ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 69, 2013-10-28 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ד בחשוון התשע"ד, 28 באוקטובר 2013.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק המלווה (חברות ביטוח) (תיקון מס' 9), התשע"ד–2013.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 38) (מימוש תווי קנייה), התשע"ד–2013, של חבר הכנסת יוני שטבון.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/1753/19 וכלה בהצעת חוק פ/1761/19 – הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון – ביטול מסלול הטבות המס), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, זהבה גלאון, מיקי רוזנטל, דב חנין, מיכל רוזין, אורי מקלב, מיכל בירן, יצחק וקנין, אברהם מיכאלי, נסים זאב, תמר זנדברג, אילן גילאון וסתיו שפיר; הצעת חוק להגברת האכיפה של דיני העבודה (תיקון – ערך שעת עבודה ועלויות בשל תנאים משתנים), התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק הכנסת (תיקון – קיצור תקופת הפגרה), התשע"ד–2013, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה (תיקון – כלבים בהכשרה), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת מיקי רוזנטל ואילן גילאון; הצעת חוק המים (תיקון – פיקוח על תעריפי מים), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת באסל גטאס, ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי ואורי מקלב; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הכרזה על מלחמה באישור הכנסת), מאת חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק העונשין (תיקון – עבירת טרור), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת איתן כבל, אברהים צרצור, ניצן הורוביץ, עיסאווי פריג', נחמן שי, עמרם מצנע ודב חנין; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – איסור גביית עמלה ברכישה אלקטרונית), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת מיקי רוזנטל, אבישי ברוורמן, איתן כבל, גילה גמליאל, אילן גילאון ופנינה תמנו-שטה; הצעת חוק זכות יוצרים (תיקון – נגישות יצירה לאדם עם מוגבלות), התשע"ד–2013, מאת חברי הכנסת נחמן שי, דב חנין, מיכל רוזין, משה מזרחי ותמר זנדברג.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: פגיעתה בשלטון המקומי, בצמיחה ובעסקים הקטנים והבינוניים;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: מדיניות שר האוצר הדורסת את השכבות החלשות, גורמת לפיטורי עובדים ומביאה זוגות צעירים לירידה מן הארץ;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כרגיל ביום שני אנחנו נפתח בהצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן היא מטעם סיעת העבודה: ממשלה שפוגעת בשלטון המקומי, בצמיחה ובעסקים הקטנים והבינוניים.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

יולי יואל אדלשטיין: גם המשיב מטעם הממשלה, שר הכלכלה נפתלי בנט, כבר נמצא אתנו, כאן.

יולי יואל אדלשטיין: ונוסף על השר, השר סילבן שלום.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אבישי ברוורמן: כבוד היושב-ראש, השרים סילבן שלום ונפתלי בנט, סגן שר האוצר מיקי לוי, חברי הכנסת, אני מגיש הצעת אי-אמון שביסודה השאלה לאיפה מתקדמת הכלכלה הישראלית.

אבישי ברוורמן: והשאלה היא בכלל מהי מטרת הכלכלה ומהו תפקידו של שר אוצר.

אבישי ברוורמן: אני אסיים בנושא מנהיגותו של ראש הממשלה.

סילבן שלום: אפשר לשאול אותך שאלה קודם: איפה סיעתך?

אבישי ברוורמן: רבותי, השר סילבן שלום צודק.

אבישי ברוורמן: רונן, בבקשה תכריז בכל הכרוזים, לכל סיעת העבודה, שפרופסור ברוורמן, חבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה, מדבר, וקשה לו לדבר רק מול הבית היהודי והליכוד.

אבישי ברוורמן: אנא, במטותא.

מסעוד גנאים: נו – – –

נפתלי בנט: – – –

אבישי ברוורמן: תודה, סילבן.

מיקי לוי: ויש עתיד.

מיקי לוי: ויש עתיד.

אבישי ברוורמן: יש עתיד.

אבישי ברוורמן: יש עתיד.

אבישי ברוורמן: תודה.

סילבן שלום: אני יודע – – – אופוזיציה – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה שהשר סילבן שלום רוצה לומר, שכרגיל מליאת הכנסת רועשת וגועשת בזמן הצעת האי-אמון – –

אבישי ברוורמן: כן.

יולי יואל אדלשטיין: – – וסיעת העבודה – – –

אבישי ברוורמן: תראה, אין לי ספק שזה בזמן פציעות – – –

עפו אגבאריה: אבישי, אנחנו נשמע אותך אם הם לא שומעים – – –

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: לא, אבל בזמן פציעות, לא לדבר הזה.

אבישי ברוורמן: אין לי ספק – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, מכיוון שההערה שלך הייתה מאוד – סליחה, ההערה של השר שלום הייתה מאוד במקום, וגם התשובה שלך מתקבלת, אני מוסיף לך דקה, ותחזור לנושא.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אבישי ברוורמן: לא, אני גם חושב שבכלל הפרודיות של הצעות האי-אמון, לצערי – אני לפעמים מסתכל על הפרלמנט הבריטי, שם יש שיחה אמיתית, ולא רק שמי שבא בתורו מדבר.

אבישי ברוורמן: אבל זה חלק מהניסיון – כרגע, לא מוצלח שלנו – להיות אור לגויים, שבהרבה דברים אנחנו בתחתית ההתנהלויות.

אבישי ברוורמן: אבל על זה, בהזדמנות אחרת.

אבישי ברוורמן: אני שאלתי: מהי מטרת הכלכלה, מה תפקידו של שר אוצר, ומה זאת אומרת, מה המשמעות של מנהיגות ראש ממשלה.

אבישי ברוורמן: אני שואל את שר האוצר: האם הוא חושב – אף שאני גם מכבד את זה שאין לו השכלה בנושא הזה ואין לו ניסיון ניהולי – ששר אוצר בישראל הוא שר האיזון התקציבי?

אבישי ברוורמן: זאת אומרת, כל מטרתו של שר אוצר היא לאזן תקציב?

אבישי ברוורמן: ומה עם החזון הציוני?

אבישי ברוורמן: ואני רוצה להסביר לשר האוצר שתפקיד הנגיד הוא תפקיד חשוב.

אבישי ברוורמן: כמובן, חבל שהתהליך פה היה כל כך עלוב, אבל איך אומרים?

אבישי ברוורמן: טוב מאוחר מלעולם לא.

אבישי ברוורמן: ד"ר פלוג נבחרה, אני מברך על בחירתה.

אבישי ברוורמן: אבל אני חוזר ואומר מה שאני אומר כבר שנים: תפקיד הנגיד או הנגידה במדינת ישראל הוא תפקיד חשוב, אבל לא צריך להגזים בו.

אבישי ברוורמן: מה שקרה קצת בתקופתו של ידידי סטנלי פישר, הוא בא להעלות ולהוריד שערי ריבית, הוא בא לקנות ולמכור מטבע חוץ, ומפעם לפעם לתת עצות.

אבישי ברוורמן: התפקיד החשוב ביותר במדינת ישראל, להוציא את ראש הממשלה, הוא תפקיד שר האוצר, שלו יש היכולת לשנות מדיניות – לשנות מדיניות מיסוי, הוצאות, משילות, רפורמות, והוא יכול להוביל את מדינת ישראל לדרך חדשה.

אבישי ברוורמן: כי מה פסול בהצגה של קברניטי מדינת ישראל לגבי הכלכלה הישראלית, שהיא הטובה בעולם – הצמיחה כאן אכן גבוהה מבכל מדינות אירופה; האבטלה כאן אכן נמוכה מבכל מדינות אירופה.

אבישי ברוורמן: אבל הטעות הגדולה ביותר היא שברגע שמסתכלים בנתונים האלה, ובאינפלציה, ובסטרט-אפים, וביחס חוב–תוצר, שוכחים שכלכלה היא של כל האזרחים.

אבישי ברוורמן: וברגע שממשיכים את החלק השני של הווקטור, מדינה שהיא הענייה ביותר בכל המדינות המפותחות, שמתיימרת להיות חברת מופת; האי-שוויונית ביותר, למטה בסקאלה, עם ארצות-הברית; עם יוקר המחיה, שברוב המוצרים הוא הגבוה במערב; עם הוצאות בריאות, חינוך ורווחה מהנמוכות ביותר.

אבישי ברוורמן: וחבר הכנסת אייכלר, בן מפלגתי – אתה לא בן מפלגתי – גם בנושא הדיור יש לה בעיה.

אבישי ברוורמן: ולכן, רבותי, כשאומרים צמיחה, השאלה למי הצמיחה.

אבישי ברוורמן: יש פה – סילבן היה יושב-ראש אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת בן-גוריון לפני שאני הגעתי.

אבישי ברוורמן: 16 שנה הייתי נשיא אוניברסיטה.

אבישי ברוורמן: באים אלי רופאים, באים אלי עובדים סוציאליים ומורים, אומרים: פרופסור ברוורמן, מה קורה עם הצמיחה?

אבישי ברוורמן: אומרים שאנחנו הכלכלה הכי טובה בעולם.

אבישי ברוורמן: למה, אם אנחנו הכלכלה הכי טובה בעולם, אנחנו לא מגיעים לדיור ולהכנסה בת-קיימא?

אבישי ברוורמן: ואז חלק מאתנו, אכן, יוצאים לגולה למצוא פרנסה.

אבישי ברוורמן: ואז השר אוצר, שיש לו כבוד ליורדים מצליחים, כי מי הוא ארנון מילצ'ן?

אבישי ברוורמן: מי הוא חיים סבן?

אבישי ברוורמן: הם יורדים מצליחים, שאנחנו מרימים אותם על כפיים.

אבישי ברוורמן: וחלק מהילדים שלנו, שבמקום שניתן להם את התנאים לצמיחה בת-קיימא, כאשר האבטלה כאן, נכון שהיא רק 7%, אבל – – –

מיקי לוי: 6%.

אבישי ברוורמן: 6%.

אבישי ברוורמן: תודה, מיקי לוי.

אבישי ברוורמן: – – – אבל 70% מהמשרות הפנויות הן מתחת לחציון, אדוני יושב-ראש הכנסת.

אבישי ברוורמן: 6,000 שקל.

אבישי ברוורמן: רובן עבודות זמניות.

אבישי ברוורמן: בישראל, הפריון – ויושב פה שר הכלכלה שיצר סטרט-אפים.

אבישי ברוורמן: בישראל, הפריון, התפוקה לעובד, מהנמוכים בעולם המפותח.

אבישי ברוורמן: 50% מהעובדים מקבלים השלמת הכנסה.

אבישי ברוורמן: אז אני אומר לך, אדוני שר האוצר: זאת לא כלכלה טובה.

אבישי ברוורמן: זאת כלכלה טובה לקבוצה קטנה, לקבוצה מבוססת.

אבישי ברוורמן: וכן, אין מדינה בעולם שיש לה אותה יצירתיות של סטרט-אפים כמו ישראל.

אבישי ברוורמן: ואני זכיתי בימי חלדי להקים בסיס להרבה מאוד סטרט-אפים.

אבישי ברוורמן: אבל אוי לה למדינה היהודית ולגרים היושבים בתוכה – תסלח לי שאני קורא לכם גרים, לפי התנ"ך; לערבים היושבים בתוכה והדרוזים – אם זה יהיה המודל הציוני, אם זה יהיה המודל הישראלי של סטרט-אפ.

אבישי ברוורמן: כי מה קורה בסטרט-אפ?

אבישי ברוורמן: חבורה קטנה עושה סטרט-אפ.

אבישי ברוורמן: עושים אקזיט.

אבישי ברוורמן: הערך המוסף והתעסוקה – להודו, לסין, לארצות-הברית ולאירופה.

אבישי ברוורמן: אנחנו צריכים לבנות תעשייה בת-קיימא.

אבישי ברוורמן: איפה היה לי הוויכוח עם שר האוצר – ואני מתנצל, איבדתי קצת, כעסתי עליו.

אבישי ברוורמן: אני באתי אליך, ביקשתי לדבר, אבל אתה אמרת לי: לא, אי-אפשר לדבר.

אבישי ברוורמן: קיבלתי, אדוני היושב-ראש.

אבישי ברוורמן: רבותי, כאשר כאן, על הדוכן, דיברו על האבטלה, על הפיטורים שילכו ויגברו פה, הלך שר האוצר ונזף: נזף בשלי יחימוביץ, ברובי ריבלין, בגפני ובי, שמפני שהלכנו לבג"ץ מפטרים אלפי עובדים.

אבישי ברוורמן: אז, אדוני שר האוצר, נגמר הבג"ץ, והלך רביב דרוקר מערוץ 10 ובדק אם אותו מפעל, שברגע שקצת דמי עלה במוחי ופניתי אליך לבקש רשות דיבור – צלצל אל אותו בעל מפעל שהולך לפטר את כל העובדים מכיוון שהצינור לא מחובר, ואמר לו: להד"ם, לא דובים ולא יער.

אבישי ברוורמן: לא צינור ולא בור.

אבישי ברוורמן: אין שום קשר לנושא הזה.

אבישי ברוורמן: לי, רבותי, יש ציפיות מאוד נמוכות, לעתים, מכולנו.

אבישי ברוורמן: עדיין יש שלושה תפקידים בישראל: ראש ממשלה, שר ביטחון ושר אוצר, שאני מבקש בהם מינימום.

אבישי ברוורמן: ולכן, בא פה – למה היה חשוב לי נושא הגז, אדוני שר האנרגיה סילבן שלום?

אבישי ברוורמן: שאלו שם בבג"ץ, ורציתי לדבר, אבל לא ענו על השאלה של השופטת נאור.

אבישי ברוורמן: היא אמרה: מה יקרה אם העותרים ינצחו?

אבישי ברוורמן: והתשובה שרציתי לומר, אבל לא הייתי שם בתור עורך-דין – לך יש גם עורך-דין וגם רואה-חשבון – רציתי לומר ששר האנרגיה אמר שבשנייה שהעותרים תתקבל עתירתם הוא מגיש הצעת חוק ממשלתית, הוא מביא את זה לוועדת הכלכלה, ואני אמרתי שאני גומר את זה בתוך פחות מחודשיים.

אבישי ברוורמן: רק שני דברים היו חשובים לי: לא אם האחוז הוא 30% או 35%.

אבישי ברוורמן: מה שנפתלי בנט מדבר – לבנות תעשייה ישראלית.

אבישי ברוורמן: אני לא ראיתי בשורות הקטנות שפה יש הזדמנות להקים תעשייה של פלסטיק, באמוניה ובדלק, עם אנשים שבנו את הארץ הזאת.

אבישי ברוורמן: לא כזאת שהיו יושבים שם למעלה כל מיני חבר'ה ששמים אותם, שלוקחים קופונים אדירים אם הם באים מארצות-הברית או מישראל, עושים קיצוצים ואז אומרים: יאללה, איזה רווחים גדולים.

אבישי ברוורמן: פיטרנו, קיצצנו.

אבישי ברוורמן: לא בנו ולא כלום.

אבישי ברוורמן: בואו נבנה מחדש תעשייה ישראלית.

אבישי ברוורמן: וכאן אני בא לנושא הבא: מאיפה הכסף?

אבישי ברוורמן: כן, שר האוצר הלך לבחירות, ד"ר הופמן.

אבישי ברוורמן: הלך לבחירות.

אבישי ברוורמן: אוי ואבוי לנו מאותו עריץ נתניהו, שגוזר עלינו מס ערך מוסף.

אבישי ברוורמן: יותר גרוע מפרעה.

אבישי ברוורמן: כשאני אבוא, תהיה דרך חדשה.

אבישי ברוורמן: איזו דרך?

אבישי ברוורמן: אותה הגברת בשינוי אדרת.

אבישי ברוורמן: אותו הגבר בשינוי החבר.

אבישי ברוורמן: רבותי, מה קרה פה?

אבישי ברוורמן: קרה דבר מאוד מאוד לא בריא.

אבישי ברוורמן: משום שיש כסף, והכסף הזה כבר היה עכשיו – אני יודע, מיקי, שאתה עובד – את הכסף הזה היו צריכים לקחת מהחזקים והרמאים כבר 100 ימים קודם ועכשיו.

אבישי ברוורמן: איפה הכסף?

אבישי ברוורמן: פישוט מערכת המיסוי; אין מס פחות מ-10%.

אבישי ברוורמן: "טבע" של ידידי פיליפ פרוסט, ואני מכיר אותו שנים; "אינטל" פעם לא שילמו מס, לא הייתה ברירה, הם היו בורחים.

אבישי ברוורמן: עכשיו גם באירלנד ובשווייץ, מיקי, משלמים 10%.

אבישי ברוורמן: אין פחות מ-10%.

אבישי ברוורמן: פישוט מערכת המסים.

אבישי ברוורמן: יש כסף?

אבישי ברוורמן: 20 מלשינונים, 100 מלשינונים.

אבישי ברוורמן: 30 פקידים לא יביאו אגורה שחוקה.

אבישי ברוורמן: חוק אמריקני כאן להביא ליולי אדלשטיין.

אבישי ברוורמן: חובת דיווח – – –

מיקי לוי: אתה תעזור להעביר – – –

אבישי ברוורמן: אני אעביר כל דבר כזה, ומי שיעביר את זה – להעביר את זה.

אבישי ברוורמן: מי שלא משלם מקבל את הנבוט, ובהדרגה – גם לערבים וחרדים.

אבישי ברוורמן: אני רוצה ביצועים, לא מעניין אותי ההצהרות האלה.

אבישי ברוורמן: וכאן אני בא לנושא הבא: עסקים קטנים ובינוניים.

אבישי ברוורמן: אני סולד מעודף ביורוקרטיה.

אבישי ברוורמן: אני הקמתי פרויקטים בחיים שלי.

אבישי ברוורמן: סולד.

אבישי ברוורמן: פה צריך לפשט את הדברים.

אבישי ברוורמן: אבל מה עושים?

אבישי ברוורמן: מקלים על הפיננסיירים – עכשיו קצת מכבידים עליהם – ו-97% מהעסקים במשק הם עסקים קטנים ובינוניים; מכבידים עליהם באשראי, עודף רגולציה.

אבישי ברוורמן: להסיר את הדרך.

אבישי ברוורמן: לבנות באמצעות בנק הדואר.

אבישי ברוורמן: הלוא את הדואר צריך לשנות, יש תשתיות.

אבישי ברוורמן: ההחלטות בירושלים.

אבישי ברוורמן: ופה הכישלון של המשילות, ואסכם בראש הממשלה.

אבישי ברוורמן: מה זו משילות?

אבישי ברוורמן: אתם זריתם חול בעיני הציבור.

אבישי ברוורמן: הלכתם לבחירות על שוויון בנטל ועל משילות.

אבישי ברוורמן: אייכלר, אני מדבר אליך: כמה גדודי גלאט כשר אתה תגייס?

אבישי ברוורמן: התהליך הזה הוא אטי.

אבישי ברוורמן: מעגל העבודה היה הנושא המרכזי, ואליו לא התייחסו – – –

מיקי לוי: זה החלק המרכזי, חבר הכנסת ברוורמן.

אבישי ברוורמן: דבר שני, לגבי המשילות.

אבישי ברוורמן: אומרים לי עכשיו: אנחנו נפתור את המשילות.

אבישי ברוורמן: יורידו את מספר השרים מ-21 ל-18, אחוז החסימה יעלה מ-2.5% ל-3% והמשיח יגיע.

אבישי ברוורמן: ואני אומַר לכם מה זו משילות, כי מאז רבין כמעט לא הייתה משילות בישראל.

אבישי ברוורמן: משילות, כשיש פרויקט שכל אחד מאתנו שפעם הוביל משהו בחייו – כשהוא מוביל פרויקט, איך הוא עושה את זה?

אבישי ברוורמן: דיור.

אבישי ברוורמן: דיור?

אבישי ברוורמן: 5,000 דירות בונים.

אבישי ברוורמן: צריך מים?

אבישי ברוורמן: ביוב?

אבישי ברוורמן: צריך את שר המים, הוא יושב כאן.

אבישי ברוורמן: צריך בתי-ספר, שר החינוך.

אבישי ברוורמן: צריך, מה עוד חסר לנו שם?

אבישי ברוורמן: כביש?

אבישי ברוורמן: שר התחבורה.

אבישי ברוורמן: ארבעה סוסים, סילבן ידידי, לעולם אינני אומר חמור, כי חמור זו חיה, זואולוגית, הרבה יותר חכמה מסוס.

אבישי ברוורמן: ארבעה סוסים מושכים בכל הכיוונים, שר האוצר כבר רוצה להיות ראש ממשלה, ואין צוות של תכלול וביצוע.

אבישי ברוורמן: איך רבין היה עובד?

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

אבישי ברוורמן: אני כבר מסיים.

אבישי ברוורמן: רבין היה לוקח את המנכ"ל שלו, את שבס, לאחר מכן את אלדרוטי; מושיב את קבוצת השרים ועושה תכלול.

אבישי ברוורמן: היו יורדים לשטח ואחרי זה באים לראש הממשלה והוא היה עושה: בוצע, יבוצע.

אבישי ברוורמן: זאת המשילות הישראלית, רונן הופמן.

אבישי ברוורמן: מה זה ה-2.5%, 18, 20 שרים?

אבישי ברוורמן: אתה יותר חכם מזה, אתה מבין את זה.

אבישי ברוורמן: אבל איך זה ייתכן שאתה במפלגה דמוקרטית שבה בן-אדם אחד קובע את הכול?

אבישי ברוורמן: ופה אני מסיים בראש הממשלה.

אבישי ברוורמן: רבותי, צריך מנהיגות.

אבישי ברוורמן: ואני אומר לראש הממשלה: אתה מבין גם שהמשמעות של המנהיגות שלך היום היא היסטורית.

אבישי ברוורמן: אתה כבר משרת יותר מכל ראש ממשלה, להוציא את בן-גוריון.

אבישי ברוורמן: ראש ממשלה נמדד לפי מספר השנים או לפי הביצועים?

אבישי ברוורמן: יש לך הזדמנות אחרונה לעמוד מול שר ההיסטוריה ולהגיד: אני באומץ מוביל לשתי מדינות לשני עמים.

אבישי ברוורמן: אם נפתלי בנט עוזב או מישהו אחר עוזב, אנחנו ניתן לך רשת ביטחון, ואם צריך, ניכנס, אבל לא על דיבורים – על מעשים.

אבישי ברוורמן: מנהיגות היא אל מול פני ההיסטוריה, לא מול פני הסקרים.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת אבישי ברוורמן.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב על הצעת האי-אמון מטעם סיעת העבודה, כאמור, שר הכלכלה, השר נפתלי בנט.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: נראה אם גם אתה תוכל להשיב עם הרי"ש המתגלגלת של חבר הכנסת ברוורמן.

יולי יואל אדלשטיין: נראה אותך.

יולי יואל אדלשטיין: הוספתי לו דקה לרי"שים האלה כי לא הספיקו לו עשר דקות.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אני מברך את חבר הכנסת ברוורמן.

נפתלי בנט: הוא באופן אישי יזם מאוד משמעותי, ויש לנו עוד קשר, בת-הדודה שלו הייתה מספר שתיים אצלי בחברה, והיא מונתה בשבוע שעבר לאישה הבכירה, האדם הבכיר ביותר ב"מיקרוסופט" ישראל, אחראית עולמית ל"סייבר סקיוריטי".

נפתלי בנט: אז – – –

אבישי ברוורמן: ברשותך, הציעו לה את התפקיד, הטיסו אותה ל"מיקרוסופט" ואמרו לה: את אחראית לבנות את הסייבר אבל רק בסיאטל.

אבישי ברוורמן: היא אמרה: לא, אני אשב בארץ.

אבישי ברוורמן: היא חזרה ו"מיקרוסופט" – – –

נפתלי בנט: – – – ואגב, באמת למדתי ממנה המון דברים: 1.

נפתלי בנט: למדתי כמה הנשים הן תותחיות, והיא באמת ניהלה את החברה ביד רמה; ו-2.

נפתלי בנט: כמובן דעותיה הפוליטיות שגויות מהיסוד, אבל היינו צריכים במשך הרבה שנים – הסתדרנו יופי ואני אוהב את הגיוון.

נפתלי בנט: תראו, הנושא הוא העסקים הקטנים.

נפתלי בנט: אני אתאר לכם מה אנחנו עושים בעניין הזה – והאם אני מוטרד?

נפתלי בנט: כן.

נפתלי בנט: צריכים להיות מוטרדים ואשרי אדם ירא תמיד.

נפתלי בנט: יש לנו, וזה משהו שחשוב שכולם ידעו, יש למדינה קרן שנקראת קרן הלוואות לעסקים קטנים בערבות מדינה, שנועדה לתת אשראי לעסקים קטנים; בעצם היא לא נותנת את האשראי, היא נותנת ערבות ואז העסק הקטן יכול ללכת לכמה בנקים ולייצר תחרות ולקבל הלוואה.

נפתלי בנט: העסק הזה פורח.

נפתלי בנט: בעבר הוא היה מאוד מסורבל, הקרן הייתה מסורבלת, היה קשה לחלץ ממנה כסף, אבל תקציב הקרן – 4.25 מיליארד ש"ח, גודל הקרן.

נפתלי בנט: מתחילת פעילות הקרן ניתנו הלוואות ל-4,651 עסקים בהיקף של 2.3 מיליארד ש"ח, מה שאומר שיש לנו בערך עוד 2 מיליארד פנויים, ובאמת אני קורא לעסקים קטנים, קורא לראשי רשויות שלא כל כך מודעים לזה – תשתמשו בקרן, קרן נהדרת.

נפתלי בנט: היא נותנת מענה חיובי על חצי מהפניות.

קריאה: מתי היא התחילה?

נפתלי בנט: היא התחילה באפריל 2012.

נפתלי בנט: מתחילת השנה אנחנו נותנים תאוצה – עוד יותר.

נפתלי בנט: בשנת 2012, 80 יצואנים קיבלו השתתפות בהוצאות שיווק בחו"ל בשווי 35 מיליון שקלים.

נפתלי בנט: אנחנו יוצאים במקצה חדש.

נפתלי בנט: תקציבי המדען הראשי.

נפתלי בנט: חברים, 1.3 מיליארד שקלים, ועמדנו על זה בתקציב, שלא יקוצץ עוד; 85% מתקציבי המדען הראשי הולכים לעסקים קטנים ובינוניים.

נפתלי בנט: זה בערך מיליארד ש"ח.

נפתלי בנט: אנחנו בוחנים איך להטות את זה עוד יותר.

נפתלי בנט: אני אומר את זה דווקא על רקע כל ההתקפות על "טבע" ו"צ'ק פוינט" וכל הדברים האלה.

נפתלי בנט: תזכרו, יש את צד המיסוי ואת צד ההשקעות האקטיביות.

נפתלי בנט: כל הוויכוחים היו על צד המיסוי, אבל בתחום צד ההשקעות האקטיביות הרוב המוחץ מוטה לכיוון עסקים קטנים-בינוניים.

נפתלי בנט: מתחילת השנה אישרנו ל-54 מפעלים, כולם בפריפריה, מתוכם 80% חברות בינוניות, דרך מרכז ההשקעות, 138 מיליון שקלים, ועוד 30 מיליון שקלים לעסקים קטנים ובינוניים במסגרת מסלולי תעסוקה למעסיקי אוכלוסיות מיוחדות, ואנחנו בקרוב נקצה עוד 100 מיליון.

נפתלי בנט: גם בכל התחום של תעסוקת חרדים ותעסוקת נשים ערביות יש לנו מסלולי תעסוקה די טובים.

נפתלי בנט: אנחנו מספקים ייעוץ בתחומים של שיווק, עיצוב, מחשוב, תקינה.

עפו אגבאריה: אתה מוכן להסביר מה זה מסלולי העסקה טובים לנשים ערביות?

נפתלי בנט: זה אומר שאם אתה עסק שהולך לקחת – צריך מספר מינימלי, אני לא זוכר בעל-פה – נניח חמש נשים ערביות, אז אתה תקבל הנחה – שוב, אל תתפוס אותי עכשיו בדיוק, נדמה לי, אני רוצה לומר – בערך שליש מהמשכורת תסובסד על-ידי המדינה במשך, נדמה לי, 30 חודש.

נפתלי בנט: שוב, מה שעכשיו אמרתי זה הנוסחה לחרדים, אבל אני חושב שזה לא שונה במיוחד.

נפתלי בנט: צריך לבדוק, אנחנו בודקים את האפקטיביות של הדברים.

נפתלי בנט: כי אחד החששות שלנו הוא שכשייגמרו 30 החודש, יפטרו.

נפתלי בנט: יגידו: אוקיי, מיצינו את עזרת המדינה.

נפתלי בנט: אז אנחנו עושים כמה ניסויים כדי לבדוק מה צריך להיות האחוז; אולי זה צריך להיות 15% ולא 30% וכו'.

נפתלי בנט: אבל אתם כבר מכירים אותי ויודעים שיש לי אובססיה לתחום התעסוקה בקרב החרדים, ובנושא הנשים הערביות, להבדיל.

נפתלי בנט: 6,500 איש השתתפו ב-500 קורסים ברחבי הארץ בתחומי יזמות, קיימות, ניהול, שיווק, משפטים.

נפתלי בנט: 80 עסקים בפריפריה, בפרויקט שמסייע בהרחבת שוק הלקוחות.

נפתלי בנט: אנחנו גם עוזרים במסגרת הפרויקט שהשר סילבן שלום מרכז, תחום הדרום והניצול האזרחי של מעבר צה"ל לנגב.

נפתלי בנט: הסוכנות לעסקים קטנים מסייעת לעסקים להשתלב בעבודות ההקמה והתפעול של עיר הבה"דים.

נפתלי בנט: היו סיפורים די הזויים, איך יכול להיות שיש ספק מקומי בבאר-שבע אבל ילכו עד תל-אביב, ובתל-אביב ישתמשו באותו ספק כספק משנה.

נפתלי בנט: לא פתרנו את הכול, פתרנו חלק.

נפתלי בנט: ואנחנו עבדנו עם מינהל הרכש בחשב הכללי לנסח הוראות חדשות שמנחות את המשרדים למצות את אפשרויות הרכש דווקא מעסקים קטנים ובינוניים במכרזים, ואם יש צורך לנקוט צעדים כמו פיצול המכרז, גם את זה אפשר לעשות.

נפתלי בנט: בקרוב עולה החוק לעידוד עסקים קטנים-בינוניים.

נפתלי בנט: אני לא חושב שזה יעזור – אני לא רוצה להגיד שהחוק הזה הוא מה שבסוף באמת יעשה את כל המהפכות במדינה.

נפתלי בנט: בסוף בסוף, כמו כל הדברים, כמו כל העסקים, כמו כל הכלכלה, הכול נגזר מהצמיחה, וכשיש צמיחה אז בסוף זה מיטיב עם כולם, ושם אנחנו נמשיך לעבוד בשיתוף פעולה.

נפתלי בנט: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, השר בטח מבקש לדחות את האי-אמון, כך ניחשתי איכשהו מרוח דבריו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר נפתלי בנט, שר הכלכלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת ישראל אייכלר לנמק את הצעת האי-אמון מטעם הסיעות יהדות התורה ומרצ: המדיניות הכלכלית והחברתית של הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד מטעמן להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת משה גפני.

נחמן שי: גפני פה?

יולי יואל אדלשטיין: הוא מחכה מאחורי הקלעים במתח, אם חבר הכנסת אייכלר יצליח לשכנע אותנו או לא.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו סולחים לו על כך.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, יש לי את הזכות להכתיר את חבר הכנסת הרב משה גפני לראש ממשלה.

ישראל אייכלר: זה לא דבר פשוט.

יולי יואל אדלשטיין: נראה, נראה.

יולי יואל אדלשטיין: זה אתגר.

משה גפני: שמעתי שזה – אז באתי.

ישראל אייכלר: או, הנה כבוד ראש הממשלה, הרב גפני.

ראובן ריבלין: עד ההצבעה זה יהיה תלוי ועומד.

יולי יואל אדלשטיין: כן, נכון.

יולי יואל אדלשטיין: יש לך עשר דקות, אדוני, לעשות זאת.

ישראל אייכלר: תאמין לי, הרב גפני, יש לי תחושה שגם אם 95% מאזרחי ישראל יצביעו עבורך לראשות ממשלה, הם לא ישלימו עם הניצחון שלך והם יעשו מה שעשה שופט העליון שם למורסי ויכניסו אותך לבית-סוהר.

ישראל אייכלר: הם לא יכירו בשום פנים ואופן בדמוקרטיה אם זה יהיה יהודי חרדי.

ישראל אייכלר: ויש לי הוכחה לכך, הרב משה אבוטבול בבית-שמש.

ישראל אייכלר: אנחנו תכף נתייחס לזה.

ראובן ריבלין: או, לחלופין, כולם יהפכו להיות חרדים באותו זמן.

ראובן ריבלין: אל תיקח את זה – קח את זה בחשבון.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, בטרם אתחיל את דברי אני רוצה להגיד לחבר הכנסת ברוורמן, שדיבר פה על השאלה שכולם שואלים: איפה הצמיחה, איפה הכלכלה המוצלחת, כאשר האזרח ברחוב לא מרגיש את זה?

ישראל אייכלר: יש בתורה פסוק, כתוב "ויצאה חִנם אין כסף".

ישראל אייכלר: אומרת הגמרא: יש כסף לאדון זה ואין כסף לאדון אחר.

ישראל אייכלר: כל הצמיחה וכל הכלכלה הצומחת והמוצלחת זה של קבוצה קטנה של שכבה עליונה, אולי של 4%, אולי של 10% – אני לא חושב שזה 10% – שכל הצמיחה הולכת לשם.

ישראל אייכלר: ואני תמיד מזכיר את הנשיא מובארק.

ישראל אייכלר: פעם חשבתי שכבר נגיד עליו אללה ירחמו, בינתיים אתם רואים איך הקדוש-ברוך-הוא משפיל גאים עדי ארץ ומגביה שפלים עדי מרום.

ישראל אייכלר: אולי הוא עוד יהיה פעם נשיא.

ישראל אייכלר: אבל מובארק היה טוען שיש צמיחה גדולה במצרים, יש שפע במצרים, "כגן ה' כארץ מצרים".

ישראל אייכלר: הנילוס – שפע גדול מאוד.

ישראל אייכלר: וכולם שאלו: 80 מיליון אנשים אוכלים פיתה ומים, בבתי-קברות הם גרים, ואיך יכול להיות שיש צמיחה?

ישראל אייכלר: הייתה צמיחה, על גדות הנילוס, לכל החברים והמקורבים וה"מוחבראת" וכל אלה; מיליון האנשים מתוך 80 המיליון חיו בשלום ובשפע.

עפו אגבאריה: כשיוסף היה שר האוצר.

ישראל אייכלר: נכון, נכון.

ישראל אייכלר: יוסף היה המשביר במצרים.

עפו אגבאריה: זה מה שאתה רוצה.

ישראל אייכלר: והיום בארץ אנחנו חיים באותה תקופה.

ישראל אייכלר: יש שכבה קטנה, שלטת.

ישראל אייכלר: היא גם שלטת – היא לא נבחרה בממשלה או בכנסת, אבל היא שולטת בנבחרים, היא שולטת בתקשורת והיא שולטת בעם, והיא, יש צמיחה בכלכלה שלה.

ישראל אייכלר: היטיב להגדיר את זה חבר הכנסת ברוורמן כל כך טוב כשדיבר על הסטרט-אפים ועל הדברים האלה שיוצאים ועושים אקזיט ויוצאים לחוץ-לארץ ומספקים לאלפי הודים עבודה טובה.

ישראל אייכלר: אני רוצה כאן לציין את החשיבות שבדבר שאותן חברות שכן מעסיקות יהודים בארץ-ישראל, גם יהודים וגם ערבים, שחיים בארץ הזאת ומשלמים על זה מחיר, אם כי גם הם צריכים לשלם מסים.

ישראל אייכלר: אני לא חושב שאני ואתה צריכים לשלם מסים יותר גבוהים מהם.

ישראל אייכלר: עכשיו, אדוני היושב-ראש, לעצם האי-אמון.

ישראל אייכלר: אז למה אנחנו מביעים אי-אמון בממשלה?

ישראל אייכלר: כתוב: בשל המדיניות הכלכלית והחברתית.

ישראל אייכלר: אבל בשתי המילים, כלכלית וחברתית, תלויות גם שתי מילים נוספות: מדינית וביטחונית.

ישראל אייכלר: כי כל זמן שנמשכת מדיניות שפוגעת באזרחים – אני קורא לזה מדיניות סדום ועמורה – לא תיתכן חברה צודקת ולא כלכלה הוגנת, ואז גם אין שלום בארץ וגם לא ביטחון.

ישראל אייכלר: מאיפה אני יודע את זה?

ישראל אייכלר: כתוב בפרשת השבוע: "ויהי רעב בארץ, וילך יצחק אל אבימלך מלך פלשתים גררה.

ישראל אייכלר: וירא אליו ה' ויאמר: אל תרד מצרימה".

אבישי ברוורמן: אין שר במליאה.

ישראל אייכלר: אין שר?

ישראל אייכלר: אתה השר לשעבר, מספיק לי.

אבישי ברוורמן: – – – אין שר במליאה.

ישראל אייכלר: אז אומר לו הקדוש-ברוך-הוא ליצחק: "אל תרד מצרימה".

ישראל אייכלר: מדובר הרבה על העניין הזה שיורדים בגלל סיבות כלכליות.

ישראל אייכלר: ליצחק אמר הקדוש-ברוך-הוא לא לרדת, כי הוא היה קורבן עולה בעקדת יצחק, הוא לא היה ראוי לרדת – "שכן בארץ אשר אמר אליך, גור בארץ הזאת, ואהיה עמך ואברכך, כי לך ולזרעך אתן את כל הארצת האל – – – והתברכו בזרעך כל גויי הארץ".

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אייכלר, סליחה שאני מפריע לך, פשוט נאמרה הערה שאין נציג הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאוד מקפיד על זה ומפסיק את המליאה; השר סילבן שלום לא עזב את המליאה, הוא פשוט יושב מאחור, נמצא כאן כל הזמן.

יולי יואל אדלשטיין: שלא יירשם בפרוטוקול שניהלנו כאן ישיבה ללא נוכחות של שרים.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, יש שר נוסף.

יולי יואל אדלשטיין: יש גם השר אורבך, נכון, אבל השר התורן הוא סילבן שלום והוא נמצא במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני, שקטעתי אותך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

ישראל אייכלר: תודה, אדוני היושב-ראש, ואני ממשיך את הפסוק הבא שאומר הקדוש-ברוך-הוא ליצחק: אל תרד מצרימה, אני נותן לך את הארץ הזאת, והוא מוסיף עוד פסוק: "עקב אשר שמע אברהם בקֹלי וישמר משמרתי מצוֹתי חֻקותי ותורֹתָי".

ישראל אייכלר: רבותי, כל מקום שנאמר שארץ-ישראל שייכת לנו, נאמר שצריך לשמור את התורה, ורש"י אומר: "משמרתי מצוותי וחוקותי" ומפרט את כל הדברים האלה שאדם צריך לשמור כדי שתהיה לנו הזכות על הארץ הזאת.

ישראל אייכלר: אנחנו רואים את זה בכל מקום – את הקשר הישיר בין שמירת המצוות לבין המשילות המדינית בארץ-ישראל.

ישראל אייכלר: היום היה דיון מעניין בוועדת הפנים, על רעידות אדמה; לפי ההיערכות של המדינה ושל האזרחים לעניין של רעידות אדמה, אמרתי, ואני אומר גם כאן, שיש לנו נס שרק לפני 175 שנה הייתה רעידת אדמה שעשתה חורבן בצפת ובטבריה; הייתה רעידת אדמה נוספת בשנות ה-20 של המאה הקודמת, אבל זה לא היה כל כך נורא – כי אנחנו זקוקים עוד ל-175 שנה כדי שהממשלה תתארגן לקראת רעידת אדמה.

ישראל אייכלר: וכל כך למה?

ישראל אייכלר: לא כי הממשלה לא בסדר בעניין, אלא כי באמת אדם אינו יודע מתי ואיך – עם כל המדענים, עם כל הידיעות על הגיאולוגיה – תפרוץ רעידת אדמה, מה תהיה עוצמתה, מה יהיו הנזקים שלה ומי יחיה ומי ימות.

ישראל אייכלר: "המביט לארץ ותרעד יגע בהרים ויעֱשָנו".

ישראל אייכלר: אבל התורה אומרת לנו: "ויאמר ה' זעקת סדֹם ועמֹרה כי רבה וחטאתם כי כבדה מאד.

ישראל אייכלר: ארדה נא ואראה הכצעקתה".

ישראל אייכלר: סדום ועמורה זה דבר נורא לא רק כי הם לא שמרו את התורה ולא התנהגו כפי שצריך להתנהג, אלא כי הם היו גם רשעים בענייני אדם וחברו.

ישראל אייכלר: אז מקור המילה "הכצעקתה" – כולם יודעים את הסיפור של אותה ריבה שנתנה אוכל בניגוד לחוק, מפרת חוק, נתנה אוכל ושתייה לעניים שהיו נכנסים לעיר סדום בניגוד לחוק, מהגרים זרים, ולכן הם עשו מה שעשו, והקדוש-ברוך-הוא ראה, ועל כן נגזרה גזירת מהפכת סדום ועמורה.

ישראל אייכלר: לפני כן היו סדום ועמורה וכל אזור ים-המלח ארץ שכולה משקה.

ישראל אייכלר: כבר הזכרתי: "כגן ה' כארץ מצרים", כמו על גדות הנילוס.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני רואה שהזמן בורח לי, ויש עוד שני נושאים שאני רוצה להעלות.

ישראל אייכלר: האחד, כולם מזועזעים היום משחרור מרצחים שפלים.

ישראל אייכלר: אותם אנשים שמדברים על שלטון החוק ועל הפסיקה של בתי-משפט, שצריך לכבד, הולכים לשחרר מרצחים ששפכו דם נקיים בלי משפט ובלי חוק רק כי צריכים לשבת – בגלל הזכות הגדולה לשבת עם סאיב עריקאת.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר לכם, רבותי, אם היה סיכוי לשלום – אין דבר כמעט שלא שווה את מחיר השלום האמיתי.

ישראל אייכלר: אבל כאשר כולנו יודעים שאף אחד לא חושב על שלום, רק בשביל משא-ומתן שלא מוביל לשום מקום הולכים לשחרר מרצחים?

ישראל אייכלר: זה לא דומה בכלל לעניין גלעד שליט, חייל שיושב שם ואי-אפשר להוציא אותו בדרך אחרת.

ישראל אייכלר: מדובר פה במצב שהפלסטינים גילו שאין שום צורך לעשות שלום עם ישראל, יש להם את כל הזמן שבעולם, והם מביטים עלינו כעל יושבי גטו מוקף גדרות תיל, מיליוני אויבים מבחוץ, ובפנים רבים אנשים כחתולים על ליטרת בשר תקציבית ופיסת שלטון מקומי.

ישראל אייכלר: הם חושבים שאין שום צורך לעשות אתנו שלום.

ישראל אייכלר: על זה הולכים לשחרר מרצחים?

ישראל אייכלר: אבל אני בא ואומר לכל אנשי הימין שמזועזעים מהדבר הזה, איך אפשר לעשות את זה – ממשלה שמוכנה לעקור תורה מישראל, ממשלה שמוכנה להרעיב ילדים קטנים כי הם לא לומדים את מה ששי פירון חושב שהם צריכים ללמוד, ממשלה כזאת אתם מצפים שיהיה לה איזה רגש לאנשים, למשפחות שכולות, כשאין להם שום רגש לילדים קטנים?

ישראל אייכלר: ממשלה שקרעה והוציאה אנשים מבתיהם בגוש-קטיף לא בשביל שלום, אלא בשביל איזו גחמה שהייתה לממשלה הקודמת, יש לה בעיה לפנות עוד יהודים?

ישראל אייכלר: אומר היום שר האוצר: יהיו עוד הרבה דברים קשים בדרך לשלום.

ישראל אייכלר: הפלסטינים יודעים שגורמים ישראליים מסבירים להם שמדינת ישראל היא מדינת אפרטהייד נגד הערבים, משתתפים בהחרמה של ישראל, ועושים את זה אנשים שמכהנים כפרופסורים, שמקבלים משכורת מהמדינה; אז מה אתם מצפים מהם?

ישראל אייכלר: הנקודה האחרונה, אדוני היושב-ראש, אומנם זמני הולך ותם, אבל אני לא יכול בלי זה.

ישראל אייכלר: במדינת ישראל היו 198 ערים שהיו בהן בחירות.

ישראל אייכלר: יש עיר אחת בלבד ששם מתקיימות הפגנות – נגד הבחירה של ראש העיר הרב משה אבוטבול.

דב ליפמן: – – –

ישראל אייכלר: בעיר אחת בלבד.

ישראל אייכלר: אותם אנשים שהסיתו הסתה אנטישמית במשך חודשים ארוכים – –

דב ליפמן: – – –

ישראל אייכלר: – – נגד עצם זכות קיומם של יהודים חרדים בבית-שמש – הם תפסו איזו קלפי שהייתה שם בעיה – –

דב ליפמן: – – –

ישראל אייכלר: תתבייש לך.

ישראל אייכלר: – – הם תפסו איזו קלפי, לא בדקו באף אחד מן הקיבוצים – –

דב ליפמן: – – –

ישראל אייכלר: – – לא בדקו אם כל המצביעים היו שם – אדוני היושב-ראש, אני יכול לדבר?

דב ליפמן: תגנה את השקר, את הזילות.

דב ליפמן: הם יושבים בכלא עכשיו – – –

ישראל אייכלר: אני מגנה את המסיתים שבמשך שנים עושים דה-לגיטימציה לעצם קיומם של ילדים חרדים בבית-שמש – – –

דב ליפמן: – – –

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, מירושלים יש הגירה של חרדים, הרבה יותר מאשר חילונים.

ישראל אייכלר: זה לקוח מפרסום של מכון ירושלים לחקר ישראל.

ישראל אייכלר: וכל כך למה?

ישראל אייכלר: בגלל יוקר הדירות.

ישראל אייכלר: לאן רוצים שהילדים האלה ילכו, לחריש?

ישראל אייכלר: מנעו מהם ללכת.

ישראל אייכלר: עכשיו עשו בחירות בחריש – פחות מ-300 אנשים בחרו ראש עיר שתפקידו למנוע הבאת עשרות אלפי חרדים לשם.

ישראל אייכלר: בית-שמש זה המקום היחיד שנותר עדיין, ואין שם הקפאת בנייה.

ישראל אייכלר: אז עשו בחירות בגלוי ובמוצהר כדי למנוע מחרדים לגור בבית-שמש.

ישראל אייכלר: עכשיו מצאו שם תעודת זהות מזויפת.

ישראל אייכלר: תעשו בחירות באותה קלפי – –

דב ליפמן: אחת או 200?

ישראל אייכלר: – – תעשו בחירות חדשות באותה קלפי.

ישראל אייכלר: אבל ההפגנה הזאת נגד ראש עיר, וחברי כנסת מהליכוד לא מתביישים להשתתף בדה-לגיטימציה הזאת.

ישראל אייכלר: יש עוד מקום בעולם שבו אסור ליהודים לקבל זכות בחירה ולקבוע מי יהיה ראש העיר שלהם?

ישראל אייכלר: בושה וחרפה.

ישראל אייכלר: אתם חייבים לקבל.

ישראל אייכלר: אני בטוח ש-198 אנשים לא מרוצים מתוצאות הבחירות – אף אחד לא יעז ולא יהיה לגיטימי לעשות הפגנות נגד תוצאות הבחירות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

דב ליפמן: – – –

ישראל אייכלר: בשם הדמוקרטיה, בשם שוויון החוק אתם מסיתים נגד ציבור שלם.

דב ליפמן: זה לא נכון.

ישראל אייכלר: זה לא יעזור לכם.

ישראל אייכלר: אתם לא תשיגו שום שלום עם הערבים כשאתם עושים מלחמות עם היהודים.

ישראל אייכלר: אם אתם רוצים שלום עם הערבים, קודם כול תעשו שלום בתוכנו, או לפחות אל תעשו מלחמות בתוכנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני אסיים בפסוק קצר: "ה' עז לעמו יתן ה' יברך את עמו בשלום" – כדי לסיים בדבר טוב.

ישראל אייכלר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אמן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נשמע כרגע את הצעת האי-אמון מטעם ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק אותה חבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: הכותרת היא: מדיניות שר האוצר דורסת את השכבות החלשות, גורמת לפיטורי עובדים ומביאה זוגות צעירים לירידה מן הארץ.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי ישיב לחבר הכנסת אייכלר ולחבר הכנסת מרגי גם יחד.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, אכן כן, הצעת האי-אמון שלנו היא בנושא מדיניות שר האוצר, אבל לא יכולנו להרשות לעצמנו שהיום יעבור בלי שנדבר על שחרור האסירים.

יעקב מרגי: נעשה איזה חריגה פרלמנטרית – אני מאמץ את הנימוק של פרופסור ברוורמן בנושא החברתי ומדיניות שר האוצר, ואגש לנושא שחרור האסירים.

יעקב מרגי: ממשלת ישראל, בהחלטתה הקודמת, מחודש יולי השנה, החליטה לבחור בחלופה הקשה והבעייתית בשלוש החלופות.

יעקב מרגי: היא העדיפה את שחרור האסירים הביטחוניים עם דם על הידיים על פני החלופות האלה: הראשונה הייתה אפשרות של הקפאת הבנייה בשטחים למשך תקופת המשא-ומתן, כתשעה חודשים; החלופה השנייה: התחייבות לנהל את המשא-ומתן על בסיס קווי 67'; ראש הממשלה, בהתייעצות עם שותפיו הקואליציוניים ובהעדפתם, בחר בחלופה השלישית, הקשה ביותר, שפוגעת במשפחות, פוגעת במורל העם, פוגעת בהרתעה ובחוסן של מדינת ישראל.

יעקב מרגי: כבר אז ידענו שאם שותפיו הקואליציוניים מהבית היהודי היו מתעקשים על כל חלופה אחרת בשלוש החלופות הם היו מצליחים לשנות את החלטת הממשלה.

יעקב מרגי: לצערי הרב, כבר אז, בחוסר ניסיונם הפוליטי או בשל שיקולים פוליטיים או בשל קוצר ראייה לאומי רחב, הובילו אנשי הבית היהודי את הממשלה כולה לשחרור 104 רוצחים שפלים, אויבי ישראל ואויבי השלום.

יעקב מרגי: ישחררו אותם לרחובות יהודה ושומרון ורצועת-עזה.

יעקב מרגי: ואני רוצה לנתח אתכם, חברי חברי הכנסת, את שלוש החלופות ואת שיקול הדעת של שרי הבית היהודי.

יעקב מרגי: לאפשרות הראשונה שהממשלה תנהל את המשא-ומתן על בסיס קווי 67' – אני שואל את חברי מהבית היהודי, מה חשבתם כשנכנסתם לממשלת נתניהו השלישית, ועוד אחרי ששמעתם את נאום בר-אילן?

יעקב מרגי: או מה חשבתם ומה העליתם בדעת

יעקב מרגי: כם כשנתניהו דיבר בבר-אילן על שתי מדינות לשני עמים?

יעקב מרגי: מה, הוא חשב לבנות איים מלאכותיים בים התיכון או בים-סוף?

יעקב מרגי: איפה?

יעקב מרגי: הרי ידעתם שהבסיס הוא קווי 67' בחילופי שטחים וגושי התיישבות, ואם לא ידעתם, זה חמור מאוד, כי ידע הציבור את מי הוא שלח לכנסת ולממשלה הנוכחית.

יעקב מרגי: ואם ידעתם, אני לא רוצה לחשוב שהעדפתם אינטרס צר מאוד של סמנטיקה על פני שיקולים של ביטחון ישראל, מורל העם, החוסן הלאומי וכושר ההרתעה של מדינת ישראל.

יעקב מרגי: ואני שואל, עד היכן?

יעקב מרגי: ואיפה אותה פוליטיקה חדשה שהבטחתם לנו?

יעקב מרגי: ואם נפנה לחלופה השנייה, חברי מהבית היהודי, הקפאת הבנייה בשטחים, סך הכול למשך תשעה חודשים.

יעקב מרגי: אומרים לי חברי הבית היהודי: הקפאת בנייה בשטחים זו פגיעה בלגיטימציה של מפעל ההתיישבות.

יעקב מרגי: רבותי, לגיטימציה.

יעקב מרגי: שוב סמנטיקה, סמנטיקה על פני אינטרסים חשובים.

יעקב מרגי: הרי ראש הממשלה נתניהו במעשה, הייתי אומר, קצת פזיז, כבר הקפיא את הבנייה בהתיישבות בקדנציה הקודמת, בקדנציה שאני הייתי חבר בממשלה.

יעקב מרגי: שום דבר לא קרה מאז, השמים לא נפלו ולא הייתה שום פגיעה בלגיטימציה בתוך מדינת ישראל.

יעקב מרגי: אם מדברים בעולם כולו, אף פעם לא הייתה לגיטימציה לבנייה.

יעקב מרגי: לכן אני אומר לכם, רבותי, שוב בחרתם סמנטיקה על פני אינטרסים לאומיים.

יעקב מרגי: ואם תרצו להודות על האמת, הקפאת הבנייה בשטחים קיימת, קיימת דה-פקטו ודה-יורה, ואני לא מדבר על גושי ההתיישבות.

יעקב מרגי: אפילו בירושלים לא בונים שנים רבות, אלא שכל פעם איזה תוכנית מתאר כזאת או אחרת, אדוני היושב-ראש, עוברת ממסדרון אחד למסדרון אחר בעיריית ירושלים.

יעקב מרגי: אנו זוכים למידה מופרזת של פרסום ציני, וחוץ מגינוי בין-לאומי ומסע לחצים לא ראינו כלום, לא בנייה ולא התרחבות, וכל מה שנעשה זה אך ורק במסגרת תוכניות קיימות.

יעקב מרגי: חברי חברי הבית היהודי ואחי היקרים – בלי ציניות אני אומר אחי היקרים, ולא בהקשר של ה"אחי" הנפוץ במקומותינו בתקופה האחרונה – הציבור לא טיפש, הוא קונה את כל מה שאתם אומרים לו היום ובשבוע האחרון.

יעקב מרגי: הוא קונה את זה ששחרור האסירים מעודד טרור, הוא קונה את זה ששחרור האסירים הוא פחית הדלק שתבעיר את האינתיפאדה הבאה.

יעקב מרגי: הציבור, כן, חברי, הציבור מסכים.

יעקב מרגי: הוא גם מסכים אתכם שזו רציחה בפעם השנייה של יקיריהן של אותן משפחות.

יעקב מרגי: אבל, רבותי חברי חברי הכנסת וחברי מהבית היהודי, הציבור לא קונה ולא רוצה להבין מדוע הסכמתם בפעם הקודמת, במקום להסכים לחלופות האחרות שלא מעלות ולא מורידות במאומה, לא בכושר ההרתעה, לא בחוסן הלאומי ולא במורל העם ולא פוגעות במשפחות.

יעקב מרגי: רבותי, עוד לא נגענו גם, לצערי הרב, גם בפעם הקודמת, גם בפעם הנוכחית, ואני מקווה שלפחות בנאגלה הבאה, אם תתקיים, במנה האחרונה, שאכן הממשלה תתעשת.

יעקב מרגי: יחסה של הממשלה לאותן משפחות שכולות, לאותם נפגעי הטרור – מה קרה?

יעקב מרגי: החלטתם מה שהחלטתם.

יעקב מרגי: אתם ממשלה ריבונית.

יעקב מרגי: מה יקרה לכם אם תעשו זאת עם קצת חמלה כלפי המשפחות, קצת רגש?

יעקב מרגי: מה יהיה אם תיפגשו אתן, מה יהיה אם תכנסו אותן, תעודדו אותן?

יעקב מרגי: אולי תצליחו קצת למתן את הביקורת.

יעקב מרגי: קצת התייחסות לאותן משפחות שהקריבו ותרמו את היקר מכול.

יעקב מרגי: אבל, חברי חברי הבית היהודי, קצרה בינתי מהבין מה קולות הנהי והבכי שלכם השבוע.

יעקב מרגי: לא ראיתי את הקמפיין בדרכים העולות ירושלים בפעם הקודמת.

יעקב מרגי: מה קרה, מה הקפיץ אתכם, המנה הזאת, המנה השנייה של 26 אסירים?

יעקב מרגי: זה נהי ובכי לא במקום, אף אחד לא קונה זאת.

יעקב מרגי: לא הייתי רוצה לומר ולייחס לכם את אותה אמירה מקראית: עושה מעשה זמרי, דורש שכר כפנחס.

יעקב מרגי: אתם הצבעתם בעד שחרור האסירים, מה אתם בוכים?

יעקב מרגי: אתם העדפתם שחרור אסירים על פני הכרזה סמנטית שהמשא-ומתן יהיה על בסיס קווי 67', בחילופי שטחים, בגושי ההתיישבות המוסכמים.

יעקב מרגי: על מה אתם בוכים?

יעקב מרגי: על מה הקמפיין?

יעקב מרגי: על מה הצעת החוק המדומה שניסיתם, אותה הצגה שעשיתם?

יעקב מרגי: אני אומר לכם, לא היו הרבה פעמים שהסכמתי עם שר האוצר יאיר לפיד.

יעקב מרגי: היום שמעתי אותו והסכמתי אתו.

יעקב מרגי: הוא הסביר למה הוא כעס על שרי הבית היהודי.

יעקב מרגי: הוא אומר, הם אילצו אותו להצביע פעמיים בעד שחרור האסירים, גם בפעם הראשונה וגם אתמול בוועדת השרים.

יעקב מרגי: הצעת חוק מדומה שכל-כולה פופוליזם.

יעקב מרגי: אם רציתם למנוע את שחרור האסירים הייתם עושים זאת בהחלטה קודמת של ממשלת ישראל, ביולי.

יעקב מרגי: אבל שוב, אני אומר לכם, חברי חברי הכנסת, ובזה אני אסיים ואתרום קצת, דקה וחצי, לבא בתור.

יעקב מרגי: אני קורא לכם – קצת, קצת ראייה לאומית רחבה.

יעקב מרגי: זה ישפר קצת את התדמית, קצת אולי תתקרבו לאותה פוליטיקה חדשה שהבטחתם לנו.

יעקב מרגי: משהו טוב לא קורה פה, רבותי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: הייתה הצעת אי-אמון מטעם סיעת ש"ס, ועכשיו נשמע את תשובתו של סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?

מיקי לוי: – – – אי-אמון של מרצ גם ושל – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, התשובה שלך היא לסיעות יהדות התורה ומרצ, כפי שנימק חבר הכנסת אייכלר, ולסיעת ש"ס, כפי שנימק חבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נשמע הצעת אי-אמון נוספת מטעם רע"ם-תע"ל-מד"ע, חד"ש ובל"ד, ושם כבר ישיב עמיתך סגן השר חבר הכנסת אופיר אקוניס.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?

איתן כבל: יש דרגים פה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה אמרת כפי שנאמר במקורות הלא-יהודיים.

עפו אגבאריה: צריך לעשות שר לענייני גויים.

יולי יואל אדלשטיין: לענייני – – –?

עפו אגבאריה: גויים.

אילן גילאון: יש, סילבן שלום.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבל שחבר הכנסת אייכלר איננו, כי פטור בלא כלום אי-אפשר.

מיקי לוי: ואני בכובע הקודם שלי רק יכול להגיד שבבחירות שהתקיימו בבית-שמש – נתפסו כ-200 תעודות זיהוי מזויפות בדירת מסתור בבית-שמש ומתרבים החשדות לשורה ארוכה של מעשים לא כשרים.

מיקי לוי: על העובדות באמת קשה להתווכח.

מיקי לוי: אנשים שהגיעו להצביע מצאו שהצביעו כבר במקומם והתחננו להצביע.

מיקי לוי: אבל אולי – אני יודע, גם יתרה מכך, על שבעה איש שנעצרו על-ידי המשטרה והואשמו בזיוף ובהתחזות לאחר.

מיקי לוי: השופטת מצאה מקום, לאור הראיות שהוצגו בפניה, לעצור אותם.

מיקי לוי: חבל שהעובדות מבלבלות את חבר הכנסת אייכלר, אבל זה רק לטובתו ושיירשם בפרוטוקול כי הוא אמר את מה שאמר.

מיקי לוי: אני קודם כול מבקש לברך, לפתוח ולברך, אדוני היושב-ראש, את שר הפנים, אף שהוא איננו נוכח כאן, אבל אני מניח שכולנו נהנינו – עם סיום שעון הקיץ, שבועות ארוכים של שעת אור נוספת, לא היה כדבר הזה.

מיקי לוי: אני בטוח שגם אתם, חברי חברי הכנסת, נהניתם בשבועות האחרונים מעוד שעת אור עם הילדים והמשפחה ומהבילוי.

סילבן שלום: פעם זה היה חודש וחצי.

מיקי לוי: הארכת – – – כן, אבל הקונסטלציה הפוליטית, אדוני השר, הקונסטלציה הפוליטית לא אפשרה זאת.

מיקי לוי: זו הפעם הראשונה.

סילבן שלום: – – – כמו בפעם הקודמת, היינו מפסידים חודש וחצי.

מיקי לוי: אולי לשנה הבאה נשנה את זה גם כן.

מיקי לוי: לטעמי אפשר היה עוד חודש ימים.

מיקי לוי: הארכת שעון הקיץ – – –

קריאה: אפשר שכל השנה תעשה את זה.

מיקי לוי: נראה לי שהסתדרנו יפה מאוד גם עם שחרית, ואני לא אומר את זה בציניות, אני אומר את זה בכבוד רב, באמת.

מיקי לוי: הארכת שעון הקיץ היא סמל של כל מה שאפשר עכשיו, עם ישיבתה של יש עתיד בממשלה, במקום של גורמים אחרים; אלו 19 אצבעות בטוחות לטובת השכל הישר וההיגיון הבריא, למען הציבור בישראל.

מיקי לוי: אשר להצבעת האי-אמון, אדוני היושב-ראש – גברתי היושבת בראש – התחלפו תוך כדי, אני מתנצל בפנייך, חברתי לסיעה – בניגוד לחברי הכנסת מהאופוזיציה, שרוב הזמן חלקם לפחות אינם טורחים כלל להגיע למליאה בהצעות אי-אמון שהם עצמם מגישים, אני, כאחד שעונה פעמים רבות על הצעות אי-אמון, אני, כמו שאתם כבר יודעים, מתייחס באמת ברצינות למוסד האי-אמון, אבל כדרככם בקודש, גם השבוע הגשתם הצעת אי-אמון מופרכת ונטולת כל קשר למציאות.

מיקי לוי: מעל כולן התעלתה, איך לא, ההצעה שהגישו חברי סיעת מרצ ויהדות התורה.

מיקי לוי: האוהבים והנאהבים.

מיקי לוי: בדברי ההסבר להצעה ציינתם – –

אילן גילאון: בחייהם ובמותם לא נפרדו.

מיקי לוי: – – את דוח הלשכה.

מיקי לוי: הרי כל הצעת האי-אמון, חבר הכנסת גילאון, הסתמכה על דוח הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, ואתה צודק, אני מסכים עם הנתונים שאתם כתבתם.

מיקי לוי: אני בהחלט מסכים אתם, גם בהצעת האי-אמון וגם בדוח עצמו.

מיקי לוי: דוח הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, שפורסם לפני כשבוע, כהוכחה כביכול למדיניות המוטעית של הממשלה, ואכן, בדוח החמור, שאתו אני מסכים, של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, כתוב כי 40% מילדי ישראל היו עניים, או בסיכון לעוני.

מיקי לוי: ואני מסכים עם הנתון הזה.

מיקי לוי: אלא שכמו תמיד, כמו במסגרת כל העיוותים הקודמים, שאתם מפיצים בלי הפסקה, שכחתם לציין משום מה דבר פעוט אחד, קטנצ'יק, שהדוח הזה מתייחס לשנת 2011.

מיקי לוי: זה הכול.

מיקי לוי: הבדל קטן.

מיקי לוי: אבל את זה מצאתם לנכון להוריד.

מיקי לוי: שנתיים לפני שהגענו לתפקידנו כדי לתקן את המציאות האומללה.

אילן גילאון: השר, מה – – – בכיוון הזה?

מיקי לוי: אז בוא נמשיך; אני מתייחס להצעת האי-אמון, חבר הכנסת גילאון.

מיקי לוי: עיין בה, תיווכח שאני עונה אחת לאחת.

מיקי לוי: אז בואו נמשיך לעיין בדוח המתאר את המציאות הכלכלית שאתם יצרתם ואנחנו באנו לשנות: שיעור האזרחים בסיכון לעוני בשנים שבהן חברי הכנסת ליצמן וגפני היו יושבי-הראש של ועדת הכספים היה הגבוה ביותר בקרב מדינות ה-OECD.

מיקי לוי: לפי אותו דוח, שאתם בחרתם לצטט ממנו, בזמן ישיבתה של יהדות התורה בממשלה, עם השפעתה הרבה, הזכורה כמובן לכולנו – –

אילן גילאון: איך בכוונתכם – – –

מיקי לוי: – – שיעור משקי-הבית של המשפחות החד-הוריות עם ילדים בסיכון, חברי אילן, היה 44%, לעומת האיחוד האירופי – פה הנתון היה רק 35%.

מיקי לוי: והשיא שעליו נבחרנו, ושר האוצר ואנוכי עובדים קשה מאוד בחודשים האחרונים כדי לשנות את המצב, נוגע לנתונים העוסקים בקשר שבין חוסר תעסוקה מתמשך ובין מצוקה חברתית.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, כותבי דוח הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מתייחסים בצורה מפורשת לבעייתיות הנובעת מאי-יציאת אוכלוסיות שלמות לשוק העבודה.

מיקי לוי: אני חוזר על זה, מאי-יציאת אוכלוסיות שלמות לשוק העבודה.

מיקי לוי: ואני מצטט מתוך הדוח: "ילדים הגרים במשקי-בית ללא מפרנס עלולים לחקות דפוס זה, והדבר יכול להשפיע על השכלתם ועל הישגיהם בשוק העבודה".

מיקי לוי: אני רוצה להרגיע את חברי הסיעות מרצ ויהדות התורה: התוכניות ששר האוצר מקדם לא יאפשרו למצב הזה להימשך.

מיקי לוי: הפתרון לעוני, כמו שהוכחתם אתם, לא טמון בהגדלת הקצבאות למי שלא עובד, ובטח שלא בתקציבים הסקטוריאליים, שהרי העוני והאי-שוויון רק התרחבו בתקופתכם.

מיקי לוי: הפתרון לעוני מצוי ביציאה לעבודה, כך מצוין בפירוש בדוח, וכך גם לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, וה-OECD – –

עפו אגבאריה: בשביל זה צריך שיהיו מקומות עבודה.

מיקי לוי: – – וכך כל גוף אחר מציין זאת, שהפתרון היחידי הוא יציאה והשתלבות בשוק העבודה.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס בקצרה להחלטת הממשלה על שחרור האסירים.

מיקי לוי: ברמה האישית לא קל לי לדבר.

מיקי לוי: אחי נהרג על-ידי מחבל שחדר למוצב צה"ל בבקעת-הירדן בעת שירותו במילואים לפני כמה שנים.

מיקי לוי: התחושה בעקבות הידיעה כי המחבל שהרג את אחי שוחרר הייתה ונותרה קשה ופתחה פצעים חדשים.

מיקי לוי: אני מבין את המשפחות השכולות ואת אלה המתנגדים לשחרור.

מיקי לוי: זה ים של כאב, שמתווסף לאוקיינוס אחר של כאב, שאין לו סוף.

מיקי לוי: במקרה שלי, חברי חברי הכנסת, ראש הממשלה דאז אהוד אולמרט צלצל אלי כשהייתי בקנדה ופנה אלי בבקשה לקבל את הסכמתי לשחרור של המחבל.

מיקי לוי: אמרתי לו שהאינטרסים המדיניים והביטחוניים של מדינת ישראל קודמים לכאב הפרטי שלי ושל משפחתי.

מיקי לוי: כך אני גם רואה את ההחלטה הנוכחית שכל חברי הממשלה חתומים עליה, בין שתמכו בה ובין שלא.

מיקי לוי: זו החלטה קשה, שאף שר בממשלה לא מתלהב ממנה, אבל כולנו מבינים את הצורך ואת ההכרח ואת המשמעויות שלה מבחינה מדינית.

מיקי לוי: אני אומר לכם שאסור לפספס כל ניסיון לקדם את השלום, גם כאשר ההחלטה היא קשה וגם כאשר המחיר הוא גבוה.

מיקי לוי: גברתי, אני מבקש, כמובן, לאור הדברים שאמרתי, לדחות את הצעות האי-אמון.

מיקי לוי: תודה רבה.

רות קלדרון: נעבור להצעת האי-אמון הבאה: כישלון הממשלה בנושא הכלכלי, המדיני והחברתי, של חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד.

רות קלדרון: אני אבקש מחבר הכנסת עפו אגבאריה לבוא לנמק את ההצעה.

רות קלדרון: ישיב סגן השר אופיר אקוניס.

רות קלדרון: עשר דקות.

רות קלדרון: בבקשה.

עפו אגבאריה: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני אומר שחבל שיושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת יולי אדלשטיין, יצא, כי רציתי להזכיר לו, בפתיחת המושב השני, שבמושב הראשון של הכנסת הזאת הוא הבטיח דבר שעדיין לא קוים.

עפו אגבאריה: האוכלוסייה שהוא כינה אותה, וכולם כינו אותה, "מיעוטים", לא מיוצגת בוועדת העבודה והרווחה של הכנסת.

עפו אגבאריה: בוועדה הזאת, שהיא אולי הכי קרובה ונחוצה לאוכלוסייה הזאת, כ-20% מאוכלוסיית מדינת ישראל, לא מצאה כנסת ישראל הדמוקרטית מקום לחבר אחד מהאוכלוסייה הערבית.

עפו אגבאריה: רציתי להזכיר לו, אבל בלי ספק הוא כבר יראה את זה וישמע.

עפו אגבאריה: גברתי היושבת-ראש, כמובן, ההצעה שלנו היא בנושא הכלכלי, המדיני והחברתי.

עפו אגבאריה: אני פשוט תוהה על העניין המדיני.

עפו אגבאריה: עכשיו כולם, כל קודמי, דיברו על זה שכמה זה כואב שהם הולכים ומשחררים אסירים פלסטינים.

עפו אגבאריה: אני רוצה להגיד לכם שהאסירים האלה ישבו 17 שנה מיותרות.

עפו אגבאריה: כי הם היו צריכים להשתחרר כבר – – –

מיקי לוי: יום למחרת, נכון?

עפו אגבאריה: היו צריכים להשתחרר – – –

מיקי לוי: אתה צודק, יום למחרת.

עפו אגבאריה: היו צריכים להשתחרר בהסכמי אוסלו.

עפו אגבאריה: אבל מה קרה?

באסל גטאס: – – –

מיקי לוי: זו תפיסת העולם שלכם.

עפו אגבאריה: אבל מה קרה?

עפו אגבאריה: רצחו את ראש הממשלה, רצחו את רבין, ואז הפסיקו את זה, והאנשים האלה ישבו 17 שנה מיותרות.

עפו אגבאריה: ולא היו צריכים להיות.

אופיר אקוניס: שטויות – – –

מיקי לוי: על לא עוול בכפם.

מיקי לוי: על לא עוול בכפם.

מיקי רוזנטל: זה הבל – – –

עפו אגבאריה: מה שאתה אומר זה ההבל.

עפו אגבאריה: אבל מה שכן, כשאתה – – –

מיקי לוי: זוהי חוצפה.

מיקי לוי: על לא עוול בכפם הם ישבו, נכון?

באסל גטאס: אתם עשיתם – – –

מיקי רוזנטל: מדובר ברוצחים, קודם כול.

מיקי רוזנטל: אחר כך – – –

מיקי לוי: זו חוצפה ממדרגה ראשונה.

מיקי רוזנטל: – – – רוצחים – – –

אופיר אקוניס: – – –

באסל גטאס: – – –

מיקי לוי: זו חוצפה.

מיקי לוי: הם רוצחים, הם נשפטו, וחבל שהיה כך.

מיקי לוי: זוהי חוצפה להגיד את זה.

באסל גטאס: – – –

סילבן שלום: מה זה משנה?

סילבן שלום: מה, הם לא רצחו אנשים?

מיקי לוי: הם רצחו, וזו חוצפה להגיד את זה.

רות קלדרון: חברים, בואו נמשיך בדיון.

עפו אגבאריה: אז אולי תמשיך.

עפו אגבאריה: אולי תמשיך לדבר.

מיקי לוי: אני אמשיך לדבר – – –

עפו אגבאריה: אני אמשיך לדבר, כי פשוט אתה, צורם לך לשמוע את האמת.

עפו אגבאריה: כי אתם עושים הצגה לכל העולם.

עפו אגבאריה: אתם לא רוצים שלום.

עפו אגבאריה: זה מה שאתם – – –

מיקי לוי: שמעת מה אמרתי?

עפו אגבאריה: אני שמעתי מה אמרת, אבל זה מה שאתם עושים.

מיקי לוי: מה שאתה אומר זו חוצפה.

עפו אגבאריה: להתנות את הדברים האלה בהתנחלות – אתם לא רוצים לעשות שלום.

מיקי לוי: מסכנים, הם ישבו על לא עוול בכפם.

עפו אגבאריה: אנחנו מי שאמר "הבל הבלים", ועמדו על המרפסת ומה שהם דיברו, ואחר כך נרצח ראש ממשלה?

עפו אגבאריה: עכשיו כבר מופיע בפייסבוק שאפילו מאיימים על שרת המשפטים – להרוג אותה.

קארין אלהרר: מה הקשר?

קארין אלהרר: מה הקשר?

עפו אגבאריה: בפייסבוק כתוב שאם היא תמשיך, אז יש כאלה שיכולים לרצוח אותה.

עפו אגבאריה: ולא ירחק היום שיעשו את מסיבת – איך קוראים לזה – "פולסא דנורא", מה שהוציאו אז על רבין.

עפו אגבאריה: למה אתם לא רוצים להסתכל לעם בעיניים?

עפו אגבאריה: רק לא מזמן היה אזכרה של רצח רבין.

עפו אגבאריה: מי שעמדו על המרפסת – וזו הייתה התוצאה.

עפו אגבאריה: ראש השב"כ רק התריע לא מזמן שנערי – איך קוראים להם?

עפו אגבאריה: – "תג מחיר", יכולים לרצוח ראש ממשלה.

עפו אגבאריה: לא פחות מזה.

עפו אגבאריה: מי שירק לאלעזר שטרן בפנים – זה לא האידיאולוגיה הדתית?

עפו אגבאריה: אז למה אתם לא רוצים לדבר את האמת?

עפו אגבאריה: לא רוצים להסתכל לעם בעיניים?

עפו אגבאריה: אתם מרמים את העם, אתם לא רוצים שלום.

עפו אגבאריה: מי שרוצה שלום יֵשב עם הפלסטינים, כי זה – אתם אומרים – האויב.

עפו אגבאריה: אז בבקשה, תשבו, תדברו.

עפו אגבאריה: איפה יקימו הפלסטינים מדינה, בעננים?

עפו אגבאריה: אז תגידו ש"אנחנו לא רוצים שתקימו מדינה".

עפו אגבאריה: הלכתם לדיון, הלכתם לדיונים עם הפלסטינים, בלי תנאים מוקדמים, לגבולות 67' – ובאותו זמן אתם עושים התנחלויות בשטחים.

עפו אגבאריה: אז איפה אתם רוצים שיהיו עוד 4–5 מיליון פלסטינים?

עפו אגבאריה: למה אתם לא אומרים את האמת לעם?

עפו אגבאריה: בסופו של דבר, לא תקום מדינה פלסטינית – מה יהיה עם הפלסטינים?

עפו אגבאריה: אתם תגרשו אותם מפה, או שיש לכם פתרון אחר?

עפו אגבאריה: וההיסטוריה זוכרת איזה פתרונות היו יכולים להיות, שלא פתרו אפילו בעיה אחת.

עפו אגבאריה: הממשלה הזאת, לא רק בעניינים המדיניים כשלה; גם בעניינים החברתיים.

עפו אגבאריה: אנחנו רואים מה היא עשתה בעניינים החברתיים לאוכלוסייה הערבית, שהיא באמת 20% מאוכלוסיית מדינת ישראל.

עפו אגבאריה: רק לא מזמן היו הבחירות לרשויות המקומיות.

עפו אגבאריה: מצאה חן בעיני כותרת באחד העיתונים, שזה היה בחירות לראשי הגטאות.

עפו אגבאריה: בעיתון "הארץ".

עפו אגבאריה: וזה אמת.

עפו אגבאריה: כי מה ראש עירייה או ראש עיר או ראש יישוב ערבי – יש לו אפשרויות כלשהן?

עפו אגבאריה: איפה יש אזורי תעשייה בערים ובכפרים הערביים?

עפו אגבאריה: האם באמת יש אזורי תעשייה?

עפו אגבאריה: ואם יש איזה אזור תעשייה, אז נהנים ממנו האחרים, או היישובים היהודיים שליד הכפרים הערביים.

עפו אגבאריה: עכשיו נאמר פה שהולכים ועושים נגישות כלשהי לנשים ערביות, כדי שישתלבו בעבודה.

עפו אגבאריה: איפה הן ישתלבו בעבודה כאשר בערים שלהן ובכפרים שלהן אין אזורי תעשייה?

עפו אגבאריה: תוכניות המתאר – אנחנו רואים איך הכפרים שלנו הולכים ומצטמצמים כל הזמן.

עפו אגבאריה: להזכירכם, למי שלא רוצה פשוט לראות את זה ורק יכול להגיד הבל הבלים או דברים כאלה: בשנת 1949 סופחה העיר אום-אלפחם – הכפר, אז – למדינת ישראל, לפי הסכמי רודוס.

עפו אגבאריה: בסדר.

דוד צור: אתה מגיע לסייקס-פיקו גם?

עפו אגבאריה: בסוף גם לזה נגיע.

עפו אגבאריה: מה שמתרחש במזרח התיכון – – –

סילבן שלום: אתה רוצה לבטל את הסיפוח?

סילבן שלום: אתה רוצה לבטל את הסיפוח?

סילבן שלום: אפשר לדון על זה.

סילבן שלום: אתה אומר "סופח".

סילבן שלום: אתה רוצה לבטל את הסיפוח?

עפו אגבאריה: לא, אמרתי לפי איזה הסכמים.

עפו אגבאריה: אבל תשמע אותי עד הסוף.

אברהים צרצור: – – –

סילבן שלום: אתה רוצה לבטל את הסיפוח?

סילבן שלום: אפשר לדון על זה.

עפו אגבאריה: אין שום בעיה.

עפו אגבאריה: אין שום בעיה – – –

סילבן שלום: – – –

עפו אגבאריה: לפני זה היה 1947 – בוא נחזור ל-1947.

סילבן שלום: אין לי בעיה.

סילבן שלום: אתה רוצה לבטל את הסיפוח, אז בוא – – –

עפו אגבאריה: בסדר, אין לי בעיה.

עפו אגבאריה: זה מה שאני אומר לך, בוא על זה נדון.

עפו אגבאריה: לפני 1949 יש גם 1947.

סילבן שלום: הוא רוצה לבטל את הסיפוח – – –

עפו אגבאריה: תשמע, תשמע אותי טוב, תשמע אותי טוב: היו 34,000 דונם אחרי שהכול כבר נלקח על-ידי מדינת ישראל.

עפו אגבאריה: מ-140,000 נשאר 34,000 דונם.

עפו אגבאריה: מדוע היום לעיריית אום-אלפחם יש רק 23,000 דונם?

עפו אגבאריה: מדוע?

עפו אגבאריה: איפה נעלמו 11,000 דונם?

עפו אגבאריה: למה הם צומצמו, כל פעם בתירוץ אחר – אזור אש, אזור התיישבות, הפקעה למען עוד יישוב יהודי, ופתאום אנחנו על 23,000?

סילבן שלום: אתה יודע כמה זה שדרות?

סילבן שלום: – – – 7,000 דונם.

סילבן שלום: פי-שלושה משדרות.

סילבן שלום: זה כמעט לא – – –

עפו אגבאריה: אבל לשדרות לא היו 40,000 דונם, ולשדרות אין שום בעיה – אתה תיתן לה עוד חמש ועוד עשר.

עפו אגבאריה: אני רואה את כל הערים, איך הן מתפתחות ואיך מוסיפים להן, אבל אני לא רואה איך אצלנו מתפתחים ואיך מתפתחים הערים והכפרים הערביים.

עפו אגבאריה: לכן – – –

סילבן שלום: דרך אגב, עוד דבר, לגבי העניין של תוכנית מתאר:

סילבן שלום: כל הזמן אתם מדברים על תוכניות מתאר – תלמדו משפרעם.

סילבן שלום: שפרעם עשתה תוכנית מתאר מלאה, לכל היישוב, והיום אין לה שום מגבלה לקבל מה שהיא רוצה.

סילבן שלום: עשו תוכנית מתאר – – –

באסל גטאס: אבל לא הוסיפו לה דונם אחד.

סילבן שלום: סליחה – – –

רות קלדרון: חברים, יש לחבר הכנסת עוד 56 שניות, תנו לו בבקשה לסיים.

סילבן שלום: – – –

באסל גטאס: דונם אחד לא הוסיפו – – –

סילבן שלום: רק בגללכם, רק בגללכם.

סילבן שלום: ראש העיר הפסיד את הבחירות – – – עשה תוכנית מתאר – – –

מסעוד גנאים: – – –

עפו אגבאריה: חבר הכנסת השר שלום, אתה מוכן לבדוק כמה תוכניות מתאר של כפרים ערביים וערים ערביות ישנן במגירה של משרד הפנים?

עפו אגבאריה: כמה שנים?

עפו אגבאריה: אני מוכן להתערב אתך שיותר מעשר, יותר מ-15, יותר מ-18, וזה אני יודע בוודאות – שמעל 15–20 שנה שוכבות ללא אישור.

עפו אגבאריה: האם מה שהולך ונעשה נגד הכפרים הבלתי-מוכרים – מה שאתם מכנים – בנגב, זה באמת דמוקרטיה וזה לטובת האוכלוסייה הערבית, שאתם הולכים להוציא אותם משם ולהקים, כפי שאישרתם לא מזמן, השר שלום, עוד חמישה יישובים יהודיים?

עפו אגבאריה: איך אתה תפרש את זה בעולם, לפני כל העולם, כשאתה מסרב אפילו עכשיו ללכת לוועידת האו"ם לזכויות אדם?

רות קלדרון: בבקשה, בבקשה לסיים.

עפו אגבאריה: אבל טוב שמישהו כופף בסופו של דבר את ישראל, ואתם תלכו לזה.

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

עפו אגבאריה: נראה איך אתם תסבירו את הדברים האלה לעולם, כאשר אתם רוצים להוציא 40,000 ערבים בדואים מהכפרים שלהם – –

רות קלדרון: אדוני חבר הכנסת, זמנך תם, בבקשה לסיים.

עפו אגבאריה: – – ולעשות עוד חמישה יישובים יהודיים.

עפו אגבאריה: איפה זה נשמע?

עפו אגבאריה: זה לא גזענות לשמה?

רות קלדרון: תודה רבה.

עפו אגבאריה: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה על הזמן.

סילבן שלום: החליטו להוריד לך את האור.

רות קלדרון: סגן השר המקשר אופיר אקוניס ישיב.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, רוצחים מתועבים ישוחררו.

אופיר אקוניס: רוצחים מתועבים שרצחו בדם קר ישראליות וישראלים, רק משום שהיו יהודים.

אופיר אקוניס: את הדבר הזה אתה מצדיק.

עפו אגבאריה: אני לא מסכים עם דבר כזה, אבל צריך להגיד – – – שרצחו בדם קר ילדים ונשים – –

אופיר אקוניס: רצח הוא רצח הוא רצח.

עפו אגבאריה: – – הם גם כן רוצחים.

עפו אגבאריה: אתה תכנה אותם רוצחים?

אופיר אקוניס: רוצחים מתועבים.

מסעוד גנאים: למה הוא מפנה את זה אלינו?

מסעוד גנאים: תפנה לראש הממשלה.

אופיר אקוניס: הרצח הוא רצח מתועב על-ידי רוצח מתועב, אם התקיים לפני הסכמי אוסלו ואם התקיים אחריהם.

עפו אגבאריה: ואם הוא התקיים על-ידי יהודי או ערבי.

אופיר אקוניס: לדאבון הלב, גברתי היושבת-ראש – – –

עפו אגבאריה: לפחות את זה תגיד – –

אופיר אקוניס: לדאבון הלב, בכאב לב – –

עפו אגבאריה: – – אבל אין לך את האומץ לומר דבר כזה.

טלב אבו עראר: – – –

עפו אגבאריה: למה אתה לא אומר את זה?

אופיר אקוניס: – – בכאב לב – –

עפו אגבאריה: – – כי אין לך את האומץ.

עפו אגבאריה: אין לך.

אופיר אקוניס: – – בכאב לב גדול אישרה הממשלה את שחרורם של הרוצחים המתועבים – –

עפו אגבאריה: – – – אתה רוקד על הדם – – –

אופיר אקוניס: – – ועד יומם האחרון, אם יהיו בכלא ואם יחיו, הם יהיו רוצחים מתועבים.

אופיר אקוניס: רוצחים מתועבים.

אופיר אקוניס: הערה כמובן על דבריך בעניינו של יצחק רבין, עליו השלום.

אופיר אקוניס: כדאי לך ללמוד, כן.

אופיר אקוניס: כדאי לך, לפני שאתה עולה לפה, ללמוד שיצחק רבין – –

עפו אגבאריה: למדתי יותר ממך.

אופיר אקוניס: – – שאותו אתה תלמד – חבר הכנסת כבל יושב פה – – –

עפו אגבאריה: אני למדתי יותר ממך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת כבל יושב פה – – –

עפו אגבאריה: אתה צריך ללמוד עד סוף העולם ולא להיות – – –

אופיר אקוניס: אתה תיתן לי עכשיו להשלים את התשובה על יצחק רבין.

אופיר אקוניס: יצחק רבין – אני אתן לך סקופ קטן – יצחק רבין התנגד למדינה פלסטינית.

אופיר אקוניס: התנגד למדינה פלסטינית.

באסל גטאס: תרשה לנו – – –

עפו אגבאריה: בגלל זה נרצח?

אופיר אקוניס: אולי תלמד משהו?

אופיר אקוניס: אולי תלמד משהו?

אופיר אקוניס: פעם לפני שאתה עולה לכאן עם דברים לא מבוססים.

עפו אגבאריה: למה רצחו אותו?

עפו אגבאריה: למה?

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: דברים לא מבוססים, כן.

עפו אגבאריה: למה הוא נרצח?

אופיר אקוניס: הרי אני אומר רק עובדות על הדוכן הזה.

עפו אגבאריה: אז תגיד לי למה הוא נרצח.

עפו אגבאריה: למה הוא נרצח?

אופיר אקוניס: יצחק רבין דיבר על ישות שהיא פחות ממדינה.

אופיר אקוניס: האם הוא התכוון שהמדינה פלסטינית תהיה כדבריך, בעננים?

אופיר אקוניס: האם הוא התכוון לזה?

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, מעט עובדות אף פעם לא מזיקות – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: – – גם בחיים הפוליטיים.

עפו אגבאריה: בגלל זה אתם לא רוצים, אתם מפחדים שירצחו את נתניהו.

אופיר אקוניס: אני מקשיב לך.

אופיר אקוניס: על כל שאלה אתה תקבל תשובה.

אופיר אקוניס: אני רוצה להגיד לך הפעם, אתם כמובן תמיד מתייחסים בעיקר – אני מדבר על חברי הכנסת מן הסיעות הערביות – מתייחסים בעיקר לסכסוך הישראלי–פלסטיני.

אופיר אקוניס: תכף נגיע גם אליו, כי יש התבטאויות חדשות.

אופיר אקוניס: סגן השר לוי, בכל שבוע שאני עולה לכאן ביום שני – יש עוד התבטאות אנטי-ישראלית של יושב-ראש הרשות הפלסטינית במהלך השבוע הזה שחולף, בין תשובה אחת על הצעת אי-אמון לתשובה השנייה.

עפו אגבאריה: מה עם ההתבטאויות שלכם נגד הפלסטינים?

אופיר אקוניס: תן לי, אני אענה לך.

עפו אגבאריה: זה פחות?

אופיר אקוניס: תמתין בסבלנות, תקבל תשובה על הכול.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, כדאי שהצופים הערבים אזרחי ישראל, בלי התיווך שלכם, הקיצוני, הפנאטי, שסתם גורר תושבים טובים ושלווים להתלהמות, כי אתם רבים פה ומתווכחים מי יהיה יותר קיצוני מהשני – אני רוצה להציג לכנסת מעט עובדות – – –

באסל גטאס: זה שקר גס.

אופיר אקוניס: הרי זה מה שאתם עושים.

באסל גטאס: אתה מסית.

אופיר אקוניס: זה מה שאתם עושים.

מסעוד גנאים: זה עכשיו אתה עושה.

אופיר אקוניס: זה מה שאתם עושים.

אופיר אקוניס: אני אפנה אליהם – – –

טלב אבו עראר: – – –

אופיר אקוניס: אפנה אליהם ישירות, משום שהם רואים אותנו, ונספר להם, גברתי היושבת-ראש, שהממשלה הזאת, בראשות הליכוד, והממשלה הקודמת, בראשות הליכוד – –

עפו אגבאריה: איפה היו היהודים?

עפו אגבאריה: איפה הם היו?

אופיר אקוניס: – – השקיעה באוכלוסיית המיעוטים השקעות שהן שיא של כל הזמנים.

אופיר אקוניס: לא היו כממשלות – – –

עפו אגבאריה: אין להם שידור שיראו אותם.

אופיר אקוניס: יש להם ערוץ 99, הם רואים את זה, הם יכולים לצפות בזה.

עפו אגבאריה: איפה?

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: לא היו כממשלות הליכוד שהשקיעו בשיפור מצבם הכלכלי-חברתי של ערביי ישראל.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, כדאי שהכנסת תרשום לפניה, אולי היא לא ידעה זאת עד היום הזה, שהשקעות הממשלה הזאת והקודמת מגיעות ל-5 מיליארד שקל בתוכנית חומש לאוכלוסייה הערבית השלווה, זאת שרוצה לחיות אתנו בדו-קיום.

אופיר אקוניס: אני פוגש אותם, הם לא פנאטים כמוכם – –

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: – – אני רואה אותם כל הזמן, השר שלום.

אופיר אקוניס: אנחנו מסתובבים ברחבי הארץ, הם חברים במפלגתי, מוסלמים, נוצרים, דרוזים, צ'רקסים, הם לא פנאטים, הם רוצים לחיות אתנו בשלום.

אופיר אקוניס: הם רוצים לחיות לצדנו ולא במקומנו.

אופיר אקוניס: ואתם רוצים לחיות במקומנו, ואת זה אתם לא תקבלו.

אופיר אקוניס: לא תקבלו.

אופיר אקוניס: לא תקבלו את זה.

עפו אגבאריה: אתה לא תשכנע אף אחד.

אופיר אקוניס: אתה אל תדאג לי את מי אני אשכנע ואת מי לא.

עפו אגבאריה: – – – אני משתייך למפלגה שמ-1949 מיוצגת פה, ואתה לא תסלף את ההיסטוריה – – –

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש – – –

באסל גטאס: הוא יודע מי חבר בליכוד.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש – – –

באסל גטאס: אתם קונים אותם בתפקידים.

באסל גטאס: קונים אותם.

באסל גטאס: יש לכם חברים ביפו יותר מאשר קיבלתם קולות.

אופיר אקוניס: אולי כדאי לך להקשיב ואולי כדאי לך להפסיק לצווח קצת?

אופיר אקוניס: אולי תרגיע קצת ותקשיב לעובדות?

באסל גטאס: בשביל למנות מנהל בית-ספר – – –

אופיר אקוניס: תקשיב לעובדות.

באסל גטאס: – – – מאות חברים לליכוד.

סילבן שלום: מספר המצביעים הלא-יהודים לליכוד הוא פי-עשרה ממספר המצביעים הלא-יהודים למרצ.

אופיר אקוניס: למשל.

אופיר אקוניס: הנה השר שלום עם הנתונים המדויקים.

באסל גטאס: בכמה קולות?

רות קלדרון: חברים, לקראת שלום במזרח התיכון, אולי נדבר האחד עם השני בפחות צעקות?

אופיר אקוניס: התוכנית המקיפה, גברתי היושבת-ראש, גברתי היושבת-ראש – – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: אני בטוח שהם פחות פנאטים ממך, תאמין לי.

אופיר אקוניס: התוכנית מקיפה; היא מקיפה את כל התחומים: חינוך, השכלה גבוהה, עידוד בתעסוקה תוך שימת דגש על תעסוקת נשים ערביות.

אופיר אקוניס: אגב, ההיקף רק של התוכנית הזאת של תעסוקת נשים ערביות הוא 730 מיליון שקל.

עפו אגבאריה: זה הבל הבלים.

אופיר אקוניס: אלה עובדות.

אופיר אקוניס: מה אפשר לעשות?

אופיר אקוניס: כבוד סגן השר יאשר.

אופיר אקוניס: סגן שר האוצר יאשר את העובדות.

עפו אגבאריה: זה על הנייר.

עפו אגבאריה: זה שקר.

עפו אגבאריה: בפועל לא קיים שום דבר.

אופיר אקוניס: הוקצבו 100 מיליון שקל לשיפור תשתיות, תחבורה הציבורית, עידוד יזמות, הקמת קרן הלוואות לעסקים זעירים, שוב לנשים מבני המיעוטים, בהיקף של 21 מיליון שקלים.

אופיר אקוניס: הייתי אומר זאת כך: ישראל היא המדינה הטובה ביותר בעולם לערבים לחיות בה, הטובה ביותר.

אופיר אקוניס: הרי אנחנו רואים מה קורה מסביב.

באסל גטאס: תפתחו את השערים.

אופיר אקוניס: אנחנו הרי רואים מה קורה מסביב.

אופיר אקוניס: תבינו, אין מדינה יותר טובה לערבים לחיות בה כמו מדינת ישראל, וההתנהגות שלכם, אגב – זה לא בטקסט – ההתנהגות שלכם – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – – ההתנהגות שלכם היא הדוגמה הכי טובה לכך, משום שבשום פרלמנט במדינה ערבית לא הייתם מעזים לדבר כך נגד המדינה שבה אתם אזרחים.

אופיר אקוניס: בשום פרלמנט – –

באסל גטאס: תחליף דיסקט.

אופיר אקוניס: – – לא בסוריה ולא בירדן ולא במצרים ולא בטורקיה ולא בעיראק ולא באיראן ולא בתימן ולא בתוניסיה ולא במרוקו.

אופיר אקוניס: בשום מדינה ערבית מוסלמית, כבוד השר, חברי הפרלמנט לא היו מעזים לדבר כך נגד המדינה שבה הם חיים.

אופיר אקוניס: בשום מדינה.

טלב אבו עראר: מאיפה עלית?

טלב אבו עראר: אני כאן לפניך.

טלב אבו עראר: מאיפה עלית?

אופיר אקוניס: תעריכו את הדמוקרטיה.

אופיר אקוניס: תיתנו כבוד.

טלב אבו עראר: אני פה לפניך.

אופיר אקוניס: תיתנו כבוד, לא יזיק.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, כיוון – – –

טלב אבו עראר: מאיפה עלית?

אופיר אקוניס: אני רוצה להשיב לחבר הכנסת – – –

עפו אגבאריה: תחזיר לי את המולדת.

טלב אבו עראר: חצוף אחד, תתבייש.

רות קלדרון: אני לא יודעת איך עובדים עם זה.

אופיר אקוניס: תדפקי על זה.

אופיר אקוניס: הייתי עושה את זה הרבה.

רות קלדרון: – – –

אופיר אקוניס: אני יכול להראות לך.

רות קלדרון: הפטיש שרואים במערכה הראשונה.

אופיר אקוניס: עכשיו תקשיב טוב, תשמע טוב.

אופיר אקוניס: תקשיב טוב, תשמע טוב – – –

טלב אבו עראר: זה מה שנקרא – – –

אופיר אקוניס: תקשיב טוב מאוד.

אופיר אקוניס: תקשיב טוב – – –

טלב אבו עראר: מאיפה עלית?

טלב אבו עראר: תגיד את האמת.

טלב אבו עראר: מאיפה באת?

אופיר אקוניס: תקשיב טוב, לא משנה כמה אתה תחזור על השקר הזה, השקר הזה שאתם כל שבוע משקרים אותו: היינו פה לפניכם.

אופיר אקוניס: אגב, הייתה גם תוספת של זחאלקה, שלא נחזור עליה, כדי שאני לא אעשה עליה פרפראזה שתביך את כולם – – –

מסעוד גנאים: אל תגנוב את ההצגה מראש הממשלה.

אופיר אקוניס: – – – לא אעשה עליה פרפראזה שתביך את כולם.

סילבן שלום: – – – אני יכול הערה?

אופיר אקוניס: בהחלט.

סילבן שלום: – – – פרשת חיי שרה.

סילבן שלום: מדובר על אברהם אחרי שקנה את מערת המכפלה, ואני עליתי לכאן ואמרתי: על מה אתם מדברים?

סילבן שלום: הרי אברהם אבינו קנה את מערת המכפלה ב-400 שקל כסף בקצה החלקה מעפרון החתי.

סילבן שלום: הלך אחרי זה טלב אלסאנע ואמר: זה נכון, אבל עפרון החתי היה פלסטיני.

אופיר אקוניס: זה חלק מהאגדה השקרית, מהנרטיב השקרי שאתם המצאתם.

אופיר אקוניס: הרי אתם לא הייתם פה עד 700 לספירת הנוצרים.

אופיר אקוניס: לא הייתם פה עד 700 לספירת הנוצרים, נכון?

אופיר אקוניס: האסלאם לא היה פה עד 700 לספירת הנוצרים.

באסל גטאס: אתה לא היית.

אופיר אקוניס: האגדות שאתם ממציאים.

אופיר אקוניס: אתם חוזרים על השקר שלכם פעם אחר פעם, כל שבוע, ואנחנו ניאבק בשקר שלכם ונחשוף את המסכות שלכם, ואתם לא מפחידים אף אחד – – –

באסל גטאס: לך תעשה בדיקה גנטית.

אופיר אקוניס: העם היהודי היה פה לפניכם, היה בחברון, כבוד השר, היה בירושלים, בירתה הנצחית של ישראל.

עפו אגבאריה: אתה לא היית.

אופיר אקוניס: אני אישית לא הייתי, מה לעשות.

אופיר אקוניס: לא נולדתי לפני – אני אומנם נראה זקן, אבל לא נולדתי לפני 3,000 שנה.

אופיר אקוניס: לא נולדתי לפני 3,000 שנה.

עפו אגבאריה: – – – ברגע האחרון.

אופיר אקוניס: חברים יקרים, זה לא יעזור, השקר הזה לא עובד.

אופיר אקוניס: השקר הזה לא עובד.

אופיר אקוניס: 3,000 שנה הייתה פה התיישבות, 3,000 שנה ברצף, בירושלים, בצפת ובחברון.

אופיר אקוניס: הייתה בטבריה.

אופיר אקוניס: בטבריה קצת פחות, בטבריה 2,000 שנה, אבל בכל הערים האלה הייתה התיישבות.

אופיר אקוניס: איפה אתם הייתם?

אופיר אקוניס: תגידו את האמת.

קריאות: – – –

עפו אגבאריה: היינו – – –

אופיר אקוניס: אתם לא, מה לעשות.

עפו אגבאריה: אתה 2,000 שנה לא היית פה, אנחנו היינו פה – – –

אופיר אקוניס: יש עובדות.

אופיר אקוניס: ברצף היינו פה, וירושלים הייתה ותישאר בירתו הנצחית והמאוחדת של העם היהודי.

אופיר אקוניס: תישאר.

סילבן שלום: אדוני סגן השר, האם ירושלים מוזכרת פעם אחת בקוראן?

אופיר אקוניס: למשל.

מיקי לוי: אף פעם.

מיקי לוי: אף פעם.

מיקי לוי: אתם לא יודעים לקרוא.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, אנחנו נחשוף את כל השקרים שלכם אחד לאחד.

אופיר אקוניס: לא יישאר שקר אחד שיישאר חסר תשובה.

אופיר אקוניס: מה אתם חושבים לעצמכם, שתבואו לפה ותפיצו את השקרים שלכם, שלדאבון הלב רוב העולם מאמין להם?

אופיר אקוניס: מה אתם חושבים לעצמכם?

אופיר אקוניס: מה אתם חושבים, שאתם מתעסקים עם פראיירים פה?

אופיר אקוניס: הרי הכול ידוע, הכול כתוב, הכול – הכול ידוע לעולם כולו.

באסל גטאס: – – קטן ושקרן.

אופיר אקוניס: עכשיו לעניין המשא-ומתן המדיני שהוזכר כאן בהצעת האי-אמון.

אופיר אקוניס: אני מציע לכם הצעה ידידותית, אל תטיפו לנו על שלום.

אופיר אקוניס: אל תטיפו.

אופיר אקוניס: אתם מטיפים על שלום?

אופיר אקוניס: אתם יודעים שזאת שאיפתם של כל אזרחי ישראל, ועקשנותו המתמשכת של הצד השני מונעת זאת כבר כמעט 100 שנה.

אופיר אקוניס: 100 שנה.

אופיר אקוניס: גם עכשיו, אגב, גברתי היושבת-ראש, הפלסטינים עושים הכול כדי לפוצץ את השיחות.

אופיר אקוניס: סגן השר לוי, הבטחתי התבטאות חדשה של הפרטנר, ראש הרשות הפלסטינית.

אופיר אקוניס: אגב, אני מסכים אתך שצריך לעשות מאמצים כבדים מאוד, ואנחנו נעשה.

אופיר אקוניס: אני שמעתי גם את סיפורך האישי המרגש.

אופיר אקוניס: אגב, לא ידעתי.

אופיר אקוניס: לא ידעתי.

אופיר אקוניס: זאת בכלל גדלות נפש, העמדה שלך, בעקבות הסיפור הזה.

אופיר אקוניס: כמובן זה התקבל בבוז על-ידי חברי הכנסת מן הסיעות הערביות, מניפי דגל זכויות האדם וזכויות האזרח.

אופיר אקוניס: ובסוף השבוע האחרון הוא מוסיף – כל שבוע אני גם מוסיף, אני גם מספר למי שבמקרה לא שמע מה אמר בסוף השבוע ראש הרשות הפלסטינית.

אופיר אקוניס: הוא אמר – וזה הדבר שהוא עצם הסכסוך, עיקר הסכסוך – הוא לא יסכים לתביעה הישראלית המתמשכת, אני מוכרח להגיד, להכיר בישראל כמדינת הלאום של העם היהודי.

אופיר אקוניס: זה אומר הכול.

אופיר אקוניס: זה אומר מי רוצה שלום ומי לא רוצה שלום ומי מחפש תירוצים לא לעשות שלום.

אופיר אקוניס: לסיום, גברתי, התירוץ הקלוש, המיושן, שכבר אין לו אחיזה במציאות, הבנייה ביהודה ושומרון.

אופיר אקוניס: שמעתי שאתה מתייחס לבנייה ביהודה ושומרון כמכשול לשלום.

עפו אגבאריה: מי צעק מהמרפסת שהוא לא רוצה שלום?

אופיר אקוניס: עכשיו תקשיב טוב למדיניות הממשלה.

אופיר אקוניס: הממשלה הזאת, כמו כל קודמותיה – חבר הכנסת כבל, חבל שאתה יוצא, כי אני רוצה לשבח את מפלגת העבודה – – –

רות קלדרון: הוא תכף חוזר.

אופיר אקוניס: הוא חוזר.

איתן כבל: אני לא מאמין לך אז אני הולך.

אופיר אקוניס: לא לא, תאמין.

רות קלדרון: חבר הכנסת כבל, אתה ראשון הדוברים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת רוזנטל – – – לשבח את מפלגת העבודה, שהחלה בפיתוח מפעל ההתיישבות ביהודה ובשומרון, בחברון וברמת-הגולן.

אופיר אקוניס: לא אנחנו.

אופיר אקוניס: לא אנחנו.

אופיר אקוניס: אנחנו פיתחנו את זה בצורה מאוד כבירה, אבל אני משבח אתכם – גם את חבר הכנסת מזרחי, חבר הכנסת רוזנטל, חבר הכנסת בר-לב, נדמה לי שאפילו אביך היה מהתומכים הגדולים – לא בכול, אבל לפחות בחלק מהתיישבות.

אופיר אקוניס: לפחות בחלקה.

משה מזרחי: עדיף שתגנה אותנו.

איתן כבל: אני אספר לך משהו.

איתן כבל: ראיתי מודעה משנת 1973, לפני הבחירות.

איתן כבל: במודעת הבחירות לפני המלחמה כתוב: ומפלגת העבודה הקימה יישובים.

אופיר אקוניס: בהחלט.

אופיר אקוניס: אנחנו מברכים את מפלגת העבודה, גברתי היושבת-ראש, על הקמת היישובים ברמת-הגולן, ביהודה ובשומרון.

אופיר אקוניס: אגב, חבר הכנסת כבל, גם בחבל-עזה ובסיני היא הקימה יישובים.

אופיר אקוניס: אבל לא היה לכם הרבה זמן, עד 1977, ואז אנחנו קיבלנו את הגה השלטון וקידמנו את היישובים הללו לחצי מיליון ישראלים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אגבאריה, תקשיב טוב.

אופיר אקוניס: כחצי מיליון ישראלים יושבים ביהודה ובשומרון, והם ימשיכו לשבת שם, לגור שם, לגדל את ילדיהם שם ולגדל את נכדיהם שם.

אופיר אקוניס: אנחנו בנינו ואנחנו נמשיך לבנות בשומרון וביהודה, ואתה תמשיך לצעוק.

אופיר אקוניס: אני מבקש מחברי הכנסת לדחות את הצעת האי-אמון.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: אנחנו נעבור לדיון.

רות קלדרון: אני מבקשת – מבינה ומרגישה שהדיון היום באמת סוער בכל נפשנו.

באסל גטאס: לא סוער, סוער בגללו.

רות קלדרון: בגלל כולנו, זה נושא סוער.

רות קלדרון: אני מבקשת, חברים, שמכאן והלאה ניתן דוגמה לאיך אפשר לעשות שלום בין יהודים ושאינם יהודים.

רות קלדרון: מפלגת העבודה – חבר הכנסת איתן כבל, האם אתה כאן?

רות קלדרון: בבקשה תעלה ותמסור את הודעתך בשם הסיעה.

רות קלדרון: שלוש דקות.

איתן כבל: את לא יכולה להוסיף לי קצת?

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, האי-אמון בנושא עסקים קטנים, לפחות ההתייחסות שלי לעניין.

איתן כבל: לכן אני מבקש מאדוני סגן שר האוצר – אדוני סגן שר האוצר, אתה אתי?

איתן כבל: אתה בהאזנה?

מיקי לוי: כל הזמן, גם כשאני מדבר עם מישהו.

איתן כבל: אני מודה לכבודו.

איתן כבל: אתה יודע?

איתן כבל: זה מקרוב באתם, אדוני סגן השר, ולקחתם על עצמכם משימה, משימה חשובה וגדולה, להיות אלה שייצבו את הכלכלה.

איתן כבל: העניין הוא שלפני

איתן כבל: כם מי שהנהיג את כלכלת מדינת ישראל היה הליכוד, ולרגע נראה כי כל הצרות התחילו בתקופתכם, בתקופתך.

איתן כבל: אתה כל הזמן פה עונה על תקופת הליכוד, ואתה מתנצל.

איתן כבל: אתה אפילו לא שם לב איך אתה נלחם עבורם כאילו הם צריכים להציב אותך ברשימה בקדנציה הבאה.

איתן כבל: אתה נלחם כל יום פה.

איתן כבל: אתה אפילו – יותר ממה שאתה יושב במשרד אתה יושב פה כדי להגן על הכלכלה.

איתן כבל: באמת, אתה יודע, אני אומר לך את זה הרבה מעבר לעניין הפוליטי.

איתן כבל: אי-אפשר כל פעם פה לעמוד ולדבר על מצבה הכלכלי של מדינת ישראל ולהגיד שלא הייתה תקופה טובה מזו.

איתן כבל: ראש הממשלה ושר האוצר, ובכלל – הציבור אשם בכלל במצב.

איתן כבל: מה הציבור רוצה מהממשלה?

איתן כבל: מה הציבור רוצה משר האוצר ומחבר מרעיו?

איתן כבל: עסקים קטנים, שהם לב-לבה של חברה, ואתם יודעים את זה, אתם מקבלים בדיוק כמוני וכמו כל אחד מהבית הזה, ללא הבדל, את הפניות יום-יום, שעה-שעה, את המיילים שזועקים, שמבקשים סיוע, שמבקשים – אדוני השר, אני לא רוצה להפריע לך באמצע השיחה, אבל עד כאן – יום-יום, שעה-שעה; אתה יודע בדיוק למה אני מתכוון.

איתן כבל: אין תשובות שלכם, אין תשובות.

איתן כבל: זה רק לעמוד פה ולהסביר לנו פעם אחר פעם איך אנחנו אשמים.

מיקי לוי: חבר הכנסת כבל, מה שאמרת עכשיו זה רק כותרת.

איתן כבל: אדוני סגן השר, כותרת, לא כותרת, תשובות אין.

איתן כבל: אתה נותן פה כותרות כל יום.

איתן כבל: אתה לא מפסיק לשבת כאן.

מיקי לוי: יש ועוד איך.

מיקי לוי: אתה יודע בכלל מה נעשה?

איתן כבל: חבר הכנסת, אדוני סגן השר, חיבוט ערבה עשו אתך.

איתן כבל: מביאים אותך לפה כל יום לתת תשובות בשם הממשלה, אפילו לא שלך, הקודמת.

איתן כבל: אני מקווה – כתוב: אתה חונן לאדם דעת ומלמד לאנוש בינה.

איתן כבל: יום אחד אני אשמע אותך כאן באמת אומר את הדברים שמקדמים ועוזרים לציבור.

איתן כבל: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: הבית היהודי – חבר הכנסת יוני שטבון, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב וחבר הכנסת משה גפני.

רות קלדרון: שלוש דקות.

רות קלדרון: בבקשה.

יוני שטבון: גברתי היושבת בראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, היום נפגשתי עם יוסי צור.

יוני שטבון: יוסי צור, אביו של אסף, בלונדי, צור, השם ייקום דמו, זיכרונו לברכה, שנהרג בפיגוע בחיפה.

דוד רותם: נרצח.

יוני שטבון: נרצח.

יוני שטבון: נרצח בפיגוע בחיפה, בקו 37.

יוני שטבון: הוא בא לפה להיפגש עם חברי כנסת ושרים כדי לנסות להבין מה יקרה בימים הקרובים, למה זה קורה, למה רוצים לשחרר את אותם רוצחים.

יוני שטבון: אבל הוא שאל אותי עוד שאלה אחר כך.

יוני שטבון: הוא אמר לי: אני שומע שמדברים פה על איזה ילד, איזה נער שוטה שירק בפנים של אלוף בצה"ל, על שרי הליכוד שתוקפים את שרי הבית היהודי, על קמפיינים כאלה ואחרים, אבל מחר, מחר, מחרתיים, משחררים פה מחבלים.

יוני שטבון: במה אתם עסוקים כל הזמן?

יוני שטבון: לא ידעתי מה להגיד לו.

ישראל חסון: הוא רק רוצח, זה הכול.

יוני שטבון: על זה אני בדיוק מדבר, חבר הכנסת חסון, על הסטת השיח.

יוני שטבון: אומר לי אב שכול, אומר לי: אתם עסוקים בלהתכתש האחד עם השני במקום להתמודד עם הפחד.

יוני שטבון: ואני אומר: זו אסטרטגיה.

יוני שטבון: השמאל עושה את זה כל הזמן.

יוני שטבון: כשהוא נלחץ – משתמש במילה הסתה.

יוני שטבון: במקום להתמודד עם הדבר האמיתי, למה זה קורה.

יוני שטבון: ואני אומר את זה, כן, כחבר קואליציה, כחבר כנסת בקואליציה.

יוני שטבון: ממה אתם מפחדים, שרי הממשלה?

יוני שטבון: ממה אנחנו מפחדים?

יוני שטבון: למה אנחנו מסיטים את השיח למקומות אחרים?

יוני שטבון: שחרור רוצחים זה איום על אזרחי מדינת ישראל.

יצחק כהן: זה הממשלה שלכם.

יוני שטבון: אני אומר את זה כאן ופה אני מסיים.

יוני שטבון: גם אני היום, כחבר כנסת, בממשלה, בקואליציה, מתבייש להסתכל במראה.

יצחק כהן: תתביישו.

יצחק כהן: בסדר.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

דוד רותם: אל תסתכל במראה.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, הפסוק אומר: "קול דמי אחיך צועקים אלי מן האדמה".

נסים זאב: למה "דמי"?

נסים זאב: למה לשון רבים?

נסים זאב: אלא דמו ודם זרעו.

נסים זאב: מהאדמה יש זעקה, אבל הממשלה האטומה לא שומעת את הזעקה, לא של ההורים השכולים, לא של הבנים ששכלו את ההורים שלהם ולא של הורים ששכלו את ילדיהם.

נסים זאב: יש פה רצח וכל המשוחררים כולם הם רוצחים עם דם על הידיים.

נסים זאב: מה קרה למדינה שלנו?

נסים זאב: איבדנו את עמוד השדרה?

נסים זאב: מה הכניעה הזאת?

נסים זאב: למי נכנעים בכלל?

נסים זאב: מי זה אבו מאזן?

נסים זאב: יעשה לנו טובה שהוא ידבר אתנו?

נסים זאב: איזה מדינה, פשוט הולכת בעיוורון.

נסים זאב: ותראו מה קרה.

נסים זאב: הרי אנחנו זוכרים שבקדנציה הקודמת היו עשרה חודשים של הקפאה רק כדי שמיסטר אבו מאזן יעשה טובה וינהל משא-ומתן.

נסים זאב: ומה קרה בתום העשרה חודשים?

נסים זאב: הוא ביקש עוד שישה חודשים.

נסים זאב: היו פה דיונים ארוכים, ממושכים, בסוף ראש הממשלה נכנע והסכים לשלושה חודשים.

נסים זאב: מי שעמד פה על המשמר זה שרי ש"ס, שהבינו שהכול בלוף אחד גדול.

נסים זאב: אבו מאזן לא יעשה משא-ומתן.

נסים זאב: הוא לא רוצה במשא-ומתן.

נסים זאב: אין לו שום עניין בשלום הזה.

נסים זאב: זה לא טוב לו, השלום.

נסים זאב: אבל מה, כדאי לדבר על השלום.

נסים זאב: המשא-ומתן הזה, המסכנות הזאת, היא משרתת אותו בעצם כלפי העולם.

נסים זאב: אבל הדבר הכי מחריד, אדוני היושב-ראש, איך יכול להיות שההורים, בני המשפחות, לא יודעים אפילו שהולכים לשחרר את הרוצחים האלה?

נסים זאב: איך יכול להיות שהם שומעים את זה דרך התקשורת?

נסים זאב: איך יכול להיות שאחרי שהממשלה מקבלת החלטה, וכבר כל השמות כתובים, והמחבלים כבר בדרך לשחרורם – אולי יש זכות לאותם הורים לדעת כמה שעות לפני שהם יוצאים?

נסים זאב: איזה מין דבר זה?

נסים זאב: איזה מדינה בעולם, תראו לי, שפויה, שמכבדת את עצמה, ריבונית, משחררת מחבלים רק כדי שהאויב ידבר אתה.

נסים זאב: ואנחנו יודעים שזו יריקה בפרצוף, קודם כול לאותן המשפחות, לאותם היקרים לנו מכול.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, מכיוון שהממשלה הזאת נכנעת מפעם לפעם ואנחנו בינתיים ממשיכים במזמור הזה, שמדברים על שתי מדינות לשני עמים – תראו מה שקורה היום בפועל.

נסים זאב: יש לנו היום בעיראק, בסוריה, את מדינת הכורדים, שמבקשים היום אוטונומיה.

נסים זאב: זה מה שהולך לקרות עוד מעט במדינת ישראל.

נסים זאב: ותראו את אחמד טיבי עוד מעט, יש לו דגל מיוחד בתוך המדינה הזאת, שכן הוא מריץ אוטונומיה באותם יישובים ערביים.

יוני שטבון: נא לסיים.

יוני שטבון: בבקשה.

נסים זאב: כי לאט-לאט הם הולכים ומתרבים והאחוזים הולכים וגדלים, ובסופו של דבר אנחנו נבכה למה אנחנו המיעוט והם הרוב עוד מעט.

נסים זאב: לכן אני רוצה לומר לכם, מי שעיניו לא בראשו ומי שלא חושב להקדים תרופה למכה ימצא את עצמו, בסופו של דבר, שאנחנו נכנעים בלי לקבל שום תמורה.

יוני שטבון: נא לסיים.

נסים זאב: ותזכרו, אנחנו נשחרר עוד 26 ועוד 26.

נסים זאב: המשא-ומתן ימשיך להיות תקוע.

נסים זאב: "זה דרכם כסל למו".

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

יוני שטבון: תעלה חברת הכנסת רות קלדרון, בבקשה.

רות קלדרון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבקשת לדבר ברוח קצת שונה מתוך כבוד למושג האי-אמון שבו אנחנו מצויים, למוסד הפרלמנטרי.

רות קלדרון: ומכיוון שרוב חברי או קודמי עסקו בשאלות ביטחון אני מבקשת להביע אמון בממשלה ודווקא בנושא החברתי.

רות קלדרון: יש לי אמון בקואליציה הזאת בזכות התקדמות מרתקת שמתרחשת כבר שבועות רבים בחזית התרבות היהודית.

רות קלדרון: אני מתכוונת לשיחות מעמיקות בתוך סיעת יש עתיד ובינינו לבין שותפינו בקואליציה.

רות קלדרון: לצערי, ספסליהם ריקים אבל חברי נמצא כאן.

רות קלדרון: אלו מחלוקות לשם שמים בין יהודים מרקע שונה, מקהילות שונות.

רות קלדרון: אנחנו מדברים על פני השבת במרחב הציבורי, על שמיטה חברתית, על כשרות הוגנת, על ברית זוגיות אזרחית.

רות קלדרון: אנחנו מנסים לעצב בהבנה ובשותפות אמנה חדשה למרחב הציבורי היהודי.

רות קלדרון: מובן שהתהליך כולו נעשה במודעות וברגישות לאזרחים לא-יהודים בישראל ובלי לפגוע בזכויותיהם כלל.

רות קלדרון: הקואליציה הזאת התחברה בדיעבד, חלקה מבחירה וחלקה מהכרח.

רות קלדרון: ועם זאת, עכשיו כשהיא קיימת אפשר שזו שעת חסד ובתום הקדנציה הזאת נחיה כולנו בישראל שיש בה תרבות יהודית עשירה, שבה חיות קהילות שונות זו לצד זו בשלום, ושיש בה תרבות אזרחית של כבוד ושוויון.

רות קלדרון: אני מלאת תקווה ומשום כך מביעה אמון בממשלה.

רות קלדרון: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת רות קלדרון.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

יוני שטבון: אחריו – חבר הכנסת דוד צור.

יוני שטבון: נמצא במליאה?

יוני שטבון: בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אין שר?

משה גפני: אדוני השר.

משה גפני: שחרור מחבלים רוצחים – זה הנושא המרכזי שמדברים עליו עכשיו.

משה גפני: בצדק.

משה גפני: אני רוצה לדבר על זה מזווית אחרת לגמרי.

משה גפני: אני שומע את הבית היהודי מגישים הצעת חוק, מדברים נגד הממשלה.

משה גפני: דיבר פה חבר הכנסת שטבון מדם לבו.

משה גפני: אני מכבד את מה שאמרת.

משה גפני: אני לא מאמין למשמע אוזני, אני לא מאמין למראה עיני.

משה גפני: זה פשוט לא להאמין.

משה גפני: זה לעשות מעשה זמרי ולבקש שכר כפנחס.

אחמד טיבי: ישראבלוף.

משה גפני: פי-אלף יותר גרוע.

משה גפני: ישראבלוף זה דבר עדין.

משה גפני: אתם יושבים בממשלה, הממשלה עושה את זה.

משה גפני: נגמרו הימים שבהם אתה הולך לציבור ואתה אומר: אבל אני נגד.

משה גפני: אם אני הייתי בקואליציה והקואליציה הייתה עושה את הדברים הרעים האלה מבחינה דתית, מה שעושה הממשלה הזאת כמו החוק שמגיע אחרי זה, אני לא הייתי בקואליציה.

משה גפני: יהדות התורה לא הייתה בקואליציה בכל מחיר.

משה גפני: כשאז היה הסיפור של המשחן בשבת, שזה היה אפילו די דבר קטן, לא גדול, אבל אצלנו הוא עקרוני, פרשנו.

משה גפני: אתה רוצה לשכנע אותי והשר שלך או השרים שלכם רוצים לשכנע אותי שזה אכפת לכם?

משה גפני: באמת?

משה גפני: מה, אנחנו נולדנו אתמול?

משה גפני: אנחנו לא יודעים איך הכנסת עובדת?

משה גפני: איך משטר דמוקרטי עובד?

משה גפני: אם זה נושא שולי אצלך, שחרור מחבלים, לא דבר רציני, אז זה בסדר, אתה נמצא בממשלה, אתה מתפשר.

משה גפני: אבל אם זה כל כך חמור, הכיסאות יותר חשובים משחרור מחבלים?

משה גפני: כבר היו דברים לעולמים.

משה גפני: עשיתם את זה גם בממשלת שרון, ישבתם בקואליציה – לא אתה, אבל בגלגול הקודם של האיחוד הלאומי וישראל ביתנו והמפד"ל, כל אותו סלט שחלקו הגדול הוא כיפות סרוגות.

משה גפני: ישבתם בממשלה שהחליטה על ההתנתקות, ואחרי זה הזלתם דמעות תנין.

משה גפני: מה, אתם לא יודעים – הרי אתם אנשים דתיים, אתם לא יודעים שכאשר יושבים בממשלה רעה, ועושים כאלה דברים נגד הדת ונגד הישיבות, ונגד כל מה שקדוש ויקר לנו, אין סייעתא דשמיא?

משה גפני: אני לא יכול להגיד את זה לכולם, אבל אני לא יכול להגיד לכם?

יוני שטבון: יעקרו יישובים בגלל – – –

משה גפני: אתם נמצאים בממשלה, גם אז הייתם, והזלתם דמעות תנין, וגם היום אתם מזילים דמעות תנין; אין מציאות כזאת במשטר דמוקרטי.

משה גפני: יש עקרונות שמפלגה הולכת אתם לבחירות, יש עקרונות שאצל מפלגה זה ייהרג ובל יעבור מבחינה פוליטית.

משה גפני: שכנעת אותי בנאום שלך, באמת, ואני שמעתי גם את השר בנט, ושמעתי גם את חברת הכנסת איילת שקד, ושמעתי את החברים אצלכם.

משה גפני: כמו שאני מדבר על שבת, דיברתם על שחרור מחבלים.

משה גפני: בסדר, אני מכבד עקרונות.

משה גפני: עושים צחוק, אתם חבורת צבועים שלא הייתה כדוגמתה.

משה גפני: אם זה באמת כל כך חשוב לכם, תפרשו.

משה גפני: אין שחרור מחבלים, אין, כי אין ממשלה; הולכת לקום ממשלה אחרת אם אתם פורשים.

משה גפני: אתם באמת חושבים שאפשר לשכנע את תושבי מדינת ישראל שאתם מתכוונים ברצינות?

משה גפני: מישהו יאמין לכם באיזה נושא שאתם מעלים?

משה גפני: לא סתם יאיר לפיד עושה מכם צחוק.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: אמרתי, אני חוזר בי.

משה גפני: תני לי עוד דקה.

משה גפני: אני מסיים.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת גפני.

רות קלדרון: חבר הכנסת דוד צור, בבקשה.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג' וחבר הכנסת מסעוד גנאים.

רות קלדרון: בבקשה.

דוד צור: גברתי היושבת-ראש, קודם כול, חשבתי שיש פה הצעות אי-אמון בנושאים הכלכליים, ובאמת, הכנתי נאום כזה מאוד מלומד בנושאים הכלכליים.

דוד צור: אני חבר כנסת חדש, גם ממושמע, ורציתי לומר כמה העשייה הכלכלית שלנו היא של הממשלה, ואני חבר בקואליציה, באמת, צריך להגיד איזה מילה או שתיים לעניין הזה.

דוד צור: אני חושב שהממשלה בסך הכול בזמן קצר מאוד העבירה תקציב רגע לפני הנפילה לבור גדול מאוד של 39 מיליון שקל גירעון; יש פה הצעות חוק שהצליחו גם להביא סוף-סוף את השמים הפתוחים; יושב פה השר סילבן שלום שרגע אחרי שהתיישב בכיסא קיבל החלטה אמיצה, לדעתי, קצת אפילו מיטיבה עם התפיסה של ועדת צמח, שאפשר אפילו לייצא יותר גז, אבל החליטה על 40% ויוצאים לדרך.

דוד צור: יש פה עשייה מהירה, ובעניין הכלכלי אין לי ספק שהיא גם תביא לצמיחה של מקורות תעסוקה; כמו גם האבטלה שבסך הכול נשמרת במספרים הנכונים.

דוד צור: אמרתי, הכנתי נאום – קודם כול אין לי זמן.

דוד צור: שנית, מדובר, ומדובר פה הרבה, על הנושא של שחרור אסירים.

דוד צור: היום היה דיון בוועדת הפנים, ואני רוצה לומר לחבר הכנסת עפו אגבאריה, שעמד פה: לא הצלחת להוציא אפילו את המילה "רוצחים" מהפה פעם אחת.

דוד צור: מדובר ברוצחים מתועבים, ואגב, אני קורא גם לרוצחים מהצד שלנו, לכאורה, שאמרת למה אנחנו לא קוראים – ביקשת.

דוד צור: אז בעיני גם עמי פופר הוא רוצח מתועב, ובטח יגאל עמיר, שעשה פה מעשה נבלה, וכל אלה הם בני עונשין והיו צריכים להישאר בכלא עד היום האחרון של ריצוי העונש.

דוד צור: גם בעיני, החלופה שנבחרה היא החלופה הפחות טובה בשלוש החלופות שהיו כדי לפתוח במשא-ומתן, שהוא, אני חושב, אחד מההישגים היותר-גדולים של הממשלה הזאת, בזמן קצר, ואני חושב שצריך לתת לה את האפשרות ללכת ולהתקדם.

דוד צור: אם זר היה נקלע לפה הוא לא ממש היה מבין מי בקואליציה, מי באופוזיציה פה, בתוך כלל בליל המלל וגם הנאומים שנישאו פה.

דוד צור: אני רוצה לומר – אני לא רואה פה את חבר הכנסת יוני שטבון, שאמר קודם, אז ירקו על איזה אלוף; אז האלוף הזה רב-זכויות – אני חושב שאין פה אחד בבית הזה שלא צריך לגנות את היריקה.

דוד צור: היריקה היא לא רק כלפי האלוף אלעזר שטרן, אלא יריקה בפנים של כל מי שחושב אחרת, והיינו כבר בסרט הזה.

דוד צור: לכן אני חושב שצריך להוריד את גובה הלהבות.

דוד צור: נכון, יש חילוקי דעות גם בתוך הקואליציה, גם בתוך הממשלה, אבל אנחנו מתקדמים אל היעד.

דוד צור: לדעתי, גם לממשלה הזאת וגם לקואליציה יש יכולת לקבל החלטות חשובות.

דוד צור: אני רוצה להיות הראשון שגם יורד מהבמה לפני שהזמן שלו נגמר.

דוד צור: תודה רבה.

רות קלדרון: אתה מצטיין.

רות קלדרון: שומרים לך את השניות האלה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: הודעת סיעת מרצ – חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, אדוני שר התשתיות, חברים, חברי צור, שמעתי אותך – אני אתחיל מהסוף – אתה מנסה לשכנע את עצמך איפה שאתה נמצא, שאתה נמצא במקום הנכון; זה בסדר, מבינים אותך.

עיסאווי פריג': אבל, חברים, כשאני מסתכל על הממשלה, ועל הבית היהודי, ויש עתיד, והליכוד וישראל ביתנו, אני מגיע למסקנה אחת: קבוצה של מפלגות, מבולבלים, מקבלים החלטה, ומהצד השני מתנגדים לה.

עיסאווי פריג': הם מחזיקים את עצמם יחד בכוח; יש אינטרס משותף, שלא נטבע – בואו נחזיק את עצמנו.

עיסאווי פריג': זה המצב שאנחנו נמצאים בו; אף אחד לא חושב כמו השני.

עיסאווי פריג': בוא נתחיל עם הבית היהודי.

עיסאווי פריג': הבית היהודי, והחברים שחבל שהספסלים שלהם ריקים, מזכיר לי את הפתגם על העקרב והצפרדע; זה האופי.

עיסאווי פריג': ישבו בממשלה שקיבלה החלטה ללכת לתהליך מדיני, עכשיו מנסים למצוא כל הזמן סיבות להתנגד.

עיסאווי פריג': זה האופי שלהם, כך היו וכך יהיו.

עיסאווי פריג': הם, בנט וכל החברים, איך הם יכולים?

עיסאווי פריג': אתה יכול לשנות את העור שלך?

עיסאווי פריג': אתה חייב להתנגד, אתה חייב להתנגד, ואכן זה כך.

עיסאווי פריג': וכל ההסתות, וכל הדיבורים, על שחרור האסירים, שהוא חלק, תנאי הכרחי, בהחלטת הממשלה לתחילת תהליך השלום – אתם, חברי הכנסת של הבית היהודי וחברים לא מבוטלים מהליכוד, ממשיכים בגל ההסתה, שאני לא יודע את הסוף שלו.

עיסאווי פריג': אתם מקבלים החלטה, וממשיכים.

עיסאווי פריג': אני מבין אותם.

עיסאווי פריג': הבית היהודי מחזיק בכל המכלול הכלכלי של הממשלה – מחזיק בוועדת הכספים, מחזיק שר הכלכלה, שר השיכון, בוא נמשיך, נבנה התנחלויות, בוא נעשה, בוא נמשיך, ובמקביל יתחזקו אותנו.

עיסאווי פריג': איך הממשלה תתחזק אותם?

עיסאווי פריג': תיתן להם פה 1,000 יחידות דיור, כאן 1,500 יחידות דיור, מתוך הבנה של בוא נתחזק, בוא נרוויח זמן.

עיסאווי פריג': הממשלה קיבלה החלטה, וראש הממשלה, שבעיני הוא פחדן, פחדן – ראש ממשלה שמקבל החלטה, וכל החברים שלו, חברי הממשלה שלו בצד הימני והבית היהודי, ממשיכים לעשות לו את ההסתה ואת הטרור שאנחנו רואים בעיתונות יום ולילה, זה ראש ממשלה שצריך להגיד להם: די, אני ממשיך בדרך, חברים.

עיסאווי פריג': מצד שני, יש עוד נקודה שרציתי – לקראת הסוף, ובקיצור.

עיסאווי פריג': מחר ראש הממשלה משתתף בוועידת "שותפות וצמיחה" במגזר הערבי.

עיסאווי פריג': מוזמנים אליה הרבה מהמגזר הערבי, דוברים, והמטרה – השותפות של המגזר הערבי.

עיסאווי פריג': במקביל, ראש הממשלה הולך לוועידה מחר – להפגין את השותפות ואת הצמיחה ואת הרצון לשלב את החברה הערבית בכלכלה הישראלית, במינימום שבמינימום.

עיסאווי פריג': הפרסומים הממשלתיים ש-20% מאזרחי מדינת ישראל הערבים – כולה 3%.

עיסאווי פריג': מה תגיד לאזרחיך מחר בוועידת "שותפות וצמיחה", כשאפילו בשפה שלהם אתה לא רוצה לדבר ולא לפנות בה אליהם?

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: נשאיר את התשובה לראש הממשלה.

רות קלדרון: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת, אני תמיד התפלאתי, למה דווקא בהצעות אי-אמון של המפלגות והסיעות הערביות עולה לדוכן סגן השר אקוניס.

מסעוד גנאים: היום ידעתי.

מסעוד גנאים: הוא אמר שהוא רוצה ללמד אותנו.

מסעוד גנאים: ברוך השם.

מסעוד גנאים: לימד אותנו היסטוריה, כלכלה, מוסר, מה לא? אז, חברי חברי הכנסת הערבים, זה הזכיר לי את הסיפור הזה על האריה והעכבר והשועל מ"כלילה ודמנה", כאשר השועל קשר את האריה והעכבר הוא שבסוף שחרר אותו.

מסעוד גנאים: אז האריה אמר: ואללה, במקום שבו השועל הוא הקושר והעכבר הוא המשחרר, אני לא אשאר.

מסעוד גנאים: חבר הכנסת אקוניס, תלמד: 1.

מסעוד גנאים: אנחנו לא נגד המדינה.

מסעוד גנאים: את ההזיות האלה, האגדות האלה, תפסיק.

מסעוד גנאים: אנחנו לא נגד המדינה אלא נגד מדיניות הממשלה, וזו זכותנו וחובתנו.

מסעוד גנאים: ואחד; 2.

מסעוד גנאים: אנחנו לא רוצים להיות במקומך.

מסעוד גנאים: הפופוליזם הזה, תפסיק אותו.

מסעוד גנאים: אתה כבר סגן שר, ולא חבר כנסת זוטר.

מסעוד גנאים: אנחנו לא רוצים להיות במקומך ולא חותרים.

מסעוד גנאים: אנחנו רוצים לחיות בכבוד, בצדק, שוויון והכרה.

מסעוד גנאים: חלאס, גמרנו; 3.

מסעוד גנאים: לפני שנה ראש הממשלה יזם איזה דוח על-ידי השופט אדמונד לוי בקשר לשטחים הכבושים – – –

יריב לוין: לא קראת את הדוח.

יריב לוין: המשוחררים.

מסעוד גנאים: אה, משוחררים.

מסעוד גנאים: אני זוכר, חבר הכנסת לוין, במאה השביעית, כשנכנסו הערבים והמוסלמים, שחררו אותך מעול הרומאים ומהכיבוש הרומאי.

מסעוד גנאים: הדוח הזה אומר: ישראל בשטחים בגדה, היא לא כובשת.

מסעוד גנאים: היא שם – נוכחות טבעית.

מסעוד גנאים: ולמה?

מסעוד גנאים: כי הריבון שם היה ירדן, וירדן התנתקה.

מסעוד גנאים: אז על אותה גושפנקה ולגיטימציה, במאה השביעית הערבים והמוסלמים, כאשר נכנסו, אתה לא היית ריבון.

מסעוד גנאים: הגלו אותך הבבלים והרומאים.

מסעוד גנאים: אנחנו באנו, הריבון שהיה פה אלה הרומאים.

מסעוד גנאים: משום כך האזרחות שלנו היא הלגיטימית והיא הטבעית – –

יריב לוין: איפה היו המוסלמים במאה החמישית?

מסעוד גנאים: – – ואנחנו לא רוצים שום תעודת כשרות – לא מאקוניס ולא מאחרים.

מסעוד גנאים: בקשר לכבוד השר סילבן שלום, שעזר לחבר הכנסת אקוניס בכמה דברים: השר סילבן שלום, היה דוח ועדת אור, שהיא ועדה רשמית.

מסעוד גנאים: שם נכתב באופן גלוי בקשר לשטחי הבנייה: ב-50 השנים הראשונות למדינה גדלה האוכלוסייה הערבית פי-שבעה בערך.

מסעוד גנאים: במקביל, השטח המאפשר בנייה למגורים בעיקר נשאר כמעט ללא שינוי.

מסעוד גנאים: כתוצאה מכך גדלה הצפיפות ביישובים הערביים במידה ניכרת, מצוקת השטחים לבנייה פגעה קשות בזוגות הצעירים, ותמשיך לקרוא שם כדי שתדע שבמקום הזה הייתה אפליה.

מסעוד גנאים: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת זחאלקה וחבר הכנסת חסון.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה לך, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, יש משהו מבלבל בממשלת נתניהו השנייה או השלישית.

דב חנין: המבלבל הוא שיש דיבורים שמשגרים לעולם מסרים סותרים, ולעתים הדיבורים הללו יוצרים איזו תחושה שבאמת אולי רוצים לעשות משהו בתחום כלשהו.

דב חנין: אבל אני מציע לכם, עמיתי חברי הכנסת, ואני מציע לציבור, ביחס לממשלת נתניהו, לנקוט קו פשוט: לא להקשיב בכלל לדיבורים אלא רק להסתכל על המעשים, והמעשים מלמדים לאן הממשלה הזאת רוצה באמת להגיע ולאן היא באמת הולכת.

דב חנין: שימו לב מה קורה בזמן הממשלה הנוכחית: במחצית הראשונה של שנת 2013 יש עלייה של 70% בהתחלות הבנייה בהתנחלויות לעומת 2012.

דב חנין: 70% עלייה, חבר הכנסת מצנע, בהתחלות הבנייה בהתנחלויות.

דב חנין: בעוד שבמחצית השנה הראשונה של 2012 החלו להיבנות בהתנחלויות 995 יחידות דיור, במחצית הראשונה של 2013 החלו להיבנות 1,708 יחידות דיור חדשות; אגב, 180 מהן במאחזים בלתי מורשים.

דב חנין: 180 במאחזים בלתי מורשים.

דב חנין: איפה נעשות התחלות הבנייה האלה – 61%, חבר הכנסת מצנע, מהתחלות הבנייה נעשות בהתנחלויות המבודדות שממזרח לקו הגבול שמסומן על-ידי יוזמת ז'נבה; אני אומר לך את זה כי אני יודע שהיית בזמנו ממקדמי הרעיון הזה.

דב חנין: 44% מהתחלות הבנייה הן ממזרח לתוואי של גדר ההפרדה; בערך חצי מהבנייה בצד המזרחי של התוואי של גדר ההפרדה.

דב חנין: רק 32% – ממערב לתוואי הבנוי של הגדר.

דב חנין: כשאני מדבר על 44% שהם ממזרח, זה התוואי שהיה מתוכנן.

דב חנין: 32% מערבית לתוואי הבנוי של הגדר.

דב חנין: 86% מהבנייה נעשית, אגב, ללא מכרזים, בהתנחלויות שבהן לא נדרש בכלל פרסום מכרז לפני ביצוע הבנייה.

דב חנין: משמעות הדבר הזה, עמיתי חברי הכנסת – ואת זה אני אומר לך, אדוני, סגן שר האוצר – שכל הדיבור הזה של הממשלה על הקפאת המכרזים, שהממשלה גם הודיעה עליו בחודש יולי, אין לו שום רלוונטיות להקפאה בפועל של הבנייה בהתנחלויות, כי לא צריך מכרזים ב-86% מהמקרים.

דב חנין: כלומר, יש פה מערכת נורא משוכללת של בלופים, של טשטוש, של מסכי ערפל, האחד מאחורי השני, שמאחוריו הממשלה עושה את מה שחשוב לה.

דב חנין: ועד כמה הדבר הזה חשוב לממשלה?

דב חנין: עד כמה הדבר הזה חשוב לנתניהו, שהוא היה מוכן ללכת למהלך הזה של שחרור האסירים למרות הכעס הציבורי וההתנגדות והביקורת וכותרות העיתונים – הוא היה מוכן לעשות את זה, העיקר לא לגעת בציפור הנפש, שהיא בניית ההתנחלויות, הרחבת ההתנחלויות, השרשת ההתנחלויות ויצירת עוד ועוד מחסומים להסדר שלום באזור הזה.

דב חנין: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

רות קלדרון: ישלים את הסבב חבר הכנסת ישראל חסון.

רות קלדרון: יסכם סגן השר אופיר אקוניס.

ג'מאל זחאלקה: היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, מאז עלה נתניהו לשלטון היה קשה מאוד להגיד מילה טובה עליו או על מעשה שעשה.

ג'מאל זחאלקה: ההחלטה על שחרור אסירים היא החלטה נכונה.

דוד רותם: ואי-אפשר להגיד עליה מילה טובה.

ג'מאל זחאלקה: רק מה?

ג'מאל זחאלקה: כאן נגמרות המילים הטובות על נתניהו.

ג'מאל זחאלקה: כאן זה נגמר.

ג'מאל זחאלקה: יש שתי בעיות גדולות בהחלטה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: האחת היא שהיא באה לאפשר משא-ומתן בלי הקפאה של ההתנחלויות, בלי טיפול באחת הבעיות הקשות ביותר, אחד המכשולים הקשים ביותר, לכל הסדר מדיני.

ג'מאל זחאלקה: על-פי ההסכמה הבין-לאומית, על-פי תוכנית השלום הערבית ועל-פי ההסכמה הפלסטינית, ישראל עונה על דרישות השלום של העולם הערבי ושל הפלסטינים בְּהתנחלויות.

ג'מאל זחאלקה: כל הצעה של פשרה, של הסדר, מקבלת בעיטה התנחלותית.

ג'מאל זחאלקה: מילים לא יכסו על מעשים.

ג'מאל זחאלקה: אתם יכולים להגיד מה שאתם רוצים.

ג'מאל זחאלקה: כל עוד בונים התנחלויות, אתם הורסים את השלום.

ג'מאל זחאלקה: ההתנחלויות הן בית-הקברות של הסדר מדיני אפשרי.

ג'מאל זחאלקה: הן אט-אט מחסלות כל אפשרות להגיע להסדר שתי מדינות.

ג'מאל זחאלקה: מי שלא רואה את הדבר הזה לא יודע לנתח את המצב בארץ ובאזור.

ג'מאל זחאלקה: ההתנחלויות הן מרשם של "לנצח תאכל חרב".

ג'מאל זחאלקה: אין הגדרה אחרת להתנחלויות.

ג'מאל זחאלקה: כואב היה לעם הפלסטיני, להנהגה הפלסטינית ולכל פטריוט פלסטיני להסכים לחלוקת הארץ.

ג'מאל זחאלקה: כואב, מאוד כואב, מאוד קשה, אבל הגיעו למסקנה הזאת – – –

ישראל חסון: אין שר.

ג'מאל זחאלקה: אין שר.

קריאה: הפסקה.

רות קלדרון: יש כאן שר?

ראובן ריבלין: סילבן פה.

ג'מאל זחאלקה: סילבן פה.

ג'מאל זחאלקה: נכון.

ג'מאל זחאלקה: בסדר גמור.

ראובן ריבלין: סילבן פה.

ראובן ריבלין: הוא ישב פה כל הזמן.

ג'מאל זחאלקה: נכון.

ג'מאל זחאלקה: אני קיבלתי – – –

סילבן שלום: אני פה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא ראיתי אותך, מה לעשות.

ג'מאל זחאלקה: אתה יודע, לפעמים השרים יושבים פה.

ג'מאל זחאלקה: גם זה קורה.

סילבן שלום: מותר לי גם קצת לעמוד.

אברהם מיכאלי: הוא צנוע.

אברהם מיכאלי: הוא צנוע.

אברהם מיכאלי: הוא צנוע – – –

ג'מאל זחאלקה: הוא לא צמוד לכיסא כמו אחרים.

סילבן שלום: תודה.

רות קלדרון: חבר הכנסת זחאלקה, אנחנו כבר מעבר לזמן.

ג'מאל זחאלקה: אני רק אגיד את משפט הסיום שלי.

ג'מאל זחאלקה: משפט הסיום הוא כזה: מי שחושב שבשחרור אסירים אפשר להתקדם במשא-ומתן, טועה.

ג'מאל זחאלקה: זה, איך אומרים, לטחון מים.

ג'מאל זחאלקה: כל עוד ממשיכים בהתנחלויות אין אפילו משא-ומתן, ואין הסדר, כמובן, בלי פינוי כל ההתנחלויות ללא יוצא מן הכלל.

ג'מאל זחאלקה: הבעיה השנייה – במשפט אחד – הממשלה החליטה לשים מכשולים בפני שחרור אסירים שהם אזרחי ישראל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה – – –

ג'מאל זחאלקה: אני קורא לממשלה, ואני קורא לשר סילבן שלום במיוחד, כי הוא מן המתנגדים, להסיר את התנגדותו לשחרור אסירים.

ראובן ריבלין: כדי שיבינו היטב, כל התנחלות, כולל גילה וכולל הר-חומה.

ג'מאל זחאלקה: כן, נכון.

ג'מאל זחאלקה: זו דעתי.

ראובן ריבלין: צריך להדגיש את זה, כדי – – –

ג'מאל זחאלקה: לא.

ג'מאל זחאלקה: בסדר גמור.

ראובן ריבלין: אחרת אתה מוותר, חלילה.

ג'מאל זחאלקה: לא, אני לא.

רות קלדרון: חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך להגיע להסכמה עקרונית על פינוי כל ההתנחלויות, כי הן לא חוקיות.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת ישראל חסון, בבקשה.

ישראל חסון: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, אני מצטער שמיקי איננו פה.

ישראל חסון: אני הייתי רוצה להקצות את שלוש הדקות האלה לצביעות פוליטית.

רות קלדרון: איזה מיקי?

ישראל חסון: סגן השר מיקי לוי.

רות קלדרון: מיקי לוי תמיד פה.

ישראל חסון: הנה הוא.

ישראל חסון: מיקי, אהלן.

יעקב מרגי: אין דבר כזה.

ישראל חסון: מיקי, אדוני סגן השר – –

מיקי לוי: מיקי זה בסדר.

ישראל חסון: – – אני רוצה לומר לך משהו.

ישראל חסון: שמעתי אותך חוזר פעמיים, גם השבוע וגם בשבוע שעבר, וגם את סגן השר אופיר אקוניס, על האופוזיציה הריקה, על ספסלי האופוזיציה והאי-אמון.

ישראל חסון: אני רוצה להזכיר לכם משהו.

ישראל חסון: היה פה דיון על הצעת המריחה – סליחה, הצעת החוק – לשוויון בנטל.

ישראל חסון: 49 חברי כנסת מהאופוזיציה עמדו ודיברו.

ישראל חסון: כמה ישבו פה מהקואליציה?

ישראל חסון: הייתה פה הצעת חוק על המשילות, כמה חברי קואליציה ישבו בדיונים?

ישראל חסון: נכון, וכמה השתתפו בדיון?

ישראל חסון: תבדוק בפרוטוקול.

מיקי לוי: מה זה רלוונטי?

ישראל חסון: רגע, אני אסביר לך מה זה רלוונטי.

מיקי לוי: – – – נוכחים.

ישראל חסון: תקשיב לי רגע.

ישראל חסון: אני אסביר לך.

ישראל חסון: כמה השתתפו בדיון?

ישראל חסון: המציאות במבנה הזה היום: יש כאן 61 חברי כנסת שהזכות שלהם לדעה עצמאית מוטלת בספק, אם בכלל קיימת.

ישראל חסון: תשאל את זו שיושבת לידך.

ישראל חסון: הזכות שלהם לדעה עצמאית מוטלת בספק, אם בכלל קיימת.

ישראל חסון: בוא נזכור את זה ונראה אם הדיון הזה מתקיים.

ישראל חסון: אחד.

אברהם מיכאלי: – – –

ישראל חסון: רגע.

ישראל חסון: נמשיך הלאה.

מיקי לוי: – – –

ישראל חסון: אין לי בעיה.

ישראל חסון: גברתי – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת חסון, גם כשאתה ישבת בקואליציה, כשהייתה משמעת כולכם התיישרתם בדיוק כמו שצריך.

מיקי לוי: אז אל תיתממו ואל תתייפייפו.

מיקי לוי: אתם לא – –

אברהם מיכאלי: – – –

רות קלדרון: אני – – – על זה.

ישראל חסון: לא, עוד שתיים.

ישראל חסון: תשמרי לי על שלוש הדקות.

מיקי לוי: – – מאור חדש בעולם הזה.

ישראל חסון: חברי מיקי – ואני מרשה לעצמי לקרוא לך ככה – אני רוצה לומר לך: א.

ישראל חסון: זה לא נכון; ב.

ישראל חסון: נניח שזה נכון – רע ועוד רע עושה טוב?

ישראל חסון: 61 חברי כנסת שלא מקיימים דיון בבניין הזה.

ישראל חסון: אי-אפשר לקיים דיון.

ישראל חסון: אתה יודע מה?

ישראל חסון: עדיף שלא נהיה נוכחים פה אם לא מתקיים דיון.

ישראל חסון: זו החובה שלנו.

ישראל חסון: הדבר השני – אני לא רואה פה אף אחד מהבית היהודי.

ישראל חסון: אני רוצה לומר להם משהו.

ישראל חסון: אני שומע מה מתרחש.

ישראל חסון: אני רוצה לדבר על צביעות פוליטית.

ישראל חסון: אני אומר לכם, הבית היהודי, שחרתו על דגלם: אין לנו בעיה, שישבו לדבר על הסכם, מהסיבה הפשוטה שממילא לא יהיה הסכם.

ישראל חסון: כשבאו ועמדו בפניהם האפשרויות-החלופות, והם "צקצקו" בעיניים.

ישראל חסון: אני שומע מה שנאמר היום, וזה מחזיר אותי 18 שנה לאחור, לימים הרעים של טרום רצח רבין.

ישראל חסון: הפלטפורמה הפוליטית הפופוליסטית, שאין לה עכבות מוסריות, יודעת לזרוע רוח ובסוף היא תקצור סופה.

ישראל חסון: והנה, חברינו לקואליציה, שיושבים אתכם, ואתם, אני אומר לכם, נאלמים דום כי הם "אחוקים" – תזכרו את זה.

ישראל חסון: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

מיקי לוי: – – – יושב-ראש התנועה, לא – – –

רות קלדרון: יסכם סגן השר אופיר אקוניס.

רות קלדרון: בבקשה.

דוד רותם: סגן השר אופיר אקוניס מדבר לא מעט.

זהבה גלאון: מה, עוד הפעם אתה מדבר?

אופיר אקוניס: במסגרת סתימת הפיות, האם את מרשה לי לדבר?

זהבה גלאון: השאלה, למה הפסקת?

זהבה גלאון: למה הפסקת לדבר?

זהבה גלאון: אתה מדבר בלי סוף.

זהבה גלאון: מה, אנחנו לא יכולים.

רות קלדרון: שלום, זהבה, ברוכה הבאה.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מודה ליושבת-ראש – לראשת, כפי שזה מכונה או נקרא לאחרונה – יושבת-ראש מרצ, על כך שהיא מאפשרת לדבר – – –

אחמד טיבי: מנהיגת.

אופיר אקוניס: מנהיגת, נכון, אתה תמיד מתקן אותי.

אופיר אקוניס: – – – מנהיגת מרצ, חברת הכנסת גלאון, שבמסגרת הדמוקרטיה והפלורליזם שהיא כל כך דוגלת בהם מאפשרת לסגן השר המקשר לסכם את הדיון.

אופיר אקוניס: אני מאוד מעריך את זה, חברת הכנסת גלאון.

אופיר אקוניס: מה היינו עושים בלי הדמוקרטיה על-פי מרצ?

אופיר אקוניס: מה היינו עושים?

זהבה גלאון: אין בעיה.

אופיר אקוניס: היינו עלולים לחשוב שהדמוקרטיה הישראלית איננה מספיק חזקה, איננה מספיק יציבה – "יַציבה", אומרים.

אופיר אקוניס: איננה מספיק יציבה.

אופיר אקוניס: גברתי, כתמיד, שמעתי את מרבית הנימוקים בהצעות האי-אמון.

אופיר אקוניס: אני חושב שכדאי אולי – חבר הכנסת שטרן נכנס למליאה.

אופיר אקוניס: עסקו בך רבות, חבר הכנסת שטרן.

אופיר אקוניס: אני חושב שיריקה על אדם, על בן-אדם, קודם כול – הוא גם חבר הכנסת והוא גם נציג ציבור, זה מעשה – – –

ראובן ריבלין: הוא אלוף בצה"ל, מה זה.

אופיר אקוניס: ואלוף בצה"ל, אבל הוא גם בן-אדם, קודם כול.

אופיר אקוניס: קודם הוא היה בן-אדם, והוא עדיין בן-אדם.

אופיר אקוניס: במסגרת תפקידיו הוא גם אלוף בצה"ל וגם חבר הכנסת ונבחר ציבור.

אופיר אקוניס: אני חושב שהמעשה האלים שנעשה לך בסוף השבוע ראוי לכל גינוי.

אופיר אקוניס: אין לי כל ספק שמכל קצות הקשת הפוליטית מגנים אותו.

אופיר אקוניס: מחלוקת, גברתי היושבת-ראש היא לגיטימית, אבל אלימות – –

פנינה תמנו: המחלוקת הזאת היא – – – בישראל אומר – – –

אופיר אקוניס: – – אלימות איננה לגיטימית.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, אני באמת אומר לך כאדם שלא בקי בסכסוך הספציפי הזה – הבנתי שמדובר על סכסוך שפרץ סביב התבטאויות על העדה האתיופית.

פנינה תמנו: – – –

אופיר אקוניס: דברים לא ראויים הם דברים לא ראויים, אבל אלימות איננה ראויה בוודאי.

אופיר אקוניס: אני גם לא מכיר את ההתבטאות – את מכירה את יחסי הטוב לעדה האתיופית, החוקים שחוקקתי עבורם.

אופיר אקוניס: אנחנו הולכים לחנוך, כנראה בחודש הבא, את האנדרטה לזכר עולי אתיופיה שנספו בסודאן.

אופיר אקוניס: כל חברי הכנסת מוזמנים, אני בטוח שאת תהיי שם.

אופיר אקוניס: אבל זה עדיין לא מבטל, גברתי, את הגינוי, ואני בטוח שגם את מגנה, של המעשה האלים שנעשה על פניו במקרה זה של חבר כנסת שטרן.

אופיר אקוניס: אין לי כל צל של ספק בעניין הזה.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, נימוק אחר נימוק, הדבר המדהים הוא שכל מה שהממשלה – אני מדבר על נימוקי האופוזיציה כמובן – כל מה שהממשלה לא תעשה, לא יספק את האופוזיציה.

אופיר אקוניס: שחרור אסירים שהוא כבר, אני בטוח, גם מי שהצביע בעדו יודע שהוא דבר רע, אבל התקבלה החלטה, היא מחייבת את כל מרכיבי הקואליציה; משחררים אסירים, אז מפלגת העבודה אומרת: למה לא הקפאתם את הבנייה?

אריאל אטיאס: – – –

אופיר אקוניס: אה, גם ש"ס אומרת את זה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אטיאס, אני לא כל כך מבין את העמדות שלכם, אני מוכרח להגיד.

אופיר אקוניס: ש"ס שתמכה בהסכמי אוסלו, אחר כך התנגדה.

אופיר אקוניס: לא מובן לי כל כך.

אופיר אקוניס: אתה בעד – הבנתי, חבר הכנסת ריבלין, שש"ס בעד הקפאת הבנייה.

אופיר אקוניס: זאת עמדה – – –

אריאל אטיאס: נגד המסחר ברוצחים – בהקפאת בנייה.

אריאל אטיאס: זה נגד.

אופיר אקוניס: לא, אבל אני שאלתי אותך, אם אתה מודיע לכנסת שאתם בעד הקפאת הבנייה.

אופיר אקוניס: טוב, אני מצטער על העמדה, חבר הכנסת אטיאס, אני באמת מצטער על העמדה.

אופיר אקוניס: אומרת הממשלה, כפי שאמרה, אדוני היושב-ראש, הממשלה הקודמת, וכבר השגיאה היא ברורה, היא ברורה, זה ברור כשמש, כפי שרצתה מפלגת העבודה היום: נקפיא את הבנייה, תקפיאו את הבנייה.

אופיר אקוניס: טוב, אז ראינו כבר ששלום לא יצא מזה, אפילו לא משא-ומתן.

אופיר אקוניס: ישראל נסוגה כבר לקווי 67', כבר עשינו את המבחן – אפשר להגיד המטורף הזה, אדוני?

אופיר אקוניס: אפשר להגיד.

אופיר אקוניס: כן, אפשר להגיד – לא, השגוי, השגוי.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מצנזר.

אופיר אקוניס: בדיוק.

יולי יואל אדלשטיין: כל עוד זה לא קללות, או משהו – –

אופיר אקוניס: לא, חלילה.

יולי יואל אדלשטיין: – – אני לא מצנזר.

אופיר אקוניס: עשינו כבר את המבחן הזה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת גמליאל, נדמה לי, התנגדה, אם אני זוכר נכון.

אופיר אקוניס: וגם אז – לא מספק לא את האופוזיציה ולא את הצד השני.

אופיר אקוניס: ומאז נורו רקטות משדרות עד תל-אביב.

אופיר אקוניס: שלום, אדוני היושב-ראש, גם כן לא יצא מזה.

אופיר אקוניס: שמעתי את חבר הכנסת זחאלקה, אני לא רואה שהוא באולם כרגע.

אופיר אקוניס: לשאלתו של חבר הכנסת ריבלין, חבר הכנסת זחאלקה רואה גם את רמות, את גילה ואת הגבעה-הצרפתית כשטח תחת כיבוש.

אופיר אקוניס: כך אמר כאן חבר הכנסת זחאלקה.

אופיר אקוניס: ובכן ירושלים היא – כך אמר לו.

באסל גטאס: ככה העולם אומר.

אופיר אקוניס: לא לא לא, כך אתה.

באסל גטאס: כל העולם ככה חושב.

אופיר אקוניס: בסוף הקביעה תהיה של ממשלת ישראל, חבר הכנסת גטאס.

אופיר אקוניס: בסוף הקביעה תהיה של הממשלה.

אופיר אקוניס: והממשלה אומרת, כפי שאמרו רוב – רציתי להגיד כל ממשלות ישראל, אבל זה לא כולן אלא רק רובן הגדול – הממשלה אומרת: ירושלים השלמה והמאוחדת תישאר תחת שלטון ישראל לנצח נצחים.

דוד רותם: שלמה ומאוחדת.

אופיר אקוניס: אמרתי.

אופיר אקוניס: אמרתי, חבר הכנסת רותם, שלמה ומאוחדת לנצח נצחים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ריבלין, זה יכלול גם את רמות וגם את גילה וגם את הגבעה-הצרפתית ועוד שכונות רבות ברחבי – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת – אדוני השר אקוניס, לא צריך להדגיש לנצח נצחים, זה אומרים כאלה שחולמים.

ראובן ריבלין: ירושלים תישאר מאוחדת, נקודה.

אופיר אקוניס: מאה אחוז, בלי לנצח – אתה אומר – – –

ראובן ריבלין: מי שאומר: נצח נצחים, אני מתחיל לחשוש.

אופיר אקוניס: אתה מתחיל לחשוד.

אופיר אקוניס: נדמה לי שהיית אומר את זה – נדמה לי שאני מכיר את הביטוי הזה מדברים שהיית אומר לראש הממשלה אריאל שרון.

אופיר אקוניס: כך היית אומר לו.

אופיר אקוניס: אגב, אני מוכרח להגיד לך – קודם כול, בריאות טובה לאריאל שרון, ראש הממשלה לשעבר – בעניין רצועת-עזה הוא לא עמד בדבריו.

אופיר אקוניס: אני מקווה – אני גם בטוח שהיה עומד בנושא ירושלים.

ראובן ריבלין: – – – השתמשו בנצח נצחים.

אופיר אקוניס: אין לי ספק.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מסעוד גנאים, אתה – – –

ראובן ריבלין: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מסעוד גנאים, חבר הכנסת גנאים התייחס כאן לכל שלל העובדות, לכל העובדות ההיסטוריות שאני נימקתי בתשובה על הצעת האי-אמון של הסיעות הערביות.

אופיר אקוניס: לא היה – רק עובדות היו בתשובות, רק עובדות.

אופיר אקוניס: ואתם מפיצים את השקרים שלכם, לצערי, מעל הדוכן הזה ובבית הזה כל שבוע.

אופיר אקוניס: כל שבוע אתם מפיצים.

אופיר אקוניס: וזה לא יעזור, חבר הכנסת אבו עראר, זה לא יעזור.

אופיר אקוניס: אגב, גם ההתבטאויות לגבי תוכנית פראוור, בסופו של דבר תתקבל הכרעה דמוקרטית.

אופיר אקוניס: לא יעזור.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת טיבי יכול לשפוך כאן כוסות מים, הוא יכול לשפוך פה קנקני מים, ואתם יכולים לקרוע את החוקים; בסוף הבית הזה מקבל הכרעות ברוב קולות.

אופיר אקוניס: ותאמין לי, אני אומר לך באמת, בידידות, בידידות קולגיאלית של חברים לאולם הזה – הרי אין בינינו חברות, צריך להגיד את האמת – אני מציע לך לקרוא אותה.

אופיר אקוניס: גם לנו יש עליה השגות, גם לנו יש עליה, גם לחברי הקואליציה יש עליה השגות.

אופיר אקוניס: תקרא את התוכנית, אל תסית את הציבור ששלח אותך.

אופיר אקוניס: שלח אותך ציבור גדול בדרום הארץ, בעיקר בנגב.

באסל גטאס: אל תטיף מוסר.

באסל גטאס: חלאס, תפסיק, תפסיק להטיף מוסר.

אופיר אקוניס: זו לא הטפת מוסר, אני פשוט מציע לכם לקרוא לפני שאתם באים לכאן.

אופיר אקוניס: יושב כאן השר כהן, שניסה לענות לכם בסוף המושב הקודם, איש דימונה, ניסה לענות לכם, כמובן לא אפשרתם לו.

אופיר אקוניס: הדיון יהיה דמוקרטי – –

טלב אבו עראר: זו תוכנית אנטי-דמוקרטית.

אופיר אקוניס: – – ותתקבל הכרעה דמוקרטית.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חנין היה אחרון הדוברים, נדמה לי, וגם הוא ראוי לתשובה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חנין, הבנייה בהתיישבות הייתה, נמשכת ותימשך.

אופיר אקוניס: זאת מדיניות הממשלה.

אופיר אקוניס: ואני מציע לכם להתחיל להתרגל לכך שביהודה ובשומרון חיים, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה, חצי מיליון ישראלים.

אופיר אקוניס: ואני, אין לי כל ספק, אדוני היושב-ראש, שעוד רבים רבים יצטרפו אליהם ויחיו שם עוד שנים ארוכות.

אופיר אקוניס: אני מבקש מסיעות הבית לדחות את הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: לפחות מי שמעוניין להצביע, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: סדרת הצעות אי-אמון בממשלה, הראשונה ודאי של סיעת העבודה: ממשלה שפוגעת בשלטון המקומי, בצמיחה ובעסקים הקטנים והבינוניים.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 35 נגד – 53 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: להלן התוצאות: בעד – 35, 53 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הכנסת דחתה את הצעת האי-אמון של סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת – המדיניות הכלכלית והחברתית של הממשלה, של יהדות התורה ומרצ.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות יהדות התורה – מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 35 נגד – 52 נמנעים – אין הצעת סיעות יהדות התורה – מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 35, 52 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת האי-אמון של סיעות יהדות התורה ומרצ לא התקבלה, וחבר הכנסת משה גפני בשבוע הקרוב לא יהיה ראש ממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ההצעה הבאה היא של סיעת ש"ס: מדיניות שר האוצר דורסת את השכבות החלשות, גורמת לפיטורי עובדים ומביאה זוגות צעירים לירידה מן הארץ.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 38 נגד – 53 נמנעים – אין הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 38, מתנגדים – 53, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת האי-אמון של סיעת ש"ס לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון האחרונה היא של סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: כישלון הממשלה בנושא הכלכלי, המדיני וחברתי – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש–בל"ד – 38 נגד – 53 נמנעים – אין הצעת סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 38, 53 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת האי-אמון של חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד לא התקבלה על-ידי מליאת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: כל הצעות האי-אמון לא התקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, טעות שלי.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת צחי הנגבי, ודאי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מזמינים אותו, הנה הוא.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת.

): תודה רבה.

): אדוני היושב-ראש, אני מודיע בזאת על חילופי אישים מטעם סיעת העבודה בוועדת הכנסת – במקום חבר הכנסת עפו אגבאריה יכהן חבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעת חבר הכנסת צחי הנגבי, יושב-ראש ועדת הכנסת, לא טעונה אישור המליאה, לכן אנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' כ/453; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ט, עמ' 2699, הכנסת ה-18, מושב רביעי, חוב' כ"ז, עמ' 28875; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את יושב-ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת דודו רותם, להציג לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק לתיקון פקודת הנישואין והגירושין (רישום) (מס' 2), התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני יושב-ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת דוד רותם.

יולי יואל אדלשטיין: למה חבר הכנסת דוד רותם הולך בכיוון ההפוך מהמיקרופון?

דב חנין: הוא תמיד הולך בכיוון ההפוך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, הצעת חוק לתיקון פקודת הנישואין והגירושין (רישום) (מס' 2), לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רותם – בבקשה, אדוני.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת החוק לתיקון פקודת הנישואין והגירושין (רישום) (מס' 2), התשע"ג–2013.

דוד רותם: הצעת החוק הוגשה בקדנציה הקודמת של הכנסת, בכנסת השמונה-עשרה, על-ידי חברת הכנסת פניה קירשנבאום וחבר הכנסת איתן כבל.

דוד רותם: חברת הכנסת קירשנבאום מונתה לסגנית שר – וגם זאב אלקין – ולכן הצעת החוק היום מובאת בשמו של חבר הכנסת איתן כבל.

דוד רותם: במצב הקיים בני-זוג יהודים המבקשים להינשא יכולים להירשם לנישואין במקום המגורים של כל אחד מבני-הזוג או במקום שבו ייערכו הנישואין.

דוד רותם: הצעת החוק מבקשת לשנות את המצב ולקבוע כי ניתן יהיה להירשם לנישואין בכל מקום בישראל, וזאת ללא קשר למקום המגורים של בני-הזוג או למקום עריכת הנישואין.

דוד רותם: מטרת ההצעה היא להקל על בני-זוג להירשם לנישואין, לחסוך להם זמן יקר והוצאות מיותרות.

דוד רותם: להצעת החוק יש הסתייגויות של חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר.

דוד רותם: מי שישיב על ההסתייגויות הוא חבר הכנסת, סגן השר אלי בן-דהן, ומה שהוא יקבע ומה שהוא יבקש זה מה שצריך לעשות.

דוד רותם: אני מבקש לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח שהוגש על-ידי הוועדה בצירוף הדברים של סגן השר אלי בן-דהן.

דוד רותם: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דודו רותם.

יולי יואל אדלשטיין: נו, "ככל אשר יורוך", סגן השר הוא גם רב מוסמך.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שציין חבר הכנסת דוד רותם, אני רואה שיש כמה הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: האם חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר מעוניינים לנמק את ההסתייגויות?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני מזמין את ראשון המנמקים, חבר הכנסת גפני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חמש דקות – לנמק את ההסתייגות הראשונה, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, שרים, חברי הכנסת, עוד פגיעה בנושאים היהודיים והדתיים של מדינת ישראל הולכת להתרחש כאן היום.

משה גפני: הצעה שנתמכת על-ידי סיעה שמכונה סיעה דתית, הבית היהודי, כאשר הולכים לפרק באופן מוחלט את הנושא של רישום הנישואין.

משה גפני: בכל שירות אחר שיש במדינת ישראל – כאשר מישהו רוצה להוציא דרכון הוא צריך להוציא אותו במקום המגורים שלו; כאשר מישהו צריך להיות מטופל על-ידי רשות המסים הוא צריך להיות מטופל באזור המגורים שלו, הוא לא יכול לבוא פתאום ולהגיד: הפקיד הזה לא מוצא חן בעיני, אני הולך לאילת, או אני הולך למטולה.

משה גפני: רק דבר, הרב בן-דהן, שלא חשוב לכם, רק אותו, אפשר לשחק אתו כמו בקרקס.

משה גפני: מישהו שגר בתל-אביב וזוגתו גרה בתל-אביב, הוא יכול, אם הרב בתל-אביב לא מוצא חן בעיניו, הוא יכול לנסוע לאיזה מושב באיזה מקום שיש שם רושם נישואין, מה שלא יכול להיות בדבר הכי פשוט שבו מדינת ישראל נותנת שירות לתושביה ולאזרחיה.

משה גפני: אין מציאות כזאת שבן-אדם אומר: מישהו לא מוצא חן בעיני, אני הולך לעיר אחרת.

משה גפני: לא חשובים לכם, בבית היהודי, הנושאים הדתיים.

משה גפני: לא אכפת לכם הפגיעה ברבנים.

משה גפני: בהסתייגות הבאה אני אקרא את המכתבים של הרבנים שלכם, מה הם כתבו לכם, מה הם כתבו לנו.

משה גפני: פני היו מסמיקות מבושה לתמוך בחוק כזה.

משה גפני: מה זה שונה מהוצאת דרכון?

משה גפני: למה רישום נישואין לא חשוב כמו הוצאת דרכון?

משה גפני: למה הוא לא חשוב כמו טיפול ברשות המסים?

משה גפני: למה זה לא חשוב כמו כל שירות אחר כמו במדינה מתוקנת?

משה גפני: למה אתם לא מביאים חוק שצריך להיות נחמד לאזרח בכל השירותים שמדינת ישראל נותנת?

משה גפני: למה רק בזה?

משה גפני: לא אכפת לכם מהנושאים הדתיים, פשוט לא מעניין אתכם.

משה גפני: לא עניין אתכם פעם וגם לא מעניין אתכם היום.

משה גפני: בושה, בושה למפלגה שמתיימרת להיות מפלגה דתית, ופוגעת כך ברבנים, בכל הרבנים, אבל גם ברבנים שלה.

משה גפני: מה, אתם מבינים יותר מהרבנים שלכם?

משה גפני: הכול בשביל למצוא חן?

דוד רותם: הכול זה רבנים שאתה – – –

משה גפני: הכול בשביל הנושא שאתם מעוניינים בו, להיצמד לכיסאות?

משה גפני: אתם יודעים איזו בכייה לדורות אתם עושים בחוק הזה?

משה גפני: אתם מבינים את זה בכלל?

משה גפני: אכפת לכם?

משה גפני: למה?

משה גפני: תגידו לי מה זה שונה, מה זה שונה מכל שירות אחר?

משה גפני: למה זה הולך להיות השירות היחיד שבן-אדם בא ואומר: אני לא רוצה בעיר שאני גר בה את השירות, לא מוצא חן בעיני הפקיד או לא מוצא חן בעיני המנהל, והוא הולך לעיר אחרת, אולי אתו הוא יסתדר שבשומה של מס הכנסה הוא ישלם פחות?

משה גפני: וזה מקרה שבו באמת צריך את מקום המגורים.

משה גפני: הרי מה הנושא?

משה גפני: בן-אדם בא וצריך לדעת שהוא רווק; צריך לדעת שהוא לא קרוב משפחה של מי שהוא הולך להינשא לה.

משה גפני: הרי יכולות להיות טרגדיות.

משה גפני: יכול להיות מצב שהרב באיזה מקום, רב מבוגר באיזה מושב או באיזה יישוב או באיזו עיר מרוחקת לא מכיר את הזוג הזה בכלל.

משה גפני: הם באים להירשם, מביאים תעודה רגילה, ושלום על ישראל, והוא רושם אותם, ויכולות להיות טרגדיות.

משה גפני: זה לא מעניין בכלל.

משה גפני: העיקר להיראות יפה, שאנחנו משפרים את השירות.

משה גפני: איזה שיפור שירות זה?

משה גפני: למה אתם לא רוצים להיות נחמדים בוועדת הכלכלה, שהשר בנט מופקד עליה?

משה גפני: כשבן-אדם צריך לקבל שירות ממשרד הכלכלה, שהוא יוכל ללכת למקום אחר, או בכל מקום שמוצא חן בעיניו?

משה גפני: למה שם לא?

משה גפני: למה רק במשרד הזה?

משה גפני: למה אצל השר בנט אי-אפשר ללכת, במשרד הכלכלה, כשבן-אדם מקבל שירות, למה הוא לא יכול ללכת לעיר אחרת?

משה גפני: בכל שירות.

משה גפני: רק בזה?

משה גפני: ואתם דתיים אתם?

דוד רותם: כן.

משה גפני: לא היה ולא נברא.

משה גפני: אתם מביישים את הדת.

דוד רותם: וגם אתה.

משה גפני: והמציאות הזאת, שבה אתם הולכים להעביר עכשיו חוק, והחוק הזה יגרום לכך שתהיינה פגיעות בלתי רגילות בנושא הדתי ובסטטוס-קוו הדתי – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

משה גפני: – – ותהיה פגיעה בזוגות הנשואים.

משה גפני: אני במקומכם הייתי מתבייש.

משה גפני: ותמשכו את החוק הזה חזרה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני אחר כך אעלה הסתייגות לסעיף הבא.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: באותו נושא, הסתייגות של חבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חמש דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יעקב אשר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, החוק הזה, תחילתו לא בקדנציה זו.

אורי מקלב: תחילתו יחד עם חוק שנלר, כפי שאמר יושב-ראש ועדת החוקה, בכנסת השמונה-עשרה.

אורי מקלב: ואז הוא לא חוקק.

אורי מקלב: כיום הזה, החוק מגיע.

אורי מקלב: אבל אני אספר לחברי הבית, שרובם לא מכירים את החוק הזה מקרוב, גם כי הם חדשים, וגם מי שנמצא כאן, מהכנסת השמונה-עשרה, שלא היה מעורב בזה – אני אספר את גלגולו של חוק; איך החוק הזה התגלגל והגיע היום לקריאה שנייה ושלישית, ואיך זה מתאים בדיוק ל"פוליטיקה אחרת".

אורי מקלב: מכובדי יושב-ראש ועדת החוקה מביא את זה לקריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: מי הביא את זה בעבר לקריאה ראשונה?

אורי מקלב: איזו ועדה הביאה את החוק הזה?

אורי מקלב: ועדת הפנים.

אורי מקלב: איך חוק מתגלגל מוועדת הפנים לוועדת החוקה?

אורי מקלב: שאלה אחת.

אורי מקלב: למה החוק הזה לא חוקק?

אורי מקלב: החוק הזה הורתו בדין, והיום לידתו בחטא.

אורי מקלב: החוק הזה לא התקדם.

אורי מקלב: החוק הזה – החוק הראשון לא התקדם כי הייתה לו הצמדה לחוק שנקרא "חוק עמאר".

אורי מקלב: ומי שרוצה פוליטיקה חדשה, שידע למה החוק הזה היה מוצמד, לחוק שהיה – חוק הכפרות, קראנו לו.

אורי מקלב: החוק הזה תמורת חוק אחר.

אורי מקלב: ולא סתם החוק הזה תמורת החוק האחר, אלא הקידום שלו.

אורי מקלב: זה היה התנאי של ועדת החוקה, של יושב-ראש ועדת החוקה, שכשאגיע בחזרה לחוק הזה, אני אקדם את חוק עמאר, שלב אחר שלב, יחד עם החוק הזה.

אורי מקלב: והנה, חוק עמאר לא עבר, והחוק הזה עובר.

אורי מקלב: כמו עסקה.

אורי מקלב: היום אנחנו משחררים מחבלים, עושים את זה בעסקאות, שלב אחר שלב.

אורי מקלב: רואים נכונות, מקדמים את זה, מעבירים אותם למקום אחר, וככה עושים גם עם החוק הזה.

אורי מקלב: והנה, בסופו של יום, איך דנו בקריאה ראשונה: במשהו במרס הודיעו לחברי הוועדה, בשעה 14:40 ביום ה': ביום ראשון, על הבוקר, דנים בחוק הזה.

אורי מקלב: ככה דנים בחוק, וככה מביאים אותו עכשיו, כשכל החוק הזה הוא חוק שתוכנו ודברי ההסבר שלו לא מתאימים למהותו; מנסים להסתתר מאחורי זה שרוצים להקל הליך – תהליך רישום נישואין, ולא לזה הכוונה.

אורי מקלב: תהליך רישום הנישואין הוא לא קשה, הוא לא בעייתי, הוא יותר קל מבכל משרד ממשלתי אחר.

אורי מקלב: ולא כפי שנאמר בדברי ההסבר ולא כפי דבריהם של המחוקקים של החוק, שהחוק הזה בא להקל על אלה שגרים בתל-אביב והם רשומים בתעודת הזהות בבאר-שבע; מי שגר בתל-אביב וחי בתל-אביב, גם אם בתעודת הזהות הוא רשום בבאר-שבע, יכול להירשם לנישואין – כפי שהודיעו כאן רשמי הנישואין שהגיעו לוועדה – הוא יכול להירשם בתל-אביב.

אורי מקלב: אתה שוכר דירה, אתה סטודנט מתל-אביב ולומד בבאר-שבע, ואתה חושב להתחתן, ואתה רוצה להירשם לנישואין – לא צריך לחזור לתל-אביב.

אורי מקלב: בשונה מכל משרד ממשלתי אחר, כולל משרד הפנים – תנסה לבוא, לרשום נישואין או כל שינוי בתעודת הזהות שלך במקום שאתה לא נמצא.

אורי מקלב: איפה נשמע דבר כזה שמשרד ממשלתי – ברשות המסים כל אחד יכול לבחור לו את האזור שלו?

אורי מקלב: ובדברים שלא – כשיש בסך הכול אולי עשר לשכות, משרדים.

אורי מקלב: משרד הפנים, כמה לשכות יש בארץ?

אורי מקלב: משרדי פקידי רישום נישואין, יש 60 בארץ.

אורי מקלב: יש בעיה של נגישות?

אורי מקלב: תגידו מה מסתתר בחוק הזה.

אורי מקלב: מי שגר בירושלים יכול לבקש ויזה בשגרירות האמריקנית בתל-אביב?

אורי מקלב: מי יקבל אותו?

אורי מקלב: מי ישמע?

אורי מקלב: וזה בדברים פורמליים.

אורי מקלב: אחד רוצה להגיש בקשה לשכר דירה ממשרד הקליטה, אבוי לו אם יבוא לא למקום שהוא נמצא בו.

אורי מקלב: ואלה דברים טכניים.

אורי מקלב: רישום נישואין זה דברים טכניים?

אורי מקלב: רישום נישואין זה דברים מהותיים, דברים שצריכים בירור ובדיקה, האחד אחרי השני.

אורי מקלב: הרבה הרבה יותר חמור ויותר חשוב מוויזה, מבירור של ויזה.

אורי מקלב: ודאי משכר דירה או מההוצאה לפועל, שבהם אף אחד לא חושב להקל.

אורי מקלב: אנשים צריכים להתגונן, ועוד כאלה בהוצאה לפועל, ומשרד המשפטים, ועוד דברים אחרים, וזה אפשר.

אורי מקלב: לא אומרים, לא אומרים את האמת.

אורי מקלב: לא אומרים את האמת, מה עומד מאחורי זה.

אורי מקלב: זה חוק שבא לפגוע ולכרסם במעמד של רושמי הנישואין, במעמד של הרבנים.

אורי מקלב: לפגוע בבירור היהדות.

אורי מקלב: ומי?

אורי מקלב: באיזו משמרת זה נמצא?

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

אורי מקלב: במשמרת של הבית היהודי, שהם מחזיקים את תיק הדתות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אורי מקלב: הסתייגויות רבות לנו.

אורי מקלב: שלוש הסתייגויות.

אורי מקלב: אני מניח שאדוני היושב-ראש יחזיר לי.

יולי יואל אדלשטיין: אני אחזיר אותך לאחר – –

אורי מקלב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: – – שנשמע את דבריו המלומדים של חבר הכנסת יעקב אשר.

אורי מקלב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ולאחר מכן, עוד הפעם נשמע את דבריו הלא-פחות מלומדים של חבר הכנסת משה גפני, שזה עתה כבר שמענו את פרק הפתיחה שלהם, ואנחנו נשמע עוד הפעם את חבר הכנסת אורי מקלב.

– – –

יולי יואל אדלשטיין: ולאחר מכן – כל אחד מהם שלושה סיבובים, אדוני יושב-ראש הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: כל אחד הגיש שלוש הסתייגויות, והם מתעקשים לנמק את ההסתייגויות בנפרד, שנוכל להבין יותר טוב.

זה שכר – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

זה נקרא שכר הליכה.

יולי יואל אדלשטיין: שכר הליכה, בהחלט.

זה שכר שיחה נאה.

אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו שוב נמצאים באותו עידן שבו הפכה להיות מודה כזאת, של לשנות כל דבר מקודש.

העם היהודי הוא עם שחי על ההיסטוריה שלו.

יש עמים אחרים, שאין להם את התורה, ואין להם את ההלכה, אבל יש להם סמלים אחרים, ועל הסמלים האלה הם שומרים כעל בבת עינם.

כולנו מכירים דברים הזויים שנעשו פעם, אבל שומרים על זה.

אנחנו לא יודעים לשמור על האוצרות שמייחדים את העם שלנו מעמים אחרים.

אנחנו מזלזלים בזה.

והיום יש כאן, בכנסת הזאת, תחרות של מי יכול לעצב את ההלכה, את התורה, לפי רוח התקשורת, או לפי רוח הרחוב, או לפי רוח של אנשים שאינם מאמינים בהלכה.

מה לעשות, במדינת ישראל יש היום מספר לא מבוטל של אזרחים שאינם מאמינים בהלכה.

מה לעשות שבממשלת ישראל נמצאים גם כמה כאלה, מהקיצוניים ביותר.

אז מה?

יש לנו את האוצר הזה, יש לנו את ההלכה, שהיא החזיקה את העם הזה כל השנים.

כל ההיסטוריה שלנו, שום מומחה צבאי לא היה נותן סיכוי לעם היהודי, על כל תלאותיו, ממדבר סיני והלאה, כולל כל האינקוויזיציות והשואה וכל מה שעברנו.

אז יש פה משהו מיוחד.

אז אולי האוצרות האלה, אולי ההלכה הזאת, שאולי חלק לא מבינים אותה – ולא מדובר כאן, אדוני סגן שר הדתות, לא מדובר כאן להקל על האנשים.

אתה רוצה להקל על האנשים?

אדוני, אני אשמח אם תקשיב לי.

הרב בן-דהן, אתה אחראי לתיק אז לפחות – – –

אלי בן-דהן: – – –

אם היה מדובר רק על נוחות, על הנגשה, יש הרבה דרכים.

יש לי כמה יועצים שיכולים לתת לך באמת תוכנית-עבודה יפה, איך לעשות את הרבנות ואת רישום הנישואין בצורה יותר מעוררת כבוד, יותר נגישה.

אבל למה לגעת בדברים שהם הבסיס של ההלכה, בכל הדברים הללו?

למה לגעת בזה?

בעיני מי אתם רוצים למצוא חן?

בעיני מפלגה שסחבה אתכם לדברים שמצביעיכם אינם מאמינים לאן הגעתם.

היום התורה, ההלכה, ההיסטוריה שלנו הפכו מטבע למי מעצב את זה יותר טוב לצלמו ולדמותו.

אנחנו נבוא ונעיר ונעורר ונטיח את זה בפניכם, ואתם תצטרכו לתת תשובות לבוחרים שלכם.

אתם היום בממשלה, חברי הבית היהודי.

אתם, לכאורה, היום, אותו תפקיד של האוצר – לא בעי"ן, באל"ף – האוצר במוזיאון.

אני יכול להראות לך הרבה אנשים שיבואו ויגידו: מה שומרים כל מיני כתבים עתיקים מלפני אלפי שנים?

מה שומרים כל מיני דברים?

כמה כסף זה עולה, לשמור על דברים במוזיאון, על מה ולמה?

אתם היום האוצרים, אתם היום השומרים, כי אתם בממשלה הרעה הזאת, שגם קמה בגללכם.

לפחות קחו אחריות על הדברים הדתיים.

קחו אחריות על הדברים שהם הלכה.

קחו אחריות שהנוער הזה, שהמדינה הזאת תזכור עוד מה זה העם היהודי.

זה התפקיד שלכם – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

– – זו האחריות שלכם, ואתם מזלזלים בה, לצערי הרב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב אשר.

יולי יואל אדלשטיין: ואני שוב מתכבד להזמין את חבר הכנסת משה גפני, לנמק את ההסתייגות השנייה, וכפי שהוא הבטיח לנו גם לקרוא מכתבי רבנים.

יולי יואל אדלשטיין: שלחתי סדרנים לראות אם באמת יסמיקו כמה חברי כנסת למשמע אוזניהם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, רבותי השרים, כפי שאמרתי בהסתייגות הקודמת, אדוני היושב-ראש, אני חשבתי שאולי מכיוון שאני חרדי יגידו: בסדר, אני אומר את זה.

משה גפני: אבל הבטחתי שאני אקריא חלק מהמכתבים שהם מקבלים וגם אנחנו מקבלים.

משה גפני: אבל הם מקבלים, המכתבים ממוענים אליהם.

משה גפני: יש מכתב, אחד מני רבים כמובן, של הרב שמואל פיירשטיין, שהוא כותב לנפתלי בנט.

משה גפני: הוא עם כיפה סרוגה, הוא גם כותב את זה בהמשך המכתב שלו.

משה גפני: "בפתחי דברי אברכך בברכת הצלחה במשימותיך הלאומיות" – הוא לא חשוד שהוא חס וחלילה נגד השר בנט.

משה גפני: "הצלחתך היא הצלחת כולנו.

משה גפני: באשר לפתיחת אזורי רישום הנישואין, אבקש להבהיר, כרושם נישואין בשומרון, מספר נושאים מהותיים ועקרוניים בעניין הנשגב והקדוש של מערכת זו.

משה גפני: " הוא אומר, אני מדלג פה על קטעים של "לימדונו חז"ל כי סדר נשים הנו סדר חוסן.

משה גפני: חוסנו, חוט שדרתו ואחדותו של עמנו".

משה גפני: אני מדלג על כל הדברים שהוא אומר.

משה גפני: "לאור האמור לעיל, הגורם היחיד האמור להחליט בעניין הנו מוסד הרבנות הראשית לישראל האמון על כך מאז קום המדינה.

משה גפני: רק הרבנים הראשיים לישראל ולידם מועצת הרבנות הראשית הנם היחידים האמורים להחליט על סדרי, נוהלי ועקרונות רישום הנישואין.

משה גפני: על רושמי הנישואין בכל אתר ועל משרד הדתות לבצע ללא היסוס הנחיות אלה ככתבן.

משה גפני: " זאת אומרת, מועצת הרבנות והרבנים הראשיים, הם צריכים להחליט בעניין הזה, ועם כל הכבוד, לא נפתלי בנט ולא הבית היהודי ולא יושב-ראש ועדת החוקה ולא הכנסת, אלא אם כן הכנסת באמת עושה חוק נגדם, וזה מה שהולך לקרות כאן.

משה גפני: "לא ייתכן להעביר את חוק פתיחת אזורי הרישום ובדיעבד לאחר מעשה להביאו לאשרור מועצת הרבנות הראשית.

משה גפני: " "לא ייתכן לבצע מחטף חוקתי", כותב הרב פיירשטיין, "בשעת בין הערביים, בשעת חילוף המשמרות ברבנות הראשית בעניין הרה גורל זה.

משה גפני: " "ידוע לי כי הרעיון הנדון הנו מבית היוצר של רבני 'צהר', שהם אחי ורעי" – כותב הרב פיירשטיין, לא אני – "עם כל הנהלת רבני 'צהר' למדתי באותם בתי-מדרש, ולמען הסר ספק, גם אני בעל כיפה סרוגה, ולמרות זאת, לא ייתכן לדחוק את הרבנות הראשית לישראל ואת חברי מועצתה לקרן זווית ולאמץ בחום אל חיקנו את רעיונות רבני 'צהר'.

משה גפני: שומע אני שנים בתימהון ובכאב לב עצום את מאבק רבני 'צהר' ברבנות הראשית ונדהם, הואיל ואצל מורי ורבי, הרב צבי יהודה קוק זצ"ל," כותב הרב פיירשטיין, "חונכנו לחזק ולכבד מוסד קדוש ומאחד זה.

משה גפני: גם במחלוקות בין תלמידי חכמים יש לנהל ויכוח מכובד וענייני לשם שמים ולדעת לקבל את מרות העומדים בראש מחנה בני ישראל", וכאן הוא מדבר שזה לא דבר מינהלי אלא צריך לכבד.

משה גפני: אין לי הרבה זמן אז אני מדלג על עוד קטעים ואני עובר לטיעונים שהוא אומר על הנושא עצמו: "הרעיון ליצור תחרות בין רושמי הנישואין הנו רעיון רע, מגוחך ומבזה.

משה גפני: יש לגונזו לאלתר, הואיל ואת דמי רישום הנישואין, ברוך השם, אין הרשמים משלשלים לכיסם.

משה גפני: אולי ייתכן מצב שבו ראש מועצה דתית רוצה להגדיל את זמינות תקציבו על-ידי אגרה זו, או שמא חמור מכך, להאדיר שמו בכך שאצלו העניינים 'מסתדרים' ביתר קלות, ומתוך כך יגביר את לחצו על מחלקת הנישואין 'להחליק עניינים', מציאות אשר עלולה לדרדר את הטיפול בעניין קדוש זה ולהביא לתקלות הלכתיות העלולות לגרום בכייה לדורות.

משה גפני: פתיחת אזורי הרישום עלולה לגרום מצג שווא אצל בני-הזוג, שמא ברבנות אחרת יקל עליהם להירשם.

משה גפני: יבואו ויציעו להם", אומר הרב פיירשטיין, יגידו להם: זה לא בכל מקום אותו דבר.

משה גפני: לכם יש בעיות הלכתיות, אתם תלכו לרב ההוא, ההוא מקל.

משה גפני: "לא ידרשו מהם מסמכים בסיסיים, או שמא מדריכת הכלות תחייך אל הכלה חיוך רחב יותר.

משה גפני: מצב זה עלול להריצם מרבנות לרבנות לחינם, שהרי דרישות היסוד הבסיסיות ברישום הנן זהות".

משה גפני: אני רק חושב לעצמי, כשאני קורא את המכתב שלו, אם זה היה קורה כאן, עכשיו, על משרד הפנים, כל אבירי שלטון החוק היו נזעקים, היו מייד מוגשים בג"צים.

משה גפני: אבל כאן זה ברור.

משה גפני: "יש חשש לא מבוטל כי בפתיחת אזורי הרישום נפתחת דלת אחורית או צדדית שאליה יחדרו בעתיד גורמים רפורמיים או אחרים" – כותב הרב פיירשטיין עם הכיפה הסרוגה, זה מה שהוא מעיד על עצמו – "המנסים בכל מאודם ובכל נפשם לקעקע את אחדות העם הנשמרת עד עתה מאז קום המדינה.

משה גפני: הניסיון הבלתי-מוצלח לשווק בתקשורת את פתיחת אזורי הרישום כרפורמה העולה במעלתה פי-שלושה מהרפורמה בנמלים" – ככה מציגים את זה – "הנה מבזה ומיותרת.

משה גפני: אין רישום הנישואין עסק כלכלי או חברה כלכלית.

משה גפני: מערכת רישום הנישואין הנה 'סיירת מטכ"ל' של הרבנות הראשית ומשרד הדתות לשמירת העם מפני טמיעה והתבוללות.

משה גפני: אשר על כן, אין לתקשורת צורך בתנא דמסייע מתוך הבית היהודי פנימה, לקעקע את אושיות היהדות במדינתנו.

משה גפני: יודעת היא לעשות זאת היטב שנים רבות.

משה גפני: לא תנוח היא ולא תשקוט" – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

משה גפני: – – "עד אשר חס וחלילה תעקור מהשורש את כל היקר לעמנו.

משה גפני: " אני מדלג על קטעים.

משה גפני: אני אומר לכם, זה מכתב אחד מני רבים מאוד.

משה גפני: אתם הולכים לעשות אסון עם הדבר הזה של רישום הנישואין, לפתוח אותו, מה שבשום שירות אחר שהמדינה נותנת לא קיים, מכיוון שאתם לא מחשיבים את זה ואתם לא דתיים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מקלב – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יעקב אשר.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך על הסבלנות הרבה שאתה משדר פה הערב, כן.

קריאה: – – –

אורי מקלב: אבל יש כאלה שלא חושבים ככה.

אורי מקלב: אתה אומר את זה בגלוי, וכפי שחבר הכנסת גפני אוהב להגיד: למה בלק זכה שפרשה תיקרא על שמו?

אורי מקלב: מפני שהוא לא היה צבוע.

אורי מקלב: הוא בא ואמר: אני רוצה בהשמדת ישראל, בהשמדת העם היהודי.

אורי מקלב: בלעם שיקר, בלעם רק עשה את עצמו ולא אמר את האמת, לכן הוא לא זכה; אפילו שהוא היה מוביל בכל העניין, הוא לא זכה לפרשה על שמו.

אורי מקלב: חבר הכנסת רותם, מי שאומר את האמת, אנחנו מעריכים אותו.

אורי מקלב: אבל אנחנו באמת שואלים את אלה שלא אומרים את האמת, וזה ההבדל בין החוק הזה לעת הזאת לבין מה שהיה גם בכנסת הקודמת וגם לפני תקופה.

אורי מקלב: אז המציעים בכל אופן הסתתרו מתחת מעטה, שבאים להקל על האזרחים, באים להקל על אלה שרוצים להירשם לנישואים.

אורי מקלב: היום לא מסתירים את זה, היום מתפארים בזה, ובאים ואומרים: אנחנו עושים עוד שלב אחד בכרסום מעמד הרבנות.

אורי מקלב: ומי השותפים לכך?

אורי מקלב: הבית היהודי, ובתקופה שהם מכהנים במשרד הדתות.

אורי מקלב: אני כבר רואה – לא צריך דמיון גדול לראות את הכותרות שיהיו מחר בברית הזו שבין יש עתיד לבין הבית היהודי, איזה עוד דבר או עוד הישג הם עשו בקדנציה הזאת.

אורי מקלב: אז קודם כול, דעו לכם שהזכר לחורבן היחיד שנשאר בהצעת החוק הזאת מכל המציעים למיניהם זה חבר הכנסת כבל, שמכבד אותנו כאן, והוא דווקא מהאופוזיציה.

אורי מקלב: אז הביאו בחשבון שאתם בעצם מאשרים חוק שחבר אופוזיציה הוא זה שמאשר את זה, המציע היחיד שנשאר.

אורי מקלב: אני שואל אתכם: איפה כבוד התורה?

אורי מקלב: איפה כבוד הרבנים שלכם?

אורי מקלב: רבני תקומה שלחו לכם מכתב וכתבו שהם מתנגדים לחוק.

אורי מקלב: איך אתם באים היום כאן, ובאיזה שקט, ומנסים לעבור כאילו לא קרה שום דבר, כאילו זה חוק שרק מקל טכנית?

אורי מקלב: זה חוק שפוגע, זה חוק שמכרסם בהלכה היהודית.

אורי מקלב: זה חוק שפוגם ממש בבירור היהדות, חוק שהנזק ממנו יהיה לדורות.

אורי מקלב: ומי ייפגע מזה?

אורי מקלב: לא אלה שמקפידים שהנישואים שלהם יהיו כדת משה וישראל.

אורי מקלב: אלה שלא יודעים, שסומכים עליכם, שכן רוצים שמערכת הנישואים תהיה כדת משה וישראל.

אורי מקלב: יש רבים במדינה הזאת, רוב המדינה הזאת, רוצים שילדיהם יתחתנו כדת משה וישראל.

אורי מקלב: הם לא רואים את זה כדבר של עול, הם רוצים שיעשו בירורי יהדות.

אורי מקלב: אני, לא רק בכנסת, באתי מארגון שעבדתי בו לפני כן, הייתי בו 15 שנה.

אורי מקלב: היו פונים אלי אנשים מעדות המזרח ולא מעדות המזרח, שילדיהם רוצים להינשא, ואומרים לי: מקלב, תראה, מבררים, אנחנו רוצים לדעת.

אורי מקלב: אני מאוד מאוד מעריך את מה שהבן שלי עושה, אבל יש לנו הסכם אחד, וגם הוא רוצה: הוא רוצה להינשא במקום שבירר בדיוק את היהדות.

אורי מקלב: הוא רוצה לדעת לקראת מה הוא הולך.

אורי מקלב: איך הוא יסמוך על כך – שמה, שאנשים ילכו למקום שמקלים?

אורי מקלב: לא אנשים שירצו קרוב לבית.

אורי מקלב: הרוצה לשקר, ירחיק עדותו.

אורי מקלב: ימצאו באיזה מקום, באיזה עין-כמונים למשל, מישהו שבירור היהדות שלו לא כראוי, שהיום מגיע אליו אחד משישים, והוא לא יכול להגיע אליו – לשם הוא יגיע, מפני ששם גם אין לו עניין.

אורי מקלב: ואנחנו יודעים, הרי אומרים את זה; אם זה לא היה חשוב, למה עושים את זה כל כך מהר?

אורי מקלב: למה החוק הזה קיבל מעמד של איזו משימה והתערבות של כולם, ורואים בו אחד הדגלים של פריצת דרך?

אורי מקלב: מה יש בפריצת הדרך הזאת?

אורי מקלב: צריך להגיד את האמת, איזו פריצת דרך יש בחוק הזה.

אורי מקלב: זה חוק פרסונלי?

אורי מקלב: זה חוק שבא להתיר סַחבות כאלה, או חוק שבא להקל על ביורוקרטיה?

אורי מקלב: זה חוק שנותן רק דבר אחד, רק לפגוע באותו בירור יהדות והלכה, ומעמד הנישואים כדת משה וישראל לא יהיה יותר.

אורי מקלב: ומי שייפגע זה אלה שבאמת יש להם בעיה.

אורי מקלב: מי יש להם בעיה?

אורי מקלב: מי עומד מאחורי החוק הזה?

אורי מקלב: כאלה מציבור מסוים בישראל שצריך לעזור להם.

אורי מקלב: אם בחקר האמת באמת מתברר שהוא יהודי, צריך לעזור לו, ואם לא, אז צריך לעשות את התהליכים שהוא צריך לעשות.

אורי מקלב: ואנחנו כאן באים כהיום הזה, ואיך, על-ידי מה?

אורי מקלב: על-ידי קואליציה ששותפים בה אנשים שהם הראשונים שהיו צריכים להתמודד עם זה ולהיות נגד זה.

אורי מקלב: מפני שהם אמרו – הרי זה מה שהיה.

אורי מקלב: הרי מי שבאמת רוצה להקפיד ימצא את הדרך לבירור יהדות.

אורי מקלב: זה יביא לפנקס ייחוסים שני שיונהג פה בארץ – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

אורי מקלב: – – ומי שלא יעמוד בזה, יהיה בדרגה שנייה.

אורי מקלב: לכן מי שאתם רוצים לעזור לו, הוא זה שיסבול מזה.

אורי מקלב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת יעקב אשר לנמק את ההסתייגות השנייה שלו.

אורי אריאל: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה יודע, זו הצעה מעניינת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נשקול, במסגרת שינויי התקנון.

אורי אריאל: זו הצעה של חבר הכנסת אשר.

מנסים להיות מקוריים, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשותך.

אדוני היושב-ראש, ניסיתי להבין, כבוד סגן השר, חברי מהבית היהודי, מהי באמת החשיבות הגדולה של החוק הזה, מעבר לכל מה שדיברנו קודם, של לנסות ואולי למצוא חן בעיני מישהו או משהו מסוים.

אבל הטיעון העיקרי הוא שיש ביורוקרטיה.

יש ביורוקרטיה, צריכים להנגיש את השירות הזה שנקרא רישום נישואים לאזרחים.

רבותי, אנחנו נמצאים היום לפני החלטה שתחסל סוף-סוף את הביורוקרטיה בכל מה שקשור במשרדים ממשלתיים.

זה המקום היחיד שיש בו ביורוקרטיה, המקום היחיד שמנסים להלביש עליו ולהפוך רבנים לחשודים או לאנשים לא ידידותיים, מבהילים, מפחידים.

זהו זה, פתרנו את כל הבעיות, אין ביורוקרטיה במשרדי ממשלה, אין ביורוקרטיה בוועדות מחוזיות, אין ביורוקרטיה של תלך-תחזור תשוב-תלך במינהל מקרקעי ישראל.

כל הרפורמות כבר עברו, בוצעו.

מדינת ישראל עובדת עם אמנה של שירות, נותנת שירות לכל אחד מייד, בתוך כמה שעות.

בתוך כמה ימים אתה מקבל היתר בנייה, בתוך כך וכך זמן אתה יכול לקבל דרכון.

הכול עובד מצוין.

רק דבר אחד עכשיו נשאר עוד לתקן, ואפשר בהחלט לברך הלל עם ברכה.

הדבר האחרון שנשאר זה הרבנות.

בואו נתחיל לעשות סדר ברבנות.

ולמרבה האירוניה, מי שהיו צריכים להיות שומרי החותם של הרבנות זה לא אנחנו, לא המפלגות החרדיות דווקא.

אתם הייתם, אתם, חברי וידידי מהבית היהודי, בידכם זה הופקד, ואתם שוב חוטאים לשליחות שלכם.

מעבר לכך, אם נעשה סיכום של התקופה הזאת של שמונת החודשים הללו כאן, שאתם בקואליציה, האם זה הולך להיות אחד ההישגים שאתם הולכים להתפאר בו?

מה מידת ההשפעה שלכם בממשלה היום?

בתחום המדיני ראינו את זה, כולם רואים את זה.

בתחום הדתי הפכתם, לצערנו, להיות קבלן הביצוע של אנשים שלא נמצאים בדרככם, אנשים שלא מאמינים את אמונתכם, אנשים שלא מבינים למה ההלכה צריכה להיות שזורה בתוך המילה מדינה.

אלא מה, עושים עכשיו עיצובים, מעצבים את ההלכה.

זה יהיה בתעודת הגמר של המושב הזה, זה ההישג של הצעת חוק שהתחילה בכלל מכיוון אחר, ואתם נותנים לזה רוח גבית למרות מורת הרוח שלכם ממנה, אף שגם אתם בתוככם וגם הציבור שלכם – בזה לא עשיתם פריימריז, את זה לא שאלתם את הציבור שלכם, האם הוא שלח אתכם רק בשביל לנגוס בכוחם של רבנים ולשמש כשוט וכמקל שפוגע בעולם התורה.

זה התפקיד של המפד"ל ההיסטורית?

זה התפקיד של הבית היהודי?

מילא אם היו כופים אתכם, מילא.

אבל ככה, לבוא, להצדיק את זה, להפוך את מוסד הרבנות, להפוך כל רב לחשוד פוטנציאלי, לאדם חשוך, לאדם שלא מעניין אותו השני.

אין רגישות בהלכה, אין חסד, כלום.

הרבנים יושבים בלשכותיהם ומענים אנשים, ולכן צריך לפתוח את כל אזורי הרישום.

להנגיש, לעשות תוכנית – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

– – כבקשתך, כל אחד יבחר לו את הרב שלו.

אני יכול לבחור את הפקיד בוועדה המחוזית?

– –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

– – על מה?

ולמה?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת משה גפני, אני מבקש ממך לחזור לדוכן הנואמים – אם אתה מעוניין בכך, בוודאי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עד חמש דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – חבר הכנסת אורי מקלב.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך שאתה מאפשר לי.

משה גפני: חבל שלא הגשתי יותר הסתייגויות, כי אז בכל הסתייגות הייתי מביא – – –

יולי יואל אדלשטיין: אולי אז לא הייתי מאפשר – – –

משה גפני: אבל זה מאוד חשוב כי יש פה מכתבים של רבנים.

משה גפני: או שבכלל זה מיותר.

משה גפני: אולי באמת מהבית היהודי יגידו לי שלא מעניין אותם בכלל רבנים, ומה שרבנים אומרים בעניין הרבני הזה – זה לא שהרבנים אומרים, כמו שאצלנו בדברים כלליים, שאנחנו שומעים להם – זה נושא רבני מובהק.

משה גפני: הם אנשי המקצוע, ולא חרדים.

משה גפני: כותב הרב אליעזר שמחה וייס, שהוא כמובן מכפר-הרא"ה, הרב של המועצה האזורית עמק חפר: "נחרדנו לשמוע שבסדר-היום של מליאת הכנסת לשבוע זה מובאת לקריאה שנייה ושלישית הצעת חוק שבנדון הכוללת סעיף אחד בלבד" – מה שמונח פה, מה שאמורים עכשיו להצביע – "'בני-זוג – – – המבקשים להינשא, רשאים להירשם לנישואים אצל כל רב שמונה כרושם נישואין לפי סעיף 2(6) לחוק הרבנות הראשית לישראל – – – ללא קשר למקום מגוריהם או למקום עריכת הנישואין'".

משה גפני: "הנוסח הזה", כותב הרב וייס, "הוא הגרוע ביותר מכל הנוסחים הקודמים", הרב בן-דהן – אלעזר שטרן, אתה מפריע לי.

משה גפני: באמת, אני צריך את ההקשבה שלו עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: הם מתכוננים, הם עולים מייד אחריכם, אז הם מתייעצים, פשוט, איך לחלק.

יולי יואל אדלשטיין: יש להם רק חמש דקות כל אחד.

אלעזר שטרן: – – –

משה גפני: "הנוסח הזה הוא הנוסח הגרוע ביותר מכל הנוסחים הקודמים, שגם לגביהם התקבלה החלטת מועצת הרבנות הראשית לישראל בראשות הרבנים הראשיים לישראל המכהנים, שלפיה הרבנות הראשית מתנגדת לפתיחת אזורי הרישום.

משה גפני: בנוסח הנוכחי אף לא נקבעה שום דרך להעברת מידע בין הרבנויות ורושמי הנישואין, אין הגבלה על הגשת בקשות וגם ההסכמה איננה של לשכת הרבנות, אלא פרסונלית של רושם הנישואין.

משה גפני: לפי הנוסח הקיים", הרב בן-דהן, "יכול רושם נישואין אחד לפתוח סניפים לקבלת קהל בכל הארץ ולגבות את אגרת הרישום.

משה גפני: " זאת אומרת, אם היו עושים את זה, והיה נאמר המשפט הזה על כל דבר אחר במתן שירות של מדינת ישראל, העולם היה מזדעזע, החוק הזה היה מתרסק, כולם היו מצביעים פה נגד.

משה גפני: מכיוון שאין לי עוד הסתייגויות אני אקרא עוד מכתב אחד או חלק ממנו, של יושב-ראש ארגון הרבנים בהתיישבות, הרב של דרום-השרון.

משה גפני: בין יתר הדברים הוא כותב: "האם הכוונה לרפורמה בשירותי הדת, שיהיו נגישים לציבור, ונראה את הרבנים, מי נחמד יותר, ומי סימפתי יותר.

משה גפני: מדוע במס הכנסה צריך ללכת רק למי שנמצא באזור שלי?

משה גפני: למה שלא ילך למישהו אחר, נחמד יותר?

משה גפני: מדוע מי שיש לו עניין בבית-משפט מטופל רק בבית-משפט לפי עירו?

משה גפני: שילך לבית-משפט בעיר אחרת, שם יש שופט נחמד יותר, הוא פוסק לפי הצורך שלו.

משה גפני: מדוע, כדי להגיש תוכנית לוועדה המחוזית, צריך ללכת לוועדה באותה עיר שבה רוצים לבצע את התוכנית?

משה גפני: נגיש במקום אחר, אצל פקיד נחמד יותר".

משה גפני: וכן הלאה וכן הלאה, הוא מפרט.

משה גפני: "והחמור מכול הוא שהחוק הזה יביא בדיוק את התוצאה ההפוכה, מפני שזה יגרום לספרי יוחסין".

משה גפני: הרי מה תהיה התוצאה אם באמת אנחנו – לא אנחנו, הרבנים אומרים – מה שיקרה זה שלא נאמין לרבנות על רישום הנישואין?

משה גפני: נגיד שזה בלוף.

משה גפני: ואז מה יהיה?

משה גפני: יהיו ספרי יוחסין.

משה גפני: זה מה שאתם רוצים?

משה גפני: עכשיו אני רוצה להגיד לכם משהו יותר חמור: יפנו התנחלויות, ייקחו חלקים מארץ-ישראל – הממשלה הזאת הולכת לשם – מה תגידו?

משה גפני: מה תגידו, שפגעו בארץ-ישראל?

משה גפני: אתם פוגעים בתורת ישראל – כולם יגידו לכם את זה; אתם פוגעים בכל מה שקדוש ויקר לנו.

משה גפני: כל ההבטחה על ארץ-ישראל היא בגלל התורה הקדושה.

משה גפני: לא מעניין אתכם מהתורה הקדושה.

משה גפני: יבואו ויגידו לכם, מפנים התנחלויות?

משה גפני: אז מה?

משה גפני: למה, זה ארץ-ישראל?

משה גפני: אז מה?

משה גפני: זה תורת ישראל.

גלעד ארדן: חיילים חרדים – – –

משה גפני: לא יודע, אני לא נכנס לעניין הזה, אני עכשיו עם הבית היהודי.

משה גפני: אתכם נעשה חשבון אחר.

משה גפני: אני אתם.

משה גפני: הם אומרים שצריך להעביר את החוק הזה, והממשלה תומכת.

משה גפני: הרב בן-דהן, חברי הטוב, הולך לאשר את זה.

משה גפני: לא האמנתי עליך, באמת.

משה גפני: לא האמנתי עליך.

משה גפני: אני חשבתי שלא תיתן להעביר את זה.

משה גפני: אבל מה תגידו כשיפנו התנחלויות?

משה גפני: תגידו שלוקחים ארץ-ישראל?

משה גפני: יוציאו לכם לשון.

משה גפני: יגידו לכם, מה לכם ולארץ-ישראל?

משה גפני: מה המקור לכך שארץ-ישראל שייכת לנו, שאסור לפנות אותה, לפי דבריכם?

משה גפני: תורת ישראל.

משה גפני: אתם חותכים חלקים מתורת ישראל.

משה גפני: אז מה אם יפנו התנחלויות?

משה גפני: אז מה אם יורידו מתנחלים?

משה גפני: – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

משה גפני: – – אתם מורידים חלקים מהתורה.

משה גפני: אתם פוגעים בכל מה שקדוש ויקר לעם היהודי בכל הדורות ובכל העולם.

משה גפני: לא יסולח לכם על זה – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

משה גפני: – – וכשתהיה התנתקות מיהודה ושומרון – אתם אשמים, כי אתם עשיתם התנתקות מתורת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת גפני.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אבישי ברוורמן: מתי מצביעים?

יולי יואל אדלשטיין: לחבר הכנסת גפני לא נגמרו המכתבים, אבל נגמרו ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אז עכשיו יש הסתייגות אחרונה של חברי הכנסת מקלב ויעקב אשר.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן יש שתי הסתייגויות נוספות – סליחה, בקשות דיבור, של חברי הכנסת שטרן ושל סגן השר בן-דהן.

יולי יואל אדלשטיין: בזה מסתיים הדיון ועוברים להצבעה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, אבל יש לציין שהתייעלנו – בעוד זה יורד אני כבר עליתי, כדי שקצת נצמצם פערים.

יולי יואל אדלשטיין: אתם בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: ממלאים את חובתכם הפרלמנטרית.

אורי מקלב: אתה יודע, מספרים על רבי עקיבא שהלך ללמוד תורה.

אורי מקלב: 12 שנה הוא לא היה בבית.

אורי מקלב: הוא חזר, הוא שמע את רחל אומרת:

אורי מקלב: אם היה שומע לי, שיישאר עוד 12 שנה.

אורי מקלב: אז הוא חזר לעוד 12 שנה והביא 24,000 תלמידים.

אורי מקלב: נשאלת השאלה, הוא כבר נמצא בפתח הדלת הוא לא יכול להגיד לאשתו: שלום, אני חוזר?

אורי מקלב: ראש ישיבת "מיר" באחד מדברי המוסר שלו אמר:

אורי מקלב: 12 ועוד 12 זה לא 24 שנים ברצף.

אורי מקלב: הוא רצה ללמוד 24 שנים ברצף.

אורי מקלב: 12 ועוד 12 זה לא רצף.

אורי מקלב: כאן אני רואה שזה הפוך – ככה היינו מקבלים 15 דקות, אבל אני מבין שחמש ועוד חמש ועוד חמש זה לא בדיוק אותו הדבר.

אבישי ברוורמן: אורי, אנחנו רוצים להצביע.

אורי מקלב: זה הזמן שלי, מה זה מפריע לך, אדוני?

אורי מקלב: מה זה משנה?

אורי מקלב: אותן חמש דקות לא ייתנו – אני מבטיח לך שהוא לא ייתן לי אפילו שנייה יותר.

אורי מקלב: עכשיו לגופם של דברים.

אורי מקלב: חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת אשר ואנוכי הגשנו שלוש הסתייגות, וברשותכם, אני אנמק את זה.

אורי מקלב: קודם כול אנחנו מתנגדים לחוק.

אורי מקלב: ההסתייגויות האלה לא באו כדי להכשיר את החוק, אלא כדי להגיד את דבריכם; אתם באמת רוצים לייעל, ואתם רוצים כפי שיש כאלה שאמרו בוועדה, אדוני סגן השר, במעמד של שר, שחשובה לכם העבודה של לשכות הרבנות וחשוב לכם שרישום הנישואים ייעשה כדת, ואנחנו ביקשנו, כפי שהופיע בחוק שנלר, שהיה בזמנו בחלקו בהסכמה שיהיו פחות.

אורי מקלב: פותחים לכולם?

אורי מקלב: כל לשכות אזורי הרישום?

אורי מקלב: גם עין-כמונים ראוי להיות מקום שיכול לרשום נישואים ל-500 זוגות בשנה?

אורי מקלב: זה מתאים לעין-כמונים או למקום אחר בצפון, זה מתאים?

אורי מקלב: קצת סדר וייעול.

אורי מקלב: גם בתוך האי-סדר צריך להיות סדר.

אורי מקלב: אמרנו שיהיו 15 מקומות שבהם אפשר לרשום, לא 60 מקומות.

אורי מקלב: גם לזה לא הסכמתם; שיהיו לכל הפחות מקומות שהם מרכזיים יותר, כמו שעושים בכל מקום גם כשרוצים פתיחוּת.

אורי מקלב: אז עושים בכל מקום?

אורי מקלב: בכל עיר?

אורי מקלב: בכל מקום קטן?

אורי מקלב: בכל מושב?

אורי מקלב: עושים במקומות שמתאימים לזה, שיכולים לרכז.

אורי מקלב: לא זו אף זו, ביקשנו יותר; מינימום דבר אחד, שאפשר יהיה לערער על החלטה.

אורי מקלב: גם את זה אי-אפשר לעשות?

אורי מקלב: או שלא – בהסתייגות הראשונה, סגן השר, ביקשנו: רב רושם נישואין לא ירשום בני-זוג לנישואים ולא יערוך נישואין ולא יאשר עריכת נישואין למי שיש לגביו מניעה לנישואין.

אורי מקלב: נו, זה לא דבר סביר?

אורי מקלב: מי שיש לו מניעה גם כן לא? איפה זה כתוב בחוק?

אורי מקלב: לא רק זה, ביקשנו וצמצמנו בזמנים, שבתוך שלושה ימים הרב יהיה חייב לפרסם את הבקשה לרישום נישואין במחשב, כדי שכל המועצות האחרות וכל משרדי רישום הנישואין ידעו את זה, כדי שגם אם אותו אחד שנרשם לנישואין בגליל גר בבאר-שבע, הוא יוכל לכל הפחות לראות – ולתת לו שבועיים.

אורי מקלב: גם את זה לא הסכמתם לתת.

אורי מקלב: הרי זה ייתן קצת, קצת, מעין, ייתן איזו בהירות בדבר.

אורי מקלב: תהיה פתיחות.

אורי מקלב: הרי אדם שרוצה להוציא איזה מרפסת קטנה של מטר מבקשים ממנו לפרסם בעיתונות, וצריך לפרסם במקומות אחרים ולשלוח הודעות.

אורי מקלב: גם את זה, לא לעשות את זה ברישום נישואין, כשיש כאן נושא של בירור מעמיק, כשאנחנו יודעים את הבעיות האלה?

אורי מקלב: גם את זה לא?

אורי מקלב: וההסתייגויות השנייה והשלישית, אלה הסתייגויות שמדברות – גם מדבריכם, אדוני השר, ואני חושב שאתה צריך להסכים לכך – שמי שרושם נישואין זה אתם, ומי שרושם נישואין והוא לא ראוי והוא לא מאושר והוא לא מוסמך לכך, זה יהיה עבירה פלילית, לא כפי שקיים היום.

אורי מקלב: אני מבקש את זה היום.

אורי מקלב: זה נמצא בהסתייגות, אני אשמח מאוד.

אורי מקלב: והסתייגות נוספת, שלא ייעשה, כפי שאמר חבר הכנסת גפני, בסופו של דבר, כפי שאותו רב שאני לא זוכר את שמו, שדיבר על כך שאנשים יעברו ממקום למקום ויעשו, ידגמנו רישום נישואין, יפרסמו – כמו שראינו שהרב עשה, הרב וייס.

משה גפני: הרב וייס.

אורי מקלב: הרב וייס, רבה של פתח-תקווה.

יולי יואל אדלשטיין: לא, הרב של המועצה האזורית עמק חפר.

משה גפני: עמק חפר.

אורי מקלב: עמק חפר, הרב של כפר-הרא"ה והסביבה, או שהוא גר בכפר-הרא"ה, אני חושב.

יולי יואל אדלשטיין: תושב כפר-הרא"ה.

אורי מקלב: תושב כפר-הרא"ה.

אורי מקלב: לכל הפחות, מי שהרב צוקרמן והרב נריה – הוא נושא באיזה עול אחריות.

אורי מקלב: הרי כל הרבנים רושמי הנישואין מתנגדים, לא משנה מאיזה – אשכנזים.

אורי מקלב: כולם מתנגדים לזה, זה לא איזה דבר שאנחנו כאן בכנסת מתנגדים.

אורי מקלב: אנשי המקצוע מתנגדים.

אורי מקלב: אני כבר לא נכנס לחלק הזה של תקציבים, שמסיטים הכנסות שיש מרישום הנישואין למי שיפרסם יותר.

אורי מקלב: לכן ביקשנו.

אורי מקלב: ומי שיותר – לא יעשה באמת בירור רציני, אלא יעשה קולות שלא היינו מוכנים להן בשום תהליך רישומי הכי קל למדינה – – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

אורי מקלב: ביקשנו שהתהליכים האלה – מי שיעשה פרסומת – לאסור את הפרסומת לדבר, אחרת תהיה כאן אנרכיה שלמה.

אורי מקלב: זאת ועוד, לא שאנחנו מסכימים עם החוק הזה במהותו, הוא חוק שבא לפגוע – ובזה אני מסיים – הוא חוק שמשדר פריקת עול, פריקת כל הדברים שעד היום היו מוסכמות.

אורי מקלב: אין שום ייעול, עבודת ייעול בהלכה.

אורי מקלב: אבל בהסתייגויות האלה הוצאנו את זה החוצה.

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: אלה שהציעו את החוק פניהם לא לייעל, אלא פניהם להרוס.

אורי מקלב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב אשר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: איך כותבים עורכי-דין?

יולי יואל אדלשטיין: זה נקרא בלי לפגוע בזכויות, מבלי לפגוע בזכויות.

יולי יואל אדלשטיין: כך חבר הכנסת מקלב, זה מה שהוא מבקש.

יולי יואל אדלשטיין: להתנגד לחוק, אבל לקבל את ההסתייגויות לחוק.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: לא אגיד לך שאין תקדים לדברים האלה בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: היו הרבה תקדימים.

אורי מקלב: – – –

אז אני אסביר לך, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: – – –

העלית לי להנחתה דווקא בשאלה הזאת, וזה רק מראה כמה אנחנו כנים בביקורת שלנו, בבקשה שלנו.

אני כבר לא יודע אם אנחנו מבקרים את הבית היהודי או מבקשים מהם.

אבל יש כאן דבר אחד שהוא נורא מוזר.

גם בהסתייגויות, שלכאורה זה תרתי דסתרי, כמו שאמר אדוני, אבל גם לא ראינו שהייתה פה איזה התייחסות להסתייגויות, גם של אותם אנשים שאמונים על המשרד שאמור בעצם להיות זה שנעשו בו השינויים הללו.

יולי יואל אדלשטיין: בוא נהיה כנים.

יולי יואל אדלשטיין: עוד לא שמענו את כבוד סגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: אולי הוא יפתיע, אולי הוא יפתיע.

אלי בן-דהן: דקה, אני – – –

אורי אורבך: – – –

הרי ודאי אתה מבין שאני לא הייתי רץ שלוש פעמים אם לא הייתי חושב שאולי אני אצליח לשכנע אותו בסופו של דבר.

ולכן, אני תקווה, ביחד אתך, שיעלה סגן השר, שידוע כאדם ירא שמים, עוד לפני שנכנס לכנסת, ואין לי ספק שגם אחרי שנכנס בכנסת, אבל יש אווירה, יש אווירה כזאת של להיראות in, של ללכת מה שנקרא – אמרתי קודם שלדעתי הבית היהודי הוא קבלן הביצוע של מפלגות אחרות, של יש עתיד.

אז זה לא רק ביצוע, זה גם רוח המפקד.

אם המפד"ל, מה שנקרא הבית היהודי, הייתה קמה היום והופכת את החוק הזה ואומרת: אנחנו לא ניתן לגעת בדבר הזה, אנחנו נלך להתייעץ עם רבנים, עם רבנים שלנו, עם רבנים אחרים, עם גדולים ופוסקי הלכה, ונביא חוק נכון שלא שובר ולא מקעקע את החוק הבסיסי, את ההיגיון הבסיסי של ההלכה, אז היינו יכולים עוד להבין.

אבל לי יש חשש, ועשיתי קודם סיכום של השנה האחרונה – עד הרגע הזה סיעת הבית היהודי עוד לא אזרה אומץ לעמוד בצורה חזקה בעניינים דתיים.

במקרה הטוב, וצריך להזכיר גם מקרים טובים, היא הייתה זאת שמנסה קצת למנוע פגיעות חמורות ולהיות קצת מה שנקרא למתן, אבל לא יותר מזה.

התפקיד שלנו כאן בכנסת הוא לייצג את האמונה שלנו, אדוני סגן השר.

לא לברוח ממנה, לא להתבייש בה.

אין לנו במה להתבייש.

אף אחד לא ילמד אותנו לא חסד ולא אהבת בריות ולא יחס לבריות.

אף אחד לא ילמד אותנו את זה, לא אותך, לא את משפחתך, לא אותי ולא את משפחתי.

אז להפוך את הרבנים ולהפוך את מוסד הרבנות, כמו שאמרתי קודם, זה דבר כל כך נורא – עם זה אני לא יכול להסכים.

וכמו שאמרתי – היום זכיתי להיות הרבה כאן לידך, אדוני היושב-ראש – העם היהודי שומר על הנכסים שלו.

אנחנו יודעים מה היה פה לפני לא הרבה מאוד שנים.

על סלע קיומנו, על מנהרות הכותל, על מקומות שהם קדושים, שיש לנו עניין בהם, יש לנו היסטוריה בהם, יש לנו מה להראות לאנשים, לילדים – אנחנו שומרים על זה, ולכאורה זה נראה מיושן.

מה יש?

בשביל זה לפוצץ את כל המזרח התיכון?

יש דברים שהם מקודשים, במיוחד דברים שהם הלכה, וההלכה היא בעצם הדבר שמחזיק אותנו באנושיות שלנו, בדרך החיים שלנו.

זו תורת חיים, זו לא תורה שבאה כהמלצה על איזשהו חוק, כזה או אחר.

אני רוצה לסיים בפרשת השבוע, אדוני, בפרשות השבוע.

ידוע שהרן הלך עם אברהם אבינו לאורך כל הדרך.

גם במלחמה שלו מול נמרוד הלך הרן עם אברהם אבינו כל הזמן.

אברהם אבינו נכנס לכבשן האש ולא קרה לו שום דבר.

הרן קפץ גם הוא אחר כך לכבשן האש ונשרף.

שואלים: למה?

אומרים המפרשים: כשאברהם אבינו קפץ הרן עמד בצד ואמר:

אני עוד לא החלטתי באיזה צד אני.

עוד לא החלטתי על מה אני שומר.

בוא נראה מה יקרה בכבשן האש ולפי זה אני אחליט.

וכשהוא ראה שאברהם ניצל, אז הוא הלך עם אברהם אבינו.

אבל זה לא הספיק לו בשביל להינצל.

הבית היהודי, אני פונה אליכם בפנייה נרגשת, כאח, כאיש מאמין לאנשים מאמינים.

אתם לא יכולים לעמוד בצומת הזה ולנסות לראות האם יד יעקב תגבר, יד ישראל, או אלה שרוצים לעקור את תורת ישראל, או אלה שרוצים להפוך את תורת ישראל ללעג ולקלס ואת ההלכה להמלצה.

תחליטו היום איפה אתם נמצאים ותייצגו את ההיסטוריה שלכם ואת ההיסטוריה של הרבנים שלכם ששלחו אתכם ומצפים מכם כמו שאותנו שלחו רבנים ומצפים מאתנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב אשר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: יש לו מה שנקרא בקשת דיבור.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשותו.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן סגן השר לשירותי דת חבר הכנסת בן-דהן בעצם ישיב בשם הממשלה או יסכם את הדיון בשם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?

משה גפני: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בקשת דיבור של חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות.

אלעזר שטרן: תודה.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, שרים, סגן שר הדתות, אני ביקשתי את רשות הדיבור אחרי שהשתתפתי בדיונים בוועדת חוקה, כדי לברך את יוזמי החוק; נשאר בכנסת הזאת איתן כבל, ובמקרה הזה גם את הבית היהודי ואת הרב אלי בן-דהן באופן אישי, כי אני חושב שהוא מביא פה בשורה ודרך מחשבה שהיא חשובה לזהותה היהודית של מדינת ישראל.

אלעזר שטרן: אני חושב שיש בחוק גם תרומה, אם אפשר להגיד כך, לקיום ההלכה במדינת ישראל.

אלעזר שטרן: אני רוצה לספר סיפור אחד מלפני שבוע, על בחור באחד משירותי הביטחון, שביקש מהמפקד שלו, שהוא מה שנקרא דתל"ש, שיחתן אותו לפי ההלכה; הוא לא רוצה רבנים.

אלעזר שטרן: אני חושב שאנחנו לא יכולים להתעלם, כשאנחנו באים לדון בהצעה הזאת, מזה שיותר ויותר אנשים לא רוצים, לצערנו הרב, ולצערי הרב מאוד, להירשם ברבנות, אולי בגלל מה שרמז פה הרב גפני, שלצערי יצא.

אלעזר שטרן: אבל תשימו לב לטרמינולוגיה: כלום נאשם יכול לבחור את בית-המשפט שלו?

אלעזר שטרן: או, כלום אנחנו יכולים לבחור ללכת לפי בתי-משפט שמקלים או שמחמירים?

אלעזר שטרן: למה אנחנו משווים לבתי-משפט את מי שבא להירשם לנישואין?

אלעזר שטרן: אני יודע שהרב גפני לא התכוון, אבל זאת התחושה של חלק מנרשמי הנישואין – שבני ישראל ובנות ישראל, בבואם להיזקק לשירותי הדת, יותר מדי פעמים, לא בכל הפעמים, מרגישים כחשודים; באוסף התעודות, באוסף העדויות, באוסף רשמי הנישואין של ההורים שלהם.

אלעזר שטרן: עכשיו, אני לא אומר, הרי אני לובש כיפה וציצית, ואני, השאיפה שלי היא שבחתונה של כל אחד יהיה רב.

אלעזר שטרן: אבל כלום יכולים אנחנו להתעלם מהמצב הנוכחי?

אלעזר שטרן: וההשפעה שלו היא לא רק על הממזרות – כי אותו מפקד מהיחידה המיוחדת, כשהוא מגייר בפרוטוקול של היהדות, כתובה וקידושין, אם זה לא נרשם בשום מקום, בסוף יהיו ממזרים.

אלעזר שטרן: אנחנו יודעים את זה.

אלעזר שטרן: עכשיו, במה מאיימים עלינו, בספרי יוחסין?

אלעזר שטרן: אני, כילד ב"בני עקיבא", כששכנעו אותי למה אסור להפריד דת ממדינה, אמרו לי, יהיו ספרי יוחסין נפרדים.

אלעזר שטרן: אין היום ספרי יוחסין נפרדים?

משה גפני: לא.

אלעזר שטרן: לא?

אלעזר שטרן: אוקיי.

אלעזר שטרן: הרב גפני, אני מצטער.

אלעזר שטרן: בסדר, אני יודע כמה בודקים ואיזה תעודות.

אלעזר שטרן: אני לא אומר לך שיש ספר – – –

משה גפני: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא לא, דיאלוג לא.

אלעזר שטרן: סליחה, בדיוק, זה יעזור לי.

אלעזר שטרן: אני אומר עוד הפעם, ההכרה הזאת ברבנות, כמו שנאמר פה – אני אומר לך, אם אנחנו הולכים עכשיו לבני-ברק ומסתכלים כמה נרשמים שם ברבנות, אז אני חושב שתהיה לנו הפתעה.

אלעזר שטרן: אבל אני רוצה להגיד יותר מזה: הבד"צים; אם באמת הכול דבר אחד, למה בד"צים של העדה החרדית אפשר, ושל הרב לנדא, ואני יכול להגיד עוד 20 בד"צים כאן, למה אפשר שכל אחד יבחר את מה שהוא רוצה?

אלעזר שטרן: למה אי-אפשר לבחור איזה רב, שמורשה על-ידי הרבנות הראשית?

משה גפני: – – –

אלעזר שטרן: למה אי-אפשר לעבור ממקום למקום ולמצוא את הרב שאתה רוצה?

אלעזר שטרן: שהוא יותר נעים, שהוא יותר מקרב, שאותו אתה רוצה שיעשה לך את החתונה?

משה גפני: אדוני היושב-ראש, זה שאני שותק זה לא שאני מסכים.

יולי יואל אדלשטיין: אתה נכנע ללחצי היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: הבנתי.

אלעזר שטרן: אבל אני אשמח מאוד אם חברי הרב גפני יעמוד פה כל פעם ויצטט את הרבנים שהוא ציטט היום.

אלעזר שטרן: בהיבט הזה.

אלעזר שטרן: כל פעם שנבוא לסוגיות הרבנים של "צהר", והרב של אלפי-מנשה, ועוד כל הרבנים, אני אזכיר לך אותם.

שולי מועלם-רפאלי: ורבני תקומה.

אלעזר שטרן: ורבני תקומה, כן, אתה יודע, לא כולם הרבנים שלי.

יולי יואל אדלשטיין: ימות המשיח.

אלעזר שטרן: לא לא לא, של הרב גפני, לא שלי.

אלעזר שטרן: בהקשר הזה.

משה גפני: מנגד זה שיורקים עליך.

אלעזר שטרן: לא, עכשיו אני עליתי לפה כדי לברך את הבית היהודי.

משה גפני: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, מספיק.

אלעזר שטרן: אני מקווה שאתה מצטרף אלי.

אלעזר שטרן: אני בטוח שאם האתגר יהיה מערכת מחשוב, אז במשרד הדתות או ברבנות הראשית לישראל יודעים לפתור את זה.

אלעזר שטרן: אני חושב שהבשורה כאן, של פתיחת האזורים, של היכולת לבחור לך רב, גם לנושא הנישואין, היא יכולת חשובה מאוד לחברה הישראלית, היא בשורה לכל האנשים, ואני מקווה שגם כאלה שמעדיפים היום לא להתחתן על-ידי רב, או להירשם ברבנות, יבקשו לעשות את זה ככה אחרי שהם יוכלו לבחור – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אלעזר שטרן: ואני מאחל לכולנו, במשפט האחרון, שבדיוק כמו שאנחנו פותחים היום את אזורי הרישום לנושא של נישואין, נפתח אותם גם לנושא הגיור וגם לנושא הכשרות.

אלעזר שטרן: תהיה לנו מדינה יהודית ודמוקרטית טובה יותר.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת אלי בן-דהן, סגן השר לשירותי דת.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם אבקש ודאי מסגן השר התייחסות, כפי שגם ביקש יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, להסתייגויות של חברי הכנסת, שהם הציגו אותן כאן.

ישראל אייכלר: גם מס הכנסה צריך – – –

אלעזר שטרן: זה הבעיה, זה הנישואים והגירושים – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מאוד מעוניין לשמוע מה יגיד סגן השר בן-דהן.

יולי יואל אדלשטיין: נא לא להפריע לי.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי הכנסת, שמעתי בקשב רב את הדברים שנאמרו כאן.

אלי בן-דהן: אני באמת שמח על הדאגה הגדולה – שפתיחת אזורי הרישום היא בעייתית.

אלי בן-דהן: איך יכול להיות שאדם שגר בעיר אחת נרשם בעיר אחרת, ולא שאלו את הרב באותה עיר שהוא גר בה, ולא יודעים מה קורה?

אלי בן-דהן: אבל, רבותי, חברי כנסת היקרים, איפה זה קיים היום?

אלי בן-דהן: למה "שארית ישראל", הארגון שלכם, יושב בבני-ברק ורושם את כל הארץ כולה?

אלי בן-דהן: למה אף אחד מכם לא צועק על כך?

אלי בן-דהן: בלי שום בקרה.

אלי בן-דהן: בלי שום ביקורת.

משה גפני: הכול עובר דרך הרבנות, מה פתאום?

אלי בן-דהן: אני אומר לך.

אלי בן-דהן: אתה לא יודע.

משה גפני: – – –

אלי בן-דהן: אתה לא יודע.

אלי בן-דהן: תקשיב טוב.

אלי בן-דהן: אני הקשבתי לך בסבלנות רבה.

אלי בן-דהן: תקשיב בסבלנות רבה גם אתה.

אלי בן-דהן: מותר לך להקשיב פעם אחת.

אלי בן-דהן: היום "שארית ישראל" יושב בבני-ברק, מסתובב בישיבות בכל הארץ כולה, רושם אנשים, לא שגרים בבני-ברק – בבאר-שבע, בחיפה, בתל-אביב ובכל הארץ כולה.

אלי בן-דהן: בלי שום בקרה, בלי שום ביקורת.

אלי בן-דהן: הם מעולם לא שאלו את הרב של באר-שבע, מה קורה עם האדם הזה?

אלי בן-דהן: אולי יש איזה מידע עליו?

אלי בן-דהן: אולי הוא פסול חיתון?

אלי בן-דהן: לא שאלו אותם.

אלי בן-דהן: אז אתם באים ומטיחים בי ביקורת?

אלי בן-דהן: טלו קורה מבין עיניכם.

אלי בן-דהן: טלו קורה מבין עיניכם, קורה גדולה מאוד.

אלי בן-דהן: מי שרוצה לומר ליטול קיסם, טלו קורה מבין עיניכם קודם כול.

אלי בן-דהן: אל תטיפו לנו מוסר.

אלי בן-דהן: זה המצב הקיים היום.

משה גפני: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

אלי בן-דהן: חבר הכנסת גפני, אני יודע, האמת היא לא תמיד נעימה.

אלי בן-דהן: האמת היא לא תמיד נוחה, בוודאי כשזה נוגע אליכם.

אלי בן-דהן: בוודאי כשזה נוגע אליכם.

אלי בן-דהן: תגיד לי, מי הרב שהתיר לכם לרשום תושב באר-שבע בבני-ברק?

אלי בן-דהן: מי התיר לך את זה?

אלי בן-דהן: מי בדק את זה?

אלי בן-דהן: אתה ביררת את העניין?

אלי בן-דהן: אתה מדבר על רבנים, אתה סומך על רבנים, על איזה רבנים?

משה גפני: הרב אליהו זה היה.

משה גפני: אני הייתי אצל הרב מרדכי אליהו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, תודה.

אלי בן-דהן: של נעליך מעל רגליך כשאתה מדבר על הרב אליהו.

משה גפני: – – –

אלי בן-דהן: של נעליך מעל רגליך כשאתה מדבר על הרב אליהו.

משה גפני: אני הייתי אצלו – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת משה גפני, שלושה סיבובים הקשבנו לך בקשב רב.

אלי בן-דהן: אני לא הפרעתי לכם.

אלי בן-דהן: כדאי לכם להקשיב.

אלי בן-דהן: זה המצב שקיים היום.

אלי בן-דהן: אצלכם זה המצב הקיים היום.

אלי בן-דהן: אז אתה מטיף לנו מוסר?

משה גפני: – – – אי-אפשר על-פי החוק – – – דרך הרבנות.

אלי בן-דהן: חבר הכנסת גפני, תקשיב בסבלנות.

אלי בן-דהן: כל הטענות שנאמרו כאן – – –

דוד רותם: הוא דתי ואתה לא?

אלי בן-דהן: נכון, אני לא דתי, מה אני יכול לעשות?

אלי בן-דהן: רק הוא דתי.

אלי בן-דהן: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: לזה אמר רבי ישראל סלנטר, שטוב שנדאג לרוחניות של עצמנו ולגשמיות אצל אחרים.

יולי יואל אדלשטיין: את זה כדאי בדיון הזה לזכור.

משה גפני: הכנסת זה משהו אחר.

יולי יואל אדלשטיין: ברור, ברור.

יולי יואל אדלשטיין: סלנטר לא תקף בכנסת.

אלי בן-דהן: הקשבתי פה בקשב רב לדאגה הגדולה מהסכנה שאנשים נרשמים במקום אחד וגרים במקום אחר, ושמא יחפשו איזה רב מקל, כאילו מדובר פה במערכת רבנים שאני בוחר אותה או שמפלגתי בוחרת אותה.

אלי בן-דהן: מדובר ברבנים רושמי נישואין שהרבנות הראשית בוחרת אותם.

אלי בן-דהן: היא נותנת להם את הכושר.

אלי בן-דהן: עכשיו, רבותי, המצב הקיים היום הוא מצב ללא בקרה וללא ביקורת.

אלי בן-דהן: אנחנו הקמנו מערכת ממוחשבת שפותרת את כל הבעיות שהזכרתם.

אלי בן-דהן: כל הבעיות – כל הטענות שהזכרתם, שאדם גר כאן ופותח במקום אחר, המערכת תביא לו את המידע המדויק.

אלי בן-דהן: חבר הכנסת מקלב, רב רושם נישואין ימתין 14 יום, עד שהוא יקבל את המידע מעיר המגורים.

אלי בן-דהן: כן, זה קיים היום במערכת הממוחשבת.

אלי בן-דהן: זה קיים היום, אנחנו הכנו את זה, במשרד לשירותי דת.

אלי בן-דהן: לא בזמן שאתם הכנתם את זה.

אלי בן-דהן: כל המערכת הזאת מוכנה כדי למנוע את כל התקלות שהזכרתם.

אלי בן-דהן: לא תהיינה תקלות.

משה גפני: זה לא אני, זה הרבנים – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אלי בן-דהן: סליחה, הרבנים – הקראת פה באריכות את מכתבו של הרב פיירשטיין.

אלי בן-דהן: אבל, הרב גפני היקר, למה לא הקראת את התשובה שלי, הארוכה?

משה גפני: לא שלחת.

אלי בן-דהן: בוודאי, את זה לא תקבל.

אלי בן-דהן: למה לא הקראת – – –

משה גפני: – – –

אלי בן-דהן: סליחה רגע.

אלי בן-דהן: למה לא הקראת את המכתב – – –

משה גפני: – – –

אלי בן-דהן: סליחה, תקשיב דקה עד הסוף.

אלי בן-דהן: למה לא באת ואמרת שהרב פיירשטיין בא אלי אחרי תשובתי וביקש סליחה, ואמר "הרב אלי, אתה צודק"?

אלי בן-דהן: בטח שאתה לא יודע, ודאי שאתה לא יודע, למה שתדע?

אלי בן-דהן: אתה יודע רק דבר אחד בלבד: רק את מה שאתה רוצה לדעת אתה יודע.

אלי בן-דהן: אתה לא יודע גם את הדברים האחרים.

אלי בן-דהן: וחבל מאוד שאתם – אני אגיד לכם משהו, רבותי: חצי אמת היא יותר גרועה משקר.

אלי בן-דהן: חצי אמת היא יותר גרועה משקר.

משה גפני: להביא עוד מכתבים?

משה גפני: היושב-ראש, אם תיתן לי אני מקריא עוד מכתבים.

אלי בן-דהן: תקריא.

אלי בן-דהן: אני אומר לך, כל הדברים שאתה מקריא – – –

משה גפני: – – –

אלי בן-דהן: לגופו של עניין, אדוני היושב-ראש, יש כאן שתי הסתייגויות שאני מסכים אתן, אני חושב שהן הסתייגויות נכונות.

אלי בן-דהן: ההסתייגות הראשונה לסעיף 1, תיקון סעיף 7, שבה "ייאשם בעבירה", זו הסתייגות נכונה, אני מקבל אותה.

אלי בן-דהן: רב שיערוך חופה וקידושין ללא רישום מוקדם במערכת הרישום של הרבנות הראשית, באמת דינו יהיה מאסר שנתיים.

אורי מקלב: מי הביא את זה, אתה או אני?

אלי בן-דהן: אתה הבאת, יפה, אבל אתה העתקת את זה ממני.

אורי מקלב: – – –

אלי בן-דהן: וההסתייגות השנייה, איסור פרסומת.

אלי בן-דהן: אני חושב שזו הסתייגות נכונה.

אלי בן-דהן: אני מסכים אתה ואני קורא לחברי הכנסת להצביע עבורה, זה דבר נכון.

אלי בן-דהן: כדי למנוע זילות תפקידו של הרב, כדי למנוע מצב שבו רבנים יפרסמו את עצמם, אנחנו נקבע כללים מסודרים, בהתאם לנאמר כאן בסעיף הזה.

אלי בן-דהן: אני קורא לכם להצביע בעד שתי ההסתייגויות האחרונות ולאשר את החוק בנוסח שהוועדה הציגה בפניכם.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר לשירותי דת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי מבלי לנקוט עמדה כלשהי בדברי, אבל למען הסר ספק: יש שלוש הסתייגויות; מה שאמר סגן השר לשירותי דת זה שהוא לא מסכים, כך אני הבנתי מדבריו, להסתייגות לסעיף 1, ולעומת זה הוא כן מבקש מן המליאה לקבל שתי הסתייגויות שהן לאחר סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר סעיף 1, מי שעוקב בדפים הצהובים.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר סעיף 1 יש הסתייגות של משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר, אחת שנוגעת לתיקון סעיף 7, והשנייה להוספת סעיף 8.

יולי יואל אדלשטיין: אלה ההסתייגויות שסגן השר לשירותי דת ביקש לתמוך בהן.

יולי יואל אדלשטיין: אבל זאת לא בקשה מחייבת – כל חבר כנסת וכל חברת כנסת יצביעו כפי שהם מבינים.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק לתיקון פקודת הנישואין והגירושין (רישום) (מס' 2), התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: לשם החוק אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: שם החוק כנוסח הוועדה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד שם החוק – 56 נגד – 13 נמנעים – אין שם החוק נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 56, 13 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: שם החוק אושר כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1 קיימת הסתייגות של חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד ההסתייגות – 14 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות של חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 14, 58 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי ההסתייגות לסעיף 1 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: ולכן נצביע על סעיף 1 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ומי נגד סעיף 1 כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 58 נגד – 14 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד סעיף 1 כנוסח הוועדה – 58, 14 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1 אושר כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחרי סעיף 1 קיימת הסתייגות של חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר, שעניינה תיקון סעיף 7.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע, בעד או נגד ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 60 נגד – 12 נמנעים – אין ההסתייגות הראשונה של חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר אחרי סעיף 1 נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 60, 12 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי ההסתייגות התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: קיימת הסתייגות נוספת לאחרי סעיף 1, של חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר: הוספת סעיף 8.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 9 בעד ההסתייגות – 69 נגד – אין נמנעים – אין ההסתייגות השנייה של חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר אחרי סעיף 1 נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 69, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אין הסתייגויות לסעיף 2.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על סעיף 2 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 10 בעד סעיף 2 – 58 נגד – 14 נמנעים – אין סעיף 2 נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 58, מתנגדים – 14, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי סעיף 2 אושר כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, המצב הוא כדלקמן: סעיפים 1 ו-2 אושרו כנוסח הוועדה בקריאה שנייה, אבל התקבלו שתי הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני פונה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת דוד רותם ומבקש אישור להצביע בקריאה שלישית, כולל ההסתייגויות שהתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: אין התנגדות לחבר הכנסת דוד רותם.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אנחנו מצביעים על כל החוק, על כל סעיפיו, כולל הסתייגויות, בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 11

משה גפני: אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אדוני?

קריאות: אנחנו באמצע ההצבעה.

קריאות: איך אפשר באמצע ההצבעה?

יולי יואל אדלשטיין: שנייה, אני מבטל את שעון ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: כן?

יולי יואל אדלשטיין: אני יכול לנחש מה מבקש חבר הכנסת גפני.

יולי יואל אדלשטיין: כן?

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, בשם סיעת ש"ס וסיעת יהדות התורה, אני מבקש לראות בהצבעה הצבעת אי-אמון.

משה גפני: המועמד שלנו לראשות הממשלה זה חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: יש כתב שאתה מגיש למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: האם לקיים את ההצבעה עכשיו?

משה גפני: לא, לא, לא לקיים.

מירי רגב: – – – זה שיא השיאים שאתה מציע את דרעי ולא את עצמך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גפני, אתה לא מציע.

יולי יואל אדלשטיין: אריה דרעי – סליחה, למען הסר ספק, אריה דרעי הוא מועמד והוא הסכים.

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי, מי מוסמך להשיב לי בשם הממשלה?

סילבן שלום: אנחנו רואים בזה הצבעת אמון.

סילבן שלום: נצביע עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: נצביע עכשיו, מבקש בשם הממשלה השר סילבן שלום.

יולי יואל אדלשטיין: השר התורן מטעם הממשלה מבקש להצביע עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת ההצעה היא: בעד – מי שבעד החוק בקריאה שלישית כולל ההסתייגויות, ובעד הממשלה; ומי שמצביע נגד מבקש להתנגד לחוק ולהביע אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: ברור, כן?

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, קריאה שלישית, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 12 בעד החוק – 57 נגד – 14 נמנעים – 1 חוק לתיקון פקודת הנישואין והגירושין (רישום) (מס' 2), התשע"ד–2013, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 57, 14 מתנגדים, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: החוק אושר כנדרש, בשלוש קריאות, כולל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן כבל, יוזם החוק – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: השר בנט, אתה רצית גם או שאתה מוותר?

יולי יואל אדלשטיין: מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן כבל, יוזם החוק, בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי השרים, קצרנים נכבדים – האמת היא שזכות גדולה נפלה בחלקי.

איתן כבל: זכות גדולה נפלה בחלקי, באמת, להביא את ההצעה הזאת לכדי קריאה שנייה ושלישית.

איתן כבל: האמת שלא חלמתי שהזכות הזאת תינתן לי, ואני באמת גאה על כך.

איתן כבל: אני רוצה באמת לנצל הזדמנות זו ולומר תודה לכל מי שבאמת בזכותו ניתנה לי הזכות להחיל דין רציפות ולאחר מכן להוביל את זה לקריאה שנייה ושלישית.

איתן כבל: קודם כול אני רוצה להודות לרבני "צהר", שהם הובילו את החוק הזה – חשוב להזכיר את זה – ובראשם את הרב אורי גנזל, שעבד לילות כימים כדי להעביר את החוק הזה.

איתן כבל: אני רוצה להודות לחברתי, סגנית – סליחה, אדוני, יורשה לי – אדוני השר, אני רוצה להתרכז בגברתי סגנית השר, אני רוצה להודות לך, פאינה, זו האמת, את הובלת את החוק, את היית הרשומה הראשונה בחוק, ואני מודה לך.

איתן כבל: אם היית מתמנה לשרה ודאי שהייתי שמח, אבל לא הייתה לך הזכות לעמוד כאן ולהוביל את החוק, ואני מודה לך על כל אשר עשית.

איתן כבל: אני רוצה להודות גם ליושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, חבר הכנסת אביגדור ליברמן, שלאורך כל הדרך נתן לחוק הזה רוח גבית.

איתן כבל: אדוני סגן השר, אני יודע באיזה לחצים עמדת, שוחחנו יותר מפעם אחת, ואתה ראוי לכל שבח, באמת, על עמידתך האיתנה, כדי שהחוק הזה יצא אל הפועל.

איתן כבל: תודה לך.

איתן כבל: עם ישראל מודה לך על העמידה האיתנה, כדי שהחוק הזה באמת יקודם.

איתן כבל: אני רוצה להודות ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חברי דודו רותם, מגיע לך, על הנחישות ועל ההתמדה.

איתן כבל: ושוב, גם אתה, אני יודע באיזה לחצים עמדת.

איתן כבל: ולסיום, אני מודה לעצמי, שהיה בי הכוח לעמוד – – –

אבישי ברוורמן: די, די, די.

איתן כבל: מה העניין?

איתן כבל: מה קרה?

איתן כבל: מה הלחץ שנכנסת – תן לי להודות, תן לי ליהנות מהרגע.

איתן כבל: חוק כל כך חשוב, כל כך חשוב.

איתן כבל: ובאמת, תודה לכם, שזיכיתם אותי.

איתן כבל: תודה.

עוזי לנדאו: תודה לאימא שלי ולאבא שלי – – –

גילה גמליאל: תודה כפולה לחבר הכנסת איתן כבל.

גילה גמליאל: [מס' מ/790; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' כ"ג, עמ' 4462; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו נעבור לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 53), התשע"ד–2013, קריאה שנייה ושלישית.

גילה גמליאל: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה, חבר הכנסת משה גפני.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: אין הסתייגויות ואין רשות דיבור.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש – עכשיו אני בכובע השני – –

איתן כבל: איזה חוק זה, גברתי?

גילה גמליאל: הצעת חוק ניירות ערך.

משה גפני: – – רבותי השרים – – –

מרב מיכאלי: אתה מציג את חוק ניירות ערך בתור יושב-ראש ועדת המדע?

משה גפני: מה?

מרב מיכאלי: אתה מציג את חוק ניירות ערך בתור יושב-ראש ועדת המדע?

משה גפני: נכון.

מרב מיכאלי: מעולה.

משה גפני: יש לי כמה כובעים.

גילה גמליאל: מניסיונו העשיר בתפקידו הקודם.

משה גפני: אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 53), התשע"ד–2013, הצעת חוק מטעם הממשלה.

משה גפני: עיקר ההצעה הוא קביעת הסדר להקמתה ותפעולה של מערכת הצבעה אלקטרונית שנועדה לשמש כלי הצבעה לבעלי ניירות ערך – בעלי מניות, תעודות התחייבות, כתבי אופציה, ובעתיד גם בעלי יחידות השתתפות.

משה גפני: מערכת ההצבעה האלקטרונית נועדה להקל עליהם להצביע ולפשט את הליך ההצבעה שלהם באספה במטרה להגביר את כוחם ולאפשר להם להצביע בלי שיידרשו להיות נוכחים.

משה גפני: השינוי המרכזי שהוועדה קבעה בעניין מערכת ההצבעה האלקטרונית הוא השמירה על פרטיותם של המחזיקים בניירות הערך.

משה גפני: נקבעו שתי הוראות מרכזיות: האחת – נקבעה חובה על הרשות לניירות ערך לנקוט אמצעים להבטחת פרטיותם של המחזיקים, והשנייה – נקבעה הוראה של הפרדה מבנית שקובעת במפורש שמערכת ההצבעה האלקטרונית תהיה נפרדת מפעילות אחרת של הרשות לניירות ערך ובלתי תלויה בה, ולרשות או לכל גורם אחר לא תהיה גישה לנתונים שהועברו למערכת או ממנה.

משה גפני: הוועדה עמדה על כך שייקבע איסור שימוש בנתוני מערכת ההצבעה האלקטרונית, למעט לצורכי בקרה, תפעול ותחזוקה של המערכת, או אם התעורר חשד לביצוע עבירה באמצעותה.

משה גפני: אגב, זה דבר שאני מקפיד עליו כל הזמן, כי אנשים יותר ויותר מאבדים את פרטיותם, ובהצעה המקורית שהממשלה הביאה היה אפשר לקחת מהמערכת הזאת – כשההצבעה היא אלקטרונית – את הפרטים ולתת את זה למשל לרשות המסים, לתת את זה לכל מיני גורמים אחרים.

משה גפני: התנגדתי לזה עד שהגעתי להסכמה ושינינו את זה באופן כזה שתישמר פרטיותם של אנשים שמצביעים הצבעה אלקטרונית.

מרב מיכאלי: כל הכבוד.

משה גפני: אגב, זה לא הנושא היחיד, ואני מציע לחברי הכנסת לשים לב, בכל החוקים שמגיעים בנושאים מהסוג הזה, לשמור על הפרטיות, כי כשאני הייתי יושב-ראש ועדת הכספים, והייתי חבר בקואליציה, הגיעה הצעת חוק של העברת מידע, שהיו מעבירים מרשות אחת לרשות שנייה, ולא נתתי לזה – לא הבאתי את זה לוועדה, מכיוון שאחרת נחיה פה במצב כזה שלאף אחד לא תהיה פרטיות.

מרב מיכאלי: ועכשיו בחוק ההסדרים העבירו את תיקון החוק שמעבירים מידע – – –

משה גפני: אני חושב שזה לא עבר בסוף.

מרב מיכאלי: זה עבר.

משה גפני: כן?

מרב מיכאלי: כן.

משה גפני: צריך להפיל את הממשלה הזאת.

משה גפני: זו לא הסיבה היחידה.

מרב מיכאלי: נכון.

משה גפני: נוסף על כך נקבע שיושב-ראש הרשות לניירות ערך ימנה ממונה על אכיפת ההפרדה המבנית, שיהיה אחראי גם לביצוע כל הפעולות הדרושות כדי להבטיח שההפרדה המבנית תקוים, בלי שיועבר מידע אל מערכת ההצבעה האלקטרונית או ממנה שלא לפי הוראות הצעת החוק.

משה גפני: הוועדה אף הוסיפה שמעל אותו עובד רשות יהיה פיקוח, למימוש ההפרדה המבנית, ולשם כך ימונה עובד המדינה שאינו עובד הרשות, שימונה על-ידי יושב-ראש הרשות לניירות ערך ועל-ידי רשם מאגרי המידע.

משה גפני: עוד מוצע לקבוע שבמקרה שיושב-ראש הרשות לניירות ערך נוכח שמתקיימות נסיבות חריגות בקשר לפעילות מערכת ההצבעה האלקטרונית, הוא רשאי להורות שהעברת נתוני המשתמשים במערכת ההצבעה האלקטרונית תיחסם לשימוש, למשך תקופה מזערית ככל שניתן.

משה גפני: בנוסף, הוועדה הסדירה את סדר הקדימויות בהצבעה שנעשתה ביותר מדרך אחת על-ידי בעל מניה – בכתב הצבעה, באמצעות מערכת ההצבעה האלקטרונית ובנוכחות באספה.

משה גפני: נקבע שהצבעה של מחזיק עצמו או באמצעות שלוח תיחשב מאוחרת להצבעה בכתב, הצבעה פיזית או באמצעות מערכת ההצבעה האלקטרונית.

משה גפני: זה ייחשב הצבעה מאוחרת.

משה גפני: נושא נוסף שמוסדר בהצעת החוק נוגע למרשם המחזיקים בכתבי אופציה ותוכנו, אופן הוכחת הבעלות על כתב אופציה וכן הוראות לעניין אספת מחזיקים בכתבי אופציה שמקנים זכות לרכוש מניות, יחידות השתתפות שנסחרות בבורסה או תעודות התחייבות.

משה גפני: בנושא זה הוועדה השוותה את ההסדר לגבי כתבי אופציה להסדר הקבוע בחוק ניירות ערך לגבי תעודות התחייבות, וכן הוספת הוראה לעניין סדר הקדימויות בהצבעה שנעשתה ביותר מדרך אחת, כפי שקבענו לעניין מערכת ההצבעה האלקטרונית.

משה גפני: בפני הוועדה הופיעו כל הגורמים הנוגעים בדבר: חברי הבורסה, איגוד הבנקים, החברות הציבוריות.

משה גפני: הוועדה שמעה את כולם, והתיקונים שהצגתי הם בעקבות הערותיהם.

משה גפני: נציגי הממשלה ביקשו לקבוע הסמכה לתקנות באישור ועדת המדע; בנושאים שבתחום טיפולה של ועדת החוקה, חוק ומשפט – ועדת החוקה; ובנושאים שבתחום טיפולה של ועדת הכספים – ועדת הכספים.

משה גפני: להסדרת הסדרי ההצבעה ונושאים נוספים – לכן קיימנו דיון נוסף שבו הוצגו בפני הוועדה כל העקרונות שייכללו בתקנות, ובכל מקרה קבענו שתחילתו של החוק תהיה במועד תחילתן של התקנות, כך שהוועדה תוכל להמשיך ולפקח על התהליך של קביעת הסדרי ההצבעה כאמור.

משה גפני: להצעת החוק, גברתי היושבת-ראש, אין הסתייגויות.

משה גפני: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, כנוסח הוועדה.

משה גפני: אני מקווה שהיישום של מערכת ההצבעה האלקטרונית יביא לייעול ההצבעות.

משה גפני: אני מודה לך.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני מבקש את אישור מליאת הכנסת.

גילה גמליאל: תודה רבה ליושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה, חבר הכנסת משה גפני.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצבעה על הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 53), התשע"ד–2013.

גילה גמליאל: אין הסתייגויות, עוברים להצבעה.

גילה גמליאל: מי בעד?

גילה גמליאל: קריאה שנייה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 13 בעד סעיפים 1–10 – 26 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–10 נתקבלו.

גילה גמליאל: 26 בעד.

גילה גמליאל: אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: ועכשיו נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 14 בעד החוק – 26 נגד – אין נמנעים – אין חוק ניירות ערך (תיקון מס' 53), התשע"ד–2013, נתקבל.

גילה גמליאל: 26 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: בשעה טובה.

גילה גמליאל: [מס' מ/768; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ז, עמ' 2262, חוב' כ"ב, עמ' 3496; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו נעבור לנושא הבא: הצעת חוק התקנים (תיקון מס' 10), התשע"ד–2013, קריאה שנייה ושלישית.

גילה גמליאל: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

גילה גמליאל: בבקשה.

אבישי ברוורמן: גברתי היושבת-ראש – היו זמנים שאת היית ראש אגודת הסטודנטים, כשהייתי נשיא האוניברסיטה – –

גילה גמליאל: שנים.

אבישי ברוורמן: – – כנסת נכבדה, כבוד השר, כבוד השרים, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק התקנים (תיקון מס' 10), התשע"ד–2013, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

אבישי ברוורמן: מדובר בהצעת חוק שהיוותה חלק מהצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013–2014), התשע"ג–2013, פרק ב', שעניינו תקינה.

אבישי ברוורמן: עניינה של הצעת החוק הוא תיקון לחוק התקנים, התשי"ג–1953, ולפקודת היבוא והיצוא, במטרה לפשט את הליך הייבוא ולעודד תחרות, זאת כדי להביא להורדת מחירי מוצרים שונים.

אבישי ברוורמן: חוק התקנים מסמיך את מכון התקנים לקבוע מפרטי תקנים.

אבישי ברוורמן: עוד קובע חוק התקנים כי השר רשאי להכריז על תקן כתקן רשמי, בהליך שקבע החוק ולמטרות הקבועות בו.

אבישי ברוורמן: אכן, חלק מהתקנים הישראליים אומצו כתקנים רשמיים של מדינת ישראל.

אבישי ברוורמן: אציין כי קביעת תקן רשמי מחייבת את היצרנים, היבואנים, היצואנים והמשווקים וכן כל מי שמשתמש במצרך שחל עליו תקן רשמי בכל עבודה שהיא, לעמוד בתנאי התקן, ואי-עמידה בו מהווה, בין היתר, גם עבירה פלילית.

אבישי ברוורמן: בקביעת תקן, כך קובע חוק התקנים מאז תיקונו בשנת 2000, על המכון לאמץ ככלל תקינה בין-לאומית אשר נהוגה בקרב המדינות המפותחות.

אבישי ברוורמן: ואולם המכון רשאי לשנות תנאים מסוימים הקבועים בתקינה הבין-לאומית אם מתקיימות נסיבות מיוחדות, כאשר יש הכרח לעשות כן בשל קיומם של תנאים ייחודיים למדינת ישראל.

אבישי ברוורמן: ברור שהשימוש בתקינה כתנאי לייבוא טובין חשוב לשם הבטחת שלומו, בריאותו או בטיחותו של אדם ולשמירה על איכות הסביבה.

אבישי ברוורמן: עם זאת, השימוש בתקינה, והבדיקות לשם הבטחת עמידה בתנאי התקינה, עלולים להוות חסם ולהטיל נטל ביורוקרטי משמעותי על העוסקים ועל הצרכנים.

אבישי ברוורמן: לפיכך, מתוך מטרה לייעל את הליך אימוץ התקנים הבין-לאומיים וכדי להבטיח כי החלטה שלא לאמץ תקן בין-לאומי כאמור תתקבל רק אם אין ספק שאין תקן כאמור שניתן לאמצו, מוצע לקבוע כי החלטת מכון התקנים שלא לאמץ תקן בין-לאומי תלווה בחובה לקבל מהממונה על התקינה – אני תמיד אומר, גרישה; יום אחד, השר בנט, זה כבר לא יהיה גרישה, אבל כרגע זה גרישה, גרישה גרישה – חוות דעת בכתב, כי אין תקן בין-לאומי מתאים שניתן לאמצו ולקבוע אותו כתקן, ורק אם ניתנה חוות דעת כאמור יוכל השר להכריז על תקן כתקן רשמי שאינו מבוסס על תקן בין-לאומי.

אבישי ברוורמן: זאת ועוד: בהצעת החוק נקבעו הוראות המתייחסות לשינוי בתקן בין-לאומי שאומץ בתקן רשמי ונקבע מסלול מהיר לאימוץ השינוי.

אבישי ברוורמן: ברירת המחדל הקבועה בהצעת החוק היא אימוץ השינוי בתקן, כשאי-אימוצו טעון הליכים מיוחדים, כפי שאסביר מייד.

אבישי ברוורמן: כך תוגבר האחידות בתקינה בין ישראל לבין מדינות מפותחות עם שווקים משמעותיים ונקטין את החסמים הנובעים מהבדלי תקינה ישראלית לזו הנוהגת באותן המדינות.

אבישי ברוורמן: בהתאם למוצע, תוקם ועדת אימוץ שתפקידה בחינת שינוי בתקן בין-לאומי שנדרש השר לאשרו כתקן רשמי ובחינה האם השינוי מותאם לשוק הישראלי.

אבישי ברוורמן: ועדת האימוץ תהיה בת שלושה חברים ושני נציגים שהם משקיפים, שהם הממונה על התקינה, נציג מכון התקנים, ונציג ציבור שהוא נציג ארגון צרכנים, וכן נציג ציבור התעשיינים ונציג ציבור היבואנים שישמשו כמשקיפים.

אבישי ברוורמן: הצעת החוק קובעת את התנאים והכללים החלים על ועדת האימוץ ובעיקרם כללים למניעת ניגוד עניינים.

אבישי ברוורמן: כדי להבטיח שרמת השמירה על שלום הציבור, בטיחותו, בריאותו וכן רמת השמירה על איכות הסביבה לא ייפגעו מהשינויים המוצעים, כוללת הצעת החוק חובה על עוסק להודיע לממונה על התקינה על כל מקרה שבו נודע כי מצרך שייבא, ייצר, מכר, תחזק או השתמש בו בתהליכי עבודה, לא עומד בדרישות התקן הרשמי החל על מצרך.

אבישי ברוורמן: חובת הודעה תחול גם על מקרה שבו נודע לעוסק על כל פגיעה שנגרמה או שעלולה להיגרם לשלומו, לבריאותו או לבטיחותו של אדם או לאיכות הסביבה בשל מצרך שחל עליו תקן רשמי, שהעוסק ייבא, ייצר, מכר, תחזק או השתמש בו בתהליכי עבודה.

אבישי ברוורמן: בנוסף, הוא נדרש להודיע לממונה על התקינה על פעולות שנקט למניעת השימוש במצרך וכן לשמור אצלו תלונות שהתקבלו ביחס לאותו מצרך לתקופה של שבע שנים מיום הפסקת מכירתו של המצרך.

אבישי ברוורמן: לשם הבטחת קיומן של הוראות החוק, הממונה על התקינה רשאי להסמיך ולמנות מפקחים שיהיו נתונות להם סמכויות שונות, כגון חיפש ותפיסת חפץ.

אבישי ברוורמן: בנוסף, בהצעת החוק מוצע להסמיך את הממונה על התקינה להורות לעוסק להודיע או לפרסם כי מצרך אינו עומד בדרישות התקן הרשמי החל עליו.

אבישי ברוורמן: הוא רשאי גם להודיע לעוסק, בהודעה בכתב, להפסיק לייצר מצרך או למוכרו, וכן להורות על השמדתו, אם מצא כי קיים סיכון לבריאותו או לבטיחותו של אדם או לאיכות הסביבה.

אבישי ברוורמן: כדי שלא להכביד יתר על המידה על העוסקים, קבעה הוועדה כי הוראות הממונה על התקינה לעניין זה יינתנו בשים לב לנסיבות העניין, להיקף ולמידת הפגיעה ולהיקף הפרסום הנדרש.

אבישי ברוורמן: כך, למשל, אם נמצא סיכון באזור מסוים, העוסק לא יידרש לפרסם בכל המדינה.

אבישי ברוורמן: עניין נוסף שהיה במחלוקת ונמצאה לגביו פשרה הוא נושא המחירון והשכר שישולם למכון התקנים.

אבישי ברוורמן: למעשה, לוועדה הובהר כי בפועל, מזה שנים, המחירון שהמכון קבע לא אושר על-ידי שרי הכלכלה, בעבר שרי התעשייה והמסחר, זאת למרות הוראת החוק ועל אף שבחלק מפעולותיו פועל המכון כמונופול, דהיינו, מדובר בפועל בתשלומי חובה.

אבישי ברוורמן: לאחר דיונים ממושכים הוחלט כי לעניין שכר בעד היתר לסמן בתו תקן ובעד בדיקת התאמה לתקן רשמי שהמכון הוא היחיד המוסמך לבצעה, המכון יציע לשר מחירון בתוך תקופה שקבע השר, והוא רשאי, בצו, באישור ועדת הכלכלה, לאשר את המחירון המוצע, או לאשרו בשינויים.

אבישי ברוורמן: לא הציע המכון מחירון לשר בחלוף התקופה שנקבעה, השר, באישור ועדת הכלכלה, יקבע בצו את המחירון לפעולות שציינתי.

אבישי ברוורמן: אם המכון גבה ביתר, הוא ישיב את הפרש השכר למי ששילם בתוספת הפרשי הצמדה וריבית.

אבישי ברוורמן: עוד מוצע בהצעת החוק לקבוע אמצעי אכיפה מינהליים שהממונה על התקינה יהיה מוסמך להטיל על עוסק בשל הפרות הקבועות בהצעת החוק.

אבישי ברוורמן: גם בעניין זה שולבו תיקונים אשר מטרתם היא למנוע פגיעה מיותרת בעוסקים, תוך שמירה על מטרות התיקון, דהיינו, השגת כלי יעיל להרתעה מפני הפרות חוק.

אבישי ברוורמן: חלק חשוב בהצעת החוק מתייחס לתיקון עקיף בפקודת היבוא והיצוא.

אבישי ברוורמן: בהתאם למוצע, ייקבע הסדר ספציפי לעניין ייבוא טובין שחל עליו תקן רשמי, כך שניתן יהיה להגיש תצהיר בדבר התאמת מצרך לתקן רשמי החל עליו, ולא תחול החובה לבצע בדיקת התאמת מצרך לתקן רשמי החל עליו ולהמציא אישור על כך.

אבישי ברוורמן: עם זאת, השר רשאי לקבוע בצו פיקוח חובה על המצאת אישור מעבדה על התאמת הטובין לתקן רשמי החל עליהם, אם הודיע לו הממונה על התקינה כי מטעמים של שמירה על שלומו, בריאותו או בטיחותו של אדם, או על איכות הסביבה, יש לדרוש הוכחת עמידתם של הטובין בדרישות של התקן הרשמי.

אבישי ברוורמן: בהצעת החוק מוצע לתקן גם את חוק בתי-משפט לעניינים מינהליים כדי לאפשר להגיש עתירה מינהלית על החלטה לפי חוק התקנים.

אבישי ברוורמן: כן החלנו את חוק המרכז לגביית קנסות לצורך גביית עיצומים כספיים או הוצאות על הודעה או פרסום לציבור כי מצרך או הליך עבודה אינו עומד בתקן רשמי, במקום הצעת הממשלה המקורית להחיל את פקודת המסים (גבייה).

אבישי ברוורמן: אני מבקש להזכיר, כי ביום 14 ביולי 2013, למי שפה זוכר היטב, יום הבסטיליה, בדיונים המרתוניים בהצעת החוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים, לאחר שהתברר לחברי הוועדה כי הצעת החוק טרם בשלה כדי נוסח סופי, וכי עדיין קיימות מחלוקות מהותיות בין כל הגורמים הנוגעים בעניין, בהם: מכון התקנים, משרד הכלכלה, יבואנים ואף בעלי עסקים קטנים, החליטה הוועדה לפצל את פרק התקינה מהצעת החוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים ולהמשיך לקיים את הדיונים בהצעת החוק.

אבישי ברוורמן: המחלוקות נסבו בעיקר על נושא המחירון, דרישות בדיקת מעבדה, הגדרת עוסק וסכומי העיצום הכספי.

אבישי ברוורמן: ואכן, למיטב הבנתי, פיצול זה הוא שאפשר לכל הגורמים לגבש הסכמות ופשרות, מה גם שלאור הכרתי בחשיבות ההצעה קבעתי דיון ארוך ורציני גם בפגרת הקיץ, ובסיומו חברי הוועדה ואני אישרנו את ההצעה להנחתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אבישי ברוורמן: חברות וחברי הכנסת, אני סבור כי התוצאה משביעת רצון וכי התיקונים והשינויים הובילו לחקיקה טובה יותר, ואין לי ספק כי הצעת החוק המונחת לפניכם היא הוכחה נוספת לכך שראוי ועדיף לפצל נושאים מחוק ההסדרים.

אבישי ברוורמן: אני, כמובן, הייתי מוריד את החקיקה הפרטית עשרות-עשרות מונים, ובמקביל כמעט מבטל את חוק ההסדרים.

אבישי ברוורמן: עדיף להעביר את הדברים לוועדה המוסמכת ולאפשר לה לקיים דיון מעמיק וענייני בהצעה.

אבישי ברוורמן: להצעת החוק הוגשה הסתייגות מהותית אחת, שאני ממליץ בפניכם שלא לאשרה, ולאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח שהציעה ועדת הכלכלה.

אבישי ברוורמן: אני רוצה להודות לכל המעורבים.

אבישי ברוורמן: מה שהיה כאן בסופו של דבר, בדיונים שהיו, רוח הכוונה של המחוקק, של שר הכלכלה, של ועדת הכלכלה, היה שאנחנו רוצים לשפר את כל התהליך של התִקנון בישראל.

אבישי ברוורמן: אני מזכיר שלפני שנים לא רבות, 50% מהתקנים, רק 50% מהתקנים היו תקנים בין-לאומיים.

אבישי ברוורמן: בשנים האחרונות הייתה התייעלות מאוד רצינית, הקשבה לצורך לחתוך ביורוקרטיה, להתייחס לכך שאנחנו חלק מציבור העולם המפותח, וזה כבר עבר את ה-90%.

אבישי ברוורמן: בתהליך הזה מכון התקנים עלה ליגה.

אבישי ברוורמן: אני מברך את כל העובדים, את היושב-ראש ערן כהן, את המנכ"ל דני גולדשטיין.

אבישי ברוורמן: ובמקביל בתהליך הזה, שבו היה דיון ממצה, כבוד היושבת-ראש השתתפה בדיונים האלה, אנחנו התקדמנו תוך שיחה ממצה ועניינית לשיפור התקינה, לעזרה לצרכנים, וגם תוך כיבוד זכויות העובדים.

אבישי ברוורמן: אני מודה לכל הצוותים שהשתתפו.

אבישי ברוורמן: הצוות המוכשר של השר בנט, וכל הצוותים שלא אפרט את שמותיהם.

אבישי ברוורמן: הצוות של משרד האוצר שעשה את מלאכתו נאמנה.

אבישי ברוורמן: הצוות של ועדת הכלכלה, הגברת אתי בנדלר, לאה ורון, והצוות שמסביבי, וכל האחרים.

אבישי ברוורמן: חברי הכנסת, אני מודה גם לממלא-מקום יושב-ראש ההסתדרות, מר אבי ניסנקורן, שנכנס גם בעובי הקורה, ועזר לנו למצוא את הדרך שבה במקרה הזה הגענו למטרה.

אבישי ברוורמן: אנחנו נבחן אותה על פני זמן, והשגנו, אני חושב, שיפור בתקינה, שמירה על הבטיחות, ואני חושב שהתוצאה הזאת – אני מודה לכולם, וכבוד השר בנט, אני מציג אותה כרגע להצבעה בקריאה שנייה ושלישית, וממליץ לדחות את ההסתייגות.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להסתייגויות, יש הסתייגות אחת לסעיף 25 של חברי הכנסת מיכל רוזין וחבר הכנסת חנא סוייד.

גילה גמליאל: מכיוון שהם לא נמצאים כאן אנחנו נעבור למי שביקשו את רשות הדיבור.

גילה גמליאל: חבר הכנסת מוחמד ברכה – אינו נוכח; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חבר הכנסת עפו אגבאריה – אינו נוכח; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת אילן גילאון – אינו נוכח; חבר הכנסת ניצן הורוביץ – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

גילה גמליאל: מסיר את זכות הדיבור.

גילה גמליאל: חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נמצאת.

גילה גמליאל: על כן, אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה, על הצעת חוק התקנים (תיקון מס' 10), התשע"ד–2013.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה, בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 15 בעד סעיפים 1–25 – 24 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–25 נתקבלו.

גילה גמליאל: 24 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 16 בעד החוק – 26 נגד – אין נמנעים – אין חוק התקנים (תיקון מס' 10), התשע"ד–2013, נתקבל.

גילה גמליאל: 26 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת חוק התקנים (תיקון מס' 10), התשע"ד–2013, עברה בקריאה שלישית ואושרה בשעה טובה.

גילה גמליאל: אנחנו נמשיך בסדר-היום.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/798).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצעת חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 7), התשע"ד–2013, קריאה ראשונה.

גילה גמליאל: תציג את הצעת החוק שרת התרבות והספורט לימור לבנת.

גילה גמליאל: בבקשה.

לימור לבנת: גברתי היושבת-ראש, חברי חברות וחברי הכנסת, אני מתכבדת להציג לקריאה ראשונה את הצעת חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 7).

לימור לבנת: התיקון לחוק עוסק למעשה בשלושה נושאים, שלושתם נובעים למעשה מדוח ועדת זליכה.

לימור לבנת: היו בו נושאים נוספים.

לימור לבנת: ועדת זליכה הוקמה על-ידי לאחר תקופה לא פשוטה.

לימור לבנת: הייתה תקופה של אלימות בכדורגל הישראלי.

לימור לבנת: הייתה תקופה שבה היה משבר אמון חריף בין ציבור האוהדים בישראל, גורמי הממשלה השונים שפועלים בתחום הספורט, בראשם גם המשרד, המוסדות הפועלים בענף הכדורגל, ובראשם ההתאחדות לכדורגל, ואז אני מיניתי את הוועדה הציבורית לבדיקת המבנה הניהולי של ענף הכדורגל בישראל, בראשותו של פרופסור ירון זליכה ובהשתתפות אנשי מקצוע בולטים בתחום הספורט, בהם ספורטאים מקצוענים, מאמנים, אנשי מינהל, מומחים בתחום המשפט וגם נציגי משרד התרבות והספורט ואנשי מועצת ההימורים.

לימור לבנת: ההמלצות של הוועדה נוגעות, בין השאר, לשיפור טוהר המידות – ההתנהלות התקינה, השקיפות בכלל גופי הספורט, ולא רק בענף הכדורגל.

לימור לבנת: בין השאר המליצה הוועדה לתקן את החוק להסדר הימורים בכמה תחומים.

לימור לבנת: אני רוצה עוד לומר, לפני שאגש לחוק הספציפי הזה, עוד ברקע הדברים, שהיו כמה נושאים שוועדת זליכה הציעה לתקן.

לימור לבנת: מדובר, למשל, בצורך להקים מינהלת ליגת-על בהתאחדות לכדורגל, בצורך בהגברת השקיפות, בצורך למנוע ניגודי עניינים וזיקה של יושב-ראש ההתאחדות לכדורגל.

לימור לבנת: אנחנו מדברים גם על המלצת ועדת זליכה לתת תמיכה לארגוני אוהדים, כמובן על-פי אמות מידה ותנאי סף, כדי לעודד את אותם ארגוני אוהדים שמעודדים אי-אלימות.

לימור לבנת: הם מעודדים את קבוצותיהם.

לימור לבנת: בכל הנושאים האלה אנחנו כבר מטפלים.

לימור לבנת: התקנות לעידוד ארגוני אוהדים כבר נחתמו על-ידי משרד המשפטים, בימים הקרובים יפורסמו ברשומות, ואנחנו נפרסם לארגוני האוהדים קול קורא; אלה שיענו על הקריטריונים יקבלו תמיכה תקציבית וכספית ממשרד הספורט.

לימור לבנת: יתר הנושאים, כפי שאני מניחה שאתם יודעים, נמצאים כרגע במשא-ומתן ובהידברות מול ההתאחדות לכדורגל, כמו הקמת מינהלת ליגת-על.

לימור לבנת: מחר תתקיים פגישה חשובה מאוד בנושאים האלה.

לימור לבנת: הכול בעבודה, אנחנו עובדים.

לימור לבנת: התיקון לחוק שאני מביאה פה היום עוסק בעיקרו בשלושה נושאים חשובים.

לימור לבנת: מטרתו להבטיח את טוהר המידות, את ההתנהלות התקינה ואת השקיפות בכל גופי הספורט בישראל, ולא רק בהתאחדות לכדורגל – זה מתוך האופי הציבורי של הפעילות שלהם – וגם להוסיף מקורות תמיכה לפעילויות למניעת אלימות בספורט.

לימור לבנת: אמרתי שהוא עוסק בשלושה נושאים.

לימור לבנת: אתחיל מהנושאים הפשוטים יותר.

לימור לבנת: קודם כול – תקצוב פעילויות למניעת אלימות וגזענות בספורט.

לימור לבנת: הנושא הזה כולו נמצא בתחום המועצה למניעת אלימות בספורט.

לימור לבנת: המועצה החדשה, בראשותה של השופטת בדימוס עדנה בקנשטיין, נשיאת בית-המשפט המחוזי לשעבר – –

דוד צור: השלום.

לימור לבנת: סליחה.

לימור לבנת: – – והיא עוסקת בנושאים האלה.

לימור לבנת: התיקון לחוק שאני מביאה לפניכם מאפשר למועצת ההימורים לתקצב את הפעילויות – חלקן, כמובן – של המועצה הזאת.

לימור לבנת: קודם לכן זה לא ניתן.

לימור לבנת: מועצת ההימורים לא הייתה יכולה להעביר תקציב לפעילות המועצה למניעת אלימות בספורט.

לימור לבנת: התיקון הזה לחוק יאפשר למועצת ההימורים לתקצב.

לימור לבנת: זה תיקון מאוד חשוב, שמאפשר לה לעשות כן, לפי אמות מידה.

לימור לבנת: הנושא השני שמופיע בחוק שלפנינו הוא הגברת השקיפות – למעשה פרסום נוהלי חלוקת התמיכות באינטרנט.

לימור לבנת: לפי החוק הקיים, המועצה להסדר הימורים בספורט חייבת לפרסם ברשומות בתוך שלושה חודשים, לאחר תום כל שנת כספים, דין-וחשבון על ההכנסות, ההוצאות וחלוקת היתרות באותה שנה.

לימור לבנת: במסגרת אותו דין-וחשבון מתפרסמות גם אמות המידה לתמיכה שקובעת מועצת ההימורים מכוח החוק.

לימור לבנת: בעניין הזה המליצה ועדת זליכה על הגברת השקיפות של אמות המידה לחלוקת התמיכות בידי המועצה ושיפור הנגישות שלהם לציבור, וזה על-ידי הטלת חובה על מועצת ההימורים לפרסם את הדין-וחשבון האמור גם באתר האינטרנט של המועצה, נוסף על הפרסום ברשומות לפי הדין הקיים.

לימור לבנת: התיקון לחוק בדיוק עושה את זה – תהיה חובה גם לפרסם את זה באתר האינטרנט של מועצת ההימורים.

לימור לבנת: הנושא השלישי הוא הנושא המרכזי שבו עוסק התיקון לחוק.

לימור לבנת: מדובר בהעברת כספי התמיכה של מועצת ההימורים ישירות לאגודות הספורט ולמועדוני הספורט, למעשה הקבוצות – בכל הענפים, לא רק בכדורגל.

לימור לבנת: היום, לפי הדין הקיים, אגודות הספורט, מועדוני הספורט, קבוצות הספורט, שזכאים לתמיכת מועצת ההימורים, וגם לתמיכת משרד הספורט – לא מדובר רק במועצת ההימורים – רשאים לקבל את התמיכה שלהם דרך איגודי הספורט או דרך מרכזי הספורט, היינו "מכבי", "הפועל", "בית"ר", "אליצור", "עוצמה".

לימור לבנת: על-פי תפיסת ועדת זליכה, ייקבע שההעברה הזאת לא יעילה וגם לא ראויה.

לימור לבנת: זאת, בין השאר, כי לתפיסת ועדת זליכה הכלל שלפיו תמיכת המדינה במוסדות ציבור מיועדת לפעילות שמקיימים הגופים האלה ולא לגופים עצמם – הכלל זה, ראוי שיחול גם על תמיכות המועצה וגורמים ציבוריים נוספים.

לימור לבנת: מאחר שתמיכת מועצת ההימורים מיועדת לפעילות עצמה, לפעילות הספורט שמבצעות האגודות, ולא לארגוני הספורט ולא למרכזי הספורט, ראוי שלא לאפשר העברת כספי תמיכות לאגודות באמצעות עמותות צינור, לרבות ההתאחדות לכדורגל, איגודי הספורט השונים או מרכזי הספורט.

לימור לבנת: הנקודה הזאת היא נקודה חשובה במיוחד, והיא נקודה מרכזית ביותר כאן בחקיקה שאני מביאה בפני מליאת הכנסת היום.

לימור לבנת: זאת הצעת חוק חשובה ביותר, כפי שאמרתי, למען המינהל התקין, למען השקיפות, למען הבטחת טוהר מידות.

לימור לבנת: הכוונה היא לוודא שכספי תמיכה יגיעו לספורט נטו ולא לשום דבר אחר.

לימור לבנת: זה יאפשר לקבוצות בכל ענפי הספורט לדעת מראש את גובה כספי התמיכה המגיעים להם.

לימור לבנת: אני רוצה להדגיש: יש קבוצות שלא יודעות בכלל כמה כסף מגיע להן.

לימור לבנת: הן מקבלות את זה מהמרכזים, סומכות על המרכזים, אבל הן לא יודעות אף פעם מראש – חלקן יודעות וחלקן לא יודעות; חלקן מקבלות מקדמות מראש וחלקן לא.

לימור לבנת: הם לא יודעים כמה.

לימור לבנת: ככל שיחפוץ המרכז או האיגוד, למי שירצה; ברצותו – ייתן, ברצותו – לא ייתן; ככל שירצה כך ייתן או לא ייתן, למי שהוא רוצה להיות נחמד אתו או לא.

לימור לבנת: יש שיקולים כאלה ואחרים.

לימור לבנת: זה יאפשר גם עצמאות כלכלית לקבוצות, שחלקן אומרות היום שהן לא כל כך מעוניינות בזה, אבל אנחנו מעוניינים שהן יהיו עצמאיות כלכלית, שילמדו להתנהל באופן עצמאי וגם כלכלי.

לימור לבנת: זה גם ימנע ניסיון לעשות שימוש בכספים האלה על-ידי האיגודים והמרכזים כדי לצבור כוח פוליטי וכוח מסוג אחר על חשבון הקבוצות ולהשתמש בהם כאמצעי לחץ עליהן או לחלק אותם באופן בלתי-שוויוני ומפלה.

לימור לבנת: ההמלצה הזאת מופיעה בדוח מליניאק מלפני 20 שנה, אבל היא לא התבצעה מאז.

לימור לבנת: זה שהיא מופיעה עכשיו בדוח זליכה, זה חזרה על מה שהופיע לפני 20 שנה ולא בוצע אז.

לימור לבנת: זה שזה לא בוצע רק אומר שכנראה הגיע הזמן לבצע – באיחור ניכר אומנם, אבל צריך לעשות את זה, כי דבר לא השתנה מאז במובן הזה.

לימור לבנת: בדוח זליכה היו עוד המלצות – – –

נחמן שי: פרופסור.

לימור לבנת: נכון.

לימור לבנת: הדוח נכתב בוועדה בראשותו של פרופסור ירון זליכה.

לימור לבנת: הייתה עוד המלצה: הוא המליץ, כמו מליניאק בשעתו, לבטל את הכסף שמקבלים המרכזים, שמקבלים 4% מהכנסות הטוטו כל שנה.

לימור לבנת: זה מסתכם ב-16-15 מיליון שקלים.

לימור לבנת: כל אותם מרכזים מקבלים את הכסף הזה בשביל הפעילות שלהם, כדי להפעיל את הקבוצות: קבוצות חובבים, נוער, כל מיני דברים אחרים.

לימור לבנת: ההמלצה בדוח מליניאק בשעתו הייתה לבטל.

לימור לבנת: ההמלצה בדוח פרופסור זליכה היא לבטל.

לימור לבנת: אני הודעתי שאני כרגע לא נוגעת בזה ולא מבטלת.

לימור לבנת: כלומר המרכזים – עכשיו אין להם על מה לבוא בטענות.

לימור לבנת: ובכל זאת הם קמים ואומרים: אל תיגעו לנו, אנחנו רוצים להמשיך לקבל את הכסף ולהעביר אותו לקבוצות.

לימור לבנת: ואני שואלת אותם: למה?

לימור לבנת: הם אומרים: כי זה יפגע בנו.

לימור לבנת: למה זה יפגע בכם?

לימור לבנת: הם אומרים: אנחנו לא חותכים קופונים, אנחנו לא נוגעים.

לימור לבנת: אנחנו מעבירים את כל מה שאנחנו מקבלים ישר לקבוצות.

לימור לבנת: אז ממה נפשך אם אתם לא חותכים קופונים?

נחמן שי: הם ממשיכים לקבל את ה-4%?

לימור לבנת: הם ממשיכים כרגע לקבל את ה-4%.

לימור לבנת: אני כרגע לא נוגעת ב-4%.

לימור לבנת: אם אתם לא חותכים קופונים, כמו שאתם אומרים, אם אתם מעבירים הכול ישירות לקבוצות, אם אתם מחזיקים אצלכם, כמו שאתם טוענים, רק 72 שעות – סליחה, מה אמרו שם?

לימור לבנת: – שלושה ימים ומייד מעבירים את זה, אז ממה נפשך?

לימור לבנת: למה אתם מזדעקים?

לימור לבנת: אין תשובה.

לימור לבנת: אנחנו רוצים לתת שירות לקבוצות.

לימור לבנת: אנחנו אומרים כאן באופן ברור: מרכזי הספורט – בהתחלה הם איימו שהם ישללו את השירות מהקבוצות.

לימור לבנת: ואז נאלצתי לומר: אם אתם תשללו את השירות הזה מהקבוצות, אני אביא חקיקה שתבטל לכם גם את ה-4%.

לימור לבנת: ואז הם אמרו: לא לא לא לא, אנחנו לא נשלול את השירות מהקבוצות.

לימור לבנת: נמשיך לתת שירות.

לימור לבנת: אמרתי: יפה, בסדר גמור.

לימור לבנת: אל תחזיקו את הקבוצות כבני-ערובה.

לימור לבנת: עכשיו אני אומרת לקבוצות – אני שומעת את הקבוצות הקטנות.

לימור לבנת: הם דיברו עם חלק מחברי הכנסת כאן, דיברו עם חלק מהשרים – עם כולם או עם רובם, אני לא יודעת.

לימור לבנת: דיברו גם אתי, גם אני שומעת אותם, וחלק מהקבוצות הקטנות, בפריפריה ובמקומות אחרים, מודאגות – אולי גם מהבינוניות – ואומרות: רגע, מה יהיה אתנו?

לימור לבנת: אם עכשיו המרכזים לא יעשו עבורנו את הביטוח הכללי ולא יקנו תלבושות במרוכז, מה נעשה?

לימור לבנת: אני אומרת לכם: קודם כול, המרכזים כן יעשו.

לימור לבנת: למה שלא ימשיכו?

לימור לבנת: יש להם 4%.

לימור לבנת: אדרבה, שיעשו ביטוח במרוכז, יקבלו הנחה מרוכזת וימשיכו לתת לכן שירותים.

לימור לבנת: אבל אני אומרת עוד דבר: אל תדאגו.

לימור לבנת: אנחנו דואגים לקבוצות בפריפריה לא פחות ממה שאחרים דואגים.

לימור לבנת: אנחנו נמצא פתרונות לכל הבעיות.

לימור לבנת: שלא יהלכו אימים על אף אחד.

לימור לבנת: שלא יבהילו אף אחד.

לימור לבנת: אנחנו נמצא פתרונות.

לימור לבנת: אנחנו קשובים לדברים שאומרות הקבוצות הקטנות ולבעיות שהן מעלות.

לימור לבנת: ואנחנו נשב גם בוועדת החינוך, התרבות והספורט, וכשזה יגיע לוועדה נשמע את הדברים, ואיפה שצריך נמצא גם פתרונות.

לימור לבנת: נדאג שימשיכו וייתנו שירותים וימשיכו ויינתנו שירותים.

לימור לבנת: חברי חברי הכנסת, זאת רפורמה חשובה ביותר.

לימור לבנת: אני מרשה לעצמי לומר, כך חושבים לא רק חברי ועדת – תיקן אותי חבר הכנסת נחמן שי, ד"ר נחמן שי, אז אני אומר – לא רק הוועדה בראשותו של פרופסור זליכה, אלא כך חשבה גם הממשלה.

לימור לבנת: זה היה במליאת הממשלה – לא רק בוועדת שרים לחקיקה אלא במליאת הממשלה.

לימור לבנת: חוץ משני שרים שהתנגדו, השרים תמכו.

לימור לבנת: כך סבורים גם גורמי אכיפת החוק.

לימור לבנת: זאת רפורמה חשובה ביותר שתסייע ותביא את הספורט בישראל למקום אחר לחלוטין.

לימור לבנת: אני מניחה שעוד נשמע פה דברים, ואני גם אשיב על זה, אבל צריך לזכור: עיקר המימון, או חלק ניכר מהמימון, מגיע גם מהרשויות המקומיות.

לימור לבנת: הקבוצות הן שצריכות לקבל ישירות את הכסף והן שצריכות למעשה לנהל אותו כפי שהן רואות לנכון.

לימור לבנת: לכן, חברי חברי הכנסת, אני מבקשת לתמוך בהצעת החוק הזאת ולהעביר אותה לדיון ולהכנה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת החינוך, התרבות והספורט.

לימור לבנת: תודה.

גילה גמליאל: תודה לשרת התרבות והספורט לימור לבנת.

גילה גמליאל: רשימת הדוברים נסגרה ברגע זה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת איתן כבל, ראשון הדוברים – אינו נוכח.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, אדוני השר וגברתי השרה, חברים, שלום.

עיסאווי פריג': בואו אני אגיד גילוי נאות לצורך העניין: אני שימשתי כחמש שנים יושב-ראש קבוצת כדורגל, עד שנבחרתי לכנסת.

מרב מיכאלי: איזו?

עיסאווי פריג': מ"ס כפר-קאסם.

עיסאווי פריג': עכשיו אנחנו בליגה א'.

עיסאווי פריג': נגיע גם, יריב, ל"הפועל תל-אביב".

יריב לוין: אבל תפסיד.

עיסאווי פריג': לא בטוח.

עיסאווי פריג': יש לנו נציג טוב.

עיסאווי פריג': וליד עשה רבות שם.

עיסאווי פריג': ראשית, אני תומך בהצעת החוק, ואני אפילו אומר שהצעת החוק עדינה מדי.

עיסאווי פריג': כיושב-ראש קבוצת כדורגל חמש שנים הייתי שייך לאחד המרכזים.

עיסאווי פריג': חברים, אני ויושבי-ראש רבים כמוני היינו לפעמים צריכים לעבור רגעי השפלה, ממש ככה – אני אומר במילים האלה.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי: מה המרכז המתווך, האיש הזה שנקרא מרכז, מה הוא אמור לתת לקבוצת כדורגל כשהוא מקבל את הכסף?

עיסאווי פריג': לא קיבלנו כלום.

עיסאווי פריג': יוק.

עיסאווי פריג': לא קיבלנו כלום מלבד העברת הכספים, וגם כשקיבלנו העברת הכספים זה היה מין תהליך שאני עושה לך טובה – לא דברים שמגיעים לך, אלא: תראה, אני עושה לך טובה.

עיסאווי פריג': אני, אני, אני, אני.

עיסאווי פריג': אנחנו לא קיבלנו כלום, שהדברים יהיו ברורים.

עיסאווי פריג': מלבד זאת, אני שאלתי את עצמי ושאלתי את יושבי-ראש המרכזים שישבתי אתם: מה יוצא לי מהתהליך הזה?

עיסאווי פריג': – אני דואג לך לביטוח קולקטיבי לשחקנים.

עיסאווי פריג': אני דואג לך לתלבושות.

עיסאווי פריג': אני לא צריך את התלבושות שלך, יש לי תורמים שמביאים לי את זה.

עיסאווי פריג': נכון, סוגיית הביטוח היא סוגיה בעייתית, ואני חושב, השרה, שאנחנו צריכים לשים לב לסוגיית הביטוח.

עיסאווי פריג': היא הסוגיה היחידה שראויה שנשים לב אליה.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי אף אחד לא ירצה לבטח שחקנים.

עיסאווי פריג': שחקנים מקבלים פגיעות.

לימור לבנת: – – –

עיסאווי פריג': כן, יש בעיה.

עיסאווי פריג': אז המרכזים דאגו, עם חברות הביטוח, גם לצד המסחרי שבדבר.

עיסאווי פריג': יוצא להם כסף, מסחר.

עיסאווי פריג': דאגו עם חברות הביטוח לעשות ביטוח קולקטיבי, שהקבוצות יבואו דרכם.

עיסאווי פריג': אז מצד אחד נתתי לך שירות, ומהצד השני עשיתי את הרווח הכספי.

עיסאווי פריג': אבל גם לזה אנחנו חייבים למצוא פתרון.

עיסאווי פריג': ואני שואל שאלה: עם כל מה שאני אומר, המרכזים ממשיכים לקבל 4% מכספי ההימורים.

עיסאווי פריג': 4% אמרה השרה – 16 מיליון שקל.

עיסאווי פריג': מה הם עושים בכסף הזה?

עיסאווי פריג': הם מחויבים – ואני אומר שוב – הם מחויבים לתת לקבוצות את השירות.

גילה גמליאל: נא לסיים.

גילה גמליאל: בבקשה.

עיסאווי פריג': אני אסיים.

גילה גמליאל: משפט סיום.

עיסאווי פריג': משפט סיום.

עיסאווי פריג': חברים, המהפכה שמתחילה עכשיו בעצירת ההזרמות למרכזים רק תביא ברכה ותביא תנופה לכדורגל – אני אומר לכם את זה באחריות של מי שבא משם – תפתח אופקים חדשים ותצמצם את הפוליטיקה – והפוליטיקה הזולה בהרבה מהמקרים – בכל המרכזים ואיגודי הספורט.

גילה גמליאל: תודה רבה.

עיסאווי פריג': אני מצטרף לשרה ותומך בחוק, ואני חושב שצריך לקדם אותו וגם להרחיב את הרפורמה.

עיסאווי פריג': תודה.

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

גילה גמליאל: חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת דוד צור, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

דוד צור: גברתי היושבת-ראש, השרה, איתן, אני אפילו אגיד למה החוק של השרה הוא כל כך נכון, כל כך נדרש – בגלל חבר הכנסת איתן כבל.

דוד צור: איתן כבל, חבר מפלגת העבודה, אבל אוהד שרוף של "מכבי תל-אביב"?

עיסאווי פריג': אתה גם נגד?

דוד צור: מה הקשר היום בין הזהות – – –

לימור לבנת: יריב לוין של "הפועל תל-אביב".

דוד צור: ויריב לוין של "הפועל תל-אביב".

דוד צור: זה בכלל כאילו – – –

יריב לוין: – – – זה להבדיל אלף אלפי הבדלות "מכבי תל-אביב".

עיסאווי פריג': תוזמן לוועדת משמעת עכשיו.

דוד צור: לכן אני אומר לו: המצב האנכרוניסטי היה נוהג שנים, שהכספים, כספי ציבור, כספי המועצה להימורים, עוברים דרך המרכזים ולא דרך האגודות ישירות.

דוד צור: אני חד-משמעית אומר: חייבים להסתכל אחורה.

דוד צור: כמי שגם היה ספורטאי ושיחק הרבה מאוד שנים, אומנם כדוריד וכדורסל ולא כדורגל – אמרת שזה ייטיב עם הכדורגל, ואני אומר לך שזה ייטיב עם הספורט בכלל.

דוד צור: אז זה לסעיף זה.

דוד צור: לגבי הסעיפים האחרים, שמדברים גם על השקיפות, זה בדיוק הניקיון הציבורי שחייבים לחתור אליו, וטוב שהחוק הזה מאפשר את זה.

דוד צור: אולי רק אגיד, כמי שעמד בראש ועדה ציבורית שהשרה מינתה לפני כשנתיים בתחום הזה של מניעת האלימות בספורט, שחלק גדול מההמלצות של הוועדה שלי יושמו, גם במסגרת החוק הזה, בנושא של עידוד גורמים של אוהדים, קבוצות אוהדים, להתארגן כקבוצות, ובמיוחד כשיש פה תמיכה כספית בקבוצות האלה, שזה דבר יוצא מן הכלל.

דוד צור: זה אימוץ של מודלים שנוהגים באירופה והצליחו מאוד, כי דרך זה גם אפשר לנתב אותם לאפיקים חיוביים של עידוד ולקעקע אלימות וגזענות בספורט.

דוד צור: בנושא האלימות בספורט אני חייב להגיד, כמי שעוקב אחרי הסוגיה הזאת – גם כיושב-ראש ועדה משותפת שמונתה על-ידי חברי יושב-ראש ועדת הספורט עמרם מצנע וחברתי מירי רגב מוועדת הפנים – שהוועדה שלנו בעצם עובדת כתמונת ראי אולי לעשייה של המועצה למניעת אלימות בספורט, ואנחנו מתכוונים בעוד עשרה ימים לכנס ישיבה יחד עם המועצה כדי לקבל מהם את הדיווח בנושא הזה.

דוד צור: בסך הכול אנחנו רואים ירידה באלימות בספורט.

דוד צור: אומנם יש עדיין מקרים של אירועי קיצון, וגם אתם צריך להתמודד, אך בסך הכול שיתוף הפעולה שיש היום, גם עם גורמי האכיפה וגם גורמי עם החינוך וקבוצות ואגודות הספורט, הוא טוב מאוד, ולדעתי אנחנו בכיוון הנכון.

דוד צור: אני כמובן מאוד תומך בחוק הזה.

דוד צור: יישר כוח לשרה על העשייה הזאת.

דוד צור: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת דוד צור.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת נחמן שי, אחרון הדוברים.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להצטרף לתמיכה שהובעה פה במליאה בהצעת החוק הזאת.

נחמן שי: לפני שנים, 13 שנה, שימשתי מנכ"ל משרד המדע, התרבות והספורט שהיה אז, ונתקלנו באותן בעיות שמזכירה עכשיו השרה.

נחמן שי: אני מודה שלא הצלחנו להתמודד אתן.

נחמן שי: כלומר, זיהינו אותן, ומסקנות ועדת מליניאק היו מונחות לפנינו, והן היו עוד יותר טריות מאשר היום.

נחמן שי: הקדנציה הייתה מלווה בהתנגשויות בלתי פוסקות, גם עם מרכזי הספורט, גם עם ראשי ההתאחדויות למיניהן – בדיוק מה שהשרה עוברת בימים האלה, ועומדת בזה בכבוד.

נחמן שי: אולי משהו פוררנו בחומה הזאת וקצת השפענו, אבל אותו טון, אותם איומים, אותו סגנון ואותה תחושה שהספורט הוא בבעלות של כמה בעלי-בית.

נחמן שי: לכן, אני שמח על המהלך הזה שיזמת, כי הספורט חולה וזקוק לריפוי.

נחמן שי: יכול להיות שתהליך הריפוי יהיה ארוך.

נחמן שי: אנחנו רואים את זה – אנחנו רואים את זה בהישגים הדלים ורואים את זה בכסף הרב.

נחמן שי: יש הרבה כסף, ויחד עם זאת הוא לא מיתרגם להישגים.

נחמן שי: אנחנו רואים את זה גם בזירה הפנימית וגם בזירה החיצונית – קבוצות ישראליות שמתמודדות, ועכשיו לאחרונה זה היה כדורסל, ועל הכדורגל אנחנו יודעים.

נחמן שי: אלה נבחרות לאומיות, הרבה כבוד.

נחמן שי: הציבור אוהב אותם, העם אוהב אותם, לובש את החולצות ומתרגש, ובסוף – מפח נפש.

נחמן שי: אנחנו יודעים שבסוף זה תשתית.

נחמן שי: זה מתחיל מלמטה.

נחמן שי: אם זה לא מתחיל מלמטה, זה לא צומח הלאה.

נחמן שי: העצים האלה לא מתחילים מלמעלה.

נחמן שי: אי-אפשר לייבא שחקנים כמו שעושות חלק מהקבוצות.

נחמן שי: לכן, אני חושב שהרעיון של העברה ישירה לקבוצות הוא רעיון נכון, ואני מקווה שזה ייעשה גם בפיקוח ותחת עין ציבורית, כלומר שגם הקבוצות יודעות שזה כסף ציבורי, כי הכסף של הטוטו הוא כסף ציבורי, בסופו של דבר.

נחמן שי: המרכזים ממשיכים לקבל את מנת חלקם, והם אחראים לדברים שהם היו אחראים להם עד עכשיו והם לא יכולים להתנער מזה.

נחמן שי: בקצה הדרך אני שוב חוזר ואומר: אני מקווה שהספורט הישראלי, במהלכים שאת יוזמת, באמת יצא לאיזו תנופה חדשה ונראה ברכה, כי זה דבר מופלא, הספורט, ונדמה לי שכל אחד מאתנו אוהב את הספורט – פעם לעשות ספורט, פעם לצפות בספורט ופעם לעודד ספורט; זה חלק בלתי נפרד מחיינו.

נחמן שי: תודה, ואני כמובן אתמוך.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים ועוברות להצבעה על הצעת חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 7), התשע"ד–2013, בקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 25 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 7), התשע"ד–2013, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

גילה גמליאל: בעד – 25, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת החינוך, התרבות והספורט.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/784).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו נעבור לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 57) (הרשות והמועצה לשידורים מסחריים), התשע"ג–2013, לקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: יציג את הצעת החוק שר התקשורת גלעד ארדן.

גילה גמליאל: בבקשה.

גלעד ארדן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, תחום התקשורת המשודרת הוא ענף פעילות בעל השפעה מהותית על ההתפתחות הכלכלית של המשק הישראלי, השיח הציבורי ודמותה של החברה והדמוקרטיה הישראלית.

גלעד ארדן: כיום תחום השידורים מתאפיין בריבוי רשויות אסדרה: המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין, בסיועה של מינהלת הסדרת השידורים לציבור במשרד התקשורת, היא הגוף שמסדיר את תחום שידורי הטלוויזיה הרב-ערוצית למנויי הכבלים והלוויין; הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו ומועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו מסדירות את תחום שידורי הטלוויזיה והרדיו המסחריים הניתנים לציבור.

גלעד ארדן: בנוסף, כידוע, רשות השידור ומוסדותיה פועלים כגוף מבצע ומסדיר בתחום שידורי הטלוויזיה והרדיו הציבוריים.

גלעד ארדן: הצעת חוק זו באה למעשה להקים גוף רגולטורי אחד שירכז תחת כנפיו את סמכויות האסדרה המצויות כיום בידי הרשות השנייה ובידי מועצת הרשות השנייה והמועצה לשידורי כבלים ולוויין.

גלעד ארדן: בעבר נטען שיש הצדקה עניינית להפרדה בין הגורמים העוסקים באסדרה – מה שאנחנו מכנים רגולציה – של שידורים קרקעיים של ערוצי broadcast, הממומנים באמצעות פרסומות, ובין הגורמים העוסקים באסדרה של שידורי כבלים ושידורי לוויין, הממומנים באמצעות דמי מנוי ומציעים ערוצי נישה, וזאת בשל המאפיינים הייחודיים של כל אחד מסוגי השידורים האמורים, אופן ההפצה השונה שלהם ואמצעי המימון השונים.

גלעד ארדן: בהמשך לרפורמות שנערכו בתחום בשנים האחרונות התחדד הצורך לראות את שוק השידורים המסחריים בשלב זה כשוק אחד שבו פועלים גורמים שונים המשפיעים זה על זה ולהסדירו מתוך ראייה כוללת של כלל הגורמים הפועלים בו.

גלעד ארדן: בנוסף, קיומם של שני רגולטורים העוסקים באסדרת אותו תחום יוצר כפילות מיותרת, וגם כמובן עלות מיותרת.

גלעד ארדן: שני הגורמים עוסקים באסדרת נושאים דומים, דוגמת הפקות מקור, כללי אתיקה בשידורים ובפרסומות והגנה על ילדים, אולם כל אחת מהמועצות קובעת כללים שונים; וגם אם הכללים זהים, לעתים הם מיושמים באופן שונה על-ידי כל אחת מהמועצות, ובשל כך נוצר חוסר אחידות באסדרה.

גלעד ארדן: אשר על כן, מוצע בהצעת חוק זו המונחת בפניכם לאחד את גופי האסדרה של שוק השידורים המסחריים כדי שיפעל רגולטור אחד שיבצע את מלאכת האסדרה מתוך ראייה כוללת של השוק.

גלעד ארדן: להסדר המוצע בהצעת החוק הזאת קדמו כמה ניסיונות לאיחוד הרשות והמועצות האמורות בהחלטות ממשלה, שלצערנו מעולם לא יושמו.

גלעד ארדן: על-פי הצעת החוק תוקם הרשות לשידורים מסחריים, ובמסגרתה תפעל המועצה לשידורים מסחריים ובידיה יהיו הכלים להסדיר את תחום השידורים, מתוך ראייה כוללת של הענף, כפי שהסברתי, תוך מתן מענה לצרכים המיוחדים של אסדרת ההיבטים התוכניים של השידורים.

גלעד ארדן: מינהלת ההקמה תכונן רשות מקצועית חדשה תחת קיומה של רשות סטטוטורית – במקום הרשות הסטטוטורית ושתי המועצות הציבוריות הקיימות – כדי שהשינוי המבני ישמש מנוף לקידום ענף השידורים, לפיתוח התחרות בו ולרווחת הציבור בישראל.

גלעד ארדן: אני רוצה להדגיש שפעילותה של הרשות האמורה תעוצב כמובן על-פי עקרונות ציבוריים וחברתיים, והדבר יבוא לידי ביטוי בתפקידי המועצה החדשה, במבנה הרשות ובנציגי הציבור אשר ירכיבו את המועצה.

גלעד ארדן: כדי שלא להאריך, אני רק אציין כמה עקרונות או עיקרים במבנה של הרשות החדשה: הרשות תוקם כרשות מאוחדת; הרשות תוקם כרשות פנים-ממשלתית במסגרת משרד התקשורת, ובמסגרתה תוקם מועצה אשר תוקנה לה מרב העצמאות – חשוב להדגיש את זה – לצורך מילוי תפקידיה והפעלת סמכויותיה לפי דין, והיא תונחה אך ורק משיקולים מקצועיים וציבוריים.

גלעד ארדן: המועצה תמונה על-ידי הממשלה כמועצה ציבורית המורכבת משמונה נציגי ציבור ושני נציגי ממשלה.

גלעד ארדן: בראש המועצה יעמוד יושב-ראש אשר יהיה עובד מדינה.

גלעד ארדן: הרכב המועצה ישקף את הניסיון והידע המקצועיים והציבוריים הנדרשים לאסדרת תחום השידורים.

גלעד ארדן: המועצה תהיה הגוף שיקבע מדיניות וכללי אסדרה בנוגע לתוכני השידור, והרשות היא שתוציא לפועל את המדיניות שתיקבע על-ידי המועצה.

גלעד ארדן: פה יש נקודה חשובה שאני רוצה להדגיש: מובן שהאיחוד הזה גם אמור לייעל ולהוזיל משמעותית את הרגולציה שמושתת היום על השחקנים הקיימים בתחומי השידור, ולכן זה גם יאפשר להפחית משמעותית את העלויות.

גלעד ארדן: לכן, כבר במסגרת הצעת החוק מוצע לבטל את דמי הזיכיון ואת דמי הרישיון השנתיים שמשלמים בעלי הזיכיון לפי חוק הרשות השנייה.

גלעד ארדן: בעצם, תהיה חשיבה ובחינה מחדש שלי, בהתייעצות עם המועצה, מה יהיה גובה האגרות השנתיות של שידורים מסחריים שהמשדרים ישדרו, וזה כמובן יהיה במגמה של הפחתה משמעותית.

גלעד ארדן: כמובן, זה דבר שאמור להשאיר הרבה יותר כסף בידי הגופים המשדרים, שאותו אנחנו מצפים שהם ישקיעו בהפקות ישראליות, בעידוד היצירה המקורית הישראלית, וזה כמובן דבר שהציבור הרחב ייהנה ממנו.

גלעד ארדן: אסור לשכוח כמובן שלעובדים הקיימים, גם ברשות השנייה וגם במועצת הכבלים – יש שם עובדים, חלקם עובדים ותיקים, עובדים טובים ומקצועיים.

גלעד ארדן: וגם אם מדובר בתהליך של איחוד מועצות, שאולי חלק ממנו יחייב התייעלות, צריך יהיה לדאוג לאותם עובדים.

גלעד ארדן: ולכן אני מדגיש שבמקביל לקידום החוק המוצע אני גם מקים, אקים בקרוב, צוות אשר חבריו יהיו הממונה על השכר והסכמי העבודה במשרד האוצר או סגנו, יושב-ראש מועצת הכבלים והלוויין, מנכ"ל הרשות השנייה, מנכ"ל משרד התקשורת, נציב שירות המדינה והממונה על התקציבים, כדי שהם ינהלו או יקדמו דין ודברים עם נציגי העובדים שמועסקים ברשות השנייה, במועצת הכבלים והלוויין או במינהלת השידורים, גם כדי לעדכן אותם וגם כדי לנסות ולהגיע אתם כמובן להסכמות, כדי שנוכל לצאת לדרך כמה שיותר מהר לאחר שהחוק יעבור, עם הקמת הגוף המאוחד והפעלתו, בדרך שתהיה הדרך הנכונה יותר, שתעשה סדר ברגולציה בשידורים המסחריים בישראל.

גלעד ארדן: אני מבקש את תמיכת חברי הכנסת בהצעת החוק בקריאה הראשונה ואת העברתה לוועדת הכלכלה לשם הכנתה לקריאה השנייה והשלישית.

גלעד ארדן: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לשר התקשורת גלעד ארדן.

גילה גמליאל: ראשון הדוברים, חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

מיקי רוזנטל: מכיוון שחנין איננו יש לו ארבע.

איתן כבל: מה?

מיקי רוזנטל: אמרתי: מכיוון שחנין איננו, חבר הכנסת חנין איננו, אתה מקבל ארבע.

איתן כבל: אני מקבל חנינה.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני מניח, אדוני השר, שאתה קיבלת גם את הפנייה של פרופסור קרמניצר, את ההתייחסות שלו לעניין.

גלעד ארדן: לא.

איתן כבל: חבל.

מיקי רוזנטל: ספר לו, אבל.

איתן כבל: לא, לא משנה, תשמע.

מיקי רוזנטל: הוא עדיין יכול לקבל את זה.

איתן כבל: כן, בסדר.

גלעד ארדן: אבל עד השנייה והשלישית חזקה עלי שאני אקבל ואלמד.

איתן כבל: נכון, אני מסכים.

גלעד ארדן: מה הייתה הפנייה?

איתן כבל: הפנייה ברמת – – –

גלעד ארדן: כי קראתי את תגובת רשות השידור.

איתן כבל: כן, גם אני ראיתי את תגובת רשות השידור, שהפכה להיות מה שנקרא גוף עצמאי בשטח.

איתן כבל: אתה יודע, כששרים – – –

גלעד ארדן: רק לאופוזיציה מאוד חשוב שהגופים המשדרים יהיו עצמאיים.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: רשות השידור נהייתה עצמאית לגמרי.

איתן כבל: אתה מבין, זה כמו אותו לוויין שמסתובב לו בחלל והוא כל הזמן בצד של הירח.

איתן כבל: אתה מוסתר.

איתן כבל: אבל, גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, תראה, אני בסך הכול בעד הסדרת העניין, ואני חושב שגם פרופסור קרמניצר כותב בדבריו שיש תמיכה מלאה.

איתן כבל: כמי שמלווה יחד אתך הרבה מאוד שנים את כל הנושא הזה, הגיע הזמן באמת להסדיר את העניין.

איתן כבל: אין ויכוח על הנקודה הזאת.

איתן כבל: יחד עם זאת, לפחות – אני מודה שאני עוד לא התעמקתי בחוק, ובוודאי תינתן לי הזכות בוועדת הכלכלה לעסוק בשאלות האלה – לטענתו הכוונה רצויה אך המעשה אינו רצוי.

איתן כבל: ומשמעות הדבר שבסופו של תהליך, מצד אחד אתה בא להסדיר עניין, אבל מצד שני אתה נותן כוח כמעט בלתי מוגבל לממשלה או לכוחות פוליטיים – אני לא רוצה להגיד ממשלה אלא כוחות פוליטיים – לנהל בסופו של עניין את מערכות התקשורת במדינת ישראל.

איתן כבל: אני מבקש מאדוני השר, ואני גם אשמח באופן אישי להעביר לו את הפנייה הארוכה, המפורטת, שעוסקת בשאלות האלה, וגם אשמח מאוד אם תהיה התייחסות עניינית לשאלות הענייניות, המקצועיות, הנובעות מן המסמך של פרופסור קרמניצר.

איתן כבל: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

גילה גמליאל: חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: רשימת הדוברים נסגרה.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני מרגיש כמו במסע זיכרונות, כי עכשיו אני צריך לחזור לפרק אחר בחיי ולספר לכנסת הזאת שבשנים 1991–1998 הייתי מנכ"ל הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, ועמדתי ליד העריסה שממנה צמח התינוק הזה שקוראים לו הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו והזיכיונות בטלוויזיה וברדיו בישראל.

נחמן שי: והמערכת הזאת חיה ותופסת עד היום הזה.

נחמן שי: ואני רוצה קודם כול להגיד לשר שהיוזמה שלו היא יוזמה חשובה והיא בכיוון הנכון.

נחמן שי: באמת, צמחו בהדרגה מערכות שונות של רגולציה, של אסדרה, בתחום הזה, בצורה הפרועה האופיינית למדינת ישראל, כשיד אחת איננה יודעת מהיד השנייה – פעם זו מועצת הכבלים, פעם זו הרשות השנייה, לפעמים זו רשות השידור, וכאשר ברקע בכלל גדל ומתפתח עולם תקשורתי חדש, שעליו בכלל אין אסדרה כי עוד לא יודעים איך להסדיר אותו; אני מדבר על מערכות האינטרנט וכן הלאה, שבהדרגה גם הופכות להיות מערכות שידור לכל דבר.

נחמן שי: אז צריך להסתכל על התמונה הכוללת ולעשות פה סדר.

נחמן שי: אבל מה ששר התקשורת מציע היום זה ללכת אחורה, ואני חושב שהשר הזה לא רוצה ללכת אחורה – הוא רוצה ללכת קדימה, אם אני מכיר אותו.

נחמן שי: מה שהוא רוצה מאתנו זה בעצם להחזיר את הפיקוח או האסדרה על גופי השידור במדינת ישראל לידי הממשלה.

נחמן שי: בדיוק כך.

נחמן שי: אין לזה הגדרה אחרת.

נחמן שי: אם הוא היה מציע שהגוף המשותף – שאמרתי, אני תומך בו עם כל הדברים שעוד יקרו בו – יהיה במתכונת של הרשות השנייה, כלומר גוף עצמאי; אומנם הממשלה ממנה את המועצה, והממשלה גם משפיעה על התקציב, ומשפיעה על כוח אדם, ויש לה ברוך השם מידת מעורבות, ואני אפילו רואה מידת מעורבות גדולה יותר, ניחא.

נחמן שי: אבל לקחת את שני הגופים האלה ולהכניס אותם לתוך הממשלה, והם יהיו באחריות ישירה של השר, ויהיה – אין שר ואין ממשלה שיכולים להתגבר על התיאבון שלהם להתערב בשידורים.

נחמן שי: אין, זה בגנים, זה ככה, אין מה לעשות, אני מכיר את זה.

נחמן שי: הניסיון שלי ברשות השנייה מלמד, עם שורה של שרים ממפלגות שונות ושונים באופיים – כולם רצו, וגם מאז, יד ורגל בתוך השידורים.

נחמן שי: אני לא מוכן לחשוב על מצב ששר תהיה לו השפעה ישירה על תכנים.

נחמן שי: אני לא מוכן לחשוב על ממשלה שיש לה השפעה ישירה על חדשות בטלוויזיה, שזה לב בעניין.

נחמן שי: ואמרתי קודם: כולם רוצים את זה.

נחמן שי: ולכן, אם השר רוצה – ואני מאוד מכבד את השר ארדן, הוא יודע את זה, ואני מכבד את הרצון שלו והדינמיקה שלו למשוך את הדברים ולקחת את הדברים קדימה – בוא נחשוב על אותה רשות שאתה רוצה להקים.

נחמן שי: תקים אותה עכשיו, אל תחכה, אל תעשה מהלך כפול, כי לא תגיע למהלך הבא.

נחמן שי: תקים את הרשות הלאומית לתקשורת שאתה רוצה עכשיו ותכניס לתוכה הכול, ויהיה לנו גוף שיראה גם את התוכן וגם את הכלים של התקשורת במדינת ישראל.

נחמן שי: המהלך הזה איננו נכון.

נחמן שי: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

גילה גמליאל: חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: אתה אחריה.

מרב מיכאלי: איפה אדוני השר?

קריאה: הוא פה.

מרב מיכאלי: היי.

מרב מיכאלי: אני רוצה להצטרף, גברתי היושבת-ראש וחברותי וחברי, אני רוצה להצטרף להסכמה שאכן יש להסדיר מחדש את כל זירת, עולם, שוק השידורים במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: רישוי התקשורת במדינת ישראל הוא מעוות, לא פחות ממעוות.

מרב מיכאלי: הוא באמת מגונה, וריבוי הפיקוחים והחוקים השונים שאליהם כפוף כל גוף שידור, או גופי שידור אחרים, הם באמת מקור להרבה בעיות בעולם התקשורת שלנו.

מרב מיכאלי: ברם, אולם, כמו שאמר חברי נחמן שי, זה לא רק הולך אחורה; זה באמת – מה שקורה הוא, הרעיון למזג את מועצת הרשות השנייה והרשות השנייה לתוך מועצת הכבלים, כשמועצת הכבלים היא למעשה סניף של משרד התקשורת, עם כל המשמעויות של מה זה אומר על הכפיפות שלה לשר ולפוליטיקאים אחרים, לרבות כמובן ראש הממשלה של השר, זה באמת – ככל שהשר הנוכחי באמת איש יקר, וברור לי שלא יעלה על דעתו לעשות שימוש לרעה באפשרות כזאת שניתנת לו, בכל זאת לצערי עלה גם עלה כבר על דעתה בראשותו של ראש הממשלה המכהן לעשות כרצונו נזקים גדולים ברשת שידור שנתונה לכפיפותו, לסמכותו, והשאריות שנותרו מפרפרות מרשות השידור מעידות כאלף עדים כמה אסור לנו להכפיף עוד ועוד גופי שידור לממשלה.

מרב מיכאלי: מה שנדרש לנו באמת, מפקחת עצמאית ומקצועית, משהו כמו המבנה של נגידת בנק ישראל, יושב-ראש רשות ניירות ערך, הממונה על ההגבלים העסקיים וכו'; רשות עצמאית מקצועית שיש לה סמכויות שהן כפופות לשיפוט של בתי-משפט.

מרב מיכאלי: הן שתנהלנה את שוק התקשורת לטובת כל אזרחיות ואזרחי ישראל, לרבות כמובן הממשלה והכנסת, ולא, שוב, להכפיף את כל גופי התקשורת לכוחם הלא-פרופורציונלי של הפוליטיקאים שיהיו ממונים עליהם.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

גילה גמליאל: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת אורי מקלב – אינו נוכח; חבר הכנסת אברהם מיכאלי – אינו נוכח; חבר הכנסת יצחק וקנין – אינו נוכח.

גילה גמליאל: אחרון הדוברים, חבר הכנסת מיקי רוזנטל, בבקשה.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך.

מיקי רוזנטל: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני שר התקשורת, אני משוכנע שכוונותיך טובות.

מיקי רוזנטל: אני גם רואה באיחוד הרשויות כשלעצמו מהלך מבורך; הכפילויות מיותרות כמובן, הן גורמות לבזבוז.

מיקי רוזנטל: אבל אני קראתי והתעמקתי קצת בסעיפי החוק ואני פשוט מזועזע.

מיקי רוזנטל: מעבר למה שאמרו קודמי, שיש פה באמת – אני לא רוצה לומר שיש פה ניסיון להכפיף את גופי השידור לפוליטיקאים, אבל התוצאה היא בהתאם.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, במקום למנות גוף חיצוני – מה שקורה, אגב, בכל העולם.

מיקי רוזנטל: בכל העולם מקימים רשויות מקצועיות שמוצאות מידי הפוליטיקאים, ויושבים בהן אנשי מקצוע, כי מדובר באחד הענפים הסבוכים ביותר שיש.

מיקי רוזנטל: לא צריך להכביר מילים ולראות מה פוליטיקאים עשו.

מיקי רוזנטל: מצבה של רשות השידור הוא תולדה של מעורבות פוליטית בשידורים.

מיקי רוזנטל: וזה לא מתבטא רק בעובדה שתקציב הרשות הזאת כפוף לשר האוצר, או לאוצר, ומינוי היושב-ראש יהיה מינוי של אדם פוליטי, אלא השינויים בתוך החוק כשלעצמם הם מרחיקי לכת ומדאיגים.

מיקי רוזנטל: אין לי הרבה זמן, אבל רק כדי להדגים ולסבר את האוזן אני אדגים את המצב האבסורדי שהחוק הזה מבקש לייצר.

מיקי רוזנטל: היום בדירקטוריונים של חברת החדשות של ערוץ 2 וערוץ 10 יושבים נציגי ציבור, והם דואגים לאינטרס הציבורי.

מיקי רוזנטל: ההצעה הזאת מבקשת לבטל את המצב שבו נציגי הציבור מייצגים את האינטרס הציבורי בדירקטוריונים של ערוצים 10 ו-2, ותקציבם יאושר על-ידי יושב-ראש המועצה או המועצה, ויושב-ראש המועצה ממונה על-ידי שר התקשורת.

מיקי רוזנטל: אני לא צריך לספר לכם שגורלם של פוליטיקאים תלוי בגופי תקשורת.

מיקי רוזנטל: אני לא צריך לספר לכם שעד היום הרגולציה כשלה לחלוטין, מפני שהגופים המשדרים מפעילים לחץ עצום על הפוליטיקאים, והרגולציה לא מצליחה לעמוד בין היתר מהסיבה שפוליטיקאים תלויים בגופי התקשורת הללו.

מיקי רוזנטל: רק מהלך שירחיק את הגוף המפקח הזה מהפוליטיקאים עשוי להבטיח לו הצלחה.

מיקי רוזנטל: אדוני השר, אני באמת חושב שאתה מתכוון לטוב.

מיקי רוזנטל: אני אומר לך שאם אתה מבקש להסדיר את נושא התקשורת במדינת ישראל אתה צריך לעשות מהלך שירחיק מאתנו, הפוליטיקאים – כולם, לא חשוב מאיזו מפלגה, לא חשוב מאיזה תפקיד; היום אתה שם, מחר מישהו אחר שם.

מיקי רוזנטל: אם אנחנו לא נסיר את ידנו מהתקשורת אנחנו פשוט נהפוך אותה למשהו שהוא תלוי בפוליטיקאים.

מיקי רוזנטל: זו לא תהיה תקשורת חופשית, זו תהיה תקשורת מסחרית עגומה שמשרתת פוליטיקאים.

מיקי רוזנטל: ואם אתה מתכוון לטוב, אנא, אני מציע לך לחשוב מחדש על המבנה כולו, ואני מציע לחברי חברי הכנסת להצביע נגד הצעת החוק הרעה הזאת.

מיקי רוזנטל: תודה.

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

גילה גמליאל: שר התקשורת גלעד ארדן מבקש לסכם את הדיון.

גילה גמליאל: בבקשה.

גלעד ארדן: אין הרבה מה לסכם.

גלעד ארדן: בסך הכול יש תמימות דעים שהכוונה היא לאחד את הגופים המאסדרים, וגם לעשות איזו אחידות ברגולציה וגם להפחית עלויות.

גלעד ארדן: אני חושב שכל חברי הכנסת תמימי דעים.

גלעד ארדן: נקודה אחת שעולה – דרך אגב, היא הטרידה גם אותי כשקיבלתי את ההחלטה לקדם באופן נחוש עד להשלמת המהלך הזה, שבואו נודה על האמת, הוא שכב על שולחנם של שרי תקשורת רבים במשך שנים רבות.

גלעד ארדן: בסך הכול, מה רע לנו?

גלעד ארדן: יש שני גופים, וואלכ, יש שרים, אתה יכול למנות גם פה חברי מועצה, גם פה חברי מועצה.

גלעד ארדן: ובואו אני אגלה לכם, ידידי, שבאמת באים עם כוונות כנות, מחברי מפלגת העבודה – אני מקווה שלא תהיו בשלטון בשנים הקרובות – אבל אם הייתם – – –

מיקי רוזנטל: – – – נהיה.

מיקי רוזנטל: נהיה.

גלעד ארדן: – – – אבל אם הייתם, מיקי, אם הייתם – –

נחמן שי: אנחנו מטפלים בזה.

גלעד ארדן: – – היית מבין – בוא, אני אתן לך טיפ: אין שום קשר – –

מיקי רוזנטל: – – –

גלעד ארדן: – – איפה הגוף נמצא.

גלעד ארדן: המבחן – תשמע לי, תאמין לי – – –

מיקי רוזנטל: – – –

גלעד ארדן: – – – המבחן הוא מי ממנה את המנכ"ל של הגוף.

מיקי רוזנטל: לא נכון, הפוליטיקאים ממנים אותם.

גלעד ארדן: תרשה לי, תרשה לי.

גלעד ארדן: נו, תן לי משהו מהניסיון שלי, בכל זאת.

מיקי רוזנטל: – – –

גלעד ארדן: אתה היית שם.

גלעד ארדן: סיפרת לנו איך לחצו עליך ואיך לוחצים – דרך אגב, לא פוליטיקאים, בעלי ההון – סיפרת בוועדה איך בעלי ההון, לא הפוליטיקאים, לוחצים ומשפיעים על הגופים המשדרים, שלפעמים הם גם הבעלים שלהם.

גלעד ארדן: הנה, לדוגמה, רשות השידור: כולנו פה מדברים עליה כל כך הרבה.

גלעד ארדן: היא המודל האולטימטיבי של גוף חיצוני, נכון?

גלעד ארדן: היא גוף חיצוני.

מיקי רוזנטל: – – –

גלעד ארדן: היא לא בתוך משרד ממשלתי.

מיקי רוזנטל: – – –

גלעד ארדן: היא ממומנת ישירות על-ידי אגרה מהציבור.

גלעד ארדן: זה החלום שלכם.

מיקי רוזנטל: – – –

גלעד ארדן: זה מה שהצגת.

גלעד ארדן: האם אתה תגיד – – –

מיקי רוזנטל: – – –

גלעד ארדן: אבל אתם – – –

מיקי רוזנטל: – – –

גלעד ארדן: שים לב על מה – – –

מיקי רוזנטל: – – –

גלעד ארדן: אתה כנראה לא מבין מה הביקורת שלכם.

גלעד ארדן: אתם אומרים – מה הבעיה שלכם עם הצעת החוק?

גלעד ארדן: – שהגוף המאוחד יהיה חלק ממשרד התקשורת – –

נחמן שי: זה נכון.

נחמן שי: זה נכון מאוד.

גלעד ארדן: – – ואני מנסה להסביר לכם שהמבחן הוא לא אם גוף הוא חלק – המבחן לעצמאותו של גוף זה לא אם הוא חלק או לא.

גלעד ארדן: אני אתן לך דוגמאות: הרשות לניירות ערך – היא חלק ממשרד ממשלתי?

גלעד ארדן: כן.

גלעד ארדן: היא עצמאית?

גלעד ארדן: כן.

גלעד ארדן: אותו דבר רשות ההגבלים העסקיים.

גלעד ארדן: רשות השידור – היא לא חלק ממשרד ממשלתי, היא לא, וכל המימון שלה הוא לא דרך המשרד הממשלתי.

מיקי רוזנטל: מי שממנה את הרשות הוא ראש הממשלה.

מיקי רוזנטל: וזהו.

גלעד ארדן: האם היא עצמאית?

גלעד ארדן: לא.

גלעד ארדן: המבחנים הם אחרים לגמרי.

גלעד ארדן: המבחן זה אם יש יועץ משפטי עצמאי – –

נחמן שי: – – –

גלעד ארדן: – – אם יש חשב עצמאי.

גלעד ארדן: אני יכול לתת לך הרבה מאוד דוגמאות.

גלעד ארדן: ואני, דרך אגב, אומר עוד משהו: אני לא נעול על המודל הזה.

גלעד ארדן: אין לי בו שום יתרון.

גלעד ארדן: הסיבה המרכזית שלא רציתי להתחיל את כל העיסוק מחדש היא כי במנגנונים הממשלתיים – ואיתן יכול להגיד לך – אם הייתי מבקש עכשיו לפתוח את זה מחדש, זה שנה דחייה.

גלעד ארדן: אני מוכן לשמוע בוועדת הכלכלה את כל העניין הזה ולדון בו מחדש.

גלעד ארדן: אני לא נעול על המודל הזה – –

קריאה: – – –

גלעד ארדן: – – וכמי שבעבר נאבק הרבה פעמים על עמדות שהן לא היו הפופולריות והשולטות – והיום אני פה ואולי מחר לא – אין לי שום עניין שהשלטון ישלוט בכלי התקשורת.

גלעד ארדן: אני חושב שהבעיה שלנו היום זה לא שהשלטון שולט בכלי התקשורת.

גלעד ארדן: קשה לי להגיד על, אני לא יודע, ערוץ 10 – או אני לא רוצה להתחיל לתת פה סופרלטיבים – שהם לא נשכניים ולא ביקורתיים כלפי הממשלה.

גלעד ארדן: איפה ההשפעה הזאת שאתה מדבר עליה בגופים המשדרים?

גלעד ארדן: אז – לא דיברתם היום על ערוץ 1, נכון?

מיקי רוזנטל: – – –

מרב מיכאלי: – – –

גלעד ארדן: דיברתם על הגופים המסחריים.

מיקי רוזנטל: דיברנו – – –

גלעד ארדן: לא, אבל החוק הזה – – –

מרב מיכאלי: – – –

גלעד ארדן: החוק הזה לא עוסק כרגע בערוץ 1.

גלעד ארדן: אז אני לא רואה את ההשפעה הזאת.

גלעד ארדן: אני מוכן לשים את כל הביטחונות – –

נחמן שי: – – –

גלעד ארדן: – – בחוק כדי לוודא שזה יהיה גוף עצמאי.

גלעד ארדן: מי שהחליטו על המודל הזה, עוד לפני כניסתי, אלה בכלל משרדי המשפטים והאוצר, שדווקא היו מאוד חרדים לעצמאות שלו.

גלעד ארדן: והבעיה, כמו שאתה ציינת, היא יותר הלחץ שבא מהערוצים על הפוליטיקאים כדי לעשות ויתורים.

גלעד ארדן: זה לא בדיוק מה שקשור למודל הזה.

מיקי רוזנטל: זה קשור מאוד.

מיקי רוזנטל: לא נכון, זה קשור מאוד.

מיקי רוזנטל: קשור מאוד.

גלעד ארדן: שוב אני אומר:

גלעד ארדן: אני לא נעול על זה.

גלעד ארדן: אני מוכן לשמוע את זה בפתיחות.

גלעד ארדן: ואני מבקש בכל זאת את תמיכתכם.

גלעד ארדן: אם יצא מוועדת הכלכלה משהו שתחשבו שהוא לא, תמיד אפשר להצביע נגד בקריאה השנייה והשלישית.

גלעד ארדן: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לשר התקשורת.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 57) (הרשות והמועצה לשידורים מסחריים), התשע"ג–2013.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 17 נגד – 5 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 57) (הרשות והמועצה לשידורים מסחריים), התשע"ג–2013, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

גילה גמליאל: 17 בעד, חמישה מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 57) עברה בקריאה ראשונה ותעבור לדיון בוועדת הכלכלה.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/795).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 58) (איסור הגבלה או חסימה), התשע"ג–2013, לקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: יציג את הצעת החוק שר התקשורת גלעד ארדן.

גילה גמליאל: בבקשה.

גלעד ארדן: תודה.

גלעד ארדן: גברתי, חברי חברי הכנסת, במסגרת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 נקבעו בחוק התקשורת (בזק ושידורים), התשמ"ב–1982, איסורים לבצע הגבלות או חסימות שונות שהוחלו על גורמים הפועלים בשוק הסלולר.

גלעד ארדן: איסורים אלו נועדו לאפשר, בין היתר, שמירה על עקרון הנייטרליות של רשת האינטרנט, תוך הכרה בצורך של בעל רישיון לנהל את התעבורה ברשתו באופן תקין והוגן.

גלעד ארדן: לאיסור הגבלה או חסימה כאמור נקבעו חריגים בחוק התקשורת, ולפיו האיסור לא חל במקרים האלה: החסימה או ההגבלה מתחייבות מניהול תקין והוגן של מסרי הבזק המועברים ברשת של בעל הרישיון; מנוי או קבוצת מנויים ביקשו זאת בבקשה פרטנית ומפורשת; שר התקשורת התיר זאת במקרים מיוחדים, לרבות לבקשת כוחות הביטחון.

גלעד ארדן: משרד התקשורת סבור היום – וזו בעצם מהות הצעת החוק המונחת בפניכם – כי עקרון הנייטרליות ברשת רלוונטי, והיום עוד יותר מתמיד, גם לגבי גורמים נוספים הפועלים בשוק התקשורת, ובכלל זה גורמים העוסקים במתן שירותי גישה לאינטרנט ובמתן שירותי תשתית אינטרנט נייחת, רחבת פס, כמו גם חברות השידורים הרב-ערוציים.

גלעד ארדן: בעצם, הכוונה היא שכאשר אנחנו רוצים היום להנגיש את תשתית האינטרנט לכמה שיותר שחקנים חדשים בתחום, כולל שחקנים שאנחנו בשאיפה שיציעו שידורי טלוויזיה על גבי האינטרנט – שידורים כאלה יכולים לפעמים להתחרות בשידורים הרב-ערוציים, למשל של "הוט" או yes, שהם בבעלות אותן חברות תשתית אינטרנט, כלומר אנחנו נאלצים לבקש מ"הוט" ומ"בזק" לאפשר לשדר שידורי אינטרנט על התשתית של "הוט" ו"בזק" שיתחרו בחברות הטלוויזיה הרב-ערוצית של אותן "הוט" ו"בזק".

גלעד ארדן: ולכן אנחנו היום מבקשים לתקן את חוק התקשורת כך שהאיסור לבצע הגבלה או חסימה והחריגים לאיסור האמור יחולו נוסף על חברות הסלולר על כלל בעלי הרישיונות הפועלים מכוח חוק התקשורת, וכן על מי שעוסק בייבוא, החזקה, הפצה, מכירה או תחזוקה של ציוד תקשורת אשר נועד או נדרש לצורך קבלת שירותיו של בעל רישיון.

גלעד ארדן: התיקון המוצע יאפשר לצרכנים מיצוי של כלל היכולות המובנות בציוד התקשורת שברשותם, כמו גם שימוש בציוד תקשורת שברשותם ברשתות אחרות, ככל שהדבר אפשרי מבחינה הנדסית.

גלעד ארדן: בנוסף, מוצע להוסיף לחריגים הקבועים כיום בחוק התקשורת חריג שלפיו איסור החסימה או ההגבלה לא יחול ככל שהחסימה או ההגבלה נעשו לפי הוראה של גורם המוסמך לפי דין להורות על ההגבלה או החסימה, או שנעשו על-פי הוראת בית-משפט.

גלעד ארדן: אני מבקש מהכנסת לתמוך בהצעת חוק בקריאה הראשונה ולהעבירה לוועדת הכלכלה לשם הכנתה לקריאה השנייה והשלישית.

גלעד ארדן: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לשר התקשורת גלעד ארדן.

גילה גמליאל: רשימת הדוברים נסגרה.

גילה גמליאל: הדובר היחיד שאמור עוד לדבר, חבר הכנסת ישראל אייכלר, אינו נוכח, ועל כן אנחנו עוברים ועוברות להצבעה.

גילה גמליאל: הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 58) (איסור הגבלה או חסימה), התשע"ג–2013, קריאה ראשונה – ההצבעה מתחילה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 19 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 17 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 58) (איסור הגבלה או חסימה), התשע"ג–2013, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

גילה גמליאל: 17 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת חוק התקשורת עברה בקריאה ראשונה ותעבור לדיון בוועדת הכלכלה.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/772).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצעה הבאה, הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 70) – – –

אלעזר שטרן: – – –

גילה גמליאל: זה יירשם בפרוטוקול.

גילה גמליאל: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 70) (חקירת סיבות מוות), התשע"ג–2013, לקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: תציג את הצעת החוק שרת המשפטים ציפי לבני, בשם משרד הביטחון.

גילה גמליאל: בבקשה.

ציפי לבני: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבדת להביא לאישור המליאה בקריאה ראשונה את הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 70).

ציפי לבני: הצעת החוק נועדה להתאים את הליך מינוי שופט חוקר לעריכת חקירת סיבת מוות במערכת הצבאית להליך המקביל במערכת האזרחית.

ציפי לבני: במערכת האזרחית, שופט בית-משפט שלום הוא שמחליט על עריכת חקירת סיבת מוות.

ציפי לבני: על-פי חוק השיפוט הצבאי בנוסח היום, הפרקליט הצבאי הראשי הוא שצריך להחליט על מינוי של שופט חוקר.

ציפי לבני: התיקון המוצע שאנחנו מבקשים לאשר הוא שבמקום המצב הקיים שבו הפרקליט הצבאי הוא המחליט, תהיה סמכות ההחלטה על מינוי שופט חוקר נתונה בידי נשיא בית-הדין הצבאי לערעורים.

ציפי לבני: מוצע לקבוע כי אם מת חייל שלא בקרב ויש יסוד סביר לחשש שסיבת מותו אינה טבעית או שמותו נגרם בעבירה, רשאי הפרקליט הצבאי הראשי, או אדם מעוניין לבקש מנשיא בית-הדין הצבאי לערעורים, להורות על חקירת סיבת המוות, ולא יחול חוק חקירת סיבות מוות האזרחי אלא אם כן ציווה היועץ המשפטי לממשלה שהחקירה תיערך על-פי החוק האזרחי.

ציפי לבני: אני מבקשת לאשר את הצעת החוק ולהעבירה לדיון בוועדת החוץ והביטחון.

ציפי לבני: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לשרת המשפטים ציפי לבני.

גילה גמליאל: רשימת הדוברים נסגרה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: אחרון הדוברים גם כן.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת דווקא בעניין הזה, ולדבר, אפרופו, על חקירות בצה"ל.

איתן כבל: אני חושב שבאמת – זה העלה אצלי נשכחות ורעיון שאני מסתובב אתו הרבה זמן, שהגיע הזמן שחקירות שנעשות בתוך צה"ל על תקלות כאלה ואחרות יוצאו מתוך המערך הצבאי הרגיל, כדי שתתבצע בדיקה הכי עניינית שאפשר.

איתן כבל: אני מכיר את המערכות של צה"ל, ואני מניח שהן עושות את הכול כדי להוציא את האמת, אבל בסופו של עניין אלה מערכות שמכירות האחת את השנייה, פועלות האחת עם השנייה, ויש קושי מאוד מאוד גדול, חבר הכנסת שטרן, ואתה מכיר את הדברים האלה מקרוב.

איתן כבל: אני חושב שהגיע באמת הזמן לשקול להקים ליד המערכת של צה"ל סיירת מיוחדת, שמורכבת מאנשי מילואים שכבר סיימו את התפקידים שלהם בתוך המערכות – הם כבר לא נמצאים תחת המורא או החבורה או משתייכים לחבורה בתוך המערכת – ולהם תהיה היכולת לבצע את החקירות על כל תקלה ותקלה, על כל מיני סוגי תקלות שקורות לעתים בתוך המערכות האלה.

איתן כבל: נתקלתי יותר מפעם אחת בסוג של תקלות, שבסוף, אתה יודע, מגיע החוקר, וההוא היה חייל שלו, הוא היה מפקד שלו, הוא יהיה מפקד שלו, ההוא יהיה חייל שלו, ואלה בעיות שכדאי להתמודד אתן.

איתן כבל: אני יודע שלמערכת קשה עם הדברים האלה, קשה לה לטפל ולחשוב בכלל במושגים האלה.

איתן כבל: ההצעה הזאת לא באה חס וחלילה ממקום שהרצון שלי הוא לפגוע במערכת, אלא באמת מתוך אותה נקודה שיכולה רק לסייע ולקדם ולעשות את הדברים טוב יותר.

איתן כבל: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצבעה על הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 70) (חקירת סיבת מוות), התשע"ג–2013, בקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 20 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 19 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 70) (חקירת סיבות מוות), התשע"ג–2013, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

גילה גמליאל: 19 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 70) עברה בקריאה ראשונה והיא תידון בוועדת החוץ והביטחון.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/779).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים ועוברות לנושא הבא: הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 27), התשע"ג–2013, לקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: תציג את הצעת החוק שרת המשפטים ציפי לבני בשם משרד הביטחון.

ציפי לבני: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבדת להביא לאישור מליאת הכנסת בקריאה ראשונה את הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 27).

ציפי לבני: מוצע לתקן את חוק הנכים ולקבוע כי נכים בדרגת נכות מיוחדת יקבלו באמצעות אגף שיקום נכים, על חשבון המדינה, טיפול דומה לזה שניתן בשל נכות מוכרת בכל עניין, גם אם הטיפול הנדרש לא נובע מהנכות האמורה.

ציפי לבני: סעיף 43 לחוק הנכים קובע כי נכה לפי חוק יקבל טיפול במחלה שחלה בה, בחבלה שנחבל או במחלה שהחמירה בתקופת השירות, וזה ניתן באמצעות אגף שיקום נכים.

ציפי לבני: דרגת נכות מיוחדת היא דרגת הנכות הגבוהה ביותר הנקבעת לנכים שנפגעו תוך כדי ועקב שירותם הצבאי, ובשל מורכבות הפגיעה ומצבם הרפואי הם סובלים מבעיות רפואיות נוספות, גם אם אינן קשורות ישירות לפציעה.

ציפי לבני: אני מבקשת שמליאת הכנסת תאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ותעביר אותה להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

גילה גמליאל: תודה רבה לשרת המשפטים ציפי לבני.

גילה גמליאל: רשימת הדוברים נסגרה.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור לדוברים.

גילה גמליאל: ראשון הדוברים, חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה – מוותר; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חברת הכנסת מרב מיכאלי – מוותרת.

גילה גמליאל: את רשומה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת אורי מקלב – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

גילה גמליאל: על כן, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 27), התשע"ג–2013.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 21 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 20 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 27), התשע"ג–2013, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

גילה גמליאל: 20 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 27) עברה בקריאה ראשונה ותעבור להידון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/804).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים ועוברות להצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 19), התשע"ד–2013, קריאה ראשונה.

גילה גמליאל: יעלה סגן השר לשירותי דת אלי בן-דהן.

גילה גמליאל: בבקשה.

אלי בן-דהן: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת נועדה לעשות קצת סדר בחלוקת התקציבים בין הממשלה לבין הרשויות המקומיות.

אלי בן-דהן: על-פי החוק הקיים היום, החלוקה בין הרשות המקומית לבין הממשלה היא כך שהרשות המקומית נושאת ב-60% מתקציב המועצה הדתית והממשלה – ב-40%.

אלי בן-דהן: ואז יש מקומות שבהם הרשויות המקומיות – בעיקר באזורים בפריפריה, באזורים שמרוחקים ממרכז הארץ – אינן יכולות לשאת בעלות הזאת של 60% מתקציב המועצה הדתית.

אלי בן-דהן: לעומתם, יש יישובים חזקים במרכז הארץ שבהם לעיריות יש עודפים של תקציב והן יכולות לשאת באחוז גבוה יותר מהתקציב של המועצה הדתית.

אלי בן-דהן: הצעת החוק הזאת נועדה לחלק חלוקה שוויונית יותר בין רשויות חזקות לרשויות חלשות יותר, דהיינו רשויות שבהן יש אפשרות תקציבית ויכולות לעמוד בכך ישלמו עד 75% מתקציב המועצה הדתית והמדינה תשלם 25%, ולעומת זאת ביישובים בפריפריה, יישובים שבהם הרשויות המקומיות נמצאות בגירעונות, הממשלה תשלם הפוך – 75% – והרשות המקומית תשלם 25%.

אלי בן-דהן: התיקון שמוצע כאן הוא כמובן תיקון שנעשה על-פי אמות מידה שוויוניות בין שר הפנים, שר האוצר והשר לשירותי דת, וועדת הכספים של הכנסת מאשרת את אמות המידה.

אלי בן-דהן: אבל התברר לנו שהחוק הקיים מאפשר לעשות את זה רק 90 יום מיום תחילת התקציב.

אלי בן-דהן: החוק לא צפה מציאות כפי שקרתה לנו השנה, שהתקציב אושר רק שבעה חודשים מתחילת שנת התקציב.

אלי בן-דהן: לכן אנחנו מציעים כאן תיקון שיאפשר לנו לבצע את השינוי באחוזים בין רשויות חזקות לרשויות חלשות לא רק 90 יום מתחילת שנת התקציב אלא 90 יום מיום שהתקציב אושר, כך שאנו יכולים לבצע את זה גם השנה הזאת, ונקל על יישובים חלשים כדי שיוכלו לשאת בתקציב של המועצה הדתית.

גילה גמליאל: תודה רבה לסגן השר לשירותי הדת אלי בן-דהן.

גילה גמליאל: רשימת הדוברים נסגרה, ומכיוון שאף אחד לא נרשם לדבר, אנחנו עוברים ועוברות להצבעה.

גילה גמליאל: הצבעה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 22 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 14 נגד – 2 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 19), התשע"ד–2013, לוועדת הכספים נתקבלה.

גילה גמליאל: 14 בעד, שני מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה והיא תידון בוועדת הכספים.

גילה גמליאל: שלום לסגן שר האוצר מיקי לוי.

מיקי לוי: נא להוסיף את שמי.

גילה גמליאל: אנחנו נוסיף לפרוטוקול את שמך.

גילה גמליאל: אוקיי.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/782).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצעה הבאה, הצעת חוק לתיקון תקנות ההגנה (שעת-חירום) (ביטול תקנות), התשע"ג–2013, לקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: תציג את הצעת החוק שרת המשפטים ציפי לבני.

גילה גמליאל: בבקשה.

ציפי לבני: גברתי היושבת-ראש, שוב, חברי הכנסת, בהצעת החוק לתיקון תקנות ההגנה (שעת-חירום) (ביטול תקנות), הממשלה מבקשת להביא לביטול של חלק ניכר – קרוב למחצית – מתקנות ההגנה (שעת-חירום), שנחקקו בתקופת המנדט הבריטי בשנת 1945 ועומדות בתוקפן מאז ועד היום.

ציפי לבני: רבות מן התקנות הנכללות בתקנות ההגנה, שהותקנו כאמור לפני קרוב ל-70 שנה, משקפות תפיסה שונה בתכלית של יחסי שלטון–פרט מאלה שראוי שישררו בין מדינה דמוקרטית ריבונית לבין אזרחיה.

ציפי לבני: בהתאם לכך, רבות מהתקנות כוללות הסברים מרחיקי לכת בנושאים שונים, ובכלל זה הענקת סמכויות נרחבות לרשות המבצעת, ללא קביעה של איזונים ראויים, ולכן צריך לבטל או לתקן או לשנות.

ציפי לבני: במהלך השנים האחרונות גובשה במשרד המשפטים הצעת חוק המאבק בטרור, שעברה בקריאה ראשונה בכנסת הקודמת והממשלה הנוכחית קבעה שיש להחיל עליה רציפות.

ציפי לבני: בהצעת חוק זו נכללים כמה סעיפים שנועדו להחליף חלק מההסדרים הנכללים בתקנות ההגנה ולעגן הסדר עדכני ומידתי יותר מהסעיפים המנדטוריים.

ציפי לבני: אנחנו ממשיכים לקיים במשרד המשפטים עבודת מטה במטרה לאפשר את ביטול התקנות ההיסטוריות.

ציפי לבני: זה צעד חשוב בדרך לביטול המלא של תקנות ההגנה ולהחלפתן בהסדרים העולים בקנה אחד עם ערכי היסוד של מדינת ישראל ועם הנורמות המשפטיות.

ציפי לבני: ולכן, הממשלה תומכת בהצעת החוק ומבקשת לאשר אותה.

ציפי לבני: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לשרת המשפטים ציפי לבני.

גילה גמליאל: נסגרה רשימת הדוברים, ומכיוון שאף אחד ואף אחת לא נרשמו לדבר, אנחנו עוברים ועוברות להצבעה על הצעת חוק לתיקון תקנות ההגנה (שעת-חירום) (ביטול תקנות), התשע"ג–2013, בקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 23 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 18 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון תקנות ההגנה (שעת-חירום) (ביטול תקנות), התשע"ג–2013, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

גילה גמליאל: הצעת החוק עברה.

גילה גמליאל: 18 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת החוק לתיקון תקנות ההגנה (שעת-חירום) (ביטול תקנות) תעבור לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/800).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק סדר דין הפלילי (תיקון מס' 62 – הוראת שעה) (חלוקת הטיפול בחומר חקירה בין הפרקליטות לתביעה המשטרתית), התשע"ד–2013, לקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: תציג את הצעת החוק, שוב, שרת המשפטים ציפי לבני.

ציפי לבני: מאוד מצליח לי הערב.

ציפי לבני: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (חלוקת הטיפול בחומר חקירה בין הפרקליטות לתביעה המשטרתית).

ציפי לבני: אנחנו מבקשים להאריך את הוראת השעה בחוק סדר הדין הפלילי, שנחקקה ב-2010.

ציפי לבני: הוראת השעה עוסקת בחלוקת הטיפול בתיקים בין הפרקליטות לתביעה המשטרתית, וקובעת כי ככלל עבירות פשע תהיינה בפרקליטות ועבירות עוון – בתביעה המשטרתית.

ציפי לבני: נקבע גם שתיקים מסוימים בעבירות פשע יטופלו על-ידי התביעה המשטרתית ולהפך, בהתאם לרשימה ספציפית שעוסקת במורכבות של התיקים ובחומרת העבירות.

ציפי לבני: האמת היא שהסדר החלוקה נקבע תחילה כהוראת שעה לשלוש שנים, כדי לאפשר מעקב אחרי היישום.

ציפי לבני: ההוראות אמורות לפקוע ב-15 בנובמבר 2013, דהיינו בחודש הבא.

ציפי לבני: אנחנו מבקשים להאריך את הוראת השעה בשנתיים נוספות, כי בכוונתי – האמת היא שהיו כאלה שביקשו להפוך את זה לחוק, ולא כהוראת שעה, אבל אני חושבת שהדיון הזה הוא דיון ראוי, וצריך לבחון אם נכון לאחד, על מנת שלא יהיה מצב, שהוא די אבסורדי, של תהליכים שמתקיימים במקביל, גם אם על עבירות שונות, בתביעה המשטרתית ובפרקליטות.

ציפי לבני: אני מתכוונת לבחון את זה, ובינתיים מבקשת להאריך בשנתיים.

ציפי לבני: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לשרת המשפטים ציפי לבני.

גילה גמליאל: רשימת הדוברים נסגרה, ומכיוון שאף אחד או אף אחת לא נרשמו, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 62 – הוראת שעה) (חלוקת הטיפול בחומר חקירה בין הפרקליטות לתביעה המשטרתית), התשע"ד–2013, בקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 24 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 20 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 62 – הוראת שעה) (חלוקת הטיפול בחומר חקירה בין הפרקליטות לתביעה המשטרתית), התשע"ד–2013, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

גילה גמליאל: 20 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 62 – הוראת שעה) עברה בקריאה ראשונה ותועבר לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים לנושא הבא – שאילתה לשרת המשפטים, של חברת הכנסת תמר זנדברג.

גילה גמליאל: מכיוון שהיא אינה נוכחת, אנחנו עוברים לנושא הבא, ואני מודה לשרת המשפטים.

גילה גמליאל: טוב, אני מזמינה את שרת המשפטים בכל זאת לעלות לדוכן.

גילה גמליאל: שרת המשפטים ציפי לבני, שאילתה על האפוטרופוס הכללי ועיזבונות לטובת המדינה ונכסים נטושים, של חברת הכנסת תמר זנדברג.

נחמן שי: היא לא צריכה להשיב.

גילה גמליאל: גם לדעתי לא צריך, נכון?

גילה גמליאל: – מספר השאילתה הוא 39 – מכיוון שהיא אינה נוכחת.

גילה גמליאל: תודה רבה על עצם נוכחותך כאן, וכך התבקשתי לפי הפרוטוקול.

ציפי לבני: אין בעד מה.

גילה גמליאל: תודה רבה לשרת המשפטים ציפי לבני.

גילה גמליאל: באותה הזדמנות נודה לך על ערב פורה בכל פעילותך היום.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/522).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצעה הבאה, הצעת חוק שירותי רווחה (מענק הסתגלות לנשים ששהו במקלט לנשים מוכות) (תיקון) (הקדמת מועד תשלום המענק), התשע"ד–2013, של חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת, קריאה ראשונה.

גילה גמליאל: בבקשה, תציג את הצעת החוק חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

עליזה לביא: בשבוע שעבר נרצחה עוד אישה בישראל.

עליזה לביא: נאוה חן, בת 42, מתל-מונד נרצחה על-ידי בן-זוגה לשעבר.

עליזה לביא: בתה בת ה-17 היא שמצאה אותה ללא רוח חיים.

עליזה לביא: נאוה היא האישה ה-50.

עליזה לביא: כן, 50 נשים נרצחו בישראל על-ידי בני-זוגן בשנתיים האחרונות.

עליזה לביא: המציאות הזאת חייבת להשתנות.

עליזה לביא: אנחנו, חברות וחברי הכנסת, לא יכולים לשקוט עוד עד שלא נסייע בכך ככל יכולתנו.

עליזה לביא: בחודש הבא נציין כולנו בכנסת את יום המאבק באלימות נגד נשים, ב-26 בחודש.

עליזה לביא: אני קוראת לכל אחד ואחת מאתנו לחשוב ולגבש את סדר-היום האישי שלה, שלו, במאבק באלימות.

עליזה לביא: הוועדה לקידום מעמד האישה תשמח לשמוע את ההצעות של כל אחת ואחד מכם ולסייע עד כמה שניתן בפיתוח הרעיונות.

עליזה לביא: בחרו לכם את הדרך שמדברת אליכם: לקיחת חלק בעיצוב התפקידים המגדריים מחדש לילדים ולבני-נוער, הקמה של תוכניות מניעה ושיקום, תקצוב בנייה של מקלטים חדשים, שיפור מערך צווי המניעה וההרחקה, שיקום של גברים שנמצאים במעגל האלימות, ועוד ועוד.

עליזה לביא: הצעדים שיש לנקוט רבים, ומניתי רק כמה מהם על קצה המזלג.

עליזה לביא: על כל אחד ואחת מאתנו מוטלת החובה לעשות משהו, משהו קטן כגדול, לשנות את המציאות הזאת שבה בני משפחה אלימים זה כלפי זה וזו כלפי זה, שבה נשים מוכות ונרצחות וילדים נשארים יתומים.

עליזה לביא: אנחנו יכולים לעשות המון כדי לסייע, אנחנו רק צריכים לשים את זה בראש סדר-היום הלאומי שלנו, ולהחליט שנאוה תהיה האישה האחרונה להירצח.

עליזה לביא: הצעת החוק שאני מבקשת את תמיכתכם בה מנסה להבטיח תמריץ קטן לאישה שמבקשת לפתוח דף חדש בחייה מייד עם היציאה מהמקלט לנשים מוכות.

עליזה לביא: ההצעה מפתחת את הצעת החוק החשובה שהעבירו בכנסת חברי הכנסת זהבה גלאון וחבר הכנסת דב חנין ואחרים.

עליזה לביא: ההצעה מבקשת לוודא שנשים שיוצאות ממקלט יקבלו סכום כסף שיסייע להן להתחיל דרך חדשה ועצמאית בנקודת הזמן הקריטית ביותר עבורן – ערב היציאה מן המקלט.

עליזה לביא: אני מבקשת מכם לתמוך בהצעה, ולמשרדים הרלוונטיים, בעיקר למשרד הרווחה, להבטיח את יישום החוק בשטח בפועל.

עליזה לביא: הצעת החוק היא עוד אבן אחת קטנה בשביל ארוך וחשוב שעלינו, כולנו, לסלול יחד.

עליזה לביא: ואני קוראת לכולנו לפתח ולפתוח ולמקם את האבנים הנוספות.

עליזה לביא: אין דרך אחרת.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

גילה גמליאל: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

גילה גמליאל: נסגרה רשימת הדוברים.

גילה גמליאל: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

גילה גמליאל: על כן אנחנו עוברים ועוברות להצבעה על הצעת חוק שירותי רווחה (מענק הסתגלות לנשים ששהו במקלט לנשים מוכות) (תיקון) (הקדמת מועד תשלום המענק), התשע"ד–2013, בקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 25 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 19 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירותי רווחה (מענק הסתגלות לנשים ששהו במקלט לנשים מוכות) (תיקון) (הקדמת מועד תשלום המענק), התשע"ד–2013, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

גילה גמליאל: 19 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

גילה גמליאל: הצעת חוק שירותי רווחה (מענק הסתגלות לנשים ששהו במקלט לנשים מוכות) (תיקון) (הקדמת מועד תשלום המענק), התשע"ד–2013, תעבור לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/521).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצעה האחרונה בסדר-היום: הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת הורה) (תיקון מס' 3) (זקיפת ימי מחלה ללא תלות בגיל ההורה), התשע"ד–2013, של חברת הכנסת רינה פרנקל וקבוצת חברי הכנסת, קריאה ראשונה.

גילה גמליאל: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת רינה פרנקל.

גילה גמליאל: בבקשה.

רינה פרנקל: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק באה להקל על ילדים לטפל בהורים תלויים.

רינה פרנקל: על-פי החוק שאני מציעה, ניתן יהיה לטפל בהורים תלויים שישה ימים בשנה על חשבון חופשת מחלה של הילדים המגיעה להם על-פי החוק.

רינה פרנקל: עד כה הייתה בחוק הגבלה – גיל ההורה.

רינה פרנקל: ניתן היה לטפל בהורה תלוי רק כשמלאו לו 65 ומעלה.

רינה פרנקל: אני מבקשת לבטל את הגבלת הגיל כדי שילדים להורים צעירים יותר יוכלו לטפל בהורים במצבים קשים.

רינה פרנקל: אני מבקשת לתמוך בהצעת החוק שלי.

רינה פרנקל: החוק הזה הוא חברתי, ונותן מענה להורים תלויים ברגעים הכי קשים בחייהם.

גילה גמליאל: תודה רבה לחברת הכנסת רינה פרנקל.

גילה גמליאל: נסגרה רשימת הדוברים, ומכיוון שאף אחד ואחת לא נרשמו אנחנו עוברים ועוברות להצבעה על הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת הורה) (תיקון מס' 3) (זקיפת ימי מחלה ללא תלות בגיל ההורה), התשע"ד–2013, בקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 26 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 18 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת הורה) (תיקון מס' 3) (זקיפת ימי מחלה ללא תלות בגיל ההורה), התשע"ד–2013, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

גילה גמליאל: 18 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת הורה) (תיקון מס' 3) (זקיפת ימי מחלה ללא תלות בגיל ההורה) עברה בקריאה ראשונה, ותעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

גילה גמליאל: תם סדר-היום.

גילה גמליאל: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ"ה בחשוון התשע"ד, 29 באוקטובר 2013, בשעה 16:00.

גילה גמליאל: ישיבה זו נעולה.