווי 67', או שהסכסוך הוא הרבה יותר עמוק.

אופיר אקוניס: השר פרי, אתה לא היית כאן כדי לשמוע שבתפיסתם של חברי כנסת מן הסיעות הערביות הסכסוך איננו על קווי 67', הסכסוך הוא על קווי 47'.

אופיר אקוניס: הסכסוך הוא על עצם קיומנו כאן.

אופיר אקוניס: אתה צריך לקרוא – אני יודע שאתה נדהם.

אופיר אקוניס: זה מדהים אותך.

אופיר אקוניס: אתה עסקת גם בדברים חשובים ביותר, בשירותי הביטחון, אינני יודע כיצד זה היה בשלהי שנות ה-80, כאשר מונית, ובתחילת שנות ה-90, אבל כדאי מאוד מאוד להקשיב לדברים.

אופיר אקוניס: בעצם, במידה מסוימת, אדוני היושב-ראש, הוויכוח איננו על שתי מדינות לשני עמים; הוויכוח שנחשף כאן אחר-הצהריים הוא על שתי מדינות לעם אחד, כאשר חלק מחברי הכנסת הערבים רוצים – זה מה שאתה רוצה.

עפו אגבאריה: או מדינה אחת לשני העמים.

אופיר אקוניס: אגב, אני מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אגבאריה, אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: אני חושב שעשית היום – אגב, אני מדבר בשיא הרצינות – שירות חשוב מאוד למיליוני ישראלים.

אופיר אקוניס: זה לא יגיע.

אופיר אקוניס: הוויכוח שהיה פה היום לא יגיע למיליוני ישראלים.

עפו אגבאריה: אתה לא תשים מילים בפי.

אופיר אקוניס: אני לא שם מילים בפיך.

אופיר אקוניס: אתה שמת מילים בפיך.

עפו אגבאריה: תחזור לפרוטוקול ותבדוק מה אני דיברתי.

עפו אגבאריה: אתה לא – – –

אופיר אקוניס: אתה, וחבר הכנסת אבו עראר, וחבר הכנסת באסל גטאס, וחבר הכנסת ברכה, ואחרים, בעצם חשפתם על מה הדיון האמיתי: האם תהיה מדינה פלסטינית לשיטתכם, נקייה מיהודים, בקווי 67', ומדינה דו-לאומית, לא מדינה יהודית, בקווי 47'.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, במידה רבה אני רוצה להודות לחברי הכנסת הערבים על שחשפו את האמת הזאת, ואנחנו כולנו נדע כיצד לבוא גם להמשך הדיון בנושאים הבין-לאומיים שעומדים על סדר-היום.

אופיר אקוניס: אדוני, אני אבקש מחברות וחברי הכנסת לדחות את הצעות האי-אמון.

אופיר אקוניס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לסגן השר חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נתחיל להצביע על הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין ודאי להצביע, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: כישלון הממשלה בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי – מטעם סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: והמועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 32 נגד – 56 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 32 בעד, 56 מתנגדים, ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון מטעם סיעת העבודה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם מרצ ויהדות התורה: מדיניות הממשלה בשטחים.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות מרצ – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה – 34 נגד – 56 נמנעים – אין הצעת סיעות מרצ – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

מיכל רוזין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 34, מתנגדים – 56, ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת האי-אמון מטעם מרצ ויהדות התורה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה משחררת מחבלים תמורת בניית בתים – מטעם ש"ס, והמועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 29 נגד – 54 נמנעים – אין הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 29 בעד, 54 מתנגדים, ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת האי-אמון מטעם סיעת ש"ס לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה האחרונה היא: כוונת הממשלה לבנות מאות יחידות דיור בהתנחלויות ובירושלים – בל"ד, רע"ם-תע"ל-מד"ע וחד"ש.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעות בל"ד–רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש להביע אי-אמון בממשלה – 36 נגד – 56 נמנעים – אין הצעת סיעות בל"ד–רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 36 בעד, 56 מתנגדים, ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון מטעם סיעות בל"ד, רע"ם-תע"ל-מד"ע וחד"ש לא התקבלה, ולכן הנשיא לא יבקש מחבר הכנסת זחאלקה להרכיב את הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/670; "דברי הכנסת" ה-18, מושב רביעי, חוב' כ"א, עמ' 27672.]

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/697; "דברי הכנסת" ה-18, מושב רביעי, חוב' ל"ד, עמ' 30166.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/708; "דברי הכנסת" ה-18, מושב רביעי, חוב' ל"ו, עמ' 30889.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/536; "דברי הכנסת" ה-18, מושב שני, חוב' ל"ו, עמ' 12209.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נמשיך בסדר-היום: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות חוק מסוימות.

יולי יואל אדלשטיין: מי מוסר את ההודעה?

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע מדובר רק בהודעה מטעם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה, הממשלה מבקשת להחיל דין רציפות על הצעות החוק כדלקמן: ההצעה הראשונה היא הצעת חוק הצבת מכשירי החייאה במקומות ציבוריים (תיקון), התשע"ב–2012; ההצעה השנייה היא הצעת חוק הגז (בטיחות ורישוי) (תיקון מס' 4), התשע"ב–2012; ההצעה השלישית היא הצעת חוק משק הדלק, התשע"ב–2012 – הצעת חוק – מספרה לא חשוב, והצעת החוק הרביעית היא הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 65) (הסדר טיעון), התש"ע–2010.

אופיר אקוניס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: ברור שאנחנו נשמע את עמדת הסיעות ונוכל להצביע לאחר מכן, כשיעבור פרק הזמן הנדרש.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/770; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' כ', עמ' 4067; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק לתיקון פקודת מחלות בעלי-חיים (מס' 6), התשע"ד–2013, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת פרופסור אבישי ברוורמן.

יולי יואל אדלשטיין: אבישי ברוורמן, פעם ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת אבישי ברוורמן יציג את הצעת החוק לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק לתיקון פקודת מחלות בעלי-חיים (מס' 6), התשע"ד–2013, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אבישי ברוורמן: הצעת החוק, שיזמה הממשלה, נועדה בעיקרה לקבוע הסדר חדש לעניין מתן פיצוי בשל המתת בעל-חיים הנגוע במחלה.

אבישי ברוורמן: פקודת מחלות בעלי-חיים [נוסח חדש], התשמ"ה–1985, שאותה מוצע לתקן בהצעת חוק זו, מסדירה את סמכויות השירותים הווטרינריים במשרד החקלאות ופיתוח הכפר – אני לא רואה פה את השר שמיר, אני מבין שהוא בווייטנאם או ביפן, אבל בטוח שנציגיו פה – בכל הקשור למניעת הפצתן של מחלות בקרב בעלי-חיים והעברתן לבני-אדם.

אבישי ברוורמן: במסגרת סמכויות אלה רופא וטרינר ממשלתי רשאי להורות על המתת בעל-חיים הנגוע במחלה, או להביא להמתתו.

אבישי ברוורמן: הפקודה קובעת הסדר של פיצוי ממשלתי במקרה זה, ולפיו אוצר המדינה מחויב לשלם פיצויים לבעליו של בעל-החיים שהומת, המוגדר בפקודה כמי שהיה רשאי למכור את בעל-החיים טרם המתתו.

אבישי ברוורמן: מאחר שברוב המקרים מדובר בחקלאים העוסקים בגידול בעלי-חיים בהיקף רחב, ניתן לראות בהסדר הפיצויים הקבוע בפקודה הן תמריץ לשיתוף פעולה עם הרשויות למניעת התפשטותן של מחלות והן סיוע לחקלאים שנקלעו למצוקה כלכלית עקב התפרצות המחלות.

אבישי ברוורמן: עם זאת, יובהר כי אין מדובר בפיצוי נזיקי, אלא בפיצוי הנועד להשיב לבעלים את ערכו הכלכלי של בעל-החיים טרם המתתו, בכפוף למגבלות תקציביות כפי שאפרט בהמשך דברי.

אבישי ברוורמן: הגורם המוסמך היום לקבוע את סכום הפיצויים הוא רופא וטרינר ממשלתי, שמעריך את שוויו של בעל-החיים שהומת ומחליט בהתאם לכך על סכום הפיצויים שיינתנו בכל מקרה ומקרה, בכפוף לתקרה, אדוני שר החקלאות לשעבר – סכום מרבי של פיצויים – שקובע שר החקלאות ופיתוח הכפר לגבי כל סוג או מין של בעל-חיים.

אבישי ברוורמן: ההסדר לעניין פיצויים מאזן, אם כן, בין הצורך למתן את הפגיעה בזכות הקניין, הנגרמת לבעליו של בעל-החיים שהומת, בפרט לאור מעמדה החוקתי של זכות הקניין, לבין שיקולים תקציביים הבאים לידי ביטוי בקביעת תקרה לפיצוי.

אבישי ברוורמן: מאחר שלצורך הערכת שווי נדרשת גם מומחיות כלכלית, התפתח בשנים האחרונות נוהג שבו רופא וטרינר ממשלתי מעריך את שוויו של בעל-חיים שהומת וקובע את סכום הפיצויים בהתייעצות עם ועדה מקצועית במשרד החקלאות ופיתוח הכפר.

אבישי ברוורמן: בהצעת החוק מוצע לעגן בחקיקה את הקמתה ועבודתה של ועדה מקצועית זו, שתיקרא הוועדה לבדיקת בקשות לתשלום פיצויים, ולהעביר אליה את הסמכות להעריך את שווי בעל-החיים שהומת ולקבוע בהתאם לכך את סכום הפיצויים.

אבישי ברוורמן: הוועדה תורכב מאנשי מקצוע שיהיו עובדי משרד החקלאות ופיתוח הכפר.

אבישי ברוורמן: בעת הדיון בהצעת החוק החליטה ועדת הכלכלה, לבקשת נציגי החקלאים, להוסיף להרכב הוועדה משקיף שימונה בהתייעצות עם הארגון המייצג את רוב החקלאים.

אבישי ברוורמן: המשקיף יהיה איש סגל אקדמי בכיר שאינו רופא וטרינר, והוא יוזמן לכל דיוני הוועדה, אך לא תוקנה לו זכות הצבעה.

אבישי ברוורמן: לפי המוצע, הוועדה תקבע את סכום הפיצויים שיינתנו בהתאם לנוסחאות ואמות מידה שייקבעו בתקנות שיתקין שר החקלאות ופיתוח הכפר, בהתייעצות עם שר האוצר ובאישור ועדת הכלכלה של הכנסת.

אבישי ברוורמן: עוד מוצע לקבוע כי על החלטת הוועדה לבדיקת בקשות לתשלום פיצויים ניתן יהיה לעתור לבית-המשפט לעניינים מינהליים.

אבישי ברוורמן: בשנים האחרונות הוגשו לא אחת בקשות לפיצויים בעקבות מגפות המוניות שהביאו להמתת מספר רב של בעלי-חיים נגועים וגרמו להשתת עלויות כספיות משמעותיות, בהיקפים חריגים ובלתי צפויים, על אוצר המדינה.

אבישי ברוורמן: לצד הצורך להקל את הנטל התקציבי שעלול להיות מוטל על המדינה במקרים האלה, יש לעודד את המגדלים לשתף פעולה עם הרשויות ולנקוט את כל הצעדים הנדרשים למניעת מחלות, שכן האחריות לגידול בעלי-החיים מוטלת בסופו של דבר על כתפיהם.

אבישי ברוורמן: לפיכך מוצע לקבוע הסדר חדש לעניין סייגים למתן פיצויים לפי הפקודה.

אבישי ברוורמן: ראשית, מוצע לקבוע כי לא ישולמו פיצויים כאמור אם שר החקלאות ופיתוח הכפר קבע בתקנות, לגבי סוג מסוים של בעל-חיים ולגבי מחלה מסוימת, כי ישנו הסדר ביטוחי חלופי שמכוחו יקבלו החקלאים פיצוי נאות בשל המתת בעלי-החיים שבבעלותם, וכן כי השתתפות המדינה בדמי הביטוח היא בשיעור הולם.

אבישי ברוורמן: נכון להיום, שיעור השתתפות המדינה בפרמיה לעניין ביטוח מחלת הניוקסל בענף העופות הוא 80%.

אבישי ברוורמן: ההסדר המוצע עשוי לשפר את מערך התשלומים לחקלאים, שיוכלו לקבל את הפיצויים המגיעים להם מחברת הביטוח עם קרות האירוע וללא תלות בתקציב המדינה.

אבישי ברוורמן: בנוסף, יש בתיקון המוצע כדי ליצור ודאות תקציבית עבור המדינה, שכן שיעור ההשתתפות של המדינה בדמי ביטוח יהיה קבוע וידוע מראש, ללא קשר להיקף הנזק.

אבישי ברוורמן: שנית, מוצע לתקן את הסייגים הקיימים היום למתן פיצויים לפי הפקודה.

אבישי ברוורמן: הפקודה קובעת היום כי לא יינתנו פיצויים למי שהפר, לדעת מנהל השירותים הווטרינריים, הוראות לפי הפקודה, והצורך בהמתת בעל-החיים נובע מהפרת הוראות כאמור.

אבישי ברוורמן: ההסדר הקיים יצר בקרב החקלאים תמריץ שלילי לנקיטת אמצעים למניעת מחלות, שכן לא אחת הופרו הוראות הפקודה, כגון הוראות לעניין ניקוי וחיטוי מבנים, אך היה קושי להוכיח קשר סיבתי קונקרטי בין הפרת ההוראות לבין הצורך להמית את בעל-החיים הנגוע.

אבישי ברוורמן: בהקשר זה יצוין כי במרבית המקרים לא ניתן להצביע על גורם אחד להתפרצות מחלה.

אבישי ברוורמן: על רקע זה המליץ צוות מקצועי במשרד החקלאות ופיתוח הכפר להקל את נטל ההוכחה הנדרש ולא לדרוש קשר סיבתי כאמור.

אבישי ברוורמן: בהתאם לכך, מוצע לקבוע כי הוועדה לבדיקת בקשות לפיצויים תוכל לדחות בקשות לפיצויים, או להורות מטעמים מיוחדים על פיצויים בשיעור חלקי, אם קבעה כי הופרה הוראה מהותית לפי הפקודה – ציפי, זה יכול לעזור לך במשא-ומתן אם תקשיבי – והוכח להנחת דעתה שההפרה תרמה באופן מהותי להפצת המחלה שבשלה הומת בעל-החיים.

אבישי ברוורמן: מאחר שמדובר במתן שיקול דעת רחב ביותר לוועדה זו, שיש בו כדי להכריע בעניין עצם הזכאות לקבלת פיצויים ולגבי סכומם, החליטה ועדת הכלכלה כי סמכויות הוועדה לבדיקת בקשות לתשלום פיצויים בעניין זה יופעלו בהתאם לתקנות שיתקין שר החקלאות, באישור ועדת הכלכלה.

אבישי ברוורמן: בתקנות אלה ייקבעו סוגי הוראות שיראו אותן כהוראות מהותיות לעניין זה, וכן אמות מידה למתן פיצויים בשיעור חלקי.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק כוללת נושאים נוספים שאזכיר בקצרה, מפאת קוצר היריעה.

אבישי ברוורמן: הנושא הראשון נוגע לחקיקת משנה מכוח הפקודה.

אבישי ברוורמן: לפי המצב המשפטי היום, כל הפרה של הוראות הפקודה או תקנות לפיה היא עבירה פלילית שלצדה עונש של שנת מאסר, ולפיכך, בהתאם להוראות סעיף 2(ב) לחוק העונשין, התשל"ז–1977, מובאות כל התקנות לפי הפקודה לאישור ועדת הכלכלה.

אבישי ברוורמן: כדי לקבוע ענישה מידתית יותר ולהימנע מהצורך להביא כל תיקון תקנה לפי הפקודה לאישור ועדת הכלכלה, ביקשה הממשלה להסמיך – – –

אחמד טיבי: דקה, דקה, חבר הכנסת ברוורמן, דקה.

אחמד טיבי: רבותי, הדיון לא יכול להימשך ככה.

אחמד טיבי: תראו, כל אחד – זה הפגנות צד, עומדים בצד.

אחמד טיבי: רבותי השרים.

אבישי ברוורמן: תושיב אותם – – –

אחמד טיבי: רבותי השרים, נא לשבת או לצאת.

אבישי ברוורמן: אני מודה – – –

אחמד טיבי: נא לכבד את הדובר.

אבישי ברוורמן: אני מודה לחבר הכנסת, היושב-ראש, אחמד טיבי, שכבוד הצעת החוק הזאת – –

אחמד טיבי: הצעת חוק חשובה.

אבישי ברוורמן: – – כבוד החקלאים וכבוד בעלי-החיים המומתים עומד בה על הפרק.

אבישי ברוורמן: מובן שהמשא-ומתן לגבי מי יהיה שר החוץ הבא או אם יהיה שר החוץ הבא, הוא מאוד חשוב, אבל עדיין אנחנו רוצים, אדוני יושב-ראש הכנסת לשעבר רובי ריבלין, למלא אחר תפקידנו כחברי כנסת.

אבישי ברוורמן: אתה תורה לי, אדוני היושב-ראש, מתי להמשיך, אני – – –

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני, נא להמשיך.

אבישי ברוורמן: תודה.

אחמד טיבי: נא להמשיך.

אבישי ברוורמן: אם כך, אני חוזר.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מזכיר, הצעת החוק כוללת כמה נושאים שאזכירם בקצרה, מפאת קוצר היריעה.

אבישי ברוורמן: הנושא הראשון נוגע לחקיקת משנה מכוח הפקודה.

אבישי ברוורמן: לפי המצב המשפטי היום, כל הפרה של הוראות הפקודה או תקנות לפיה היא עבירה פלילית שלצדה עונש של שנת מאסר, ולפיכך, בהתאם להוראות סעיף 2(ב) לחוק העונשין, התשל"ז–1977, מובאות כל התקנות לפי הפקודה לאישור ועדת הכלכלה.

אבישי ברוורמן: כדי לקבוע ענישה מידתית יותר ולהימנע מהצורך – אני וחברי לא אוהבים עודף רגולציה וביורוקרטיה, אנחנו רוצים רק את הכללים להעביר בוועדת הכלכלה – להביא כל תיקון תקנה לפי הפקודה לאישור ועדת הכלכלה, ביקשה הממשלה להסמיך את שר החקלאות ופיתוח הכפר לקבוע בתקנות כי הפרת הוראות מסוימות לפי הפקודה לא תהווה עבירה כלל, או כי בשל הפרה כאמור ניתן יהיה להטיל עונש ברמת חומרה נמוכה יותר – מאסר עד שישה חודשים או קנס בסכום שאינו עולה היום על 14,400 שקלים.

אבישי ברוורמן: ועדת הכלכלה אישרה תיקון זה, אך החליטה להחיל פיקוח פרלמנטרי – בזמן האחרון, כמו ששמתם לב, מייתרים קצת את הכנסת, זה הוויכוח שהיה לנו בנושא הגז – לגבי תקנות בכמה נושאים מהותיים, כגון תקנות לעניין חיטוי בני-אדם וייבוא וייצוא של בעלי-חיים, גם אם ייקבע כי הפרתן אינה מהווה עבירה פלילית.

אבישי ברוורמן: נושא נוסף שנכלל בהצעת החוק נוגע לאגרות לפי הפקודה.

אבישי ברוורמן: רשויות מקומיות מוסמכות היום לגבות אגרות בעד בדיקות וטרינריות של מוצרים מבעלי-חיים המוכנסים לתחומן, וחלקן עיגנו את סמכויותיהן בחוקי עזר.

אבישי ברוורמן: במקביל, מוסמך שר החקלאות לקבוע אגרות במסגרת תקנות, שלפי התיקון המוצע יובאו לאישור ועדת הכלכלה.

אבישי ברוורמן: כדי למנוע גביית כפל אגרה בשל אותה פעולה, מוצע לאסור על רשות מקומית לקבוע אגרה מכוח חוק עזר בעד פעולה שלגביה קבע השר אגרה שתשולם לרשות המקומית.

אבישי ברוורמן: במסגרת הדיון בנושא זה החליטה ועדת הכלכלה לבטל את החלתה של פקודת המסים (גבייה) על גביית אגרות כאמור ולקבוע מנגנון מידתי ועדכני יותר לקביעת האגרות, באמצעות החלת הוראות חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות, התשנ"ה–1995.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק המונחת בפניכם תסייע, כך מקווה אני, בבלימת התפשטותן של מחלות בקרב בעלי-חיים ותביא לשקיפות רבה יותר בהליך מתן פיצויים בשל המתת בעלי-חיים.

אבישי ברוורמן: אני סבור כי ההסדר המוצע, כפי שיצא מתחת ידיה של ועדת הכלכלה, כולל את האיזונים הראויים לטובת ציבור החקלאים כמו גם לטובת הציבור כולו.

אבישי ברוורמן: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות.

אבישי ברוורמן: אני מבקש מכם להצביע בעדה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

אבישי ברוורמן: ואני מודה לכל אנשי משרד החקלאות ומשרד המשפטים ולצוות הנאמן בוועדת הכלכלה, שעושה מלאכתו נאמנה והביא את החוק להצבעה.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חבר הכנסת ברוורמן, יושב-ראש ועדת הכלכלה.

אחמד טיבי: היות שאין הסתייגויות אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

אחמד טיבי: נא להצביע.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–10 – 48 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–10 נתקבלו.

אחמד טיבי: בעד – 48, וגם חבר הכנסת רותם, 49 חברי כנסת, אין מתנגדים, אין נמנעים בקריאה שנייה.

אחמד טיבי: עכשיו עוברים לקריאה שלישית.

שמעון סולומון: אפשר להוסיף – – –

אחמד טיבי: תצביע עכשיו בקריאה שלישית.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 54 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת מחלות בעלי-חיים (מס' 6), התשע"ד–2013, נתקבל.

אחמד טיבי: בעד – 54, פלוס חבר הכנסת רותם – 55.

אחמד טיבי: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה ושלישית כהצעת הוועדה.

אחמד טיבי: הצעת חוק לתיקון פקודת מחלות בעלי-חיים (מס' 6) עברה בקריאה שנייה ושלישית.

אחמד טיבי: ברכות.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יריב לוין – הודעה; יושב-ראש הקואליציה, בשם יושב-ראש ועדת הכנסת.

אחמד טיבי: בבקשה, חבר הכנסת לוין.

): אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, להלן הודעות מטעם ועדת הכנסת.

): תחילה, אדוני היושב-ראש, הודעות שאינן מחייבות הצבעה.

אחמד טיבי: בבקשה.

): מליאת הכנסת החליטה בישיבתה ביום כ"ד באב התשע"ג, 31 ביולי 2013, להעביר לוועדת הכנסת את הצעות החוק הבאות לשם קביעת הוועדה אשר תדון בהן: הצעת חוק-יסוד: משאל עם – מ/794, והצעת חוק-יסוד: משאל עם, של חבר הכנסת יריב לוין וקבוצת חברי הכנסת – פ/1551/19.

): ועדת הכנסת קבעה כי הצעות החוק הנ"ל תועברנה לדיון בוועדה משותפת של ועדת החוקה, חוק ומשפט וועדת הכנסת, כדלקמן: מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט חברי הכנסת יריב לוין – יושב-ראש, דוד רותם, אורית סטרוק, אלעזר שטרן ואברהים צרצור, ומטעם ועדת הכנסת – חברי הכנסת צחי הנגבי, יפעת קריב, יצחק הרצוג, יצחק וקנין ואילן גילאון.

): הודעה שנייה: ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום כי ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון בהצעת חוק זכויות התורמים למדינת ישראל, התשע"ג–2013, של חבר הכנסת יריב לוין – פ/1596, לשם הכנתה לקריאה הראשונה.

): הודעה שלישית: הנני מתכבד להודיע כי במקום הפנוי לממלא-מקום קבוע בוועדת החוץ והביטחון מטעם סיעת הליכוד – ישראל ביתנו תכהן חברת הכנסת עליזה לביא.

): הודעה רביעית: אני מודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות מטעם סיעת הליכוד – ישראל ביתנו, כדלקמן: בוועדת המדע והטכנולוגיה, במקום חבר הכנסת משה זלמן פייגלין יכהן חבר הכנסת מאיר שטרית; ובוועדת החינוך, התרבות והספורט, במקום חבר הכנסת יריב לוין יכהן חבר הכנסת משה זלמן פייגלין.

): ההודעה האחרונה, אדוני היושב-ראש, מחייבת הצבעה.

): הכנסת החליטה ביום רביעי, כ"ו בחשוון התשע"ד, 30 באוקטובר 2013, להעביר את ההצעות לסדר-היום בנושא: התגברות האנטישמיות בסידני – הצעות חברי הכנסת זבולון קלפה, אמנון כהן ואורי מקלב – לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

): יושב-ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות ביקש להעביר את ההצעה האמורה לדיון בוועדת העלייה, ומן הנימוק שהנושא הוא בתחום סמכותה של הוועדה.

): יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה נתנה את הסכמתה להעברת ההצעה לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

): לפיכך ממליצה ועדת הכנסת, בהתאם להוראות סעיף 57(ג)(4) לתקנון, לשנות את החלטת המליאה ולהעביר את ההצעה האמורה מוועדת הפנים והגנת הסביבה לדיון בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, ואבקש כמובן את אישור המליאה להמלצה זו.

): תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: עוברים להצבעה, רבותי.

אחמד טיבי: מי שבעד ההודעה, מצביע בעד, מי שנגד, מצביע נגד.

ראובן ריבלין: זה חשוב ליושב-ראש הוועדה?

אחמד טיבי: חשוב, כן.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 7 בעד הצעת ועדת הכנסת – 40 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להעביר את הנושא:

אחמד טיבי: התגברות האנטישמיות בסידני מוועדת הפנים והגנת הסביבה לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 40, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: נוכח אחד.

אחמד טיבי: ההודעה אושרה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: [מס' כ/470; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ח, עמ' 2604, "דברי הכנסת" ה-18, מושב רביעי, חוב' ל"א, עמ' 29550; נספחות.

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: אנחנו עוברים לנושא הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק גיל הנישואין (תיקון מס' 6), קריאה שנייה וקריאה שלישית.

אחמד טיבי: יציג את החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת דוד רותם, בבקשה.

אחמד טיבי: יש הסתייגויות.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, מדובר בהצעת חוק שיוזמיה הם חברי הכנסת דב חנין, עפו אגבאריה, מוחמד ברכה, חנא סוייד, זהבה גלאון, ניצן הורוביץ, אילן גילאון, יריב לוין, חנין זועבי וג'מאל זחאלקה.

דוד רותם: כיום גיל הנישואין המותר לפי חוק הוא 17, ובית-המשפט לענייני משפחה רשאי להתיר לנערים ונערות מתחת לגיל 17 להינשא במקרה של היריון או לידה, או אם מלאו לנער או לנערה 16 שנים ולדעת בית-המשפט קיימות נסיבות מיוחדות המצדיקות זאת.

דוד רותם: קביעות אלה, שנחשבו למתקדמות בעת חקיקתן בשנות ה-50 של המאה הקודמת, אינן עולות כיום בקנה אחד עם נורמות בין-לאומיות מקובלות ועם התפתחויות במשפט ובמחקר בכל הקשור לנישואי קטינים.

דוד רותם: במטרה להגן על קטינים וקטינות ולהילחם בתופעה של נישואי קטינים וקטינות, הצעת החוק מבקשת להעלות את גיל הנישואין ל-18.

דוד רותם: נוסף על כך, מוצע להחליף את הוראות סעיף 5 לחוק, המאפשרות לבית-משפט לענייני משפחה לתת היתר לנישואין מתחת לגיל 18, ולקבוע כלל גורף שלפיו בית-המשפט יהיה רשאי לתת היתר נישואין רק אם קיימות נסיבות מיוחדות הקשורות בטובת הקטין או הקטינה המצדיקות מתן היתר זה, וגם אז, רק אם הקטין או הקטינה הם מעל גיל 16.

דוד רותם: כמו כן, בין הגילים 16 ו-17 יידרש בית-המשפט – חברים, אתם מפריעים לי.

אחמד טיבי: אדוני השר וחבר הכנסת דב חנין.

דוד רותם: במסגרת דיוני הוועדה בהצעת החוק התברר לה כי יש בעיה של ממש בתחום אכיפת החוק, ולמעשה אפשר לומר שיש תת-אכיפה של החוק.

דוד רותם: כדי לנסות לקדם גם היבט זה, הצעת החוק מחייבת את כל הגורמים הממשלתיים המעורבים בנושא, דהיינו משרד המשפטים, המשרד לביטחון הפנים, המשרד לשירותי דת, משרד הרווחה ומשרד הפנים, לדווח לכנסת פעם בשנה על ההיבטים השונים של הטיפול בנושא, מתוך תקווה כי יהיה בכך כדי לקדם את היישום בפועל של הנורמה שאנחנו מבקשים לחוקק היום.

דוד רותם: להצעת החוק הוגשו הסתייגויות רבות.

דוד רותם: כל אחת מהמפלגות החרדיות, כל חברי הכנסת שלה הגישו הסתייגות.

דוד רותם: עכשיו, אני מניח שכשהם יעלו לנמק הם יסבירו שזה עניינים של דת.

דוד רותם: זה לא עניינים של דת, זה עניינים של פוליטיקה.

דוד רותם: כל ההסתייגויות שלהם דינן להידחות.

דוד רותם: כפי שהן עולות, כך הן צריכות להידחות.

אברהם מיכאלי: – – –

דוד רותם: הגיע הזמן שכל ההסתייגויות האלה יידחו, ואני מבקש מהבית לדחות את ההסתייגויות ולאשר את החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח המוגש על-ידי הוועדה.

דוד רותם: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת רותם.

אחמד טיבי: ובכן, אנחנו עוברים להסתייגויות.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יעקב ליצמן – איננו.

אחמד טיבי: חבר הכנסת משה גפני, אתה מעוניין?

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: שאחד ידבר חצי שעה ונגמור.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: על-פי התקנון, עד עשר דקות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אנחנו לא מבקשים, כמו בשבוע שעבר, לרדת ולעלות על כל הסתייגות.

משה גפני: לא עושים את זה, הפעם זה לא – עניין השבוע שעבר היה יותר חמור.

משה גפני: על כל פנים, אני אשתדל לדבר רק עכשיו, בחלק שעליו, מקצועית, אני חושב שצריכה להיות הסתייגות.

משה גפני: אני נמצא פה, בכנסת, אני עד לשינויים אידיאולוגיים בכל מה שנעשה בכל הצעת חוק, ואני שומע את יושב-ראש ועדת החוקה מדבר על זה שצריך – לא דת – צריך לדחות את ההסתייגויות.

משה גפני: עכשיו, אני לא מבין.

משה גפני: בחור בן 17 – – –

אריאל אטיאס: בחורה.

אריאל אטיאס: החוק לא מבדיל בין – – –

משה גפני: בחור או בחורה – יכולים לעשות רישיון נהיגה, יכולים לעשות את כל הדברים שבעולם, אין עליהם מגבלה.

משה גפני: הם יכולים להצביע בבחירות לרשויות המקומיות, הם יכולים לעשות כל דבר, לשרת בצבא, הכול – ללכת למלחמה.

קארין אלהרר: אתה באמת משווה בין רישיון נהיגה – – –

משה גפני: אני חושב שזה החוק.

קארין אלהרר: – – –

ראובן ריבלין: – – –

משה גפני: אבל זה החוק.

משה גפני: אני לא יודע.

משה גפני: אני יודע שאם היה עולה בדעתי להגיש הצעת חוק כזאת, והייתי אומר שאסור לבת להתחתן בגיל 17, והייתי אומר – זה על-פי ההלכה, אסור לה להתחתן בגיל 17 – לא שזו האמת, אלא הייתי אומר – הבניין היה רועד מרוב צעקות; אני יודע, אני אנטי-דמוקרטי, אני נגד זה שבת או בן יכולים לעשות בגיל 17 מה שהם מוצאים לנכון.

משה גפני: מתערבים בחיים הפרטיים שלהם.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: אתה צודק.

ראובן ריבלין: למה אתה עושה מידה כנגד מידה – – –

משה גפני: אני לא עושה מידה כנגד מידה.

משה גפני: לא עושה מידה כנגד מידה.

משה גפני: אני רוצה להראות כמה אתם מצחיקים.

משה גפני: בת רוצה להתחתן בגיל 17.

משה גפני: אלא מה?

משה גפני: כולם יודעים למה הכוונה.

משה גפני: כולם יודעים למה הכוונה.

משה גפני: כולם יודעים למה הכוונה.

משה גפני: עכשיו, אני לא אומר – גם בציבור החרדי לא מתחתנים לפני גיל 18, אבל יש מקרים שבהם כן.

קארין אלהרר: אז אין בעיה.

מיקי לוי: אז אין בעיה.

משה גפני: אני נגד זה שלא תהיה דמוקרטי, שלא תיתן לבן ובת לחיות כמו שהם רוצים.

משה גפני: באמת, הרי – תשמעו את עצמכם, תשמעו.

משה גפני: יש מקרים שבהם – גם חבר הכנסת רותם יודע את זה, אבל זה לא מעניין אותו – יש מקרים של בנים, של בנות, במשפחות כאלה, של אדמו"רים, לא חשוב.

משה גפני: לא יאפשרו להם?

משה גפני: הם יצטרכו ללכת לבית-המשפט?

משה גפני: אז אמרנו – בסדר, אמרנו – ילכו לבית-המשפט, ובמקרים האלה ילכו לבית-דין, בית-הדין הרבני שהוא בעדה שלהם, ויבדקו את זה, יביאו תזכיר, יביאו מה שצריך – לא ייאמן כמה הבניין הזה צבוע, לא ייאמן.

משה גפני: חבל, חבר הכנסת מוזס, חבל שלא הבאנו הצעת חוק שעל-פי ההלכה אסור לבת להתחתן בגיל 17.

משה גפני: חבל שלא הבאנו את זה.

משה גפני: דודו רותם לא היה מביא את החוק הזה בשום אופן.

משה גפני: הוא כבר היה מתקיף אותנו, על ההלכה, ו"אתם החרדים אנטי-דמוקרטים, לא נותנים לבת לחיות כמו שהיא רוצה".

משה גפני: חבל שלא הבאנו את זה.

משה גפני: תאמין לי, אנחנו צריכים לעשות גם דברים מצחיקים בבניין הזה.

משה גפני: הבניין היה רועד, התקרה הייתה נופלת.

משה גפני: אנחנו החשוכים, החרדים, פוגעים בזכויותיו של בחור בן 17 ובזכויותיה של בת 17, לא מאפשרים להם להתחתן.

משה גפני: זה לא אותו הדבר, בטח לא אותו הדבר.

קארין אלהרר: – – –

משה גפני: בטח לא אותו דבר.

משה גפני: אמרתי שאותו דבר?

משה גפני: בטח שלא.

משה גפני: מה אתם מתעלמים?

משה גפני: באמצעות חקיקה דורסנית אתם מאפשרים לנער ונערה בוגרים, בני 17, מאפשרים להם ללכת למלחמה, מאפשרים להם להצביע בבחירות.

משה גפני: אגב, היה כישלון גדול בבחירות האלה.

משה גפני: למה?

משה גפני: אמרו שעכשיו יהיו יותר נשים.

משה גפני: ומה שקרה, נבחרו שתי נשים לראש רשות.

משה גפני: שתי נשים מתוך, נדמה לי 200 – – –

קריאה: מחכים, מחכים – – –

משה גפני: לא, במועצות האזוריות עוד לא היו – בערך 200; 196.

משה גפני: שתיים נבחרו.

משה גפני: חילונים צבועים כאלה.

משה גפני: אנחנו לא אומרים, אנחנו לא אומרים שנשים מתמודדות מטעמנו, אבל אתם אומרים שוויון.

משה גפני: שתיים בחרתם.

משה גפני: אחת מתמודדת מחר בסיבוב שני; אולי יהיו שלוש.

משה גפני: יטיפו לנו מוסר שאנחנו עושים הדרת נשים.

משה גפני: אתם עושים הדרת נשים.

משה גפני: למה לא בחרתם נשים?

משה גפני: כמה חברות מועצה יש מתוך 6,000?

משה גפני: כמה?

משה גפני: 300 בקושי.

משה גפני: עושים צחוק מכולם.

מיקי לוי: – – –

משה גפני: מה, מיקי?

משה גפני: מה אמרתי?

מיקי לוי: הן נבחרו – – – לא לראש רשות.

משה גפני: מה אמרתי?

קריאות: לא אמרת כלום.

משה גפני: מה אמרתי?

משה גפני: אמרתי ששתי נשים נבחרו לראש רשות.

משה גפני: למה, למה לא יותר, למה?

מיקי לוי: דמוקרטיה.

משה גפני: דמוקרטיה.

משה גפני: אם דמוקרטיה, מה אתה מתערב בחיים של בחורה בת 17?

משה גפני: הרי היא רשאית לבחור את ראש הרשות.

משה גפני: היא רשאית לבחור, היא רשאית להילחם, היא רשאית לעשות רישיון, למה אתם מתערבים בחיים שלה?

משה גפני: הבנתי, יש בעיה.

משה גפני: הסבירו לי, יש בעיה.

משה גפני: יש מקרים שבהם אסור לתת לנשים או לבנים האלה להינשא.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אבל יש מקרים שלא, למה שם אתם לא מאפשרים?

משה גפני: היא יכולה ללכת לבית-דין.

משה גפני: למה?

משה גפני: אבל מה, אני כבר התרגלתי שבבניין הזה אפשר לגלגל בלשון באופן יוצא מן הכלל.

משה גפני: באמת.

משה גפני: אם אני אביא הצעת חוק שאסור להינשא בגיל 17, רק עם תזכיר – תקראו את החוק.

משה גפני: השר לביטחון פנים צריך להגיש תזכיר, ושר הדתות צריך להגיש תזכיר, ושר הפנים – תזכיר, ושר הרווחה; שישה שרים צריכים להגיש תזכיר על הבת הזאת שרוצה להתחתן, זאת שיכולה ללכת למלחמה.

משה גפני: אם אנחנו היינו מגישים הצעת חוק כזאת, היינו השחורים, הלא-דמוקרטים.

משה גפני: אתם דמוקרטים.

משה גפני: חבר הכנסת רותם דמוקרט.

משה גפני: איך שהוא מנהל את הוועדה זה דמוקרטיה.

משה גפני: המציאות הזאת היא מציאות של צביעות.

משה גפני: אנחנו, אני מסכים: זה לא נושא של דת, זה לא נושא של פוליטיקה, זה נושא שברור לי מה כוונתו, ואני חושב שבאמת יש דברים שצריך לטפל בהם; אני לא אומר.

משה גפני: אז זה גם מקרה שבו אי-אפשר לתת להם החלטות אחרות, במקרים שעליהם מדובר – אבל, לא רוצה להיכנס לזה.

משה גפני: אבל לא לאפשר לבת שהיא, אין ספק לגבי העניין הזה, לא לאפשר לה במקרים חריגים שבהם היא יכולה – וזה מקרים בודדים.

משה גפני: מה שעליתי לומר, אני יודע שאני לא אשנה את ההחלטות.

משה גפני: אתם פנאטים, מקובעים בהחלטות שלכם.

משה גפני: אי-אפשר לשנות ואי-אפשר להסביר לכם.

משה גפני: אבל רק שתדעו שאתם צבועים.

משה גפני: אם אני הייתי מגיש את הצעת החוק הזאת הייתי הופך להיות שחור, אנטי-דמוקרט, מתערב בחיים של בת 17, של בן 17.

משה גפני: לכם הכול מותר.

דוד רותם: – – –

משה גפני: תדעו רק שאנחנו יודעים שאתם צבועים.

אחמד טיבי: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת גפני.

אחמד טיבי: חבר הכנסת פרוש?

אחמד טיבי: לא נמצא.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מקלב, אתה רוצה לדבר?

אורי מקלב: – – –

אחמד טיבי: בהחלט.

נסים זאב: זה ההסתייגות?

נסים זאב: שתי הסתייגויות.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אורי מקלב, הסתייגות.

אחמד טיבי: סליחה?

נסים זאב: כי יש לנו שתי הסתייגויות.

נסים זאב: זה ביחד או – – –

קריאה: לא משנה.

אחמד טיבי: ביחד, ההסתייגויות.

מנחם אליעזר מוזס: ואחריו מי?

מנחם אליעזר מוזס: מי אחריו?

נסים זאב: אני מבקש עשר דקות לכל הסתייגויות.

נסים זאב: – – – יש לך עשר דקות.

אחמד טיבי: היות שהודעת לו, אז דבריך מוסמכים.

נסים זאב: אני סומך עליך שאתה סומך עלי.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

מנחם אליעזר מוזס: מי אחריו, אדוני היושב-ראש?

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השר וחברי חברי הכנסת, כאחד שהשתתף בדיוני הוועדה, בכל דיוני הוועדה, בנושא העלאת גיל הנישואין, אני אומר את האמת בצורה שקופה – שהתוודעתי למקרים קשים, נישואין שלא מרצון, או נישואין בהכרח, או נישואין מכורח המציאות העגומה של נערות לפני גיל 18; תופעה שקיימת רבות במגזר הערבי, במגזר הבדואי.

אורי מקלב: שאף אחד לא יחשוב שהחוק הזה ימנע משהו מהנישואין או מהמצב הקיים היום.

יצחק כהן: – – –

אורי מקלב: שום דבר לא ימנע.

אורי מקלב: ועוד תופעות שיש אולי במגזרים שונים – –

מיקי לוי: – – –

אורי מקלב: – – או יכול להיות שכורח הנסיבות, שקרה דבר שלא ראוי שיקרה לבת, והיא בסוף – הדרך היא להתחתן, או שההורים מחייבים להינשא בגיל יותר צעיר.

אורי מקלב: והיה עוד ויכוח בוועדה, או בדיונים: האם לאפשר לשופט להתיר לפני גיל 16 – במקרים מסוימים להתיר נישואין לפני גיל 16, והמציעים התנגדו.

אורי מקלב: המשטרה והרווחה ביקשו, בכל אופן, שכן יש מקרים, נסיבות מיוחדות שצריך לאשר זאת.

אורי מקלב: כל הדיונים בוועדה היו על מקרים שהם באמת בעייתיים, מקרים קשים, או עובדות לא טובות, תוצאה של התנהגות והתנהלות לא ראויה, לא של הבת שעומדת לפני נישואין, ולא של הסביבה שלה, ולא הדרך לנישואין האלה.

אורי מקלב: אנחנו העלינו בפני הוועדה עובדה שקיימת.

אורי מקלב: אומנם היא לא רחבה, היא לא גדולה, היא מועטה, אבל מדובר בנישואין לא רק נורמטיביים, לא רק עם בשלות, לא רק ברצון, עם הכנה בריאה והכנה ממושכת.

אורי מקלב: בחוג מסוים.

אורי מקלב: וגם לא רק בחוג, אלא בקבוצה, במנהיגות של אותם חוגים, ששם שורשית, דבר שהוא כבר דורות, לדורותיו, מתחתנים, יודעים, כפי שגם ראוי להיות, במנהיגות, מחתנים יותר מוקדם.

אורי מקלב: זו הנורמה.

אורי מקלב: איך אנחנו היום – ואין על זה שום טענה, וגם לא הייתה שום טענה.

אורי מקלב: ואין מי שהיום בא ואומר: יש בעיה עם הנישואין האלה, והתוצאות הן לא טובות.

אורי מקלב: דבר שמתמשך דורות, ואין לי שום בעיה.

אורי מקלב: ואני שואל: איפה זכויות האזרח?

אורי מקלב: איך מונעים?

אורי מקלב: איך על-פי חוק אתה מונע זאת במקרים נורמטיביים?

אורי מקלב: נישואין מרצון של אדם, מרצון של משפחה, מרצון של סביבה, ואין בזה שום בעיה, איך אתה מונע?

אורי מקלב: איפה זכויות האזרח המינימליות?

אורי מקלב: איך אנחנו מונעים דבר כזה?

אורי מקלב: באיזו זכות אנחנו מונעים דבר כזה?

אורי מקלב: אני לא ראיתי שמישהו הגיש הצעת חוק למנוע מבחורה בת 17, מבחור בן 17, לגור יחד.

אורי מקלב: זה הרבה פחות נורמטיבי, הרבה פחות סביר.

אורי מקלב: למה אתם לא מונעים את זה?

אורי מקלב: וזה קיים, התופעה קיימת.

אורי מקלב: אם הדבר לא בריא, מה הבעיה?

אורי מקלב: אם הנישואין הם לא טובים, אז למה לגור ביחד זה כן בסדר?

אורי מקלב: איך אני – למה אני לא מונע את זה ואני נכנס לזה?

אורי מקלב: מה היינו עושים היום?

אורי מקלב: היינו מחוקקים חוק בכל הנושאים של הביחד, של חיים כאלה ואחרים, שמגיע לחיים מאוד מאוד מאוד אישיים ביחד, בגיל מאוד מאוד מוקדם.

אורי מקלב: ולא ראיתי אף אחד שהוא נגד זה, שחושב שהתופעה הזאת לא טובה, ואף אחד לא מעז לחוקק חוק.

אורי מקלב: מה יגידו לו?

אורי מקלב: אתה מתערב בזכויות האזרח?

אורי מקלב: אתה מונע ממישהו להיות ביחד?

אורי מקלב: למה אנחנו לא מחוקקים חוק, שהיה מאוד מתאים לחוק הזה, להגביל או לקבוע גיל הורות.

אורי מקלב: לפני גיל 19 אי-אפשר להיות הורה.

אורי מקלב: למה אתם לא מחוקקים כזה חוק אם אין בעיה?

אורי מקלב: תחוקקו חוק שלפני גיל 19 הוא לא יכול להיות הורה.

אורי מקלב: מה הבעיה בנישואין?

אורי מקלב: הבעיה בנישואין או הבעיה אחרי זה בהורות?

אורי מקלב: אז תעכבו עד הסוף.

אורי מקלב: את זה אף אחד לא עושה.

אורי מקלב: איך אמרת, חבר הכנסת גפני?

אורי מקלב: צביעות.

אורי מקלב: זה לא מתאים, זה לא ילך טוב.

אורי מקלב: אבל לפני גיל 18 זה בסדר.

אורי מקלב: יש לזה איזה משהו, אקסנט של משהו שיכול להיות, ויכולים להיות באמת מקרים לא טובים ומקרים קשים.

אורי מקלב: לכן אנחנו הולכים גם על הנורמה?

אורי מקלב: לא זו אף זו.

אורי מקלב: כדי לפתור, כדי לא לפגוע בכאלה שבאמת אולי צריך למנוע מהם – ואני לא חושב שהתופעה הזאת תימנע, וגם אין אפשרות לפקח על העניין הזה; זה ייעשה במחתרת, ואף אחד לא ימנע מאף אחד לחתן.

אורי מקלב: אבל אנחנו יכולים כן לעשות דרך.

אורי מקלב: מצאנו דרך.

אורי מקלב: יש בתי-דין רבניים.

אורי מקלב: יש בית-הדין הגדול.

אורי מקלב: בבית-הדין הגדול יושבים דיינים שהם אחראים למה שהם אומרים.

אורי מקלב: ובאים, יבואו, אותה נערה שרוצה להתחתן לפני גיל 18, כפי שעד היום היה – מגיל 17; אם רוצים, גם אמרתי: אם צריך גם תסקיר, אז יהיה גם תסקיר.

אורי מקלב: ואנחנו בעד תסקיר של עובד סוציאלי, שיאפשר לבית-הדין לאשר את זה.

אורי מקלב: למה אנחנו צריכים לא לאפשר את זה?

אורי מקלב: יש איזו סמכות, שהיא מוכרת, שמבקרת אחרי הנישואין האלה.

אורי מקלב: גם לזה התנגדו.

אורי מקלב: אמרו לי שבית-הדין השרעי, חבר הכנסת צרצור, ימנע, ייתן לכל אחד.

אורי מקלב: אני לא חושב ככה.

אורי מקלב: אני לא קיבלתי.

אורי מקלב: לא, כבר אמרתי שאני לא מקבל את זה.

אורי מקלב: אנשים אחרים ידעו, ולא תהיה – התופעה הזאת תיעצר אם היא תימצא בסיטונות.

אורי מקלב: ואני מניח – במיוחד שמבקשים גם שיהיה דיווח לוועדה – אני מניח שיש ביקורת על זה.

אורי מקלב: לא זו אף זו.

אורי מקלב: אמרנו: אתם יודעים, גם את זה אתם לא רוצים, אז תנו לבית-הדין, תנו לבית-דין רבני, לבית הדין הרבני הגדול, שהוא יהיה זה שיביא, ישלח, בסופו של דבר, לשופט לענייני משפחה.

אורי מקלב: גם על זה ביקשנו.

אורי מקלב: הולכים עוד צעד.

אורי מקלב: אבל המשפחה שרוצה להסביר תבוא בפני המקום המוכר לה, לפני בית-דין רבני, ולא תצטרך לבוא לפני מקום אחר, להסביר מדוע במקרה הזה יש לאפשר נישואין לפני גיל 18.

אורי מקלב: זה גם נמצא בחלק מההסתייגות שלנו.

אורי מקלב: ואחרי זה חבר הכנסת רותם יגיד שאין כאן, אין כאן שום דבר, יש כאן פוליטיקה.

אורי מקלב: על מי אני עושה פוליטיקה?

אורי מקלב: אף אחד מהמצביעים שלי לא מתחתן בגיל 18.

אורי מקלב: אז על מי אני עושה פוליטיקה?

אורי מקלב: לבוא ולהגיד: זו לא הלכה, זו פוליטיקה.

אורי מקלב: להתנגד לבית-דין, זה – מה זה נקרא?

אורי מקלב: זו לא פוליטיקה?

אורי מקלב: זו הלכה.

אורי מקלב: זו פוליטיקה שהפכת להלכה, להתנגד לכל בית-דין או לכל אפשרות של פתרון לדבר.

אורי מקלב: בממשלה הזאת אפשר לעשות הכול.

אורי מקלב: זה גם נכנס כחלק מסדרת חוקים שאפשר להעביר.

אורי מקלב: החוק הזה לא היה נולד בקדנציה הזאת, זה חוק שכבר היה בקדנציה הקודמת ולא התקדם, ולא בכדי.

אורי מקלב: אבל עכשיו אפשר – איפה שיש משהו שקשור לנישואין, שיש לזה קונוטציה מסוימת שאולי זה קשור לדת, מייד יש חוק שאפשר לעשות אותו, ומצטרפים לזה כולם, ובקלות זה עובר.

אורי מקלב: לכן – אנחנו לא באנו להתריס, גם בחוק הזה.

אורי מקלב: ביקשנו שאנשים שזה ההרגל שלהם, זו ההנהגה שלהם, כשמדובר במקרים נורמטיביים לחלוטין, עם בשלות מלאה, עם הכנה טובה שהוכיחה את עצמה.

אורי מקלב: ואנשים שיש לאפשר להם, שרוצים לעשות את זה – אנחנו לא מונעים הרבה דברים גרועים; הרבה תופעות שקיימות היום שלא היו קיימות פעם, אנחנו לא מונעים את זה, וכאן זה לשנות חוק, ובדיוק כאן אנחנו באים למנוע שינוי חוק שהתיר להם את זה.

אורי מקלב: לכן אנחנו כן ביקשנו להחריג קבוצות מסוימות על-ידי הליך מתוקן של בית-הדין הרבני הגדול, שיאפשר להם במקרים מסוימים – ולא ביקשנו מגיל 16, ביקשנו מגיל 17, דיברנו על 17 וחצי, גם, וגם את זה לא אפשרו.

אורי מקלב: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אחריו חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, אם הוא רוצה.

אחמד טיבי: עומד על שלו?

אחמד טיבי: גם אתה תקבל עשר דקות.

מנחם אליעזר מוזס: אני לא צריך עשר דקות, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: זכותך עד עשר דקות.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכם, הייתי בחוץ-לארץ, חזרתי מחוץ-לארץ, רק שאנחנו נראה במראה איך אנחנו נראים שם.

אחמד טיבי: איך?

מנחם אליעזר מוזס: איך?

מנחם אליעזר מוזס: כולם מתפלאים איך מדינה שנמצאת בכאלה סכנות, כמו איראן, כמו כל האביב הערבי, מדינה, ובמרכזה כנסת הזויה, תסלחו לי.

מנחם אליעזר מוזס: הכותרות שאתה רואה בעיתונות הישראלית – שבוע אחד עוסקים בחוק אזורי רישום נישואין; שבוע שני – במערך הגיור; שבוע שלישי – חוק חיים משותפים; שבוע רביעי – תחבורה ציבורית בשבתות.

מנחם אליעזר מוזס: ממש מדינה שאין לה שום בעיות; שום בעיות אין למדינה הזאת – לא התגברות אלימות הנוער, ואני שמח שהיושב-ראש הכיר בדחיפות של הנושא הזה ויהיה עליו דיון; הנוער המשתכר, הנוער הצורך סמים – דברים אמיתיים, בעיות אמיתיות.

מנחם אליעזר מוזס: אז מתעסקים כאן בכאלה חוקים.

מנחם אליעזר מוזס: ועכשיו החוק הזה, שבא לומר שהדמוקרטיה היא רק במירכאות.

מנחם אליעזר מוזס: דמוקרטיה במירכאות.

מנחם אליעזר מוזס: כבר דובר על זה הרבה; רישיון נהיגה – כל אחד מגיל 17, יודעים שהוא כבר בגיר, והוא ראוי – גם רישיון נהיגה; כל מיני חוקים יש שרק באו ואמרו לנוער, אתה כבר בגיר ומתבגר.

מנחם אליעזר מוזס: למשל, אפילו משקאות חריפים – ממתי אסור?

מנחם אליעזר מוזס: עד גיל 16 – 17 כבר בסדר; מה נטפלתם כאן לבן 18 לחופה?

מנחם אליעזר מוזס: מה נטפלתם כאן לכל הסיפור הזה?

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לומר לכם, ממש כנסת הזויה.

מנחם אליעזר מוזס: מי שנמצא בחוץ ורואה מה קורה כאן, לא מבין מה קורה כאן.

מנחם אליעזר מוזס: אכן, אני חושב שראוי – דברי נעים זמירות ישראל: חוקים ומשפטים בל ידעום.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

אחמד טיבי: אני מודה לך על התמצות ועל הדברים הברורים.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אייכלר, אתה בכל זאת רוצה?

ישראל אייכלר: בטח.

אחמד טיבי: אין בעיה.

אחמד טיבי: זאת זכותך.

אחמד טיבי: עד עשר דקות שלמות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קודם כול, הצעה לסדר.

ישראל אייכלר: אני חושב שחוק המשילות צריך להפסיק לתת את זכות ההסתייגות לחברי הכנסת.

ישראל אייכלר: הם מפריעים לחקיקה הזאת, אתם שמים לב?

ישראל אייכלר: עשר דקות על כל הסתייגות.

ישראל אייכלר: אולי יושב-ראש ועדת החוקה, שמציע את חוק המשילות שרוצה לבטל את האי-אמון, יבטל גם את הזכות הזאת, ופשוט יעבירו את החוקים כפי שרוצה הקואליציה בלי לתת רשות דיבור בכלל.

ישראל אייכלר: זה רעיון מצוין.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה להגיד את זה פעמיים כי תכף יקבלו את זה.

נסים זאב: יש בזה הרבה היגיון.

ישראל אייכלר: יש בזה היגיון.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, דיברו פה חברי על עניין הצביעות.

ישראל אייכלר: מדברים על חופש; חופש הפרט וחופש הפרט.

ישראל אייכלר: כמה שעות שידור יש בכלי התקשורת הדמוקרטיים על כל אדם שרוצה להיות שונה ורוצה דווקא להירשם כפי שהוא רוצה.

ישראל אייכלר: למשל, מי שרוצה דרכון לא בירושלים, רק בחיפה – חופש הפרט.

ישראל אייכלר: ייתנו לו?

ישראל אייכלר: סליחה, לא, לא ייתנו לו.

ישראל אייכלר: הוא רוצה פקיד מס הכנסה נוח הרבה יותר ונמצא במקום אחר – לא ייתנו לו.

ישראל אייכלר: הוא רוצה בביטוח הלאומי לגשת לאיזו ועדה לקבל זכויות – שם דווקא מעבירים אותו למקום אחר, כי אולי יש לו קשרים פה, והם קובעים – הוא לא יכול לקבוע מי הפקיד.

ישראל אייכלר: דווקא כשזה מגיע לענייני הרבנות הראשית, רישום נישואין – – –

זהבה גלאון: מה קשור האחד לשני?

ישראל אייכלר: אני מגיע לעניין הזה.

ישראל אייכלר: האבסורד הנורא פה, מכיוון שמישהו גוי רוצה להתחתן כיהודי ולרמות את המערכת, מאפשרים לו.

ישראל אייכלר: הכול בשם החופש.

ישראל אייכלר: פה החוק הזה בדיוק הפוך.

ישראל אייכלר: איך אמר נכון הרב גפני?

ישראל אייכלר: אם אנחנו היינו מציעים הצעה כזאת – ירעדו אמות הספים; מה זה להתערב בחיים הפרטיים של הבן-אדם?

מנחם אליעזר מוזס: הסיעה החליטה – – –

ישראל אייכלר: זה לא יאומן.

ישראל אייכלר: חס וחלילה אם מישהו היה אומר שצריך לשמור מה שהיה בתקנון של "השומר הצעיר", מי שזוכר ומי שלמד היסטוריה – היו מגבלות על היחסים האישיים שם.

ישראל אייכלר: היום שמישהו יציע דבר כזה?

ישראל אייכלר: קלריקלי, יצעקו לו, נורא ואיום; מתירנות, חופש.

ישראל אייכלר: למה כשמישהו רוצה להתחתן מתחת לגיל 17, תתערבו לו? איזה מין חוצפה?

ישראל אייכלר: אם יש מקרה סוציאלי, שעובדת סוציאלית או שופט יודעים שפה עלול לצאת מקרה לא טוב, אז אפשר לאפשר בחוק שבמקרה כזה השופט יגיד שהם לא בגירים מספיק ללכת להתחתן.

ישראל אייכלר: אבל בחוק לאסור על כל מדינת ישראל לעשות דבר כזה?

ישראל אייכלר: זה אבסורד נורא.

ישראל אייכלר: וזה חלק בלתי נפרד – אתם יודעים מה?

ישראל אייכלר: איך אמר דודו רותם?

ישראל אייכלר: זה לא עניין הלכתי.

ישראל אייכלר: כי ההלכה בכלל לא מחויבת לעניין הזה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר לכם, שכשעם ישראל היה עם קדוש, ששמר על קדושתו ועל קדושת המשפחה, כתוב בגמרא על מישהו שהתחתן בגיל 16 ואמר, אם הייתי מתחתן בגיל 13 הייתי אומר לשטן "חץ בעיניך", ולא הייתי חס וחלילה נקלע לחטא.

ישראל אייכלר: אבל היום, כשהכול מותר, ודווקא הדבר הזה אסור, זה ממש מצחיק.

ישראל אייכלר: לכן יש אנשים שכן רוצים להתחתן, ומשום הרחק מן הכיעור ומן הדומה לו – אני לא רוצה לפרט למה הוא צריך להתחתן – אז בוודאי צריך לאפשר דבר כזה.

ישראל אייכלר: במקרה הזה, דודו רותם, זה כבר כן חוק כפייה אנטי-דתית, במקרה שאדם רוצה מטעמי קדושה להתחתן, כי הוא לא יכול לחיות כמו מופקר, כמו שקורה בחברה המודרנית המערבית.

ישראל אייכלר: אבל בואו נעזוב את הנושא הזה, אני רוצה לעבור לנושא אחר, שגם בו רואים את האבסורד הגדול.

ישראל אייכלר: יש עכשיו אופנסיבה, הרפורמים משלמים על זה, להעביר חוקים אנטי – לעקור את הצביון היהודי של מדינת ישראל.

ישראל אייכלר: אנחנו, היהודים החרדים – כבר אמרתי בכל מקום, ואני אומר גם כאן – נמשיך ונחיה לפי התורה שלנו גם אם החוק יהיה כך או אחרת, גם אם יהיה רישום פה או יהיה רישום שם.

ישראל אייכלר: אבל המדינה כמדינה, כשהיא באה לומר: אני מדינה יהודית, היא לא יכולה להיות אנטי-יהודית.

ישראל אייכלר: לא לחינם כל מייסדי המדינה רצו שיהיו נישואים וגירושים; רוב אזרחי הארץ רוצים חתונה יהודית, קבורה יהודית ובר-מצווה יהודי.

ישראל אייכלר: הולכים עכשיו לעשות "עליהום" כזה כדי לעקור את הצביון היהודי של המדינה.

ישראל אייכלר: אז בשביל מי עובדים?

ישראל אייכלר: אתם יודעים בשביל מי?

ישראל אייכלר: בשביל שיח' באדר.

ישראל אייכלר: רבותי, כאב לי היום לראות ש"נשות הכותל", מה שנקרא – מיעוט הולך לכפות עצמו על ציבור שלם, על מקום קדוש, ומדינת ישראל עומדת לצדן נגד כל האלפים והרבבות שזה כואב להם.

ישראל אייכלר: ובאותו היום ישבו היושב-ראש, חבר הכנסת אחמד טיבי, וחבריו הערבים בוועדת הפנים.

ישראל אייכלר: הם דיברו שם על הר-הבית – וכאן אני רוצה לומר שעל-פי ההלכה אסור לנו היום לעלות להר-הבית – והם אמרו: אין לכם זכויות, זה לא הר-הבית.

ישראל אייכלר: איך קראתם לזה?

ישראל אייכלר: שריף אל-אקצא?

ישראל אייכלר: – –

נסים זאב: תראה איזה נחת רוח אתה עושה לאחמד טיבי.

אחמד טיבי: אל-חרם א-שריף.

ישראל אייכלר: חרם אל-שריף.

ישראל אייכלר: אמרתי:

ישראל אייכלר: אולי משמים שלחו לנו את אחמד טיבי וחבריו להזכיר לנו שמי שמחלל את הכותל המערבי, אין לו זכויות בהר-הבית.

ישראל אייכלר: כל הזכות שלנו בהר-הבית – מפני שאנחנו מקדשים את האמונה שלנו, מקדשים את מקום המקדש, עד כדי כך שיהודים לא עולים להר-הבית מפני קדושתו.

ישראל אייכלר: ואז בוודאי שצריך לשמור על קדושת הכותל המערבי.

ישראל אייכלר: וכל יהודי וכל אפילו לא-יהודי – כי ביתי בית תפילה ייקרא לכל העמים – יכול לבוא להתפלל בכותל המערבי: יהודים, ערבים, מוסלמים נוצרים – כל אחד בכבוד; אבל לפי הכללים של קדושת המקום.

ישראל אייכלר: באים לעשות ריב ומדון, ולהוציא לעולם את האמירה הנוראה שהכותל המערבי, במקום שיהיה מקום שמאחד את עם ישראל, שמאחד את העולם כולו, את כל המאמינים בתנ"ך וב-Bible בכל האמונות, הפך למוקד ויכוח ואלימות ומשטרה ודברים כאלה.

ישראל אייכלר: מה זה עושה למדינת ישראל?

ישראל אייכלר: תחשבו רגע.

ישראל אייכלר: לנו זה לא עושה כלום, אני יכול לבוא לכותל המערבי אחרי שהן הולכות.

ישראל אייכלר: אבל מה זה עושה למדינת ישראל?

זהבה גלאון: מה, מה זה עושה למדינת ישראל?

זהבה גלאון: אי-אפשר לשמוע את זה – – –

ישראל אייכלר: זה מציג את מדינת ישראל כמי שאין לה יכולת לשמור על המקומות הקדושים.

ישראל אייכלר: ולכן תחזור הדרישה לבינאום ירושלים ולשמירה בין-לאומית על המקומות הקדושים.

ישראל אייכלר: לזה אתם רוצים להגיע?

ישראל אייכלר: אני בטוח שהרפורמיות רוצות להגיע לזה.

ישראל אייכלר: אבל היהודים החילונים והדתיים לא רוצים להגיע לזה.

ישראל אייכלר: אני מדבר על יהודים לאומיים שאינם דתיים.

ישראל אייכלר: הם רוצים שהכותל המערבי יהיה מקום שמאחד את כולם.

ישראל אייכלר: אז אתם באים והורסים את כל היסודות של הקיום של המדינה הזאת.

ישראל אייכלר: כשאני אמרתי שפה שיח' באדר, אני אומר שברגע שאתם מנסרים את הענף היהודי האמוני התורני שאתם עומדים עליו, שהלאומיות היהודית עומדת עליו, אז יבואו ויגידו: איפה הנכד של שיח' באדר שיבוא לדרוש את הבניין של הבג"ץ?

ישראל אייכלר: ביישוב שמצאתם איזה ערבי שדורש בעלות על היישוב – איך קוראים ליישוב הזה שבג"ץ הורה לפנות, שגרים שם – לא מגרון, השני.

ראובן ריבלין: גבעת – – –

ישראל אייכלר: לא משנה.

ראובן ריבלין: גבעת – – –

נסים זאב: – – – גבעת-האולפנה – – –

ישראל אייכלר: גבעת-אסף, בית-אל, מגרון – כל אלה, מכיוון שיש ערבי שטוען שזה שלו.

ישראל אייכלר: אין היום נכד לשיח' באדר שיגיד שהבניין הזה הוקם על אדמה שלו?

דני דנון: אל תיתן להם רעיונות, אל תיתן להם רעיונות.

ישראל אייכלר: אז לכן אני אומר: יש לנו בסיס אחד איתן.

ישראל אייכלר: אנחנו יש לנו התורה, והתורה אומרת שארץ-ישראל שייכת לנו; התורה אומרת ששם היה מקום המקדש; התורה אומרת שמקום המקדש, צריך לשמור על קדושתו; התורה אומרת שלא זזה שכינה מהכותל המערבי וצריך לשמור על קדושתו.

ישראל אייכלר: ברגע שאנחנו מפרקים את הבסיס הזה, אז מה אנחנו נענה לעולם כולו?

זהבה גלאון: איך זה קשור לגיל הנישואים?

ישראל אייכלר: בדיוק לזה זה קשור.

ישראל אייכלר: אתם מדברים על דמוקרטיה, על חופש הפרט, ובשמו אתם רוצים לבטל את כל הערכים היהודיים.

ישראל אייכלר: בא החוק הזה להוכיח שאתם לא באמת דמוקרטיים.

זהבה גלאון: זה ערכים יהודיים לכבד – – –

ישראל אייכלר: בא החוק הזה להוכיח שאין לכם שום כבוד לנער ונערה שרוצים להתחתן, אתם מתייחסים אליו כאל – איך אני אגיד לכם, איך אתם מתייחסים אליו?

ישראל אייכלר: אתם הרי יודעים בדיוק למי אתם מתכוונים.

ישראל אייכלר: אין לכם כבוד לבדואים, אין לכם כבוד לערבים, אין לכם כבוד לעמים שהמסורת שלהם היא המסורת הזאת של נישואים מוקדמים.

ישראל אייכלר: אז לפחות שידע העם כולו שכשאתם זועקים "איראן זה כאן", "באנו חושך לגרש", על כל מיני דברים, שלא מסכימים עם כל סטייה וכל פשע וכל דבר שהתורה אוסרת – אתם באים וזועקים געוואלד.

ישראל אייכלר: אז עכשיו תגידו: מי שאוסר נישואים לפני גיל 17 – "איראן זה כאן", "באנו חושך לגרש".

ישראל אייכלר: אבל, אדוני היושב-ראש, בשניות האחרונות שנשארו לי אני רוצה לומר: לא יעזור לכל המהרסים האלה שמנסרים את הקיום.

ישראל אייכלר: יש רצון קולקטיבי של 8 מיליון האזרחים, כולל האוכלוסייה הערבית, לחיות ביחד, לחיות בשלום, לחיות ביחסי כבוד הדדיים.

ישראל אייכלר: ואסור להרוס את זה, לא לעשות פרובוקציות, לא בהר-הבית למעלה ולא בכותל המערבי למטה, וודאי שלא בחקיקה ובבג"צים פרובוקטיביים שרוצים למנוע מישיבות לקבל פת לחם הכי עלובה מכל תקציב המדינה – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

ישראל אייכלר: – – – של כסף שלקחו מאתנו.

ישראל אייכלר: וכשכולם, כשכל האזרחים, הרוב הגדול, הרוב הדומם, יתגבר על כמה פרובוקטורים, כולנו נוכל לחיות בשלום במדינה הזאת.

ישראל אייכלר: תודה.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אלי ישי – איננו.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אריה דרעי – איננו.

ראובן ריבלין: אינו נוכח.

ראובן ריבלין: "איננו" זה מילה קשה.

אחמד טיבי: לפחות שניהם שותפים באותו דבר הפעם.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אריאל אטיאס.

ראובן ריבלין: "איננו" זה מילה קשה.

ראובן ריבלין: אינו נוכח.

אחמד טיבי: הם לא נוכחים.

אחמד טיבי: בהחלט.

זהבה גלאון: איננו וגם לא יהיה.

זהבה גלאון: זה – – – יעני, נוכח.

אחמד טיבי: זה לא נכון.

אחמד טיבי: זה לא נכון מבחינת השפה.

אחמד טיבי: "איננו" – זה יכול להיות גם זמני.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אטיאס, האם אתה מעוניין?

אריאל אטיאס: לא, תן להם שם.

אחמד טיבי: מוותר.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יצחק כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת משולם נהרי – אינו נוכח; חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח; חבר הכנסת דוד אזולאי – אינו נוכח; חבר הכנסת וקנין – אינו נוכח.

אחמד טיבי: חבר הכנסת נסים זאב?

נסים זאב: – – –

אחמד טיבי: לא, לא, לפי הסדר.

אחמד טיבי: לפי הסדר של מה שרשום אצלי.

ראובן ריבלין: אתה רוצה לדבר?

נסים זאב: אני רוצה לדבר אבל – – –

ראובן ריבלין: אז תעלה, הוא קרא לך.

אחמד טיבי: מי שלא עולה מאבד את זכותו, חבר הכנסת נסים זאב.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: אין הסתייגויות.

אחמד טיבי: זה לא – – –

אריאל אטיאס: – – –

אחמד טיבי: לא, נסים זאב – יש עניין בדבריו של נסים זאב, תמיד.

אחמד טיבי: אפילו אני מעניק לו עשר דקות שלמות.

אחמד טיבי: בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני שנה לקחו בשבי בחורה בת 16 וחצי לכפר חוסיין.

נסים זאב: שבויה.

ראובן ריבלין: חוסאן.

נסים זאב: ההורים בוכים, רוצים רק לדבר אתה.

זהבה גלאון: מי לקח אותה בשבי?

זהבה גלאון: מי לקח אותה בשבי?

נסים זאב: את יודעת מי נמצא בכפר חוסאן, לא?

נסים זאב: ההורים פנו אל משטרת ישראל.

נסים זאב: אנחנו לא יכולים, יש גיל הסכמה, הנערה כבר בוגרת, היא אחראית למעשיה, היא יודעת – – –

אחמד טיבי: אתה אמרת שלקחו אותה בשבי?

נסים זאב: היא יודעת מה שהיא עושה – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת נסים זאב, אתה צריך לדייק.

אחמד טיבי: היות שאני מכיר את המקרה היטב, ואתם פניתם גם אלי, מדובר באישה שעל-פי בחירתה ברחה עם בחיר לבה, בן-זוגה, לגור אתו באותו יישוב.

אחמד טיבי: לא נלקחה בשבי.

אחמד טיבי: אז תדייק.

נסים זאב: אגב, כל הבנות הישראליות היהודיות הן בשבי בכפרים של הערבים, שיהיה לך ברור.

נסים זאב: גם אם היא הולכת מרצונה היא בשבי.

אחמד טיבי: אני – – –

נסים זאב: ואנחנו גם שבויים בידכם היום, בכנסת הזאת.

אחמד טיבי: חבר הכנסת נסים זאב – – –

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, תן לי לדבר, באמת – – –

אחמד טיבי: לא, לא, לא – – –

נסים זאב: אני מבטיח – – –

אחמד טיבי: אל תפריע לי, אני היושב-ראש.

נסים זאב: אז אל תחשיב את הזמן.

נסים זאב: תדבר מה שאתה רוצה, אני אתך.

אחמד טיבי: אני אתן לך.

אחמד טיבי: גם כיושב-ראש אני אומר לך שהדברים שלך הם דברים גזעניים, דברים בוטים.

אחמד טיבי: אתה רשאי לחזור בך, אתה רשאי לא לחזור בך, זו החלטה שלך.

אחמד טיבי: אבל זה מביך.

אריאל אטיאס: אתה רצית שהוא יעלה ראשון.

נסים זאב: אתה יודע מה גזעני?

נסים זאב: שאתה יושב פה על הדוכן כיושב-ראש, ואתה שר ברמאללה עם הזמרת, עם זמר, נגד מדינת ישראל.

נסים זאב: ואני יכול להקריא לך את השיר.

נסים זאב: אני אביא את זה עכשיו מהלשכה שלי ואני אראה לך את השיר.

אחמד טיבי: לך תביא מהלשכה, אנחנו נחכה לך.

נסים זאב: אני אומר לך, זה מזעזע.

נסים זאב: תיתן לי חמש דקות, אני אלך ואני אראה לך את זה גם בסרט, שאתה מופיע שם ומוחא גם כפיים.

נסים זאב: ואתה שותף למחיקתה של מדינת ישראל, בצורה של זמר ושירה.

נסים זאב: אתה נותן לי מוסר מה זה שבי?

נסים זאב: כן, אנחנו שבויים.

נסים זאב: עכשיו תראו רגע אחד – – –

טלב אבו עראר: מה הקשר של הדברים?

נסים זאב: אני אגיד לך מה הקשר.

נסים זאב: תאמין לי שאני יודע איך לקשר את הדברים.

נסים זאב: הדברים מאוד מקושרים, אל תהיו תמימים.

נסים זאב: קודם כול אני אגיד לכם מה האג'נדה – אגֵ'נדה אומרים, נכון?

אחמד טיבי: סוף-סוף למדת.

נסים זאב: סוף-סוף למדתי.

אחמד טיבי: בדרך כלל הוא אומר אגָ'נדה, הפעם – תשמע, אתה ההוכחה הטובה ביותר שיצור חי, בן-אדם, הוא טיפוס ויצור שניתן ללמידה.

נסים זאב: או, ויש כאלה שזה דמה-חי, והם בעצם מנהלים פה אפילו את הישיבה.

נסים זאב: אז בוא נתחיל מההתחלה.

נסים זאב: למה בחור ערבי בכלל רוצה יהודייה?

נסים זאב: למה הוא ירצה דווקא יהודייה?

נסים זאב: אז בואו תבינו, יש כמה סיבות.

נסים זאב: הסיבה הראשונה: קודם כול הבחורה היהודייה היא מטרה עבורו, להשיג אותה, כדי לבלות אתה.

נסים זאב: הלוא עם מוסלמית הוא לא יכול.

נסים זאב: הלוא ברגע שהוא יבלה אתה, אתה יודע, אחת דתו להמית.

נסים זאב: אתה יודע מה זה המשמעות של כבוד המשפחה, ואתה יודע שאין מצב כזה לבלות.

נסים זאב: מה פתאום לבלות?

נסים זאב: אבל – – –

קריאה: – – –

נסים זאב: לא יפה?

נסים זאב: אתה אומר לי לא יפה?

נסים זאב: אתה יודע על מה אני מדבר בכלל?

נסים זאב: אתה יודע שיש 30,000 שבויות בכפרים הערביים?

נסים זאב: על מה אתה מדבר.

נסים זאב: אני רוצה לפרט, כך אני רוצה, כי אני לא מדבר עכשיו בישיבת "חברון" ולא בישיבת בעלז.

נסים זאב: אני מדבר פה בדיוק, עם אנשים שצריכים לדבר בשפה שלהם.

נסים זאב: עכשיו, ברור שבחורה מוסלמית שלא תשמור על כבודה, על כבוד המשפחה, דינה מוות, וגם – – –

ראובן ריבלין: בגרמניה הנאצית היו מדברים כך על היהודים.

מיקי רוזנטל: תתבייש לך, איזה דעות קדומות אתה מפיץ פה.

מיקי רוזנטל: תתבייש לך.

ראובן ריבלין: בגרמניה הנאצית היו אומרים מדוע אסור להתחתן עם יהודים, או מדוע אדם יהודי שלוקח חלילה גרמנייה עושה איזה פשע.

נסים זאב: אמרתי עכשיו משהו על פשע?

נסים זאב: דיברתי על פשע?

ראובן ריבלין: אז לא מבינים אותך.

נסים זאב: לא מבינים?

נסים זאב: תאמין לי שמבינים טוב.

נסים זאב: אם אתה בא ואומר – – –

ראובן ריבלין: – – – חברי – – –

נסים זאב: תסלח לי, אתה משווה השוואה ממש לא לעניין.

נסים זאב: ואני מאוד מכבד אותך, אבל מין בשאינו מינו.

נסים זאב: חד וחלק.

אחמד טיבי: תמשיך, חבר הכנסת נסים זאב.

אחמד טיבי: אני רוצה לאפשר לך להמשיך ולהרחיב בדברים.

זהבה גלאון: איזה זמר, זמרת?

נסים זאב: באופן אוטומטי, אין בעיה לקחת יהודייה, כי הלאום הולך אחר האב.

נסים זאב: אתם לא יכולים לשמוע את האמת, אתם רוצים להמשיך להיות עיוורים ולחיות בעיוורון, תמשיכו ככה.

זהבה גלאון: זה ממש מזעזע.

חנין זועבי: כבר אי-אפשר לשמוע אותך, זה מגעיל מה שאתה אומר.

נסים זאב: תגידי לי, איך לא בחרו אותך בנצרת?

נסים זאב: מה את באה לכאן עכשיו, באמת.

נסים זאב: חשבתי שתהיי שם ראש העיר.

נסים זאב: לפחות, איך אומרים, קצת ננוח ממך.

חנין זועבי: דברים מגעילים, מה שאתה אומר.

נסים זאב: הדבר הנוסף, אדוני היושב-ראש – – –

קריאה: אין לי לגמרי מושג, כל הדברים האלה – – –

נסים זאב: אני אגיד לך מה זה קשור.

נסים זאב: זה קשור שגיל ההסכמה – אתה בא ואומר רק, אפשר כבר מגיל 16.

נסים זאב: זאת אומרת, תיאורטית, נערה יהודייה שהולכת לכפר מוסלמי, יכולה להישאר שם, לחיות אתו, אין שום בעיה.

נסים זאב: ההורים לא יכולים לעשות שום דבר.

נסים זאב: אני אומר, לאו דווקא מוסלמית, גם כן אדם בוגר בן 40, נערה בת 16 ומעלה, זכותה לעזוב את בית הוריה, רק לא בנישואין.

נסים זאב: זאת אומרת, הכול מותר, הכול מופקר.

נסים זאב: אבל כשמדובר בנישואים, זה כבר אסור; צריך להטיל על הרב מעצר, מאסר של שנה או שנתיים, כי הוא עשה פה פשע נורא.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם, אנחנו לא יכולים לחיות בתרתי דסתרי.

נסים זאב: לא יכול להיות שמצד אחד אתם אומרים שהנערה אין לה שליטה על עצמה, היא לא יכולה לבחור את הדרך, רק אחרי גיל 18, כי היא עדיין לא מספיק בוגרת, אבל כשנערה עוזבת את בית הוריה בגיל 16 ומעלה היא יכולה לחיות באותם כפרים, והמשטרה אומרת: אין לנו היכולת המשפטית להתמודד, להוציא את אותה נערה מהכפרים.

זהבה גלאון: אה.

נסים זאב: אז עכשיו הבנת את הקשר, או לא הבנת?

זהבה גלאון: עכשיו הבנתי את הקשר.

נסים זאב: אז אם את מסכימה אתי, תבורכי פי-מיליון.

זהבה גלאון: עכשיו הבנתי.

זהבה גלאון: זה לא אומר שאני מסכימה אתך.

זהבה גלאון: עכשיו הבנתי את צרות המוחין שלך, את ההסתה שאתה עושה כאן ואת חוסר הקשר במה שאתה מדבר.

זהבה גלאון: יד ימין שלך לא יודעת מה יד שמאל שלך אומרת ומה שהפה שלך אומר.

זהבה גלאון: די.

זהבה גלאון: אי-אפשר לשמוע את זה יותר.

זהבה גלאון: די, אי-אפשר לשמוע את זה יותר, הסתה זולה, פרועה.

נסים זאב: הסתה נגד מה?

נסים זאב: נגד מה ההסתה?

זהבה גלאון: – – –

נסים זאב: לשמור על העם היהודי.

נסים זאב: האם לשמור על נערות ובנות ישראל זו הסתה?

אחמד טיבי: אתה בדיוק חוזר – – –

ראובן ריבלין: – – – של ילדה יהודייה בת 16, שיכולה ללכת עם בחור יהודי בן 16 או בן 18 משום שהיא לא – זה כבר לא יהיה אונס חוקי אלא – – –

נסים זאב: אני לא אומר ללכת, אני אומר לגור.

נסים זאב: להתגורר.

נסים זאב: היא חיה בכפר.

ראובן ריבלין: למה בכפר?

ראובן ריבלין: היא יכולה גם – – – למה בכפר?

נסים זאב: כשמדברים, כשאומרים שהחוק בא למנוע אצל הבדואים, זה הבלוף הכי גדול, וכי הבדואים צריכים חוק כדי ללכת עם בנות ישראל?

נסים זאב: הם לא צריכים את זה.

נסים זאב: הם חיים איך שהם רוצים, זה לא מגביל אותם.

נסים זאב: לכן אני אומר שהחוק הזה בא להגביל – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת נסים זאב, אתה מדבר בדיוק כמו שהטיף מאיר כהנא, ועל זה – זו אחת הסיבות שהוציאו אותו מחוץ לחוק, בגלל אמירות כאלה, גזעניות, שמזכירות – תשאל את ההורים שלו, את ההורים שלו, מה זה מזכיר.

נסים זאב: אני אומר לך מה מזכיר ומה תזכור.

נסים זאב: אנחנו צריכים לזכור שאנחנו, העם היהודי, נישאר כעם יהודי ואנחנו צריכים לשמור על בנות ישראל.

זהבה גלאון: – – –

ראובן ריבלין: – – –

נסים זאב: ואל תעשו את עצמכם שאתם לא מבינים.

נסים זאב: כשאני בא ומגדיר ואומר שבת, אם היא יכולה לחיות, ולא משנה אם הוא מוסלמי, נוצרי או יהודי, זה לא משנה; אם היא יכולה לחיות בלי נישואין, בצורה מופקרת, ואין אפשרות בחוק להוציא את אותה ילדה מאותה מלכודת, אז איך אתם באים להגביל פה בנישואין?

נסים זאב: זאת אומרת, שלא בנישואין – אין שום מגבלה.

נסים זאב: כל המגבלה שלנו, אך ורק אם זה נעשה כדת משה וישראל.

זהבה גלאון: – – –

נסים זאב: לכן אני בא אומר, פה אסור להיות צבועים.

נסים זאב: אם אתם רוצים לבוא ולהגביל, אני אתכם, אפילו מגיל 20.

נסים זאב: תחליטו שחוק ההסכמה יחול מגיל 20, מגיל 18.

נסים זאב: אבל לא יכול להיות שאתם תגידו, חוק ההסכמה מגיל 16, או מגיל 14, ותלוי, ורק בנושא הזה, של עניין של נישואין, פה תהיה המגבלה.

נסים זאב: דבר נוסף, יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת דוד רותם, אמר במפורש: אני מוכן להתחייב; אז הוא אמר.

נסים זאב: אם אנחנו נביא את ההמלצה שלנו, שגם בית-הדין יוכל, או נאמר בית-הדין העליון, חבר בית-הדין העליון יוכל – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: אני כבר מסיים.

אחמד טיבי: היות שהזמן הסתיים, בניגוד לעמדתה של חברת הכנסת גלאון, אני אוסיף לך חצי דקה.

נסים זאב: אוקיי.

נסים זאב: אני רק רוצה לסיים בעניין הזה.

אחמד טיבי: אתה מכיר במושג אהבה בין בני-אדם, גם כשיהודים–מוסלמים, מוסלמים–יהודים, אנגלו-סקסים.

אחמד טיבי: אתה מכיר את המושג הזה?

זהבה גלאון: מה זה אהבה?

נסים זאב: אני לא מדבר על אהבה.

נסים זאב: אני מדבר על חיים משותפים כאשר ילדה בת 16 וחצי הולכת לגור אצל אדם בוגר בן 40 ו-50.

אחמד טיבי: זה לא מה שאמרת קודם.

נסים זאב: לא, זה מה שאמרתי.

אחמד טיבי: לא, זה לא מה שאמרת.

נסים זאב: אל תעשה את עצמך שלא הבנת.

נסים זאב: עכשיו, רק דבר אחד, ההסתייגות – – –

אחמד טיבי: אתה סיימת, אתה סיימת את הדברים.

נסים זאב: אני מסיים.

אחמד טיבי: נא לרדת.

נסים זאב: אני רק מסיים.

אחמד טיבי: אתה סיימת, נא לרדת.

אחמד טיבי: אתה סיימת, נא לרדת.

נסים זאב: רק שנייה אחת.

אחמד טיבי: אתה סיימת, נא לרדת.

אחמד טיבי: סיימת את הדברים, נא לרדת.

נסים זאב: אני יורד.

אחמד טיבי: אני מבקש ממך לרדת.

נסים זאב: אני יורד, רק שנייה.

אחמד טיבי: לא, לא.

אחמד טיבי: אתה סיימת את הדברים, נא לרדת.

נסים זאב: רק תראה – – –

אחמד טיבי: אני מציע לך לא לטעות.

אחמד טיבי: אני מציע לך להתאפק.

נסים זאב: רק תראה שאתה נוהג איפה ואיפה.

אחמד טיבי: הוספתי לך דקה וחצי.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: קיבלת זכויות יתר.

אחמד טיבי: חבר כנסת מיכאלי.

אחמד טיבי: אני רואה את המבוכה על פניהם של מנהיגי הסיעה שלך אפילו.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: אמרתי מנהיגֵי, לא מנהיג.

אחמד טיבי: עשר דקות, בבקשה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, גבירותי השרות, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, החוק הזה הובא בקדנציה הקודמת, ואכן, דיונים ארוכים התקיימו בחוק הזה.

אברהם מיכאלי: אני אומר, דעתי, שאני נגד נישואין לפני גיל 18, ואני, שלא יבינו לא נכון, לא מעודד, אני לא מעודד נישואין לפני גיל 18, אפילו שזה לא כתוב היום בחוק.

אברהם מיכאלי: יחד עם זאת, הניתוחים בוועדה – א.

אברהם מיכאלי: לא הראו לנו באיזה מספר מדובר.

אברהם מיכאלי: אני מבין שיש פה יוזמה של כמה חברים בכנסת, ממגזרים מסוימים, שניסו לעודד את הבנות במגזר שלהם לא להתחתן לפני גיל 18.

אברהם מיכאלי: אני מכבד את הרצון שלהם, אבל כשבאנו לניתוח החוק ונכנסנו לפרטים – אנחנו רואים פה שבעצם קבוצת אוכלוסייה אחת מכתיבה לקבוצת אוכלוסייה אחרת איך לחיות ואיך לנהוג.

אברהם מיכאלי: ולא מדובר פה באמונות זהות ושוות אצל כל אחד; יש קבוצה אחת שמנסה כנראה להכתיב במגזר שלה, מסיבות שלה, ואפשר להסתכל מי הם מציעי החוק באותה קבוצה.

אברהם מיכאלי: יש קבוצה דתית בתוך המגזר שלא בדיוק תמכה בחוק הזה; יש קבוצה אחרת במגזר, שהם פחות דתיים, והם עודדו את החוק הזה, כדי שהחוק הזה יעבור.

אברהם מיכאלי: הצטרפה גם קבוצה אחרת של חברים שמסתכלים על אותן אוכלוסיות באיזה עליונות, באיזה התנשאות, כביכול הם פרימיטיביים והם יותר משכילים ונאורים.

אברהם מיכאלי: ולכן, כשמגיעים בסוף לחקיקה, אנחנו, עם כל הליברליות שלנו, בסוף אנחנו כופים את אמונותינו על קבוצות אחרות.

אברהם מיכאלי: ופה נשים לב מה אנחנו ביקשנו בהסתייגות שלנו.

אברהם מיכאלי: לא ביקשנו כרגע לשנות את הגיל; ביקשנו – מי יהיה המתיר לאותה אוכלוסייה שמאמינה שבדרך שבה הם נהגו הם יוכלו לבוא ולבקש את ההחרגה.

אברהם מיכאלי: קבעו שזה בית-המשפט לענייני משפחה.

אברהם מיכאלי: לצערנו, בית-המשפט לענייני משפחה לא מדבר לכל האוכלוסיות, לפחות בעניינים החריגים, כשהם באים לבקש היתר נישואין.

אברהם מיכאלי: אנחנו יודעים, בעולם המשפט, עד עכשיו היה הגיל 17, וכשבאו לבקש היתר נישואין, אנחנו יודעים כמה בעיות היו בבתי-משפט, במקרים הכי מוצדקים, כדי לקבל היתר נישואין לאותם מקרים חריגים.

אברהם מיכאלי: המשפטנים שבחבורה יודעים שבבתי-משפט, כשהופיעו לבקש היתר נישואין למקרים הכי מוצדקים, הרבה פעמים הייתה אי-הבנה בין המבקש לבין השופט או השופטת, ואת זה אנחנו ניסינו כרגע להחריג.

אברהם מיכאלי: אמרנו: רבותי, בית-המשפט לענייני משפחה מקובל, אבל שתהיה סמכות מקבילה לבית-הדין.

אברהם מיכאלי: אנחנו ביקשנו, בית-הדין הרבני בדרג הכי גבוה, בית-הדין הרבני הגדול, שיוכל לשמוע ולהבין יותר את המבקש בנסיבות שבהן יבואו לבקש את היתר הנישואין.

אברהם מיכאלי: אבל אני אגיד לכם את תחושתי.

אברהם מיכאלי: כשהגשתי את ההסתייגות הספציפית הזאת לגבי סמכות בית-הדין, ישר הרגשתי, איך שהזכרתי את השם של בית-הדין, רוב חברי הוועדה קמו ישר ואמרו לא; בלי לבחון, בלי להקשיב.

אברהם מיכאלי: למה זה מוצדק שבית-הדין כן יהיה?

אברהם מיכאלי: כי אמרו, בית-דין רבני, לא רק שלא ניתן לו סמכויות, הלוואי שנוכל לקחת ממנו גם את הסמכויות שיש לו.

אברהם מיכאלי: רבותי, תבינו שמדובר פה באיזו אווירה אנטי-בית-הדין הרבני, בלי להביא בחשבון את הענייניות שבהצעה.

אברהם מיכאלי: להגיד: בית-הדין הרבני פסול מכול וכול לדון בדברים האלה, זה מה שמקומם אותי בכל ההתנהגות הזאת בהחלטה בוועדה.

אברהם מיכאלי: אני חושב שאנחנו פה, בתיקון הזה, גורמים לחתונות פיראטיות; אנחנו גורמים לזה שיהיו פה נישואין במגזרים מסוימים, שלא יהיה להם למי לפנות, כי הם לא ילכו לבית-המשפט לענייני משפחה לבקש היתרים.

אברהם מיכאלי: יהיו אוכלוסיות שלמות שבתוכן יתחתנו בגיל צעיר ולא יבואו לבקש היתר נישואין, ואז אנחנו במקום לתקן נקלקל.

אברהם מיכאלי: ופה אנחנו כמחוקקים אסור לנו לפעול בצורה רגשית, צריך לפעול בצורה שכלית ועניינית.

אברהם מיכאלי: ההסתייגות הזאת – מישהו אמר לי: בסדר, אבל לא יכול להיות שנתיר רק לבית-דין רבני, צריך להתיר גם לבית-דין אחר.

אברהם מיכאלי: רבותי, אני כרגע לא נכנס לעניין של בית-דין אחר במגזר אחר, אבל כשאנחנו פוסלים את בית-הדין הרבני לא מתוך העניין הזה שכרגע מישהו נימק לי, אלא מפני שבית-דין רבני אסור לתת לו סמכויות מקבילות לסמכויות של שום בית-משפט, זה מה שמקומם אותי.

אברהם מיכאלי: אנחנו רואים את המגמה הזאת, לצערי, כבר שנים רבות.

אברהם מיכאלי: המגמה הזאת תגרום לכך שבעצם בסוף האוכלוסיות השונות במדינה – במקום לאחד ביניהן, במקום לגרום לקירוב ביניהן, בסוף נגרום לפילוג גדול ביניהן.

אברהם מיכאלי: אני חושב שהחוק הזה בדיוק משיג את זה.

אברהם מיכאלי: תודה.

יוני שטבון: תודה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יוני שטבון: אנחנו נעבור לבקשות הדיבור.

יוני שטבון: חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת.

יוני שטבון: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יוני שטבון: חבר הכנסת חנא סוייד.

יוני שטבון: חברת הכנסת גלאון, את מעוניינת בבקשת דיבור?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: חמש דקות.

יוני שטבון: בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה, ברשותך, לברך את חברי לכנסת שחתומים על הצעת החוק הזאת להעלאת גיל הנישואין ל-18.

זהבה גלאון: זו הצעת חוק שהעלתה בזמנה חברת הכנסת לשעבר אתי לבני בכנסת החמש-עשרה.

זהבה גלאון: אני מנסה לקדם את הצעת החוק הזאת מהכנסת השש-עשרה, וזה לזכותה של הכנסת שהיום סוף-סוף תובא ההצעה הזאת להצבעה, והיא תעבור; והיא תפיל, הכנסת הזאת תפיל גם את ההסתייגות – אני אומרת בצער – של חברי הכנסת החרדים.

זהבה גלאון: זה היה ממש מחפיר לשמוע דברים שנאמרו כאן מעל הדוכן, דברים שבאים להגן?

זהבה גלאון: זה מה שאתם עושים, להגן על הזכות של נשים להינשא – נשים?

זהבה גלאון: קטינות – בגיל 16?

אברהם מיכאלי: את לא הקשבת לנו, את לא הקשבת בכלל.

זהבה גלאון: אני הקשבתי.

זהבה גלאון: אני לא מתייחסת רק אליך, חבר הכנסת.

זהבה גלאון: אני שמעתי שאתה אמרת שאתה מתנגד, אני שמעתי אותך.

זהבה גלאון: אבל אני מדברת על שאר חבריך.

זהבה גלאון: חברי הכנסת, יש כאן חופש בחירה?

זהבה גלאון: נערה בת 14, 15 – אתם יודעים, הרי, שיש עדות שבהן משיאים נערות בנות 14 ו-15 ורושמים אותן רק בגיל 17 במשרד הפנים; הרי אתם יודעים מה קורה בעדות מסוימות ובקבוצות מסוימות.

זהבה גלאון: זה חופש בחירה?

זהבה גלאון: זו זכות בחירה של נערה בת 15?

זהבה גלאון: היא בכלל מסוגלת לבחור אם להינשא כשבאים ומעמידים אותה לקיר ואומרים לה שהיא צריכה להינשא?

זהבה גלאון: השתגעתם?

זהבה גלאון: זה מה שאתם רוצים, שמדינת ישראל ככה תיחשב, כמדינה שחתומה על אמנות בין-לאומיות שבאות לבקש להגן על זכויות של קטינות וקטינים?

זהבה גלאון: אם אנחנו רוצים להידמות לנאורות שבמדינת אנחנו צריכים להתאים את עצמנו לסטנדרטים בין-לאומיים, והסטנדרטים האלה קובעים שקטינות וקטינים זכאים לזכות לחינוך עד גיל 18, ולעבור את מערכת החינוך, ולא להינשא בגיל 16, ולא בגיל 17, אלא להתפתח ולחיות ולקיים חיים של אנשים מתוקנים בגירים.

זהבה גלאון: הרי מה הנתונים מלמדים?

זהבה גלאון: שהנערות האלה סובלות אחר כך מעוני ואלימות, ובסופו של דבר גם מתגרשות, כי כופים עליהן, כי יש כאן אנשים לא מפותחים, עדיין לא מפותחים.

זהבה גלאון: כששמעתי את דברי ההסתה של נסים זאב ואייכלר והאחרים שמשווים את "נשות הכותל" לגיל הנישואין – כן, אתה יודע מה, חבר הכנסת אייכלר?

זהבה גלאון: יש משהו אחד דומה.

זהבה גלאון: זו אותה תפיסה שמבקשת להדיר נשים מהמרחב הציבורי.

קריאות: – – –

זהבה גלאון: נשים צריכות להיות בבית, כבודה בת מלך פנימה.

זהבה גלאון: בנות 17-16, הן כבר תהיינה נשואות בבית.

זהבה גלאון: ואחר כך הן גם לא תלכנה להתפלל בכותל, לממש את זכות הבחירה לפולחן, לשוויון ולכל דבר אחר.

זהבה גלאון: לכן, חברי חברי הכנסת, אני חושבת שהיום זה יום חשוב לכנסת – – –

אריה מכלוף דרעי: – – –

זהבה גלאון: מה?

אריה מכלוף דרעי: עכשיו – – –

זהבה גלאון: תודה רבה לך, חבר הכנסת דרעי.

זהבה גלאון: גם אני מעריכה אותך, חבר הכנסת דרעי.

אריה מכלוף דרעי: למה את לא מעריכה את ההשקפה שלי?

אריה מכלוף דרעי: למה את פוגעת?

אריה מכלוף דרעי: סליחה, למה את פוגעת?

זהבה גלאון: אל תתווכח אתי בכלל, זה חברי כנסת מהסיעה שלך, עומדים לי פה ומצדיקים את זכותן של נשים להינשא בגיל 12.

אריה מכלוף דרעי: למה את פוגעת?

אריה מכלוף דרעי: למה את פוגעת בהשקפות של אימא שלי וסבתא שלי?

אריה מכלוף דרעי: – – –

זהבה גלאון: זה היה דור אחר וזמנים אחרים.

זהבה גלאון: תאפשר לי, חבר הכנסת דרעי, ותעשה את ההבחנה בין נורמות שהיו בדור אחר, בזמנים אחרים, לבין מדינת ישראל 2013, מדינה מתוקנת.

קריאה: – – –

זהבה גלאון: לכן, חברי חברי הכנסת – אני מסיימת, אדוני – החוק הזה הוא לכבודה של הכנסת ולכבודם של חברי הכנסת המציעים, ואני רוצה להודות ליושב-ראש ועדת החוקה, שקידמת את היוזמה הזאת והבאת את זה להצבעה היום.

זהבה גלאון: חיכינו לזה הרבה שנים, יותר מעשור.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יוני שטבון: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יוני שטבון: חבר הכנסת חנא סוייד – אינו נוכח.

יוני שטבון: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

יוני שטבון: חמש דקות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, יש לי זכות גדולה לעמוד כאן היום בפניכם כאחד מיוזמי החוק הזה, ואני אקריא את רשימת היוזמים בהמשך, ולהביא בפניכם כמה נימוקים, בקצרה, לתמוך בחוק החשוב הזה, שמעלה את גיל הנישואין ל-18.

דב חנין: שלושת הטעמים היסודיים שעומדים מאחורי החוק הזה הם: 1.

דב חנין: הגנת קטינים; 2.

דב חנין: זכויות נשים; 3.

דב חנין: הגנה, עמיתי חברי הכנסת החרדים, על מוסד המשפחה.

דב חנין: דווקא מכיוון שאנחנו חושבים שמשפחה היא מוסד חשוב, אנחנו חושבים שההחלטה להקים אותו היא החלטה שצריכה להתקבל על-ידי בגירים ולא על-ידי קטינים.

דב חנין: זו הגישה הנכונה, זו הגישה הנוהגת בארצות העולם המתקדמות וזו הגישה שצריכה לנהוג גם בישראל.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, יש משהו אופטימי בדיון הזה שלנו היום, כי הצעת החוק הזאת, חברת הכנסת גלאון תיארה את תחילת דרכה.

דב חנין: אני אתאר קצת את המשך הדרך.

דב חנין: בכנסת הקודמת, הכנסת השמונה-עשרה, אני העליתי את הצעת החוק הזאת לקריאה טרומית ביום 9 באוגוסט 2011, ולצערי הגדול הכנסת הכשילה את הצעת החוק והיא לא עברה.

דב חנין: באותו יום הגשנו את הצעת החוק הזאת פעם נוספת, ואני שמח שהיום אנחנו משלימים את המהלך באמת בשותפות פוליטית מרשימה.

דב חנין: אני רוצה להביע הערכה לכל אחד מהשותפים, חברי סיעת מרצ, חברת הכנסת גלאון, כמובן; חברי סיעתי, חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, עפו אגבאריה; חבר הכנסת יריב לוין, יושב-ראש הקואליציה, שהתגייס למערכה הזאת, ובאמת, במרץ ובנחישות סייע להעביר את הצעת החוק; חברי הכנסת מסיעת בל"ד, גם הם הצטרפו.

דב חנין: כיוון שאני לא אנצל את הזכות להודות בשם יוזמים למי שצריך להודות אחרי ההצבעה, אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת כבר עכשיו ולהודות גם ליושב-ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת דוד רותם, שיש לי אתו ויכוחים רבים בדרך כלל בהרבה נושאים, ובנושא הזה הוא קידם את הצעת החוק בתבונה ובשום שכל וגם בנחישות.

דב חנין: אני רוצה להודות ליועצים המשפטיים של הוועדה ולצוות הוועדה על העבודה המסורה שלהם.

דב חנין: אני רוצה לסיים בהתייחסות לנקודה שנראית לי לא פחות חשובה מאשר עצם העלאת גיל הנישואין, וזו הסוגיה של האכיפה.

דב חנין: במסגרת הדיונים בהצעת החוק התפלאנו לשמוע סוג אחד ומיוחד של התנגדות שבא מצד רשויות מדינה, שבאו ואמרו לנו שיש קשיים באכיפה ויש בעיות באכיפה, וממילא חוק גיל הנישואין איננו נאכף כראוי.

דב חנין: אני מניח שאולי הביקורת הזאת נועדה לשכנע אותנו לעשות צעד אחד אחורה ולוותר על החוק, אבל מה שאנחנו עשינו, ואני חושב שזה הצעד הנכון, היה דווקא ללכת צעד קדימה ולדרוש חיזוק של האכיפה באמצעות מנגנון מפורט ומחודד של דיווח לכנסת, לוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, דיווח בכתב על יישום הוראות חוק זה; דיווח שנתי, דיווח שייעשה על-ידי שר המשפטים, שיסביר בדיוק מה קורה, במקרה שלנו שרת המשפטים – ואני מברך את שרת המשפטים שהצטרפה אלינו – דיווח שמפרט מה קורה, איזה היתרים ניתנים על-ידי בתי-משפט, איך נעשית האכיפה; דיווח של השר לשירותי דת, דיווח של שר הפנים, דיווח של שר הרווחה והשירותים החברתיים, דיווח של השר לביטחון פנים, כדי שהחוק הזה, עמיתי חברי הכנסת, יהיה לא רק חוק ראוי, מתקדם ונכון, אלא הוא יהיה גם חוק שייאכף בפועל.

דב חנין: אני רוצה לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, שבאישורה של הצעת החוק הזאת יש מסר נכון וראוי לחברה הישראלית על כל חלקיה, על מגוון הגישות, העמדות, המסורות שקיימות בחברה שלנו.

דב חנין: אנחנו מכבדים את המסורות השונות, אנחנו מכבדים את הציבורים השונים.

דב חנין: אין בהצעת החוק הזאת – לא לקנטר אף אחד, לא לפגוע באף אחד, לא לצמצם את יכולתו של אף אחד לשמור מסורת, אלא להפך, לקבוע שכל המסורות צריכות להתקיים ויכולות להתקיים במסגרת נורמטיבית – –

יוני שטבון: נא לסיים.

דב חנין: – – שמכבדת זכויות אדם, שמכבדת את זכויות הנשים, שמכבדת את זכויות הקטינים.

דב חנין: ולחברי הכנסת החרדים, אני רוצה לסיים באמירה מתוך המשנה.

דב חנין: במשנה הרי כתוב: בן שמונה-עשרה לחופה.

דב חנין: אני חושב שעל העיקרון הזה אנחנו מסכימים היום גם בכנסת ישראל, וברוח החיובית הזאת אני מציע לכולנו להתאחד בתמיכה בהצעת החוק החשובה הזאת.

דב חנין: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

יוני שטבון: יש עוד בקשת דיבור של חבר הכנסת עפו אגבאריה, שאינו נוכח.

יוני שטבון: ישיב על הדברים יושב-ראש ועדת חוקה דוד רותם.

יוני שטבון: בבקשה.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, הרב אייכלר והרב גפני, אני מוכרח לומר לכם דבר אחד: ללמוד מכם דמוקרטיה עוד ייקח לנו כמה שנים, אף-על-פי, חבר הכנסת אייכלר, שאתה יודע לדבר ערבית.

דוד רותם: כשאתה רוצה, אתה יודע.

ישראל אייכלר: ישראל ביתנו דמוקרטית.

יצחק כהן: דמוקרטיה מדודו רותם.

יצחק כהן: איזה יופי.

ישראל אייכלר: דמוקרטיה אצל פוטין.

דוד רותם: אנחנו נלמד מכם מה זה דמוקרטיה.

דוד רותם: עכשיו, אחד המתנגדים היה חבר הכנסת נסים זאב, שאני מוכרח לומר שהפתיע אותי.

דוד רותם: הרי אם היינו מקבלים את כל ההסתייגויות שהגישו חברי הכנסת החרדים היה קורה מצב שהשבויות, כמו שאתה קורא להן, מספרן היה גדל בהרבה, כי כל בחורה בת 16 הייתה יכולה לעבור לחיות עם בן-זוגה, ואז היו לך הרבה שבויות.

נסים זאב: אתה ממש מסלף את הדברים.

נסים זאב: חבל שיש לך קושי בהבנה – – – בוא נשנה גם את גיל ההסכמה במקביל לגיל 20.

דוד רותם: יש לי קושי בהבנה, חבר כנסת זאב, מה אני יכול לעשות?

דוד רותם: אני אקח מחר "ריטלין" כדי שאני אתחיל להבין, אבל יש לי קושי בהבנה, נכון, כי כשאני שומע אותך מדבר אני פשוט לא מבין.

דוד רותם: ואני לא חושב שאני היחיד שלא הבין מה אמרת.

דוד רותם: על כל פנים, רבותי, החוק הזה הוא חוק טוב.

דוד רותם: החוק הזה יבוא ויציל הרבה מאוד בחורות ונשים צעירות שלא רוצות להתחתן עדיין, אבל לפעמים אין להן ברירה, כי מכריחים אותן.

דוד רותם: לכן קבענו גיל שמתחתיו אין אפשרות לבית-משפט או לבית-דין או לאף אחד להתיר.

דוד רותם: לכן, רבותי חברי הכנסת, אני מבקש לדחות את כל ההסתייגויות ולהצביע בעד החוק כפי שהביאה אותו הוועדה.

דוד רותם: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת דוד רותם.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

יוני שטבון: הצעת חוק גיל הנישואין (תיקון מס' 6), התשע"ד–2013.

יוני שטבון: אנחנו נעבור סעיף-סעיף.

יוני שטבון: לסעיף 1 לחוק יש לנו הסתייגות של חברי הכנסת יעקב ליצמן, משה גפני, מאיר פרוש, אורי מקלב, מנחם אליעזר מוזס, ישראל אייכלר ויעקב אשר – להלן: קבוצת סיעת יהדות התורה, וחברי הכנסת אליהו ישי, אריה דרעי, אריאל אטיאס, יצחק כהן, משולם נהרי, אמנון כהן, יעקב מרגי, דוד אזולאי, יצחק וקנין, נסים זאב ואברהם מיכאלי – להלן: קבוצת סיעת ש"ס.

יוני שטבון: מי בעד ומי נגד ההסתייגות?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 11 נגד – 51 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת סיעת יהדות התורה וקבוצת סיעת ש"ס לסעיף 1 לא נתקבלה.

יוני שטבון: 51 נגד, 11 בעד, נמנע אחד.

יוני שטבון: ההסתייגות לא מתקבלת.

יוני שטבון: אנחנו נעבור להצבעה על סעיף 1 כנוסח הוועדה.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 9 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 52 נגד – 11 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יוני שטבון: 52 בעד, 11 מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: סעיף 1 התקבל כנוסח הוועדה.

יוני שטבון: אנחנו נעבור לסעיף 2 – להצבעה.

יוני שטבון: אין הסתייגויות.

יוני שטבון: נעבור להצבעה.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 10 בעד סעיף 2 – 54 נגד – 11 נמנעים – אין סעיף 2 נתקבל.

יוני שטבון: בעד – 54, 11 מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: סעיף 2 התקבל כנוסח הוועדה.

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות לסעיף 3 של קבוצת יהדות התורה וקבוצת ש"ס.

יוני שטבון: מי בעד ומי נגד ההסתייגות?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 11 בעד ההסתייגות – 11 נגד – 52 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יהדות התורה וקבוצת סיעת ש"ס לסעיף 3 לא נתקבלה.

יוני שטבון: 52 מתנגדים, 11 בעד, אין נמנעים.

יוני שטבון: ההסתייגות לא התקבלה.

יוני שטבון: אנחנו נצביע על סעיפים 3, 4 ו-5, כיוון שאין עליהם הסתייגות.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 12 בעד סעיפים 3–5, כהצעת הוועדה – 54 נגד – 11 נמנעים – אין סעיפים 3–5, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יוני שטבון: סעיפים 3, 4 ו-5 התקבלו.

יוני שטבון: 54 בעד, 11 נגד.

יוני שטבון: הסעיפים התקבלו.

יוני שטבון: החוק עבר בקריאה שנייה ושלישית, כנוסח הוועדה.

קריאות: שנייה.

יוני שטבון: סליחה, קריאה שנייה.

יוני שטבון: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: קריאה שלישית כנוסח הוועדה.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 13 בעד החוק – 55 נגד – 11 נמנעים – אין חוק גיל הנישואין (תיקון מס' 6), התשע"ד–2013, נתקבל

יוני שטבון: בעד – 55, 11 מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת חוק גיל הנישואין (תיקון מס' 6), התשע"ד–2013, התקבלה בקריאה השלישית.

יוני שטבון: יש לנו פה תודות של חברי הכנסת היוזמים, חברי הכנסת יריב לוין וחנין זועבי.

יוני שטבון: בבקשה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, זה באמת רגע מיוחד, אני חושב, אחרי עשרות שנים של ניסיונות, שעלה בידינו להעביר את החוק הכל-כך חשוב הזה, שהרי נאמר שמי שמציל נפש אחת כאילו הציל עולם ומלואו, ואנחנו כאן מצילים ונציל מדי שנה אלפי קטינים, בעיקר נערות, מחיים של כפייה, מחיים, באמת, שאני לא מאחל, ואף אחד מאתנו לא היה מאחל, לא לבניו ולא לבנותיו.

יריב לוין: אני רוצה לומר תודה בראש ובראשונה, וקודם כול ולפני הכול, לחברתי חברת הכנסת גילה גמליאל, אשר בעת שכיהנה כסגנית שר בקדנציה הקודמת בעצם הביאה לפריצת הדרך הגדולה בחוק הזה כאשר הצליחה להעביר אותו ולשכנע את הממשלה לתמוך בו.

יריב לוין: אני יכול להעיד שהיא רתמה אותי למהלך הזה, ואני יכול לומר לך, גילה, את חתומה, אולי לא בשמך אבל במעשייך, ראש ובראשונה, לפני כולם, על ההישג החשוב והגדול הזה.

יריב לוין: תודה רבה, אני חושב, בשם רבים רבים.

יריב לוין: אני רוצה להודות לכל השותפים ליוזמה של הצעת החוק: לחברי הכנסת דב חנין, עפו אגבאריה, מוחמד ברכה, חנא סוייד, זהבה גלאון, ניצן הורוביץ, אילן גילאון, חנין זועבי וג'מאל זחאלקה, ואתם גם לחברי כנסת שהיו שותפים ליוזמה הזאת בעבר ולא מכהנים בכנסת הנוכחית.

יריב לוין: תודה גדולה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חברי חבר הכנסת דוד רותם, שבאמת גם בקדנציה הקודמת, גם בקדנציה הזאת, הוביל את החוק הזה במקצועיות, בנחישות, ואפשר את השלמתו.

יריב לוין: תודה גדולה לצוות המקצועי של ועדת החוקה, חוק ומשפט, בראשות מנהלת הוועדה דורית ואג; לייעוץ המשפטי של ועדת החוקה, בראשותה של עורכת-הדין סיגל קוגוט, ובפרט לעורכי-הדין רות גורדין ואלעזר שטרן, שבאמת עשו בחוק הזה גם מלאכה מקצועית וגם מלאכה מסורה.

יריב לוין: תודה גדולה לעוד שני גופים: למרכז רקמן, בראשותה של מנכ"לית המשרד, עורכת-הדין עטרה קניגסברג, ועורכת-הדין עדי בלוטנר, ראש תחום חקיקה ומדיניות, שעמדו, עזרו וסייעו לנו ובעצם היו הכוח הדוחף והמניע מאחורי ההצעה הזאת, ולמועצה הלאומית לשלום הילד ובראשה ד"ר יצחק קדמן, שגם הם היו שותפים מלאים למאמץ הגדול הזה; ובאמת תודה לכל מי שתמך בחוק לאורך כל שלביו.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת יריב לוין.

יוני שטבון: חברת הכנסת חנין זועבי מוזמנת לתודות – לחוק שעבר.

יוני שטבון: בבקשה.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: אני רוצה לברך על החוק, אני חושבת שזה אחד החוקים הנדירים, הטובים, שעוברים בכנסת.

חנין זועבי: אני רק רוצה להגיד משהו שמאוד חשוב לי בתור אישה: נישואים זה לא זכות קולקטיבית, נישואים זה זכות אינדיבידואלית.

חנין זועבי: כאשר אנחנו מדברים על זכות האישה לבחור את הבעל שלה, אנחנו לא מדברים על כבוד קולקטיבי, כבוד החברה, כבוד המסורת, כבוד המשפחה.

חנין זועבי: המסורת היא דבר דינמי, ולא דבר סטטי.

חנין זועבי: אנחנו קובעים מהי מסורת.

חנין זועבי: אני לא רוצה – לאף חבר כנסת פה – להגדיר מה זו מסורת בחברה הערבית; אנחנו רוצים להגדיר אותה.

חנין זועבי: אני חושבת שמעמדה של החברה תלוי – והאינדיקציה למעמדה של החברה – במעמד האישה בחברה.

חנין זועבי: אנחנו רוצים נשים שיכולות לבחור בכל מה שקשור לחייהן החופשיים, גם לחייהן הפרטיים וגם לחייהן הציבוריים.

חנין זועבי: השאת נשים, נערות, מתחת לגיל 16 אינה בחירה חופשית; זו השאה, זה נישואים בכפייה.

חנין זועבי: לכן אנחנו אומרים שזה חוק מאוד חשוב, שזו אמירה חברתית מאוד חשובה.

חנין זועבי: יש לנו בעיה איך לממש את החוק הזה, וזו בעיה שאינה קשורה לחוק עצמו, אלא לנושא של אכיפת החוק.

חנין זועבי: אנחנו גם צריכים לתת תשומת לב מאוד גדולה איך מממשים את החוק, היות שגם החוק הקודם, שדיבר על זה שאין אפשרות להיות נשואים מתחת לגיל 16 אלא במקרים חריגים, גם הוא לא מומש בצורה הטובה ביותר.

חנין זועבי: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יוני שטבון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/806).

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק ליישום הפרוטוקול בדבר זכויות וחסינויות של הארגון האירופי למחקר גרעיני, התשע"ד–2013 – לקריאה ראשונה.

יוני שטבון: יציג את החוק סגן השר חבר הכנסת זאב אלקין.

יוני שטבון: בבקשה.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, חברי השרים וחברי הכנסת, אני מתכבד להציג כאן הצעת חוק ממשלתית ליישום הפרוטוקול בדבר זכויות יתר וחסינויות של הארגון האירופי למחקר גרעיני, התשע"ד–2014.

זאב אלקין: ארגון CERN, הארגון האירופי למחקר גרעיני, נוסד ב-1949 על-ידי 12 מדינות אירופיות במטרה ליצור שיתוף פעולה בין-אירופי בתחום מחקר פיזיקת החלקיקים.

זאב אלקין: הארגון הוא מוסד מדעי ומחקרי מוביל, שבמסגרתו משתפים פעולה פיזיקאים ומהנדסים מהשורה הראשונה במטרה לרדת לחקר סודות היקום, לרבות באמצעות עבודה עם מאיץ החלקיקים, מכשיר יחיד מסוגו בעולם אשר נבנה במסגרת ולמטרת המחקר בארגון.

זאב אלקין: ב-17 באפריל 2011 התקבלה החלטת הממשלה מס' 3159 בדבר הצטרפות ישראל לארגון כחברה מלאה.

זאב אלקין: בהתאם להחלטת ממשלה חתמה מדינת ישראל בספטמבר 2011 על הסכם עם הארגון המעניק לה מעמד של חברות נלווית בארגון, כשלב מקדים לחברות מלאה.

זאב אלקין: כעת מצויה מדינת ישראל בישורת האחרונה של תהליך הצטרפותה לארגון כחברה מלאה.

זאב אלקין: כדי להשלים את תהליך ההצטרפות נדרשת ישראל להצטרף לפרוטוקול בדבר זכויות יתר וחסינויות של הארגון, שאליו הצטרפו כלל המדינות החברות בארגון.

זאב אלקין: הפרוטוקול מקנה זכויות יתר וחסינויות לארגון או לבעלי תפקידים הפועלים מטעמו, וזאת כדי לאפשר את פעולתו היעילה של הארגון ואת מילוי תפקידו מתוך שיתוף פעולה עם המדינה הנוגעת בדבר.

זאב אלקין: למען הסר ספק, ההצטרפות לפרוטוקול מהווה תנאי הכרחי להצטרפות מדינת ישראל לארגון כחברה מלאה.

זאב אלקין: חקיקת החוק המוצע נדרשת כדי לתת להוראות הפרוטוקול תוקף בדין הישראלי, והיא הכרחית, כאמור לעיל, לשם הצטרפותה של מדינת ישראל לארגון כחברה מלאה.

זאב אלקין: החוק המוצע יעגן את כל החסינויות וזכויות היתר המוקנות לארגון ולבעלי התפקידים הפועלים מטעמו.

זאב אלקין: לכן, מהנימוקים האלה, הממשלה, לאחר השלמת המשא-ומתן עם הארגון, מביאה בפני הכנסת את הצעת החוק שמהווה חסם אחרון להצטרפות שלנו לפרויקט מדעי זה שהוא בעל חשיבות עליונה, ולכן אנחנו גם נבקש מהכנסת לאשר את הצעת החוק ולהשלים את תהליכי החקיקה עד למועד שמדינת ישראל נדרשת לסיים את כל ההליכים של ההתארגנות הפנימית, קרי עד 15 בנובמבר.

זאב אלקין: אני קורא לחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק, לאפשר למדע ישראלי להשתמש בכלי, אולי החשוב ביותר הקיים היום בעולם לצורך מחקר מדעי, ולהשלים בשביל זה את התהליך המשפטי הנדרש במועד הנקוב.

זאב אלקין: אני קורא לחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק, ולהשלים את הדיון בה מהר ככל האפשר, עד כמה שאני מבין – בוועדת החוקה, כפי שהמליץ הייעוץ המשפטי של הכנסת.

זאב אלקין: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לסגן השר, חבר הכנסת זאב אלקין.

יוני שטבון: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדיון.

יוני שטבון: הרשימה סגורה.

יוני שטבון: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

יוני שטבון: שלוש דקות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אני תומך בהצעת החוק הזו, אבל כמובן, כשסוף-סוף מביאה הממשלה לכנסת נושא שעוסק בסוגיה של גרעין, וגם בסוגיה של שיתוף פעולה, זו הזדמנות שאי-אפשר לדלג עליה מבלי להגיד כמה מילים על ההיבט היותר רחב של גרעין ושיתוף פעולה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, המזרח התיכון נמצא במצב לא פשוט, ואחד הממדים המדאיגים ביותר של המצב המסובך שהאזור שלנו נמצא בהם, זה אותו ממד של מירוץ נגד הזמן, כאשר כלי נשק חדשים מכל מיני סוגים נכנסים לאזור הזה מכל הכיוונים.

דב חנין: וזו ההזדמנות, עמיתי חברי הכנסת, במבט רחב לשאול את עצמנו איך אנחנו מתמודדים עם המציאות הזאת, איך נכון להתמודד עם המציאות הזאת, איך נכון להבטיח לעצמנו ולשכנינו, לילדינו ולילדי שכנינו עתיד בטוח באזור הזה.

דב חנין: הכיוון שאני מציע, עמיתי חברי הכנסת, הוא בדיוק הכיוון של שיתוף פעולה בין-לאומי גם בסוגיה הגרעינית.

דב חנין: שיתוף פעולה בין-לאומי גם בסוגיה הגרעינית, כאשר המטרה צריכה להיות ויכולה להיות מזרח תיכון חופשי מנשק להשמדה המונית.

דב חנין: אני יודע, עמיתי חברי הכנסת, על הדברים האלה נאמר בעבר, לפני שנה ושנתיים, ואפילו לא מזמן, אפרופו המשבר שהיה סביב השימוש בנשק כימי בסוריה – על דברים כאלה נאמר בעבר שהם דברים תמימים ואין להם קשר עם המציאות.

דב חנין: אבל הנה, עמיתי חברי הכנסת, רק בשבוע שעבר כולנו ראינו את הדין-וחשבון שהתפרסם על סיום ההשמדה של מתקני הייצור של נשק כימי בסוריה.

דב חנין: כמובן, הדרך לחיסול הנשק הכימי בסוריה עוד ארוכה.

דב חנין: בינתיים חיסלו את מתקני הייצור, אבל עדיין צריך להשמיד, לחסל, לנטרל את המחסנים ואת החומרים שמאוחסנים בהם.

דב חנין: אבל ההוכחה שהייתה אולי חסרה לכמה מהאנשים בבית הזה, הנה היא לפנינו.

דב חנין: אפשר במהלך מדיני חכם, ראוי, לייצר התפרקות מנשק להשמדה המונית.

דב חנין: ומה שנכון לגבי הנשק הכימי להשמדה המונית, נכון גם לגבי הנשק הגרעיני להשמדה המונית.

דב חנין: ומה שנכון לגבי נשק להשמדה המונית שנמצא מחוץ לישראל, נכון גם לגבי נשק להשמדה המונית שנמצא בידי ישראל.

דב חנין: וכל זה צריך, עמיתי חברי הכנסת, צריך ונכון שיהיה כחלק ממהלך כולל של חיסול, ויתור, בהוצאה אל מחוץ לתחום של כל סוגי הנשק להשמדה המונית באזור שלנו.

דב חנין: זו הדרך להבטיח לנו ביטחון, זו הדרך להבטיח לנו שלום, זו הדרך להבטיח לנו קיום.

דב חנין: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת החוק ליישום הפרוטוקול בדבר זכויות יתר וחסינויות של הארגון האירופי למחקר גרעיני, התשע"ד–2013.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 25 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ליישום הפרוטוקול בדבר זכויות יתר וחסינויות של הארגון האירופי למחקר גרעיני, התשע"ד–2013, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יוני שטבון: 25 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק התקבלה ותועבר להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יוני שטבון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/771).

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק הבאה:

יוני שטבון: הצעת חוק תחבורה ציבורית (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013, קריאה ראשונה.

יוני שטבון: יציג את הצעת החוק סגן השר, חבר הכנסת מיקי לוי.

יוני שטבון: בבקשה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מערכות הסעת המונים הן נדבך חשוב, מרכזי, ברשת תחבורה ציבורית כוללת.

מיקי לוי: הניסיון הנצבר בעולם וניתוח צורכי הקיבולת הנדרשים מלמדים על כך שרכבות ואוטובוסים מרובי קיבולת הם אמצעי התחבורה העיקרי היכול להוות חלופה לרכב פרטי ולהתמודד עם בעיית העומס בכבישים, כן, גם בארץ, וגם ראינו את זה בירושלים ובחיפה, בסידור הנוכחי, כמה זה הקל על המצב.

מיקי לוי: הצעת חוק זו נועדה להקל את הקמתן של מסילות ברזל ארציות ומקומיות ולהאיץ את קצב פיתוחן, וזאת באמצעות התמודדות עם כמה חסמים בתחומי הביצוע והתכנון.

מיקי לוי: מוצע לקבוע מנגנון שיסדיר את כניסתם של מקימי ומפעילי מסילת ברזל למקרקעין שונים לצורך ביצוע פעולות נדרשות, כגון בדיקת בקרה על מצב המסילה או המקרקעין וביצוע עבודות הדרושות לשם חיזוק מבנים, או – מפעיל מסילת ברזל אשר יבקש להיכנס למקרקעין לצורך ביצוע הפעולות האמורות יידרש לתת הודעה מראש לבעל המקרקעין.

מיקי לוי: במקרים הדורשים את הסכמתו של בעל המקרקעין וזו לא ניתנה, או במקרים שבהם בעל המקרקעין התנגד לכניסה למקרקעין שבבעלותו, ניתן יהיה להביא את המחלוקת להכרעתו של המנהל לפי פקודת מסילות הברזל, והחלטה זאת תהיה נתונה לערעור בפני בית-המשפט בלבד.

מיקי לוי: הצעת החוק קובעת מנגנון לרכישת זכויות במקרקעין אשר בבעלותה של רשות מקומית, במקרה שבו יראה שר התחבורה בהתייעצות עם שר הפנים כי הדבר נדרש לצורך הקמתה או הפעלתה של מסילת ברזל מקומית.

מיקי לוי: מקים או מפעיל מסילה אשר מצא כאמור צורך, יפנה לשר התחבורה בבקשה לרכוש זכויות, ויעביר העתק מבקשתו לרשות המקומית, והיא תגיש את תגובתה לשר התחבורה.

מיקי לוי: עוד מוצע לתת בידי שרי הפנים והתחבורה סמכות לקבוע כי מתקנים ובניינים אשר נדרשים במישרין להפעלת דרך ייכללו תחת המנגנון אשר מאפשר את הקמתם באמצעות מתן הודעה לרשות המקומית ולוועדה המקומית הנוגעת בדבר.

מיקי לוי: הצעת החוק מעניקה לרשויות המקומיות סמכות להציב ולתפעל מצלמות לצורך אכיפת עבירות קנס הקבועות בפקודת התעבורה.

מיקי לוי: רשויות אשר יציבו מצלמות כאמור יהיו רשאיות למסור הודעת תשלום קנס למי שביצע עבירה בהתאם לתיעוד המצולם.

מיקי לוי: בשלב זה ההסדר המוצע כולל רק את העבירה של נסיעה שלא כדין בנתיב תעבורה ציבורית.

מיקי לוי: אבקש מחברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מיקי לוי: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לסגן השר חבר הכנסת מיקי לוי.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדיון בהצעת החוק.

יוני שטבון: ראשון הדוברים, חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח.

יוני שטבון: חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח.

יוני שטבון: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חושב שכל חוק שמטרתו לשפר את התחבורה הציבורית הוא חוק ראוי.

ישראל אייכלר: אני לא בדקתי את הפרטים בחוק הזה, אבל לפי מה שמונח לפנינו נראה שזה ראוי, וזה נותן לי הזדמנות לדבר על הבעיה הקשה של התחבורה הציבורית.

ישראל אייכלר: אני יודע שיש אזרחים ושכבות שלמות שאינם יודעים מה זה אוטובוס.

ישראל אייכלר: יש להם כלי רכב פרטיים, יש להם ליסינג, יש להם לפעמים שתי מכוניות למשפחה, אבל מאות אלפי אזרחי ישראל צריכים ונזקקים לאוטובוסים.

ישראל אייכלר: גם נערים, גם צעירים, גם קשישים, יום-יום ושעה-שעה.

ישראל אייכלר: ומערך התחבורה הציבורית בישראל נמצא בפיגור אדיר, ממש כמו במדינות מזרח-אירופה.

ישראל אייכלר: מי שהיה אי-פעם בארצות-הברית או באירופה, ורואה את מערך התחבורה הציבורית, יודע שאוטובוס לא חייב להיות מלא כקופסת סרדינים.

ישראל אייכלר: להפך, שם הוא כמעט אף פעם לא מלא, ולמרות זאת נוסעים אוטובוסים 24 שעות ביממה, גם באירופה, ורכבות עם קרונות שלמים ריקים או שיש בהם נוסע אחד או שניים.

ישראל אייכלר: לא עושים חישוב אם צריך לתת אוטובוס או רכבת, אלא לפי הצרכים, ולאו דווקא לפי הצרכים של הודו, אלא לפי הצרכים של כל אזרח שיוכל, בכל זמן נתון, לקבל את שירות התחבורה הציבורית.

ישראל אייכלר: בעוונותינו, במדינה הזאת יש קווים – ואני קובע את זה מתוך ידיעה ומתוך סבל רב של אנשים שנוסעים באוטובוסים – שעד שלא מתמלא האוטובוס כקופסת סרדינים, לא שולחים אוטובוס נוסף.

ישראל אייכלר: וגם התכנונים מראש בנויים באופן כזה שצריכים לשלוח, למשל, אוטובוסים עירוניים בקווים בין-עירוניים בשל העומס.

ישראל אייכלר: בערב שבת הזאת קיבלתי טלפון, אוטובוס נתקע בדרך לאשדוד, בהראל, מכיוון שהתקלקל, ולא נשלח אוטובוס אחר.

ישראל אייכלר: במשך 40 דקות אנשים חיכו, פשוט סכנת נפשות, ותפסו טרמפים ואוטובוסים אחרים ומילאו אותם, אבל חברת התחבורה לא דאגה לשלוח אוטובוס חלופי.

ישראל אייכלר: יש זלזול עצום ונורא בציבורים שלמים, בעיקר דלת העם, שנוסעים הרבה באוטובוסים.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה להגיד רק דברים שליליים.

ישראל אייכלר: יש הרבה הרבה התפתחות והרבה רצון טוב גם בחברות התחבורה הציבורית.

ישראל אייכלר: יש חברות ממש יעילות, יש חברות שמשתדלות, אבל בקו הכללי, גם חברות התחבורה טוענות שאין להן מספיק אוטובוסים, אין להן מספיק משאבים, אין מספיק תכנון.

ישראל אייכלר: אומנם המדינה מסבסדת במיליארדים את התחבורה הציבורית, אבל זה לא יעיל וזה לא בסדר.

ישראל אייכלר: אני פונה לשר התחבורה: אתם משקיעים מיליארדים בקווים לאילת, אתם משקיעים מיליארדים בכבישים, וזה מאוד מבורך – –

יוני שטבון: נא לסיים.

ישראל אייכלר: – – תשקיעו קצת בעידוד התחבורה הציבורית על-ידי מתן שירות ולא על-ידי העמסת אוטובוסים כקופסאות סרדינים.

ישראל אייכלר: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יוני שטבון: חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת; חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח; חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח.

יוני שטבון: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

יוני שטבון: שלוש דקות.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי, חברים, ראשית כול, בואו, אני אתחיל מהסוף – אני תומך בחוק בקריאה הראשונה, אבל כשאני בא וקורא את המלל אני שואל את עצמי: מה, זה הולך להיות דבר מעניין: הסרת חסמים.

עיסאווי פריג': הרי כשאנחנו מדברים על חסמים מייד אנחנו נזכרים בחברה הערבית, שהיא כל הזמן – כל משרד ממשלתי, כל פקיד ממשלתי בכיר שנפגשתי אתו, תמיד המילה "חסם", "חסמים", עלתה.

עיסאווי פריג': למה החברה הערבית לא מקבלת?

עיסאווי פריג': חסמים, חסמים.

עיסאווי פריג': כשאני עכשיו קורא את המלל אני שואל את עצמי שאלה לעומק: האם זה חוק שבאמת בא סוף-סוף להסיר חסמים של תחבורה ציבורית בחברה הערבית?

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי.

עיסאווי פריג': ומהצד השני, למה הממשלה צריכה הסרת חסמים?

עיסאווי פריג': הרי יש מדיניות הממשלה.

עיסאווי פריג': מדיניות הממשלה מסירה כל חסם שהיא רוצה, מה מסתתר בהסרת חסמים?

עיסאווי פריג': אנחנו סובלים מהחסמים, בחברה הערבית, בכל תחום.

עיסאווי פריג': אני לא צריך לחכות לתחבורה ציבורית כדי להסיר חסמים.

עיסאווי פריג': החסמים נמצאים בכל משרד ממשלתי.

עיסאווי פריג': למה דווקא בתחבורה ציבורית?

עיסאווי פריג': למה דווקא בתחבורה ציבורית הסרת חסמים?

עיסאווי פריג': אם אנחנו מסתכלים על כל המדינה, במיוחד על יישובי הפריפריה, ובמיוחד המגזר הערבי, ומדברים על הסעות המוניות – מוניות, אוטובוסים וכל אמצעי הנסיעה – אנחנו רואים שהמגזר הערבי כמעט לא קיים.

עיסאווי פריג': אז אני שואל את עצמי, יכול להיות שעכשיו השמים נפתחים והגשם מתחיל לרדת, וסוף-סוף אנחנו נזכה להסרת חסמים של תחבורה, ונזכה לאוטובוסים מכל הכפרים הערביים לכל המרכזים המסחריים?

עיסאווי פריג': וסוף-סוף אנחנו רואים דברים חיוביים?

עיסאווי פריג': אני שואל את החברים.

עיסאווי פריג': על פניו, החוק נראה אחלה חוק – הסרת חסמים.

עיסאווי פריג': במקביל, אני ציינתי, מדיניות הממשלה לא צריכה זאת.

עיסאווי פריג': הסרת חסמים, מזכיר לי את המדיניות הממשלתית ואת חלום השוויוניות.

עיסאווי פריג': אני אמשיך לעקוב אחרי החוק הזה.

עיסאווי פריג': בשלב ראשון אני בעד החוק הזה, אבל כשאומרים "הסרת חסמים", שנתכוון לתוכן המילה – הסרת חסמים לכלל אזרחי מדינת ישראל בכל מגזר, באשר הוא.

עיסאווי פריג': ושהמלל הזה יקבל הלכה למעשה, בפועל נראה אותו.

עיסאווי פריג': תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יוני שטבון: חבר הכנסת דב חנין, אחרון הדוברים, בבקשה.

יוני שטבון: שלוש דקות.

יוני שטבון: בבקשה.

דב חנין: גברתי השרה, אדוני סגן השר, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה לחרוג ממנהגי ולברך את הממשלה על הצעת החוק הזאת, אבל אני רוצה לנהוג בגילוי לב – אני רוצה לנהוג בגילוי לב ולומר לכם שכשאני מברך על הצעת החוק הזאת, ואני באמת מברך עליה, אני גם במידה מסוימת מברך את עצמי.

דב חנין: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, איך הדברים יוצאים כך.

דב חנין: אחד הפרקים החשובים בהצעת החוק הוא תיקון פקודת התעבורה.

דב חנין: זה סעיף 4, אבל זה בעצם סעיף ענק בהצעת החוק, שעוסק – ואני מאוד שמח שהממשלה מקדמת את ההצעה הזאת, זה נושא שאני מנסה לקדם אותו, אני מודה, בחוסר הצלחה כבר חמש שנים בכנסת.

דב חנין: ועדת שרים לענייני חקיקה לא מזמן דחתה הצעת חוק פרטית שלי בדיוק בנושא הזה, אבל טוב שהממשלה לוקחת על עצמה לקדם את זה, ואני מוכן לתת לכם גם את הקרדיט, ובלבד שתשלימו את זה.

דב חנין: אני רוצה להסביר לכם, עמיתי חברי הכנסת, במה מדובר.

דב חנין: בערי ישראל יש נתיבי תחבורה ציבורית.

דב חנין: הבעיה הגדולה היא שנתיבי התחבורה הציבורית האלה אינם נאכפים.

דב חנין: למשטרה יש הרבה משימות – יושב אתנו סגן שר האוצר, שהיה בעברו הלא-רחוק אחד ממפקדיה הבכירים של משטרת ישראל – יש הרבה מאוד נטלים ומשימות על משטרת ישראל, ואין להם יכולת לבצע אכיפה של נתיבי התחבורה הציבורית במובן הזה של למנוע מכלי רכב פרטיים לנסוע באותו נתיב שמיועד אך ורק לתחבורה ציבורית.

דב חנין: הפתרון לדבר הזה לא מסובך – לאפשר לרשויות המקומיות שמעוניינות בכך, והן מעוניינות בכך, לבצע בעצמן את האכיפה הזאת.

דב חנין: אגב, אתם מציעים בהצעת החוק מנגנון מצוין, מנגנון של מצלמות שתופעלנה על-ידי הרשויות המקומיות, ובאותו היגיון, שהיה גם בהצעת החוק הפרטית, שהאכיפה הזאת, שנעשית על-ידי הרשות המקומית, הכסף שנגבה ממנה ילך לקופת הרשות המקומית, כדי שלרשות המקומית יהיה גם אינטרס לבצע את האכיפה הזאת.

דב חנין: הדבר הזה הוא נכון, הדבר הזה מתבקש, הדבר הזה יאפשר סוף-סוף לבצע אכיפה אמיתית בנתיבי התחבורה הציבורית, כי רק כאשר תהיה אכיפה כזאת, ורק כאשר נתיבי התחבורה הציבורית באמת יהיו נתיבים לתחבורה ציבורית, אנחנו נוכל לייצר לתחבורה הציבורית את היתרון היחסי של מהירות גדולה יותר, יעילות גדולה יותר, בסופו של דבר נוחות רבה יותר לנוסע, כדי שבאמת אזרחי ישראל יעדיפו תחבורה ציבורית לא בגלל איזו השקפת עולם סביבתית כזאת או אחרת, אלא מכיוון שהתחבורה הציבורית פשוט יותר נוחה, יותר זמינה, יותר מהירה, הדרך הקלה והטובה יותר להגיע ממקום למקום.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, אני מאוד מברך על הצעת החוק הזאת.

דב חנין: יש לי כמה הערות בפרקים או בסעיפים אחרים של הצעת החוק, אבל הן כמובן תוכלנה להידחות לדיון בהכנה לקריאה שנייה ושלישית, ואני מקווה שבדבר הזה אנחנו באמת נביא בשורה ונאפשר לנתיבי התחבורה הציבורית, לנת"צים, באמת סוף-סוף להיות נת"צים.

דב חנין: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

יוני שטבון: סגן השר מעוניין להשיב על הדברים?

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק תחבורה ציבורית (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 18 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק תחבורה ציבורית (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יוני שטבון: 18 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק התקבלה ותועבר לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יוני שטבון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/785).

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצעת החוק הבאה, הצעת חוק כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים (תיקון מס' 3), התשע"ג–2013.

יוני שטבון: יציג את הצעת החוק סגן שר הביטחון דני דנון; סליחה, שרת הבריאות.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: אני מקווה ששרת הבריאות לא בוחרת לעבור למשרד אחר.

יעל גרמן: לא, ממש לא.

יעל גרמן: ביקש ונעניתי.

יוני שטבון: טוב.

יעל גרמן: ערב טוב, אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברות וחברי הכנסת, אנחנו מבקשים להביא לאישור מליאת הכנסת בקריאה ראשונה את הצעת החוק כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים.

יעל גרמן: מטרת החוק היא עיגון הסמכות העולה בקנה אחד עם הוראות המשפט הבין-לאומי ההומניטרי לכלוא אדם שנטל חלק בפעולות איבה נגד מדינת ישראל או אדם שנמנה עם כוח שמבצע פעולות איבה נגד מדינת ישראל, שלא מתקיימים לגביו התנאים המקנים מעמד של שבוי מלחמה במשפט הבין-לאומי ההומניטרי.

יעל גרמן: מטרת ההצעה שלפנינו היא לקבוע הסדר מיוחד, המתאים את הוראות החוק למצב של לחימה בהיקף נרחב.

יעל גרמן: לפי המוצע, ייווסף לחוק סעיף הקובע כי במקרה שבו הכריזה הממשלה על התקיימותן של פעולות לחימה בהיקף נרחב, יחולו הוראות מיוחדות, נוכח האילוצים והקשיים הנגזרים ממצבי לחימה בהיקף נרחב כאמור.

יעל גרמן: תוקפה של ההכרזה יפקע כעבור שלושה חודשים, או במועד מוקדם יותר שנקבע בה או שנקבע באישור הוועדה, אלא אם כן החליטה הממשלה, באישור הוועדה, להאריך את תוקף ההכרזה בתנאים הקבועים בסעיף.

יעל גרמן: החוק נדרש כדי להבטיח כי במקרה שבו יתקיים מצב לחימה אשר יצריך מענה מהיר ואפקטיבי לכליאתם של לוחמים בלתי חוקיים כאמור בחוק, תתקיים תשתית משפטית תקפה אשר תאפשר הכרזה של הממשלה, באישור הכנסת, על התקיימות פעולות לחימה כאמור וכניסתו של ההסדר המיוחד לתוקף למשך תקופה מוגבלת, ללא צורך בהליך חקיקה מיוחד נוסף בשעת חירום.

יעל גרמן: אני מבקשת, אם כן, לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעביר אותה להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת החוץ והביטחון.

איתן כבל: – – – רציתי להבין, מה זה "לוחמים בלתי חוקיים"?

יוני שטבון: חבר הכנסת כבל, אתה יכול לעלות ולדבר.

יעל גרמן: שאלות והבהרות בוועדה.

יוני שטבון: תודה לשרת הבריאות יעל גרמן.

יוני שטבון: אנחנו נעבור לדיון בהצעת החוק ולרשימת הדוברים.

יוני שטבון: חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

יוני שטבון: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

חנין זועבי: – – –

יוני שטבון: אינה מעוניינת לדבר.

יוני שטבון: חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת.

יוני שטבון: חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח.

יוני שטבון: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – – –

עיסאווי פריג': מוותר, מחקתי – – –

יוני שטבון: אינו מעוניין לדבר.

יוני שטבון: חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח.

יוני שטבון: חבר הכנסת נסים זאב – – –

דב חנין: נוכח.

יוני שטבון: סליחה, חבר הכנסת דב חנין, איך אפשר לפספס אותך.

יוני שטבון: אני רואה את השם שלך מופיע גם בבאות, אז קדימה.

נסים זאב: הזאב בא תמיד אחרי הדוב.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: שלוש דקות.

יוני שטבון: בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, עמיתי חברי הכנסת, בקצרה, אני מציע לכם להתנגד להצעת החוק הזאת.

דב חנין: כבר היום קיימת סמכות, קיים חוק שמאפשר כליאה של לוחמים בלתי חוקיים, והשאלה שאנחנו צריכים לשאול את עצמנו, כאשר הממשלה מביאה תוספת לחוק הזה, היא: למה צריך את זה?

דב חנין: למה צריך את זה?

דב חנין: משהו לא עובד?

דב חנין: משהו לא קיים?

דב חנין: חסרות סמכויות?

דב חנין: היכן חסרות סמכויות?

דב חנין: אין אפשרות לכלוא לוחמים בלתי חוקיים?

חמד עמאר: מה זה "לוחם בלתי חוקי"?

דב חנין: מה זה "לוחם בלתי חוקי"?

דב חנין: תראה, חבר הכנסת עמאר, זה נושא – לוחם בלתי חוקי מוגדר בחוק.

דב חנין: החוק כבר קיים.

דב חנין: אני, אגב, יש לי הערות גם לחוק הקיים וגם להגדרה של "לוחם בלתי חוקי", אבל החוק הזה כבר קיים, ואני לא מציע כרגע לפתוח את הוויכוח.

דב חנין: אני שואל שאלה: למה צריך עוד סמכויות, מה לא בסדר?

דב חנין: האם יש איזושהי בעיה לכלוא מישהו?

דב חנין: נתקלנו באיזשהו מקרה שבו – – –

איתן כבל: דב, סליחה שאני מתפרץ.

איתן כבל: האם יש כאן באולם מישהו – אני לא פותח את החוק, לא פותח שום דבר, אני רק מבקש לדעת, כי זה נראה לי בעברית, האם זו כותרת בין-לאומית?

איתן כבל: יכול להיות של סוג מסוים שאומרים עליהם "לוחם" – כי נראה לי ש"לוחם בלתי חוקי" זה משהו שיש בו איזה תבנית.

איתן כבל: אני שואל כדי לדעת.

יוני שטבון: מה אתה מציע?

דב חנין: חבר הכנסת כבל, השאלה שלך מאוד מאוד במקום.

יעל גרמן: התשובה היא כן, זה בהחלט עם הוראות המשפט הבין-לאומי ההומניטרי.

יעל גרמן: בהחלט.

יעל גרמן: מדובר על אדם שנטל חלק בפעולות איבה נגד מדינת ישראל, או אשר נמנה עם כוח המבצע פעולת איבה נגד מדינת ישראל, שלא מתקיימים לגביו התנאים המקנים מעמד של שבוי מלחמה במשפט הבין-לאומי ההומניטרי.

איתן כבל: אה, הבנתי.

דב חנין: ההגדרה ששרת הבריאות הקריאה כרגע היא, אגב – למען הפרוטוקול – לא הגדרה של המשפט הבין-לאומי, היא הגדרה של החוק העיקרי, שהחוק הזה בא להוסיף לו סמכויות.

דב חנין: זו הגדרה שכבר נמצאת במשפט הישראלי.

דב חנין: אגב, לי יש ויכוח עם התפיסה הזאת, אני חושב שהתפיסה הזאת היא תפיסה מלאכותית ולא נכונה, אבל אני לא נכנס לוויכוח הרעיוני הזה.

דב חנין: אני שואל שאלה אחרת: למה צריך היום להוסיף סמכויות, לאפשר הארכה של משך הכליאה הזמנית?

דב חנין: למה?

דב חנין: האם הסמכויות הקיימות מכוח חקיקת הביטחון של מדינת ישראל לא מספיקות?

דב חנין: האם חסר משהו?

דב חנין: האם לקוי משהו?

דב חנין: כשאנחנו באים להוסיף עוד סמכויות ועוד כוחות ולהאריך את תקופת המאסר, השאלה שאנחנו צריכים לשאול את עצמנו היא קודם כול – למה?

דב חנין: מה הסיבה?

דב חנין: מה מקולקל במערכת הנוכחית שלא מאפשר לה לעבוד נכון ולכן צריך להוסיף סמכויות?

דב חנין: על השאלה הזו, עם כל הכבוד, שרת הבריאות לא ענתה, ולדעתי גם הממשלה לא יכולה לענות, מן הסיבה הפשוטה: מערכת הביטחון כבר היום יש לה כל הסמכויות ויש לה כל הכוחות הנדרשים כדי לפעול בסוגיה הזאת בצורה מאוד מאוד נחרצת.

דב חנין: אין שום סיבה ואין שום הצדקה להוסיף סמכויות כאלה.

יוני שטבון: נא לסיים.

יוני שטבון: בבקשה.

דב חנין: אני מסיים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכם שבסופו של דבר כל הסוגיות האלה, שאנחנו עוסקים בהן, הן סוגיות של זכויות של אנשים.

דב חנין: זה נכון שקל מאוד לבוא ולשלול זכויות של אנשים שאנחנו מגדירים אותם כלוחמים בלתי חוקיים.

דב חנין: היום שוללים את הזכויות מאותם אנשים שמוגדרים כלוחמים בלתי חוקיים, ומחר ישללו את הזכויות מאנשים אחרים שיקראו להם פעילים בלתי חוקיים.

דב חנין: כך זכויות האדם של כולנו תתכרסמנה.

דב חנין: אני, לכן, מתוך הנימוק היסודי הזה שאומר שכשבאים לפגוע בזכויות יסוד אזרחיות צריך לפחות לנמק למה הפגיעה נדרשת, אני מציע לכם, עמיתי חברי הכנסת, להתנגד לחוק הזה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

יוני שטבון: השרה – השבה לדברים בסוף הדיון.

יוני שטבון: שרת הבריאות?

יעל גרמן: יש – – –

יוני שטבון: יש עוד דוברים בדיון.

יוני שטבון: חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת משה פייגלין, שהוא אחרון הדוברים.

עיסאווי פריג': – – – שיהיה מה להגיד.

קריאה: – – – להשיב.

יוני שטבון: – – – לא קראו לזה לוחמי חופש.

יוני שטבון: לוחמים זה מושג שכבר קיים.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: שלוש דקות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, במאבק כל כך ממושך של מדינת ישראל מול הטרור המתמשך וגואה אומרים שהמאבק הוא לא רק מול לוחמים שבאים עם נשק.

נסים זאב: יש הרבה לוחמים בלתי חוקיים שבעצם קשורים לארגוני טרור, שהם שותפים.

נסים זאב: אני חושב שההגדרה הזו של לוחמים בעצם מאפשרת גם את ההקלה.

נסים זאב: אני ראיתי שדב מתייחס לעניין של נטילת זכויות.

נסים זאב: כאשר אתה מדבר, למשל, על שחרור של לוחמים, יש הבדל אם אתה מדבר על קבוצה שהיא לוחמת ובעצם הם נתפסו על-ידי צה"ל ואתה משחרר אותם בתנאים כאלה ואחרים, או שאין להם שום מעמד משפטי או בין-לאומי.

נסים זאב: אני חושב שההגדרה הזאת נכונה.

נסים זאב: אני זוכר שכבר לפני שנתיים או שלוש שנים דיברו על זה שיש צורך בחקיקה, כי אי-אפשר לצאת למאבק מול טרור שהוא מאוד מאוד מגוון, שהייתי אומר שאת חלקו הגדול – אתה לא רואה אותם נושאים נשק אבל הם שותפים לאותם ארגונים.

נסים זאב: כשהם נלכדים ומדינת ישראל לוכדת אותם ושמה אותם במעצר, אתה צריך לתת להם הגדרה.

נסים זאב: אם אתה לא מגדיר אותם שהם לוחמים לא חוקיים, אז על סמך מה אתה בעצם עוצר אותם ומחליט להאריך גם את מעצרם?

נסים זאב: לכן אני חושב שטוב שהמחוקק הגיע למסקנה הזאת כדי גם להגן על עצמנו כמדינה שצריכה להגן על עצמה מפני האויב האכזרי, הטרוריסטי, שאנחנו מוקפים בו, וגם אני חושב לתת הגדרה, מאידך גיסא, לזכויות שמגיעות לאותם לוחמים.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

יוני שטבון: חבר הכנסת משה פייגלין, אחרון הדוברים, ואחריו תשיב שרת הבריאות, חברת הכנסת יעל גרמן.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: שלוש דקות.

משה זלמן פייגלין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כאשר רוצח מתועב חודר לביתה של משפחה שנמה את שנתה ורוצח את ההורים ואת הילדים, דבר שקורה, מה לעשות, בארצנו, הוא נתפס ונשפט כעבריין פלילי בבית-משפט ישראלי.

משה זלמן פייגלין: אחר כך הוא משוחרר באיזו עסקה כשבוי מלחמה.

משה זלמן פייגלין: אז מה הוא – עבריין, רוצח או לוחם חופש?

משה זלמן פייגלין: אמר כאן חבר הכנסת חנין שזכויותיו נשללות.

משה זלמן פייגלין: ההפך הגמור הוא הנכון.

משה זלמן פייגלין: הוא זוכה בכל העולמות.

משה זלמן פייגלין: הוא גם מתנהג כרוצח מתועב ושפל שאין למטה ממנו וגם זוכה – לא רק מחבריו ששלחו אותו, או אנשי עמו שגאים במעשיו ומממנים את משפחתו – לכבוד מלכים, הוא זוכה ממדינת ישראל למעמד של שבוי מלחמה, שהרי הוא ניחן והוא משוחרר על בסיס לחץ צבאי.

משה זלמן פייגלין: הדיכוטומיה הזאת, הדיסוננס הזה, הסתירה הפנימית הזאת היא לא הבעיה של אותם רוצחים מתועבים; היא הבעיה שלנו.

משה זלמן פייגלין: אנחנו צריכים להבין שיש לנו – אם הכרנו בכך, אני אישית לא הכרתי בכך, אם מדינת ישראל הכירה בכך שיש עם, יש דבר כזה עם פלסטיני כביכול, אז הם לא לוחמים חוקיים או לוחמים לא חוקיים.

משה זלמן פייגלין: הם לוחמים, ובמלחמה כמו במלחמה.

משה זלמן פייגלין: ואם אין עם, אז הם פושעים.

משה זלמן פייגלין: אבל חוסר היכולת שלנו להכריע כלפי עצמנו בעניין הזה מביא אותנו לצורך לנסות למצוא נוסחאות ביניים כלשהן שלא תפתורנה שום דבר ולא תעזורנה לשום דבר, משום שהבעיה תישאר בעינה.

משה זלמן פייגלין: הבעיה היא לא הם.

משה זלמן פייגלין: הבעיה היא אנחנו.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת משה פייגלין.

יוני שטבון: תשיב על הדברים שרת הבריאות, חברת הכנסת יעל גרמן.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: שרת הבריאות דואגת לחבר הכנסת משה פייגלין שחזר מפציעה.

יוני שטבון: ברוך רופא חולים.

יעל גרמן: תאונה עם אופניים.

יוני שטבון: תאונה.

יעל גרמן: אני רואה שבינתיים חברי דב חנין איננו.

יעל גרמן: היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני לא יודעת, יכול להיות שדב חנין היה ממילא מצביע נגד, אבל הסיבה שהוא נקב בה פשוט אינה נכונה מפני שבצה"ל לא סתם מביאים חוקים.

יעל גרמן: אוה, דב, הנה חזרת, כדי שאבוא ואומר לך, ואני חוזרת ואומרת: יכול להיות שממילא תצביע נגד, אבל לפחות תדע מדוע אתה מצביע נגד.

יעל גרמן: זה לא מפני שהחוק הקיים מאפשר את מה שהחוק הזה רוצה.

דב חנין: לא.

דב חנין: אתם מוסיפים סמכויות והשאלה היא למה.

יעל גרמן: לא, לא, לא.

דב חנין: למה?

יעל גרמן: לא, לא.

דב חנין: כן.

יעל גרמן: מדובר על שינוי.

יעל גרמן: מדובר על כך שהסמכויות הנתונות לרמטכ"ל לפי סעיפים 3 ו-4 להוציא צו כליאה או להורות על ביטול יהיו נתונות לקצין בדרגת תת-אלוף, והסמכויות הנתונות לקצין בדרגת סגן-אלוף לשמוע את טענותיו של הכלוא יינתנו לקצין בדרגת סרן.

יעל גרמן: מדובר על שינויים, ובסך הכול – –

דב חנין: אני יודע.

דב חנין: השאלה למה צריך אותם.

דב חנין: למה?

יעל גרמן: – – אם אנחנו מדברים על שמירת החוק, והנה אני נותנת לך תשובה – –

עיסאווי פריג': יש – – – אם כך – – –

יעל גרמן: – – כי צה"ל מקפיד לשמור על החוק.

דב חנין: למה?

דב חנין: למה?

יעל גרמן: כאשר משנים זאת, אז צה"ל מבקש להביא זאת לכנסת.

דב חנין: – – –

עיסאווי פריג': – – –

יוני שטבון: תודה לשרת הבריאות חברת הכנסת יעל גרמן.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים (תיקון מס' 3), התשע"ג–2013.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 16 נגד – 3 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים (תיקון מס' 3), התשע"ג–2013, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 16, שלושה מתנגדים ואין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת החוץ והביטחון להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יוני שטבון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/800).

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

יוני שטבון: הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 28), התשע"ד–2013 – לקריאה ראשונה.

יוני שטבון: תציג את החוק שרת הבריאות, חברת הכנסת יעל גרמן.

יוני שטבון: בבקשה.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקשת להביא לאישור מליאת הכנסת בקריאה ראשונה את הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 28).

יעל גרמן: סעיף 43 לחוק הנכים (תגמולים ושיקום), שעניינו טיפול בנכים, קובע כי שר הביטחון יקבע בתקנות בין השאר את התגמולים שישולמו לנכים המקבלים טיפול לפי הסעיף, ובשל הטיפול הם אינם מסוגלים לעבוד.

יעל גרמן: בהתאם, בתקנות הנכים נקבעו התנאים למתן התגמול ושיעורי התגמול, שמשתנים לפי מצבו התעסוקתי והאישי של הנכה.

יעל גרמן: במסגרת זו התקנות קובעות גם את האפשרות לשלם תגמול טיפול רפואי לנכה שבשל נכותו הוא מסוגל לעבוד בהיקף משרה חלקי.

יעל גרמן: סעיף 7ג לחוק קובע את הסמכות לשלם לנכה בן 55 שנים ומעלה תוספת לתגמול בשיעור שנקבע בתקנות.

יעל גרמן: קיים בו סייג, שלפיו התוספות האלה לחוק לא ישולמו לנכים המקבלים תגמולים כמחוסרי פרנסה או תגמולים מיוחדים לנצרכים, מהטעם שהתגמולים המוענקים לפי סעיפים אלה גבוהים מהתגמול הבסיסי.

יעל גרמן: כעת מוצע לתקן את החוק ולקבוע כי על אף הסייג האמור, התוספת לנכה בן 55 שנים ומעלה תשולם גם לנכה שאינו מסוגל לעבוד ואשר מקבל בשל כך תגמול טיפול רפואי לתקופה שאינה עולה על 90 ימים רצופים, קרי לתקופה קצרה ומוגבלת, וגם תשולם גמלה לנכה שעקב נכותו מסוגל לעבוד בהיקף משרה חלקי ומקבל עקב כך תגמול טיפול רפואי, שכן נכה זה נמצא במעגל העבודה, הגם שבאופן חלקי, ולכן אין מקום לשלול ממנו את התוספת לפי סעיף 7ג לחוק.

יעל גרמן: עוד בהצעה, הסדרים טכניים למניעת כפל תשלומים.

יעל גרמן: אי לכך אני מבקשת כי המליאה תאשר את ההצעה בקריאה ראשונה ותעביר אותה להכנה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

יוני שטבון: תודה רבה לשרת הבריאות, חברת הכנסת יעל גרמן.

יוני שטבון: נעבור לדיון ולרשימת הדוברים.

יוני שטבון: חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

יוני שטבון: חברת הכנסת חנין זועבי.

חנין זועבי: לא לא, אני – – –

יוני שטבון: אינה מעוניינת לדבר.

יוני שטבון: חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת; חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 28), התשע"ד–2013.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 17 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 28), התשע"ד–2013, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יוני שטבון: 17 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יוני שטבון: [מס' מ/702; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ד, עמ' 1614.

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעות החוק הבאות ולהודעות הממשלה הבאות: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לשינוי חברתי-כלכלי (תיקוני חקיקה) (הגברת התחרות), התשע"ב–2012, הצעות חוק מ/702; ההודעה נמסרה ב-27 במאי 2013.

יוני שטבון: ההודעה הבאה: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק המאבק בטרור, התשע"א–2011, הצעות חוק מ/611; ההודעה נמסרה ב-1 ביולי 2013.

יוני שטבון: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון) (סמכות חיפוש לשוטר לשם מניעת אלימות), התשע"א–2011, הצעות חוק מ/584; ההודעה נמסרה ב-30 ביולי 2013.

יוני שטבון: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 70) (שופט עמית), התשע"ב–2012, הצעות חוק מ/649; ההודעה נמסרה ב-31 ביולי 2013.

יוני שטבון: על כל ההודעות הנוכחיות אנחנו נבצע הנמקות בדיון משולב, נשמע את ההתנגדויות ברצף, ולאחר מכן נבצע הצבעה על הודעה-הודעה.

יוני שטבון: ראשון הדוברים – חבר הכנסת דב חנין.

קריאה: – – –

יוני שטבון: חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יוני שטבון: חבר הכנסת אורי מקלב וחבר הכנסת משה גפני.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על ההודעות אחת-אחת לפי הסדר.

יוני שטבון: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לשינוי חברתי-כלכלי (תיקוני חקיקה) (הגברת התחרות), התשע"ב–2012, הצעות חוק מ/702.

יוני שטבון: מי בעד, מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 18 בעד הודעת הממשלה – 18 נגד – 2 נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לשינוי חברתי-כלכלי (תיקוני חקיקה) (הגברת התחרות), התשע"ב–2012, נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 18, שני מתנגדים, אין נמנעים.

יוני שטבון: בקשת הממשלה להחלת דין רציפות התקבלה והצעת החוק תועבר חזרה לקביעת ועדה בוועדת הכנסת.

יוני שטבון: [מס' מ/611; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ט, עמ' 2685.

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצבעה על הודעת הממשלה הבאה: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק המאבק בטרור, התשע"א–2011, הצעות חוק מ/611.

יוני שטבון: מי בעד, מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 19 בעד הודעת הממשלה – 20 נגד – 3 נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק המאבק בטרור, התשע"א–2011, נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 20, שלושה מתנגדים.

יוני שטבון: הודעת הממשלה התקבלה, והצעת החוק תועבר לדיון חוזר בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יוני שטבון: אני מתקן את הניסוח: הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יוני שטבון: [מס' מ/584; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' כ"ג, עמ' 4453.

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: אנחנו נצביע על הודעת הממשלה הבאה: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון) (סמכות חיפוש לשוטר לשם מניעת אלימות), התשע"א–2011, הצעות חוק מ/584.

יוני שטבון: מי בעד, מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 20 בעד הודעת הממשלה – 20 נגד – 3 נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון) (סמכות חיפוש לשוטר לשם מניעת אלימות), התשע"א–2011, נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 20, שלושה מתנגדים.

יוני שטבון: הודעת הממשלה התקבלה.

יוני שטבון: הצעת החוק חוזרת לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יוני שטבון: אנחנו נעבור להודעת הממשלה הבאה: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון) (סמכות חיפוש לשוטר לשם מניעת אלימות).

קריאה: – – –

יוני שטבון: על זה הצבענו הרגע, סליחה.

אורי מקלב: יש לי זכות דיבור פה, אדוני היושב-ראש.

יוני שטבון: חבר הכנסת מקלב, כבר אנחנו את – – –

אורי מקלב: – – –

יוני שטבון: הדיון היה משולב.

יוני שטבון: היה דיון משולב, הקראתי את שמות כל הנוכחים.

אורי מקלב: אבל כולנו פספסנו – – – דיון משולב – – – אין הצבעה – – –

אורי מקלב: [מס' מ/649; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' כ"ג, עמ' 4481.

אורי מקלב: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 70) (שופט עמית), התשע"ב–2012, הצעות חוק מ/649.

יוני שטבון: מי בעד, מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

דב חנין: יצאתי לשתי דקות החוצה – – – הצבעה מס' 21 בעד הודעת הממשלה – 21 נגד – 1 נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 70) (שופט עמית), התשע"ב–2012, נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 21, מתנגד אחד.

יוני שטבון: הודעת הממשלה התקבלה.

יוני שטבון: הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: חבר הכנסת חמד עמאר יחליף אותי כדי שאני אוכל להציג.

יוני שטבון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/523).

יוני שטבון: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 38) (מימוש תווי קנייה), התשע"ד–2013.

חמד עמאר: חבר הכנסת יוני שטבון.

יוני שטבון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק שמתקדמת דווקא בצורה יפה על מנת לאפשר לאותם שכירים, משפחות נזקקות שמקבלות תווי קנייה, תלושים בשפה העממית, לממש את זכותם המלאה.

יוני שטבון: 100 שקלים יישארו 100 שקלים, לתקופה של חמש שנים, זו המגמה שאליה אנחנו הולכים.

יוני שטבון: התחלנו עם הצעת החוק למרות ההתנגדות של רשתות המזון והחברות הגדולות.

יוני שטבון: לפעמים חוקים שהם קטנים עושים שינוי משמעותי לאותו שכיר או לאותה משפחה נזקקת; לפעמים זה ההבדל של אותם 20 שקלים שיורדים להם ברשתות המזון השונות וברשתות האחרות ביחס למקרר או לצרכים אחרים.

יוני שטבון: אני קורא לכם להצביע בעד החוק.

יוני שטבון: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

חמד עמאר: חברת הכנסת מרב מיכאלי – איננה נוכחת; חבר הכנסת מאיר פרוש – איננו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – איננו נוכח; חבר הכנסת דב חנין – איננו נוכח.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 22 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 23 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 38) (מימוש תווי קנייה), התשע"ד–2013, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 23, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה.

חמד עמאר: הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת הכלכלה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

חמד עמאר: תם סדר-היום.

חמד עמאר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ב' בכסלו התשע"ד, 5 בנובמבר 2013, בשעה 16:00.

חמד עמאר: ישיבה זו נעולה.