ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 63, 2013-10-15 00:00

יחיאל חיליק בר: אני מתכבד להתחיל את ישיבת הכנסת – יום שלישי, י"א בחשוון התשע"ד, 15 באוקטובר 2013.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נפתח בנאומים בני דקה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש מכל חברי הכנסת שמבקשים לדבר להצביע עכשיו, ללחוץ.

יחיאל חיליק בר: תלחצי, רות.

יחיאל חיליק בר: אנחנו לא עושים לך הנחות.

יחיאל חיליק בר: אוקיי, רגע.

יחיאל חיליק בר: כן, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש לקרוא לראשון הדוברים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איתן כבל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לעסוק בעניין "טבע" מזווית קצת, ברשותכם, אחרת.

איתן כבל: כמובן שאנחנו נעשה כל מאמץ שכל העובדים יישארו.

איתן כבל: אבל, ברשותכם, אני רוצה לומר את הדברים כך.

איתן כבל: כל ידיעה על מפעל שמתכוון לפטר עובדים מביאה אתה חיבוק גדול שלנו, הפוליטיקאים.

איתן כבל: כולנו חוטאים בזה, ואני מניח שגם אני.

איתן כבל: אבל מבלי שנתכוון, החיבוק הזה הורג לא פעם את העובדים.

איתן כבל: כשהנושא עולה בתקשורת כולנו רצים להגן על העובדים, אבל כשהוא יורד מסדר-היום העובדים נשארים לבד.

איתן כבל: "נגב טקסטיל" כמשל.

איתן כבל: במקום הפופוליזם, אני מציע שנתמקד במאבק על שתי נקודות מרכזיות: האחת, החזרת הביטחון התעסוקתי.

איתן כבל: במצב הנוכחי אובדן הביטחון התעסוקתי הוא תופעה שנוגעת לכל עובד במדינת ישראל, גם לעובד המאוגד.

איתן כבל: זה מצב שמטלטל בצורה מסוכנת את שוק העבודה.

איתן כבל: השנייה היא יצירת חבילה עבור כל עובד מפוטר, שתכלול הסבות מקצועיות, הכשרות, ליווי פסיכולוגי ותמיכה כספית.

איתן כבל: כולנו רוצים את טובת העובדים.

איתן כבל: כולנו חוטאים בפופוליזם.

איתן כבל: הגיע הזמן שאת ההצהרות יחליפו שיקול הדעת ותוכניות לטווח ארוך.

איתן כבל: תודה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת כבל.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש את חברת הכנסת רות קלדרון, ואחריה – חבר הכנסת רונן הופמן.

רות קלדרון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השנה הבאה היא שנת שמיטה.

רות קלדרון: דמיינו שבתוך כל המירוץ שאנחנו חיים בו בעולם הקפיטליסטי, המרדף אחרי הכסף וההצלחה, פסי הייצור הבלתי-פוסקים, נעצור פעם בשבע שנים ונעשה הפסקה.

רות קלדרון: ניתן למשאבי הטבע להתחדש ונחשוב על מי שנפגע מצורת החיים הזאת.

רות קלדרון: שנת שמיטה בישראל היא בדרך כלל שנה שעוסקת רק בחקלאות, אבל הרעיון של השמיטה, המקראי, שהועלה גם על-ידי זאב ז'בוטינסקי בשנות ה-20 של המאה הקודמת, הוא רעיון חברתי.

רות קלדרון: הרעיון הוא להקל על משפחות שנקלעו לחובות שיש עליהם ריבית שהן לא יכולות בשום אופן לפרוע אותם, לאתר את אותן משפחות שמוכנות להיכנס לתהליך ארוך של ליווי על-ידי עמותות שמתמחות בכך, ליווי כלכלי וליווי פסיכולוגי משפחתי, ואותן משפחות שייבחרו יזכו לשמיטת הריבית ולפריסת החוב באופן שהן יוכלו לעמוד בו.

רות קלדרון: שנת שמיטה יכולה להיות שנה משמעותית מאוד בחברה הישראלית.

רות קלדרון: היא יכולה להיות כלי חברתי וכלכלי אמיתי להצלת אותן משפחות שזקוקות לעזרתנו כחברה ולעזרת המדינה.

רות קלדרון: השמיטה, כמו שבת וכמו היובל, היא רעיון שהוא מנוגד לתרבות הכללית של לקחת עוד ועוד.

רות קלדרון: יש בו משהו תמים.

רות קלדרון: המחשבה הצינית מייד תחשוב על אנשים שירמו את השמיטה וינסו לקחת הלוואות כדי להימנע מתשלום החובות.

רות קלדרון: אבל אני מציעה היום לכתחילה לא לחשוב באופן ציני אלא לחשוב באופן שלם איך המדינה יכולה להיות יהודית באופן חברתי ונכון יותר, כמובן לכל אזרחיה, לא רק ליהודים.

רות קלדרון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת קלדרון.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת רונן הופמן, בבקשה.

רונן הופמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבקש לקרוא בפניכם את הפסקה האחרונה בקול קורא שהתפרסם השבוע, קול קורא שעליו חתומים, בין השאר, מועצת תנועות הנוער, תנועת "הצופים", תנועת "בני עקיבא", תנועת "הנוער העובד והלומד", תנועות נוער נוספות, התאחדות הסטודנטים, רבנים ואנשי ציבור: "במלאות 18 שנה לרצח ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין ז"ל, אנו יוצאים בקריאה משותפת לאזרחי ואזרחיות ישראל לקבלת עולה של הדמוקרטיה הישראלית בכל תנאי ומצב.

רונן הופמן: אנו נזכור את ההסתה הנוראה שהייתה.

רונן הופמן: אנחנו נגנה ונוקיע ברבים וללא מורא כל גילוי של הסתה וגזענות המנוגדים תכלית הניגוד לרוח ולמהות של אורח החיים האנושי, היהודי והדמוקרטי.

רונן הופמן: אי לכך, אנו החתומים מטה קוראים בזאת לכל שבטי ישראל ולכל חלקיה של החברה הישראלית להירתם למשימת דורנו בהבנה כי ישראל עומדת בפני הכרעות קשות, הרות גורל והיסטוריות.

רונן הופמן: הכרעות אלה יש לקבל אך ורק באמצעות ההליך הדמוקרטי וערכי המוסר.

רונן הופמן: "אנו מבקשים להציב את רצח ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין ז"ל כתמרור אזהרה בפני החברה הישראלית בעומדה בפני ההכרעות המידפקות על דלתנו ולהתחייב כי בכל מחלוקת שתהיה בתוכנו תכריע הדמוקרטיה.

רונן הופמן: " אמן, כן יהי רצון.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת הופמן.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת שמעון אוחיון.

יחיאל חיליק בר: ובינתיים אנחנו נברך את אוליבר מקטֶרנאן, ויליאם סיגהארט ואדוארד צֶ'נֶר מארגון Forward Thinking מלונדון, שהגיעו כאורחים שלנו.

יחיאל חיליק בר: ברוכים הבאים לישראל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת אוחיון.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשבוע שעבר נפרדנו כולנו מאחד מגדולי ישראל, הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק לברכה.

שמעון אוחיון: הרבה דיברו בשבחו ועל תרומתו לעם ישראל בתחום לימוד התורה, בתחום פתרון בעיות של עגונות, בתחום פתרון בעיות של הקהילה של יהודי אתיופיה.

שמעון אוחיון: אני רוצה להצביע על דבר אחד חשוב, שבאמת יש לו השלכות על הוויכוח בינינו לבין המגזר החרדי והשילוב שלהם כאן בחברה בישראל.

שמעון אוחיון: בהשראתו של הרב עובדיה יוסף, זיכרונו לברכה, קיימה בתו מסגרת לימודים אקדמית, מכללה חרדית שבה למדו כ-1,000 סטודנטים, כאשר הרב עובדיה יוסף, זיכרונו לברכה, היה משתתף בטקס חלוקת התארים האקדמיים.

שמעון אוחיון: הרבה מן הציבור איננו מכיר תופעה כזאת, איננו יודע את הדברים לאמיתם.

שמעון אוחיון: צריכים לנצל את התופעה הזאת, להרחיב אותה, לפתוח את הדלתות, לסייע ולתת למגזר החרדי להשתלב במערכות אקדמיות, בכל המערכות החברתיות, וכמובן גם בצה"ל.

שמעון אוחיון: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עמרם מצנע, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת משה פייגלין.

יחיאל חיליק בר: אחרונת הדוברים – אלא אם כן יש עוד מישהו שרוצה לדבר ויהיה זמן, יריב, אז להגיד לי עכשיו.

יחיאל חיליק בר: לא בטוח שיהיה זמן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

עמרם מצנע: בכנס הקיץ החלטתי שאני אנצל את הנאומים בני דקה לספר על דברים טובים, ראויים, חיוביים, שאני נפגש בהם במהלך תפקידי.

עמרם מצנע: אז בשבוע שעבר ביקרתי בכפר הדרוזי בית-ג'ן.

עמרם מצנע: קראתי כמו כולם על התוצאות המדהימות בבחינות הבגרות, ואני מוכרח לומר שהייתי די סקפטי, ונסעתי לבקר, עם הוועדה, ויצאתי משם נדהם.

עמרם מצנע: הנתון אמיתי לכל דבר.

עמרם מצנע: וראיתי ולמדתי פעם נוספת דברים שאני יודע, אבל הוכחה נוספת, שכאשר יש מנהיגות וכאשר יש נכונות לקחת אחריות, ולא לפזר האשמות כלפי כל העולם ובני-זוגו, אין כמעט גבול ואפילו השמים הם לא הגבול.

עמרם מצנע: התוצאות באמת מדהימות.

עמרם מצנע: בית-הספר המקיף של הכפר בית-ג'ן, שכמעט כל ילדי הכפר בחטיבת הביניים ובחטיבה העליונה לומדים בו, ומגיעים להישגים ולתוצאות לא רק בבחינות הבגרות אלא גם חברתיות, וגם במקצועות הריאליים ובמקצועות האחרים.

עמרם מצנע: אני מוכרח, באמת, לחזור כאן במליאת הכנסת ולציין את ראש המועצה, את מנהל בית-הספר ואת הצוות.

עמרם מצנע: אני לפחות אעשה ככל שביכולתי כדי להפיץ את הסוד שלהם ברבים.

עמרם מצנע: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת מצנע.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת משה זלמן פייגלין, ואחריו – חברת הכנסת גילה גמליאל.

משה זלמן פייגלין: אדוני היושב-ראש, תודה, מכיוון שאלה מילותי הראשונות, הנאום הראשון בכנס החורף, אני מנצל את ההזדמנות, קודם כול, עוד לפני הנושא שעליו שרציתי לדבר, להזכיר לכנסת, להזכיר לעם ישראל, להזכיר לכולנו, שנכנסנו ממש בימים אלו לשנה ה-28 – השנה ה-28 למאסרו של הסוכן הישראלי ששלחנו על מנת להציל את כולנו, יהונתן פולארד.

משה זלמן פייגלין: שלחנו למשימתו, נכלא, ושכחנו אותו שם בכלא.

משה זלמן פייגלין: עכשיו, ברשותכם, לנושא.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש גם מהקהל וגם מחברי הכנסת לנסות ולשמור על השקט ולכבד את הדוברים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

משה זלמן פייגלין: מחוץ לבניין הכנסת מפגינים ברגע זה חיילים, ותיקי מלחמת יום כיפור, והיום נציין 40 שנה לפרוץ אותה מלחמה.

משה זלמן פייגלין: מפגינים עבור מה?

משה זלמן פייגלין: מפגינים עבור טיפול רפואי טריוויאלי שנמצא, שלא עולה לנו כסף; טיפול רפואי שהם בהחלט זכאים לו על-פי כל אמת מידה רפואית ומוסרית ולא מסוגלים לקבל אותו במדינת ישראל.

משה זלמן פייגלין: מדובר בהלומי קרב שזקוקים לקנאביס הרפואי, שאני יכול להעיד מעדות אישית שהוא עושה נפלאות לאותם לוחמים, מחזיר להם את איכות החיים הבסיסית שנלקחה מהם מאז אותה מלחמה נוראה.

משה זלמן פייגלין: הדוגמה הזאת היא דוגמה אחת מני רבות של חולים קשים, חולים שסובלים סבל קשה, וגם חולים שיכולים להירפא או להתחיל תהליך רפואי של ממש בזכות הקנאביס הרפואי.

משה זלמן פייגלין: ביום ראשון הקרוב תובא בפני ועדת השרים לענייני חקיקה הצעת החוק שבאה להסדיר את העניין הזה.

משה זלמן פייגלין: הצעת החוק שהגשתי, שבאה להסדיר את החוק, אומרת בפשטות: חולה שרופא קובע שהוא צריך – המדינה תאשר לו; בלי חוכמות, בלי התוויות, בלי מערכת שלמה, שבינינו, נועדה בפועל לסרבל את העניין ולמנוע מרוב החולים לקבל את התרופה שהם זקוקים לה.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש משרי ישראל ומחברי הכנסת בישראל להקשיב לציבור עצום במדינה שזקוק לתרופה הזאת.

משה זלמן פייגלין: לא להפוך את החולים לבני ערובה של נושאים אחרים.

משה זלמן פייגלין: מי שזקוק לקנאביס הרפואי – שיקבל אותו.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת פייגלין.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת גילה גמליאל – אולי אחרונת הדוברים.

יחיאל חיליק בר: אם יתאפשר, אנחנו נאפשר, לפי הכניסה.

גילה גמליאל: יש גם את יריב לוין.

גילה גמליאל: גם חבר הכנסת לוין ביקש לדבר.

יחיאל חיליק בר: זה תלוי בטקס וביו"ר הכנסת.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נתיישר לפיו.

גילה גמליאל: כבוד היושב-ראש, שרים, חברות וחברי הכנסת, אני חושבת שביום הזה צריך בהחלט להזכיר את כל עניין הרצון לפטר עובדים בחברות שהמדינה נותנת להן הטבות מס מופלגות.

גילה גמליאל: מן הראוי שהדבר הזה ייעצר, יימנע.

גילה גמליאל: שני הדברים במקביל: מצד אחד – הפיטורין, ומן הצד השני – בוודאי ובוודאי לעצור את אותן הטבות.

גילה גמליאל: בכספים האלה המדינה בהחלט הייתה יכולה לתת מענה לכל כך הרבה אזרחים ואזרחיות במדינה שלנו.

גילה גמליאל: על כן, זה כל כך מקומם לראות את עצם היומרה לבוא ולפגוע דווקא באותם עובדים ועובדות זוטרים שבחברה, ולא לפגוע בשמנה וסולתה, בשכר המאוד-מאוד גבוה של אותם חברי הנהלה בחברות, ההנהלה.

גילה גמליאל: ככזה, אני חושבת שבבית הזה צריכים אנחנו לעשות את הכול על מנת למנוע את הפיטורים האלה.

גילה גמליאל: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחברת הכנסת גמליאל.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יריב לוין, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: יש עוד מישהו שביקש לדבר?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: אחרון הדוברים, אתה יכול קצת למשוך את הזמן.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברות הכנסת, אני דווקא התכוונתי להעביר מסר מאוד קצר, למען האמת.

יריב לוין: השבוע נחשפה מנהרה, מנהרת טרור שנחפרה מעזה לתחומי מדינת ישראל.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כשאנחנו מסרנו לידיהם שטחים בעזה קיבלנו טילים; כשאנחנו מעבירים להם מלט אנחנו מקבלים מנהרת טרור.

יריב לוין: אני מציע שנסיק את המסקנות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו סיימנו את הנאומים בני דקה להיום.

יולי יואל אדלשטיין: עוד שנייה נתחיל ישיבה מיוחדת במלאות 40 שנה למלחמת יום הכיפורים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצפים כל שנייה לכניסת נשיא המדינה ליציע הכבוד.

ירדנה מלר-הורוביץ: חברי הכנסת, קהל נכבד, אתם מתבקשים לכבד בקימה את כניסת נשיא המדינה.

ירדנה מלר-הורוביץ: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מקדמים בקימה את פני נשיא המדינה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני שנתחיל בחלק הרשמי של הטקס, אני רק אקדים בכמה מילים.

יולי יואל אדלשטיין: בשמכם אני רוצה להודות לחברי הכנסת בהווה ובעבר שבמהלך כל הבוקר העבירו כאן במשכן פעילות חשובה מאוד בעיני.

יולי יואל אדלשטיין: אני מדבר על האנשים שיש להם נגיעה אישית ביותר לתאריך שאנחנו מציינים היום, למלחמת יום הכיפורים.

יולי יואל אדלשטיין: חלקם נמצאים אתנו כאן באולם, חלקם נמצאים ביציע.

יולי יואל אדלשטיין: אני יכול מכאן לראות את חבר הכנסת והשר לשעבר איציק מרדכי, שהעביר את אחת הפעילויות.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא אציין את כל השמות של כל החברים שהשתתפו, אבל אני רוצה להודות להם.

יולי יואל אדלשטיין: אני אישית נכחתי בכמה מוקדים כאלה; תלמידים, סטודנטים, חיילים, שוטרים, גמלאי צה"ל, השתתפו, נהנו, שמעו אולי זוויות, בעיני חשובות, בכל מה שקשור למלחמת יום הכיפורים.

יולי יואל אדלשטיין: אולי לא פחות חשוב גם ששמעו זווית נוספת של האנשים שישבו או יושבים היום בבית הזה, במשכן הזה, נוסף על קיר התהילה של חתני פרס ישראל שחנכנו אתמול.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שחשוב לחשוף גם את הפנים האלה של כנסת ישראל, של האנשים שהרכיבו ומרכיבים היום את הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, תודה לכל אלה שהעבירו את השיחות ואת הפעילויות כאן במשכן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח ישיבה מיוחדת לציון 40 שנה למלחמת יום הכיפורים.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד נשיא המדינה מר שמעון פרס, שרי הממשלה, חברי הכנסת בהווה ובעבר, מזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ, מנכ"ל הכנסת רונן פלוט, היועץ המשפטי לכנסת עורך-דין איל ינון, אורחים נכבדים, חיילים, אנשי כוחות הביטחון, אזרחי ישראל, 40 שנה חלפו מרגע הישמע אותה צפירה עולה ויורדת שפילחה את האוויר, החרידה מדממתן את ערי ישראל וחיללה באחת את קדושתו וטהרתו של יום הכיפורים.

יולי יואל אדלשטיין: 40 שנה, ומדי שנה בימים האלה ממלאות את דפי העיתונים מודעות האבל, הקוראות לכולנו להתכנס ולזכור את היקירים, הבנים, האבות, האחים, גיבורי החיל שחירפו נפשם וחיפו בגבורתם, בדמם ובחייהם על אימת הכישלון.

יולי יואל אדלשטיין: 40 שנה חלפו, אך העם בישראל עדיין מחטט בפצעי העבר כשהוא ממלמל וידוי ישראלי ומכה על חטא: על חטא שחטאנו ביוהרה ובעצימת העיניים, על חטא שחטאנו בקונספציה שגויה ובשאננות.

יולי יואל אדלשטיין: על חטא שחטאנו לחיילינו כאשר שלחנו אותם לקרב ללא מפות, ללא כלים, ללא אימונים וללא מודיעין.

יולי יואל אדלשטיין: "ארבעים שנה אקוט בדור", אומר משורר תהילים.

יולי יואל אדלשטיין: 40 שנה הן לא רק פרק זמן לעריכת חשבון נפש.

יולי יואל אדלשטיין: ציונן הוא גם עת ראויה למחילה ולסליחה לעצמנו, להשלמה עם העבר, לעיבוד הטראומה ולהסקת מסקנות באשר להווה ולעתיד.

יולי יואל אדלשטיין: אסור לנו להתמכר להכאה על חטא, לחיטוט המתמיד בכאבי העבר.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי 40 שנה מותר לנו גם לסלוח, ולכוון את מבטנו כלפי בניין ההווה ותקוות העתיד.

יולי יואל אדלשטיין: לוחמים יקרים, שנמצאים אתנו כאן, בני המשפחות, מכובדי, הפיכת קונספציות, או הערכות זהירות לאמונות מוצקות, לא הייתה נחלת העבר בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: גם אנחנו לוקים בכך.

יולי יואל אדלשטיין: פתגם אנגלי ידוע אומר: Hard cases make bad law, מקרים קשים יוצרים חוקים רעים.

יולי יואל אדלשטיין: ואכן, החשש מפני כשל תפיסתי אחד יכול להביא להשתלטותו של כשל תפיסתי אחר.

יולי יואל אדלשטיין: קונספציה איננה אך ורק תוצאה של יהירות הכוח; היא גם בת בית של עיוורון הפיוס.

יולי יואל אדלשטיין: לעתים הרצון לכפר על גאווה מופרזת בא לידי ביטוי גם בפשרנות יתר.

יולי יואל אדלשטיין: תפיסת עולם שגויה עשויה לגרום לנו להאמין בכל לב שאנחנו יכולים לעשות הכול בעצמנו, ושאפילו צעדים חד-צדדיים יתקבלו בהוקרה ובהערכה בצד האחר.

יולי יואל אדלשטיין: תפיסת עולם שגויה יכולה לצייר אצלנו חיוך נלעג כפיוס, לחיצת יד כהסכם שלום, ולעג וזלזול כבדיחה חברית.

יולי יואל אדלשטיין: ולא, חברי חברי הכנסת, אני לא מדבר רק על האיום האיראני.

יולי יואל אדלשטיין: הדברים אמורים גם כלפי הכרעות מדיניות של מדינת ישראל בעשורים האחרונים.

יולי יואל אדלשטיין: הכרעות אלה – כמו הסכם אוסלו, שאנו מציינים 20 שנה לחתימתנו עליו, וההתנתקות, שאנו מציינים שמונה שנים לצאתה אל הפועל – גם אם נתקבלו בכנסת ברוב קולות, כמקובל בדמוקרטיה, התבררו, לפחות בחלקן הגדול, כשגויות ומוטעות.

יולי יואל אדלשטיין: קונספציות היו ויהיו.

יולי יואל אדלשטיין: האמצעי היחיד שביכולתו לעמעם את זוהרן של תפיסות העולם שלנו, להטיל ספק בתוקפן ולאתגרן, הוא אור השמש המחטא, כלומר דיון ציבורי נוקב ומעמיק.

יולי יואל אדלשטיין: לא רבים יודעים כי במסגרת ועדת אגרנט נדון גם תפקוד הכנסת; למעשה, תפקודה של ועדת החוץ והביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: אומנם צריך להבדיל בין האחריות המוטלת על הרשות המבצעת לבין אחריותה של הכנסת כרשות מחוקקת ומפקחת, אך אין ספק כי ועדת החוץ והביטחון של הכנסת, כגוף פרלמנטרי מפקח, הייתה צריכה אז לשאול שאלות נוקבות יותר וחריפות יותר את הדרג הצבאי והמדיני.

יולי יואל אדלשטיין: ועדת החוץ והביטחון של הכנסת לא שאלה אז, בשנים שקדמו למלחמת יום הכיפורים, מדוע מסתמכים בצה"ל ובממשלה על גורם הערכה יחיד, ולא מפתחים ומטפחים גורמי הערכה מתחרים.

יולי יואל אדלשטיין: גם ידיעות שהגיעו לאוזניה על ריכוזים צבאיים מעבר לגבול לא זכו לבולטות ולהרמת גבה של חבריה.

יולי יואל אדלשטיין: כך, בעוד הוועדה שקעה בכשל תפיסתי ובעצמה, יכולת הפיקוח שלה נעשתה מוגבלת ומעטה.

יולי יואל אדלשטיין: אני דווקא בין אלה שסבורים שמאז חלו בתפקוד הוועדה שינויים לטובה, אך עדיין תפקודה תלוי במידה רבה ברצונם ובנכונותם של חברי הכנסת בכלל ושל חברי הוועדה בפרט להיות גורם מפקח מובהק.

יולי יואל אדלשטיין: האחריות לפיקוח מועיל, לשאילת שאלות מטרידות ולבחינת אלטרנטיבות מוטלת עלינו, חברי הכנסת, ויש לנו הכלים לממש אותה – בהעלאת הצעות לסדר-היום ושאילתות במליאה, בייזום דיונים בוועדה – בוועדה לביקורת המדינה, למשל – ובהפעלת מבקר המדינה כזרוע הארוכה של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אין זו זכותנו, זו חובתנו, לשאול שאלות ולבחון את תפקוד הגורמים הנוגעים בדבר – כמובן, תוך הקפדה על שמירת סודיות כדי להגן על ביטחון המדינה.

יולי יואל אדלשטיין: אם יש מסקנה שעל הכנסת להסיק באשר לתפקודה ולחלקה בגיבושם של הכשלים התפיסתיים האסטרטגיים, הרי היא חובתם של חברי הכנסת לעורר דיון ציבורי, לחשוף כשלים, לאתגר את הדרג המבצע, לבקר אותו ולשפר את תפקודו.

יולי יואל אדלשטיין: לחברי הכנסת אסור להיכנע לאשליות של רוב, למדיניות של "סמוך".

יולי יואל אדלשטיין: חוש הביקורת שלהם חייב להיות רגיש וחריף, חף מכל אשליה.

יולי יואל אדלשטיין: אני סמוך ובטוח שחיילינו ידעו להפגין אומץ עילאי, נחישות, קור רוח וחתירה לניצחון בכל עת שיצאו להגן על ארצנו, אך תפקידנו הוא למנוע מהם את הצורך לעמוד במבחני הגבורה ומסירות הנפש האלו.

יולי יואל אדלשטיין: לוחמים יקרים, בני המשפחות, מלחמת יום הכיפורים הייתה מהשעות הקשות, הטרגיות, שבהן נבחנה יכולתה של מדינת ישראל לחרף את נפשה למען קיומה.

יולי יואל אדלשטיין: המערכה הייתה עקובה מדם, וחללים רבים הפילה.

יולי יואל אדלשטיין: את מחיר ההפתעה שילמו בדמם 2,591 מבנינו, שלא שבו משדות הקרב ומאימת המערכה, ביניהם 19 נעדרים שטרם הובאו לקבר ישראל, ושמדינת ישראל ומערכת הביטחון לא ינוחו ולא ישקטו עד אשר הם יובאו לקבורה.

יולי יואל אדלשטיין: אלפים אחרים נפגעו פיזית ונפשית, והם נושאים את המלחמה אתם כל ימיהם תוך התמודדות הירואית עם סבל נפשי וגופני מתמשך.

יולי יואל אדלשטיין: צלה של מלחמת יום הכיפורים רובץ עלינו כל השנים, אך עליכן, משפחות יקרות, הוא רובץ במלוא כובד משאו יום-יום, שנה-שנה, שעה-שעה.

יולי יואל אדלשטיין: מיום הכיפורים שעבר עד יום הכיפורים הזה; ומיום הכיפורים הזה עד יום הכיפורים הבא.

יולי יואל אדלשטיין: אין מילים בפינו לנחמכן, ולוואי שנהיה ראויים להקרבה, למסירות הנפש ולגבורה של יקיריכם.

יולי יואל אדלשטיין: אל מלא רחמים ינחמכן.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זיכרון הבנים, בנינו, צרור בצרור החיים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני שאני מתכבד להזמין את ראש ממשלת ישראל, חבר הכנסת בנימין נתניהו, בשמו של נשיא המדינה אני מבקש להתנצל – בשלב של הדיון הוא יעזוב אותנו.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי נכבד את עזיבתו בקימה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא ביקש להתנצל בפני הדוברים שידברו אחרי שהוא יעזוב, יש אירוע מיוחד שקשור ליום הזיכרון ליצחק רבין בבית הנשיא, לכן אתכם הסליחה, בשם הנשיא.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש ממשלת ישראל, חבר הכנסת בנימין נתניהו, לשאת את דברו.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שראוי להזכיר את אהוד ברק שיושב פה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתנצל.

יולי יואל אדלשטיין: אכן ראש הממשלה ושר הביטחון לשעבר אהוד ברק, שגם היה בלשכתי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתנצל בפני כבודו על כך שלא הזכרתי אותו.

אבישי ברוורמן: גם שר הביטחון לשעבר יצחק מרדכי.

יולי יואל אדלשטיין: הזכרתי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לחברי הכנסת על העזרה בניהול הישיבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני בהחלט מקבל בברכה כל עזרה תמיד.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

בנימין נתניהו: נשיא המדינה, מכובדי שמעון פרס, חברי שרי הממשלה, חברי הכנסת בעבר ובהווה, ראש הממשלה ושר הביטחון לשעבר אהוד ברק, ושר הביטחון לשעבר יצחק מרדכי, לוחמי מלחמת יום הכיפורים, פצועי מלחמת יום הכיפורים, משפחות שכולות, חיילים ואורחים נכבדים, מלחמת יום הכיפורים הייתה שעת מבחן לישראל, שנאלצה לעמוד מול מבקשי רעתה במערכה גורלית למדינה.

בנימין נתניהו: המהלומה שניחתה עלינו בימים הראשונים חייבה התגייסות מלאה של כל הכוחות למאמץ המלחמתי.

בנימין נתניהו: כשמאחור דיברו על חורבן הבית השלישי, בחזיתות הדרום והצפון גילו לוחמי צה"ל גבורה שאין דומה לה.

בנימין נתניהו: מי שכפה עלינו קרב שלא רצינו בו, נלכד, או יותר נכון נתקל בליכוד לאומי ובכוח רצון של אומה נחושה, ובתוך ימים ספורים הפכו חיילי צה"ל את הקערה על פיה; מקרבות בלימה עברנו למתקפת נגד, וכשבאה ההכרזה על הפסקת האש היא מצאה את צה"ל על אם הדרך לקהיר ולדמשק.

בנימין נתניהו: היום, 40 שנה אחרי הטלטלה העזה שהרעידה את המדינה, אנחנו מצדיעים לגבורת החיילים שבגופם ממש חילצו אותנו ממלכודת השאננות, הביטחון המופרז, הקונספציה המוטעית.

בנימין נתניהו: מכובדי, המלחמה הותירה פצע כואב בנפשנו וצלקת עמוקה בבשרנו, אולם בשורה התחתונה, במבחן התוצאה, נחלנו ניצחון גדול.

בנימין נתניהו: לקחי המערכה ההיא מלווים אותנו בארבעת העשורים האחרונים, הם שזורים בתובנות המצטברות מיתר המלחמות והקרבות שבהם עמדנו.

בנימין נתניהו: הלקח הראשון הוא לעולם לא לזלזל באיומים, לעולם לא לזלזל באויב, לעולם לא להתעלם מסימני הסכנה.

בנימין נתניהו: אי-אפשר להניח שהאויב יפעל בהכרח לפי ההנחות שמנחות אותנו – הוא יכול לפעול בדרך מפתיעה ולא צפויה.

בנימין נתניהו: שילמנו אז את מחיר ההדחקה וההונאה העצמית – לא נחזור על הטעות, ישראל לא תירדם בשמירה.

בנימין נתניהו: הלקח השני הוא שאסור לוותר מראש על מכת מנע.

בנימין נתניהו: לא בכל מצב דרושה מכה כזאת, ויש לשקול את הדברים בכובד ראש ובזהירות, אבל ישנם מצבים שבהם המחשבה על התגובה הבין-לאומית לצעד כזה אינה שקולה למחיר הדמים שנשלם על ספיגת מכה אסטרטגית שעליה ניאלץ להגיב מאוחר יותר, אולי מאוחר מדי.

בנימין נתניהו: מלחמת מנע, וגם מכת מנע, הן מן ההחלטות הקשות ביותר שממשלה נדרשת לקבל, כי לעולם היא לא תוכל להוכיח מה היה קורה אלמלא פעלה.

בנימין נתניהו: ועם זאת, ההבדל הגדול בין מלחמת ששת הימים למלחמת יום הכיפורים, ההבדל הזה מקופל קודם כול בזה שבמלחמת ששת הימים פרצנו ביוזמתנו, במכת מנע, את טבעת החנק שאויבינו שמו על צווארנו, ואילו ביום הכיפורים, למרות הסימנים המקדימים, בחרה הממשלה לספוג את מתקפת האויב בכל עוצמתה.

בנימין נתניהו: ואילו הלקח השלישי הוא החשיבות האסטרטגית של שטחי חיץ; בגלל היותנו בגולן ובסיני יכולנו למנוע חדירה פנימה עמוק אל תוך שטחי המדינה.

בנימין נתניהו: לאחר הניסיון הזה לא העלה איש על דעתו שנוכל לוותר על שטחי חיץ אלה גם בהסדרי שלום.

בנימין נתניהו: על כן, במשא-ומתן להסכם השלום עם מצרים ברור היה שחצי האי סיני חייב להיות מפורז, ופירוז זה, שמתקיים כבר 40 שנה, הוא חיוני; אני מסופק אם בלעדיו היה השלום מתקיים.

בנימין נתניהו: הפירוז הזה מתקיים פחות מ-40 שנה, הוא מתקיים מאז חתימת הסכם השלום עם מצרים.

בנימין נתניהו: ויש גם לקח רביעי: השלום מושג מתוך עוצמה.

בנימין נתניהו: במלחמת יום הכיפורים, על אף תנאי הפתיחה המצוינים של האויב, למדו שכנינו על בשרם שהם לא יכניעו אותנו בכוח הנשק.

בנימין נתניהו: וגם תובנה זו היא תולדת המלחמה ההיא.

בנימין נתניהו: חמש שנים אחריה חתמו נשיא מצרים אנואר סאדאת וראש ממשלת ישראל מנחם בגין, זיכרונו לברכה, על חוזה שלום.

בנימין נתניהו: בהמשך כרתנו הסכם שלום עם ירדן, ואנו משקיעים מאמצים כנים להשיג שלום עם שכנינו הפלסטינים.

בנימין נתניהו: השלום הושג כשהמדינות העוינות סביבנו מבינות שלישראל עוצמה רבה ושישראל לא תיעלם ולא תיעקר ממקומה.

בנימין נתניהו: מלחמת יום הכיפורים שינתה את פניה של החברה הישראלית.

בנימין נתניהו: היא חייבה חשבון נפש ממושך ונוקב.

בנימין נתניהו: הכשלים, המחדלים, נקודות התורפה, הצריכו תיקון עמוק ויסודי.

בנימין נתניהו: זה דבר מתמשך.

בנימין נתניהו: אנחנו עמלים על כך ללא הרף – אני אומר, בראש ובראשונה בהשפעת המלחמה הזאת.

בנימין נתניהו: אבל אמרתי קודם לכן שבמבט לאחור ישראל יצאה מחוזקת מן המלחמה.

בנימין נתניהו: לפני 40 שנה היו פה פחות מ-3.5 מיליון תושבים.

בנימין נתניהו: כיום מגיע מספרנו ללמעלה מ-8 מיליון.

בנימין נתניהו: הכלכלה שלנו התרחבה, המשק איתן וצומח.

בנימין נתניהו: רק כדי להבהיר זאת: האוכלוסייה שלנו גדלה פי-2.5, הכלכלה שלנו גדלה פי-25.

בנימין נתניהו: זה כאילו לקחתם את כלכלת ישראל בזמן מלחמת יום הכיפורים ושמתם 25 כלכלות כאלה זו לצד זו – זו מדינת ישראל היום.

בנימין נתניהו: ישראל היא מדינה יצירתית ומתקדמת, שיש בה חברה חופשית ויוצרת, בעלת הישגים מופלאים.

בנימין נתניהו: אנחנו ממשיכים לטפס כל העת מעלה-מעלה במעלה ההר, לפסגות חדשות.

בנימין נתניהו: אבל ההישג הגדול ביותר שלנו הושג דווקא ברגעי היגון וההלם של אותה מתקפה נוראה ביום הכיפורים ההוא.

בנימין נתניהו: תחילה הגיעו השמועות על חברים ומכרים שנפלו, בטפטוף, ואחר כך, זה היה במהלך המלחמה, זה גבר להיות אשד אדיר, והיה צריך לעמוד מול היגון העמוק הזה ולגייס את הכוחות.

בנימין נתניהו: אחי יוני, זיכרונו לברכה, השתתף בקרבות הבלימה ברמת-הגולן.

בנימין נתניהו: אני רוצה להקריא לכם קטע ממכתב שהוא כתב להורי, מכתב ראשון אחר הקרבות: "אין ספק שזו הייתה מלחמה קשה מכל אלה שידענו עד כה.

בנימין נתניהו: לפחות הייתה אינטנסיבית יותר, מעוררת יותר אימה ופחד, עם יותר הרוגים ופצועים, כישלונות והצלחות, מאותם הקרבות והמלחמות שאני מודע להם.

בנימין נתניהו: אבל דווקא בגלל הכישלונות הראשונים, כישלונות בהערכה צבאית, בפירוש נתוני מודיעין, בדוקטרינת לחימה, בהערכה מדינית כמובן, ובשאננות העם כולו, דווקא משום כך היה הניצחון גדול כל כך.

בנימין נתניהו: הצבא חזק וטוב, והוכיח את כושרו מעל לכל ספק.

בנימין נתניהו: וכשאני אומר 'הצבא'" – הוא כותב – "אינני מתכוון רק לצבא הסדיר, אלא לעם כולו.

בנימין נתניהו: הסדירים הצליחו, באבדות כבדות, לבלום את האויבים.

בנימין נתניהו: אבל העם הוא שניצח במלחמה".

בנימין נתניהו: הוא צדק, אבל שילמנו על כך מחיר מאוד כבד, הכבד ביותר מאז מלחמת העצמאות.

בנימין נתניהו: למעלה מ-2,600 ממיטב בנינו נפלו במלחמת יום הכיפורים, ועוד אלפים רבים נפצעו.

בנימין נתניהו: חלקם נושאים את פצעיהם עד היום, וחלק מאלה יושבים כאן היום.

בנימין נתניהו: היום, י"א בחשוון, הוא יום פטירתה של רחל אמנו, אם האומה המזדהה עם צער בניה הנתונים בצרה.

בנימין נתניהו: באוזנינו מהדהדת הבטחתו של הנביא לרחל: "מנעי קולך מבכי ועיניך מדמעה כי יש שכר לפעֻלתך".

בנימין נתניהו: אנו כואבים את נפילת בנינו וחברינו ושולחים איחולי מזור לפצועים.

בנימין נתניהו: יש שכר לפעולתם, שהרי בזכות אומץ לבם וכושר עמידתם הובטח קיום עצמאותנו ובניין ארצנו מדור לדור.

בנימין נתניהו: יהי זכרם ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לראש ממשלת ישראל, חבר הכנסת בנימין נתניהו, ומתכבד להזמין את שר הביטחון, חבר הכנסת משה יעלון.

משה יעלון: כבוד נשיא המדינה, כבוד ראש הממשלה, שרי הממשלה, אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, ראש הממשלה, שר הביטחון והרמטכ"ל לשעבר, מג"ד גדוד הטנקים 100 במלחמת יום הכיפורים, רב-אלוף אהוד ברק, שר הביטחון, אלוף הפיקודים, מג"ד 890 במלחמת יום הכיפורים, האלוף יצחק מרדכי, משפחות שכולות, פצועי צה"ל, לוחמי מלחמת יום הכיפורים, מפקדי צה"ל וחייליו, קהל נכבד.

משה יעלון: התקופה האחרונה השיבה את החברה הישראלית אל מלחמה שצלה לא עזב אותנו מעולם.

משה יעלון: 40 שנה חלפו מאז אוקטובר 1973, וכל אחד מאתנו עדיין נושא את זיכרונותיו מיום הכיפורים שלו: יום הכיפורים של החזית ושל העורף; יום הכיפורים של בני המשפחה והחברים שלא שבו מהמלחמה; יום הכיפורים של אלה אשר נפלו בשבי; יום הכיפורים שבו איננו שוכחים את 19 נעדרי צה"ל מאותה מלחמה, וממשיכים לעשות כל שביכולתנו כדי לברר מה עלה בגורלם; יום הכיפורים של אלו ששבו ממנה אנשים אחרים, עתירי צלקות שחרוטות עדיין על בשרם ונפשם.

משה יעלון: המלחמה הזאת, שהחזירה אותי למסלול השירות הצבאי לאחר שלחמתי בה כחייל מילואים, היא אירוע מכונן בחיי, ומהווה חלק בלתי נפרד ממני.

משה יעלון: גם היום, 40 שנים אחרי, מלוות אותי תחושות התדהמה וחוסר האונים נוכח הבשורות הקשות על נפילתם של חברים ורעים לנשק, והחשש שמא באמת מדינת ישראל עומדת בפני חורבן בית שלישי.

משה יעלון: גם היום, 40 שנה אחרי, אני זוכר את מראה מטוסינו הנופלים ממטחי הטילים המצריים; את שריקת ה"קטיושות" והפגזים לידנו באזור התעלה, הכי קרוב שיכול להיות; את הלחימה פנים אל פנים מול אויב מצרי, והידיעה שלא רק על חייה של אומה אנו נלחמים אלא גם על חיינו שלנו.

משה יעלון: הלילה בדיוק, לפני 40 שנה, על-פי מניינם, צלחנו את התעלה – המהלך ששינה את פני המערכה בחזית הדרום.

משה יעלון: אני זוכר את גבורת הלוחמים בשטח, שבמסירותם ועוז רוחם תיקנו כשלים וטעויות של מנהיגות יהירה ושאננה שעיניה טחו מלראות את המציאות באופן בהיר, מנהיגות מדינית וצבאית אשר זכתה לאמון עיוור לפני המלחמה ואיבדה את האמון הזה עם פריצתה.

משה יעלון: מלחמת יום הכיפורים לימדה אותי שיעורים חשובים על כוחו של צה"ל ועל יכולתו לנצח במבחנים קשים ובכל מערכה, גם כשנתוני הפתיחה אינם לטובתנו.

משה יעלון: לוחמים אשר מצאו את עצמם לעתים מול אויב עדיף במספר, ויכלו לו.

משה יעלון: אך יותר מכול היא לימדה אותי שהאויב האמיתי שלנו הוא השאננות, הזלזול, חוסר הצניעות, העריצות המחשבתית.

משה יעלון: אל לנו לעולם לזלזל באויב ולהמעיט בערכו.

משה יעלון: עלינו להוביל דרך אחראית ושקולה של מנהיגות משתפת, המעודדת פתיחות, ביקורת והטלת ספק, לעודד מגוון דעות ולהאזין להן, ולהבין כי התבונה והחוכמה אינן נמצאות רק במקום אחד.

משה יעלון: להיות ערים לשינויים.

משה יעלון: לשאול מדי בוקר מה נשתנה באזור רווי תהפוכות וטלטולים, שאיש אינו יכול לנבא מה ילד בו יום.

משה יעלון: לכן האחריות כבדה שבעתיים בתפקידי היום כשר הביטחון של מדינת ישראל.

משה יעלון: כמי שלחם בקרב ואיבד את הטובים שבחבריו, אני יכול לומר שרק מי שלמד את מוראות המלחמה ומחירה מבין את עוצמת הכוח ומגבלותיו.

משה יעלון: גם היום אנו מתמודדים במערכה מורכבת, עתירת זירות, מול מדינות וארגונים שחותרים לפגוע בנו.

משה יעלון: אויבינו, אשר שיגרו את צבאותיהם להילחם נגד ישראל פעם אחר פעם, עשו זאת למעשה בפעם האחרונה בשנת 1973, והבינו מאז, בעיקר בזכות גבורת לוחמי צה"ל באותה מלחמה, כי לא יוכלו לנו בשדה הקרב.

משה יעלון: ולכן הם פנו בשנים האחרונות לדרך הטרור, הטילים, הרקטות, נשק להשמדה המונית ודה-לגיטימציה.

משה יעלון: האיומים השתנו ומשתנים, ומחייבים אותנו להשתנות מתמדת.

משה יעלון: אך כוונתם היא אותה כוונה – כוונת זדון הנובעת מאי-נכונות של גורמים עוינים באזורנו להכיר בזכותנו להתקיים כמדינת הלאום של העם היהודי.

משה יעלון: חלק מגורמים עוינים אלה מאומן, ממומן ומחומש בידי משטר איראני קיצוני ואלים, ששאיפתו להפיץ את המהפכה האסלאמית השיעית ולפתח נשק גרעיני צבאי אשר יאיים על שלום המזרח התיכון והעולם כולו.

משה יעלון: אסור שיקהה מוחנו בשל מתקפת חיוכים ונועם של מנהיגיו.

משה יעלון: הנמר לא הפך את חברבורותיו.

משה יעלון: הוא ממשיך לשטות בעולם.

משה יעלון: בין הסערות הללו ניצבת מדינת ישראל יציבה, פורחת ומשגשגת, בעלת הצלחות כבירות במגוון רחב של תחומים; חוד חנית אנושי וטכנולוגי, וגם חזקה ומרתיעה, סומכת קודם כול על עצמה, על כוחה ועל צבאה; מושיטה יד לשלום, אך נחושה לגדוע כל יד אשר מנסה או תנסה לפגוע בה.

משה יעלון: אך גם עוצמתנו אסור שתכהה את עינינו.

משה יעלון: מחובתנו כמקבלי החלטות לעמוד על המשמר שהפתעת יום הכיפורים לא תחזור על עצמה, ולהמשיך לנהל מדיניות שקולה ואחראית בתבונה ובשום שכל.

משה יעלון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מלחמת יום הכיפורים הייתה ניצחונו הברור והכואב של האדם הלוחם.

משה יעלון: המלחמה הסתיימה באופן מרשים הודות לרוח הלוחמים, המבוססת על אמונתם בדרך ועל צדקתה; לאחדות, לדבקות במשימה של חיילינו, למחויבותם ולהכרתם בכך שגורל המערכה וגורל הבית היהודי מוטלים על כתפיהם.

משה יעלון: 40 שנים אחרי, אנחנו עומדים כאן, במשכן כנסת ישראל, מעוזה של הדמוקרטיה הישראלית, נושאים עתה באחריות הכבדה של שמירה על ביטחונה ושגשוגה של המדינה, ושבים וזוכרים כי נשלחנו לייצג ציבור אשר שם בנו מבטחו, ומפגין באופן מרשים את יכולת העמידה של החברה הישראלית, שעומדת בשנים האחרונות במבחן פעם אחר פעם מול האתגרים הניצבים בפניה.

משה יעלון: גם במעמד הזה נזכור את אלו שלא שבו מהמלחמה ההיא, נחבק את משפחותיהם, נמשיך לפעול להשבת נעדרי המלחמה, נחבק, ונתמוך בפצועיה.

משה יעלון: ומתוך עוצמה נעשה ככל יכולתנו כדי להרחיק מלחמה מן הארץ.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לשר הביטחון חבר הכנסת משה יעלון.

יולי יואל אדלשטיין: מזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: נכבד את יציאת הנשיא בקימה.

ירדנה מלר-הורוביץ: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת נחמן שי לשאת את דברו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

נחמן שי: אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני ראש הממשלה, שרים, חברי כנסת, אורחינו במשכן, ראש הממשלה ושר הביטחון לשעבר אהוד ברק, שר הביטחון לשעבר יצחק מרדכי, אלמנות צה"ל ויתומי המלחמה, נכי צה"ל, לוחמים, אני רוצה להקדיש את דברי ל-2,569 לוחמי צה"ל שנהרגו במלחמה, ל-7,251 הפצועים, לאלפי הלומי הקרב, שעד היום לילותיהם לבנים, ולמשפחותיהם של עשרות אלפים מאתנו שנושאות עמן עד היום את הכאב הגדול, מאז ועד היום.

נחמן שי: חברי חברי הכנסת, הפצע טרם הגליד.

נחמן שי: כבר שבועות אחדים שאנחנו שבים ומגרדים בו, והוא שוב מדמם.

נחמן שי: שידורי הטלוויזיה ומוספי העיתונים החיו את הזיכרונות של המלחמה והחזירו אותם לכולנו, כל אחד, כל אחת, בדרכם שלהם.

נחמן שי: אני נזכר באחד מהם: זה היה בסוף דצמבר 1973, קר וגשום ברמת-הגולן, ההתשה הסורית.

נחמן שי: המלחמה אינה נגמרת.

נחמן שי: בצל אחד מעצי האקליפטוס אני פוגש את רב-סרן יוני נתניהו, חברי לספסל הלימודים.

נחמן שי: יוני לבוש בגדי שריון.

נחמן שי: במלחמה נלחם עם ה"יחידה", עכשיו עשה הסבה לשריון, והוא בונה גדוד חדש ומפקדים חדשים במקום הדור שנפל שלושה חודשים קודם ברמה.

נחמן שי: אני מביט ביוני, הוא נחוש, הוא מלא ביטחון, אך גם, ובעיקר, עצוב ועייף.

נחמן שי: עייף ועצוב, כפי שהיינו כולנו כאשר נסתיימה מלחמת יום הכיפורים.

נחמן שי: המלחמה מצאה את חברי הכתבים הצבאיים ואותי בלשכת ראש אמ"ן.

נחמן שי: האלוף אלי זעירא אירח אותנו.

נחמן שי: האזנו לתדרוך שלו.

נחמן שי: שם שמענו לראשונה כי היום, באור אחרון, תיפתח המלחמה.

נחמן שי: אבל שני פתקים נדחפו לידיו.

נחמן שי: לאחר שקיבל את הראשון ביקש: לא עוד.

נחמן שי: אחרי השני הסתכל עלינו ואמר: רבותי, המלחמה התחילה.

נחמן שי: ויצא מן החדר.

נחמן שי: מלחמת יום הכיפורים החרידה את מדינת ישראל מרבצה.

נחמן שי: שש שנים נמשך החלום המתוק והטוב שלאחר מלחמת ששת הימים.

נחמן שי: הניצחון הסוחף השלה את כולנו, הן לגבי מעמדה הבין-לאומי והאזורי של מדינת ישראל והן לגבי צה"ל ומפקדיו.

נחמן שי: תחושה של ביטחון עילאי שלטה בחללה של מדינת ישראל, ולכולנו נדמה היה כי מעולם לא היה טוב יותר, וגם כי תמיד יהיה כך.

נחמן שי: מלחמת יום הכיפורים ניפצה את האשליה הזאת והחזירה אותנו באבחה אחת אל המציאות.

נחמן שי: הבנתי זאת טוב יותר בבוקר הראשון של המלחמה כאשר טנק של צה"ל פגע ברכב שלנו והרג שלושה מנוסעיו.

נחמן שי: אז, למראה השיירות שדהרו לדרום במהירות, אולי אף בהיסטריה, ראיתי כבר צה"ל אחר, לא כפי שהכרתי.

נחמן שי: כך היה גם בימים הקרובים באוגדתו של האלוף אברהם אדן, אוגדת השריון שעברה את כל פרקי הלחימה בדרום: הבלימה, ההיערכות, התקפת הנפל, שוב ההיערכות, חציית התעלה, ואחר כך המסע המהיר והמשחרר מעט לכיוון קילומטר 101 מקהיר.

נחמן שי: מלחמת יום הכיפורים הייתה קו פרשת המים של מדינת ישראל, פרשת המים בין מלחמות ברירה לאין ברירה.

נחמן שי: ישראל בחרה מרצונה שלא להכות מכת מנע, כפי שאמר ראש הממשלה, ושילמה על כך מחיר.

נחמן שי: היא סירבה לעוד מעין מלחמת ברירה, וכך הייתה מלחמת יום הכיפורים למלחמת אין ברירה.

נחמן שי: היא לימדה אותנו שאין מלחמות קלות ואין מלחמות קצרות.

נחמן שי: כל מלחמה עוקרת מעולמנו אנשים יקרים וכל מלחמה משאירה חותם כבד ועמוק בלב כולנו.

נחמן שי: מלחמת יום הכיפורים הייתה המלחמה הגדולה, האחרונה, שבה התמודד צה"ל עם צבאות ערביים סדירים.

נחמן שי: בלבנון הוא נגע בקצהו של הצבא הסורי, ואחר כך באו רק מבצעים כנגד ארגוני טרור.

נחמן שי: מלחמת יום הכיפורים העלתה אותנו על מסלול של הסדרים מדיניים.

נחמן שי: לא בבת אחת, בהדרגה, הבנו כולנו כי על מלחמות להסתיים בהסדר מדיני.

נחמן שי: זה לא היה המקרה שלנו בעבר.

נחמן שי: בעבר הן הסתיימו בעוד מלחמה ובסיבוב נוסף.

נחמן שי: לכן, כאשר נחתם הסכם השלום הראשון, בינינו ובין מצרים, הוא היה סיומה הרשמי של המלחמה.

נחמן שי: הוא יצר מציאות חדשה במזרח התיכון, אשר לשמחתנו נמשכה בהסכם השלום עם ירדן והכשירה את הקרקע אפילו להסדרים נוספים, שטרם הושגו.

נחמן שי: מלחמת יום הכיפורים לימדה אותנו מעל לכול כי השלום עדיף על המלחמה וכי אין ערך למלחמה אם אינה מסתיימת בהסדר שלום.

נחמן שי: היו כמובן עוד לקחים.

נחמן שי: הלקחים הללו חיים עמנו עד עצם היום הזה, ואני מקווה כי הם עומדים לנגד עיניה של ההנהגה המדינית וההנהגה הצבאית, וכן, גם של התקשורת הישראלית.

נחמן שי: כל מנהיג מדיני חייב לזכור כי ישראל דחתה הסדר עם מצרים עוד לפני שנורה הכדור הראשון ב-6 באוקטובר 1973.

נחמן שי: כן, חברי חברי הכנסת, עדיף שלום בלי שארם-א-שיח' על פני שארם-א-שיח' בלי שלום.

נחמן שי: ההנהגה המדינית שכשלה ב-1973 אכן נענשה והלכה לדרכה.

נחמן שי: זהו לקח אשר חייב להדהד בבית הזה.

נחמן שי: ההנהגה הצבאית של ישראל 1973 שיתקה את הדיון הפנימי החיוני בתוך עצמה.

נחמן שי: קולות של ביקורת, מחשבות של ספקנות, נדחו הצדה מפני אותה קונספציה ישנה ומוכרה שהייתה מקובעת כל כך, ואשר התנפצה בבת-אחת ביום הכיפורים 1973.

נחמן שי: היום אנו יודעים כי המידע אכן היה מונח, הן לפני הדרג הצבאי והן לפני מקבלי ההחלטות בדרג המדיני, ואוזניהם היו אטומות.

נחמן שי: הבודדים שניסו להתריע נדחו.

נחמן שי: צה"ל למד את לקחיו בתהליך נמשך והולך.

נחמן שי: רק לאחרונה שב המטה הכללי ודן בכך על-פי החלטת הרמטכ"ל בני גנץ.

נחמן שי: אפילו מסגרת צבאית, קשוחה והייררכית ככל שתהיה, חייבת לאפשר שיח רחב, פתוח וספקני.

נחמן שי: תמיד לשאול אם התמונה כפי שהיא נראית, ברורה וחדה, היא אכן התמונה האמיתית, או שישנה תמונה אחרת המסתתרת בתוכה או מאחוריה.

נחמן שי: ישראל אינה יכולה לספוג עוד הפתעות.

נחמן שי: ולבסוף, התקשורת.

נחמן שי: חברי ואני היינו שותפים בדרכנו למחדל.

נחמן שי: מובן שניסינו להתנער, אבל איננו יכולים.

נחמן שי: שיתפנו פעולה באותן שנות שלווה והסתרנו בעצמנו את הבקיעים, את נקודות החולשה ואת סימני האזהרה.

נחמן שי: את רגשי האשם שלה פרקה התקשורת במלחמה הבאה, מלחמת לבנון הראשונה.

נחמן שי: שוב לא הייתה מוכנה ללכת בתלם ושוב לא הייתה מוכנה להגדיר מלחמת ברירה כאין ברירה.

נחמן שי: התקשורת ביססה מאז את מעמדה במציאות הישראלית.

נחמן שי: אחדים מכלי התקשורת נסגרו ואחרים באו במקומם, גם טכנולוגיות התקשורת השתנו, אבל המוטיבציה התחזקה והתעצמה.

נחמן שי: התקשורת היום היא נשכנית, ביקורתית, דעתנית, והיא מהווה אחד מעמודי היסוד של הדמוקרטיה הישראלית.

נחמן שי: לפעמים אני משתעשע בשאלה כיצד הייתה נוהגת התקשורת של היום במציאות של אז.

נחמן שי: אני בטוח שלא הייתה מניחה לדרג המדיני להימלט מאחריותו ולא הייתה מתפשרת על פחות מבדיקה מקיפה ומלאה של המלחמה כולה, על הישגיה הגדולים, ולא רק של ההיערכות וימי הלחימה הראשונים.

נחמן שי: אבל גם כאן אי-אפשר להחזיר את גלגלי הזמן לאחור.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אורחים יקרים, שירי המלחמה של ישראל משקפים את מציאות חיינו ומעצבים אותה.

נחמן שי: שיר אחד מהדהד באוזני כשאני מסכם עכשיו את דברי, "חורף 73'", שירם של שמואל הספרי ואורי וידיסלבסקי: "כשנולדנו הייתה הארץ פצועה ועצובה / הבטתם בנו, חיבקתם אותנו, ניסיתם למצוא נחמה / כשנולדנו בירכו הזקנים בעיניים דומעות / אמרו:

נחמן שי: הילדים האלה הלוואי לא ילכו אל הצבא / ופניכם בתצלום הישן מוכיחות שדיברתם מכל הלב / כשהבטחתם לעשות בשבילנו הכול להפוך אויב לאוהב".

נחמן שי: אדוני ראש הממשלה, ממשלת ישראל, חברי חברי הכנסת, הגיעה העת לקיים הבטחות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת עפר שלח לשאת דברים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

עפר שלח: ראש הממשלה ושר הביטחון לשעבר אהוד ברק, שר הביטחון לשעבר יצחק מרדכי, שלעזרת לוחמיו עזי הנפש מגדוד 890 נחלץ אהוד ברק בקרבות החווה הסינית בראש גדוד הטנקים 100, משפחות שכולות, פצועי מלחמת יום הכיפורים, לוחמי המלחמה, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זה איננו חלק מתוכנן בנאום שלי.

עפר שלח: הבוקר, בדרכי לוועדות הכנסת, חלפתי על פני תמונות שצילמו לוחמים ומוצגות במסדרונות, ולפתע, ללא הכנה מוקדמת, ראיתי בראש לוחמי גדוד הצנחנים 471 כובשי קוניטרה והחרמון הסורי את מפקד הגדוד, זקוף ובטוח וצעיר ב-14 שנה ממני היום – חזי שלח, אבא שלי.

עפר שלח: הדברים האלה הם גם לזכרו.

עפר שלח: חברי הכנסת, 40 שנה אחרי, מלחמת יום הכיפורים מסרבת להסתיים.

עפר שלח: בניגוד לסיבובים עקובים מדם אחרים בהיסטוריה של המאבק על חלקנו בארץ הזאת, קורותיה ממשיכים להניב זרם קבוע של ספרים ומחקרים, לוחמים שסיפורם לא נשמע וויכוחים המסרבים לגווע.

עפר שלח: הדבר נובע מעצם גודלו של האירוע.

עפר שלח: זו המלחמה האחרונה מאז ועד היום שנגעה בכל בית בישראל, באלפי ההרוגים ועשרות אלפי הפצועים בגוף ונפש שהותירה.

עפר שלח: אבל עוד יותר מזה, נדמה שדבקותנו במלחמת יום הכיפורים נובעת מן ההכרה שאין היא רק סיפור של מחדל וגבורה, של מיתוסים שהתנפצו ושל אנשים "רגילים" שהתגלו במלוא שיעור קומתם.

עפר שלח: מלחמת יום הכיפורים מעוררת בנו חלחלה משום שככל שאנחנו מעמיקים להתבונן בה כך מתגלה לנו אימת העיוורון.

עפר שלח: העיוורון הוא מעל לכול עיוורונה של המנהיגות המדינית של אז.

עפר שלח: אבל גם במישור של ניהול המלחמה עצמה ניכר אז, ובמידה רבה גם בוויכוחים הנמשכים היום, עיוורון מהותי שמחירו בדם.

עפר שלח: קברניטים שהכירו – כך אנחנו יודעים היום – את תוכניות המלחמה של האויב, וידעו שאין בכוונתו או בכוחו להגיע ללב הארץ, הגו בעיוורונם באופציות של טירוף אובדני והטילו לוחמים למהלכים חסרי שחר.

עפר שלח: זו הסיבה שאנחנו קוראים בלהיטות כזאת את תמלילי הדיונים ומרותקים להקלטות.

עפר שלח: נשקף מהם בבהירות דיוקן העיוורון – עיוורון הרהב שלפיו אנחנו כה חזקים שאיש לא יעז להילחם בנו, ומנגד, אחיו התאום – עיוורון התפיסה השואתית הרואה בהצלחת מהלך הפתיחה של האויב את אובדן הבית השלישי.

עפר שלח: מי שלקה בהם זלזל בעצם הרעיון שהמצרים והסורים יעזו לתקוף, וכמעט באותו היום הרהר בקול רם במה שאסור להרהר בו, וציווה, בשם אגדות צבאיות חסרות בסיס, על התקפת הנגד של 8 באוקטובר בחזית המצרית, שהייתה מנותקת לחלוטין מהמציאות בשטח, ועלתה במאות הרוגי חינם.

עפר שלח: וגדולה עוד יותר, כמובן, אימתו של העיוורון המדיני, עיוורון הרהב שלפיו אנו כה חזקים שמותר לנו לדחות ביד גסה את הפניות למשא-ומתן מדיני, וטוב לנו – כפי שהזכיר גם חבר הכנסת שי – טוב לנו שארם-א-שיח' בלי שלום משלום בלי שארם-א-שיח'.

עפר שלח: ומנגד, אחיו התאום – עיוורון התפיסה השואתית שלפיה האויב מהרהר רק במלחמת השמד, ואזהרותיו המפורשות שהקיפאון המדיני יביא לעימות צבאי שמטרתו היא דווקא להגיע להישג במשא-ומתן, האזהרות האלה נתפסות כהונאה.

עפר שלח: זהו אותו עיוורון הגורם לנו עד היום להתמקד בהישג הצבאי ולהתעלם מכך שאם המלחמה היא המשך המדיניות באמצעים אחרים, כדבריו של פון קלאוזביץ שכל קצין בצה"ל יודע בעל-פה, אזי מי שהשיג את מטרותיו המוצהרות היה בלי ספק נשיא מצרים.

עפר שלח: זהו עיוורון שחשוב לחזור ולהצביע עליו, כי מי שלוקה בו יסתבך שוב ושוב במהלכי כוח שאין מאחוריהם מדיניות, ולכן לא יהיה בהם שום ניצחון, ויתעלם שוב ושוב מהצורך החיוני לאחוז בכל הזדמנות להגיע להישג בדרך של משא-ומתן.

עפר שלח: ועם זאת, רבותי, היה ניצחון גדול אחד במלחמת יום הכיפורים: ניצחונם של האזרחים, אלה שלבשו את מדי הצבא הסדיר ואלה שנזעקו מבתיהם באמצע הצום, ובעוז רוחם הפכו את תמונת הקרב, כמו אבי וחייליו.

עפר שלח: חובה ללמוד ממנו על העוצמה הישראלית, המסוגלת לגבור גם על מחדלי השלטון.

עפר שלח: חובה לכבד אותו בכך שאנו, שנבחרנו להנהיג, נזכור מדי יום את העיוורון של אז ונשאל את עצמנו מדי יום אם נגמלנו ממנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת עפר שלח.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת עמרם מצנע.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: מי שעוד לא ראה, כפי שהזכיר חבר הכנסת עפר שלח, את התערוכה "צלמים מטעם עצמם" – חלק מהצלמים ואוצרת התערוכה נמצאים אתנו ביציע – תמונות שצילמו לוחמים-חיילים במהלך המלחמה, ודאי מוזמן לראות זאת בקומה הזאת בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

עמרם מצנע: מכובדי ראש הממשלה, יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, ידידי הרבים שנמצאים גם בין חברי הכנסת וגם ביציע, ידידי אהוד ברק ואיציק מרדכי, משפחות שכולות, לוחמי מלחמת יום הכיפורים, קהל נכבד, קודם כול אני רוצה להודות לך, מכובדי יושב-ראש הכנסת, על שנמצאתי ראוי בעיניך לדבר בשם הלוחמים במעמד מרגש וחשוב זה.

עמרם מצנע: הזכות לשאת דברים במעמד מכובד זה ניתנה לי כדי שאוכל לדבר על לוחמי מלחמת יום הכיפורים אשר בגופם בלמו את הקרבות לאורך תעלת סואץ ורמת-הגולן, ובעוז רוחם ניצחו במלחמה ההיא והצילו את מדינת ישראל.

עמרם מצנע: עכשיו, ממש עכשיו, בשעה זו, לפני 40 שנה, נערך גדוד הטנקים 79 שעליו פיקדתי לקראת היציאה לכיבוש ראש הגשר באזור החווה הסינית על מנת לאפשר את צליחת התעלה, תעלת סואץ, ולהביא לשינוי פני המערכה בדרום על-ידי הכרעת הצבא המצרי.

עמרם מצנע: בתוך כמה שעות אנחנו נהיה בתוך לילה שחור משחור, בעיצומו של קרב אכזרי שאין די מילים לתארו, קרב הנערך בטווחים קצרים, פנים אל פנים – לא מסתכלים לאחור; דוהרים קדימה להשלים את המשימה.

עמרם מצנע: המטרה הושגה.

עמרם מצנע: בתוך כמה שעות החלו כוחותינו בצליחה שהביאה לשינוי פני המערכה.

עמרם מצנע: בין הלוחמים סמ"ר בוגי יעלון דאז, רב-אלוף ושר הביטחון.

עמרם מצנע: את הלילה הזה אני לא אשכח.

עמרם מצנע: מי שהיה שם לא ישכח אותו.

עמרם מצנע: לילה אחד של לחימה הממקד באופן כל כך מרוכז את המשמעות של המילים גבורה, אומץ, הקרבה, אחוות לוחמים, נחישות, דבקות במטרה, חתירה למגע וחילוץ פצועים.

עמרם מצנע: הייתה לי הזכות הגדולה לפקד על הגדוד, גדוד 79, שפעל במסגרת חטיבה 14 תחת פיקודו של מפקד האוגדה, אלוף אריאל שרון.

עמרם מצנע: הגדוד הורכב מחיילי הצבא הסדיר, שאליהם מצטרפים לאורך ימי הלחימה חיילי מילואים וחוזרי חו"ל רבים, והוא נלחם במסגרת בלימת המתקפה המצרית בגזרה המרכזית, ולאחר קרב בלימה ממושך מוביל את ההתקפה לכיבוש האזור הידוע בשמו החווה הסינית, ובהמשך נלחם מעבר לתעלת סואץ, בואכה 101 ק"מ מקהיר.

עמרם מצנע: 120 מלוחמי הגדוד נהרגו לאורך מסע לחימה ארוך ורצוף זה, של קרב אחרי קרב אחרי קרב, עד הפסקת האש.

עמרם מצנע: אני מדבר בשמם של לוחמי חזיתות הצפון והדרום, האוויר והים, צעירים בני 18 שהייתה זו להם טבילת האש הראשונה, ובשמם של אנשי מילואים בוגרים ומנוסים שהשתתפו במלחמה.

עמרם מצנע: כטנקיסט אני מדבר גם בשמם של הטנקיסטים, שמלחמה מתאפיינת בכך שהם נלחמים באופן רצוף יום וליל, יום וליל, מתחילת המלחמה ועד סופה.

עמרם מצנע: הטנק נמצא בתנועה מתמדת ובקרב מתמשך ותחת אש.

עמרם מצנע: איש צוות נפגע – מפונה, מחולץ ומוחלף.

עמרם מצנע: טנק מתקלקל – עוברים לטנק אחר, וממשיכים קדימה ולא עוצרים, כאשר האדם הוא הפלדה.

עמרם מצנע: רבות סופר, דובר, צולם ונכתב על מלחמה נוראית זו.

עמרם מצנע: הזיכרון הציבורי ממלחמה זו עשוי להפוך לכזה שעוסק במחדלים, בגנרלים, במחדלי המודיעין וההתרעה, במצב מחסני החירום, ואפילו בשאלה אם ניתן היה למנוע אותה.

עמרם מצנע: אני כאן, אנחנו כאן, כדי לקבוע, שלמרות כל המחדלים והכשלים, מלחמת יום הכיפורים הסתיימה בניצחון צבאי שאין לו דוגמה.

עמרם מצנע: אני כאן כדי לומר שהניצחון הושג בזכותם של הלוחמים.

עמרם מצנע: הלוחמים חיפו בגופם על מחדלים וטעויות, הלוחמים הם הסיפור של המלחמה הזו.

עמרם מצנע: אנחנו, אנחנו נמצאים כאן היום, זוכרים את המלחמה ההיא, את הסיבות שהובילו להתלקחותה ואת האופן שבו היא נוהלה, ואנחנו, כן, אנחנו, נבחרי הציבור, נושאים באחריות לעשות הכול כדי למנוע מלחמה בעתיד, ואם לא נצליח למנוע אותה – להבטיח שנתכונן אליה כראוי ונדע לנהל אותה אחרת.

עמרם מצנע: אנחנו כאן גם כדי לזכור ולהזכיר שמלחמת יום הכיפורים גם הובילה לתחילתו של תהליך השלום – עם המצרים, תחת הנהגתו של מנחם בגין, זכרו לברכה, ועם ירדן, תחת הנהגתו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

עמרם מצנע: האם ניתן היה למנוע את מלחמת יום הכיפורים?

עמרם מצנע: יכול להיות שניתן היה, אבל באמת אין לדעת.

עמרם מצנע: עלינו, מנהיגי העם, נבחרי הציבור, חלה החובה, והאחריות, לא לשקוט, לא לנוח ולנצל כל הזדמנות, כל יוזמה, על מנת להביא לסיום עידן המלחמות בינינו לבין שכנינו.

עמרם מצנע: משא-ומתן, יכולת הידברות, שימוש בכלים דיפלומטיים עדיפים תמיד, אם קיימת אפשרות כזו, על פני המלחמה.

עמרם מצנע: נכון, נדרשת מאתנו נכונות לוויתורים גדולים וכואבים, אבל חס וחלילה שלא נמצא את עצמנו מוותרים את אותם ויתורים רק אחרי עוד מלחמה נוראית ואכזרית, ואז נשאל אם ניתן היה למנוע את המלחמה שהייתה.

עמרם מצנע: מחיר השלום יהיה תמיד זול יותר ממחירה של המלחמה.

עמרם מצנע: אדוני ראש הממשלה, תרשה לי להוסיף שזהו הלקח העיקרי שלי.

עמרם מצנע: המחיר ששילמנו היה כבד מאוד – אנושית, אישית וחברתית.

עמרם מצנע: האובדן והשכול פערו בור ענק, וצלקות הלוחמים שחזרו מהתופת לא הגלידו עד היום.

עמרם מצנע: האם שאלנו את עצמנו פעם כמה סופרים, כמה אמנים, כמה וירטואוזים בתחומים שונים ואולי אפילו חתני פרס נובל איבדנו שם, בחולות סיני ובבזלת של רמת-הגולן?

עמרם מצנע: אני יכול לומר לכם מהיכרות אישית עם רבים מהנופלים: אני יודע כמה כישרון, כמה פוטנציאל, כמה עושר תרבותי, רוחני וחברתי הלכו ללא שוב.

עמרם מצנע: נפגשתי היום עם קבוצה של אלמנות המלחמה ונחשפתי לכמה מהסיפורים האישיים על הקורות אותן מאז ועד היום, לאורך 40 שנה, והבנתי שהן הגיבורות האמיתיות הממשיכות לחיות יום-יום בתוך המלחמה שלא תיגמר עבורן לעולם.

עמרם מצנע: לא עוד יום כיפורים שכזה.

עמרם מצנע: זוהי מחויבותנו לבני ה-18 של היום, אבל גם לבני ה-18 של אז, החובקים היום נכדים; לכל הלוחמים שחזרו וממשיכים לחיות את הרגעים ההם.

עמרם מצנע: זו גם מחויבותנו למשפחות השכולות, ובעיקר, זו צוואתם של הנופלים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת עמרם מצנע, אלוף במילואים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה – אחרון המשתתפים יהיה רב-אלוף במילואים, שר הביטחון והרמטכ"ל לשעבר חבר הכנסת שאול מופז.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, מכובדי כולם ביציע האורחים, אנחנו מציינים היום במושב הזה 40 שנה למלחמת יום הכיפורים, מהאיומות שבמלחמות ישראל ובוודאי הטראומטית שבהן.

זהבה גלאון: כדרכן של מלחמות, יש קשות ממנה אבל אין קשה כמוה.

זהבה גלאון: כבר דובר כאן קודם על מחיר הדמים הכבד שהמלחמה הזו גבתה, כ-2,600 הרוגים ישראלים, מעל 5,000 אנשים שנותרו פצועים בגופם, מצולקים בנפשם, ועשרות רבות של חיילים שבויים.

זהבה גלאון: אני חושבת שבכלל בלתי אפשרי לאמוד את מספרם של אלו שסבלו ועדיין סובלים מסימפטומים פוסט-טראומטיים.

זהבה גלאון: אמר קודם שר הביטחון בוגי יעלון: לכל אחד יש את יום הכיפורים שלו.

זהבה גלאון: זה נכון, גם לי, גם לחברים שלי, גם לאחרים.

זהבה גלאון: אני רוצה לשתף אתכם בחוויה שלי מתוך בלוג שקראתי, ומי שלא קרא, אני ממליצה לו לקרוא, בלוג שכתב ד"ר נחום ורבין, מי שהיה רופא המזח.

זהבה גלאון: קוראים לבלוג שלו "האופציה של הדוקטור" – זה קריא – "ממעוז המזח לשבי המצרי ובחזרה לחיים", ואני מצטטת: "שולטהייס אמר: 'שני ניסיונות חילוץ נכשלו, האחד דרך הים והשני במסוקים.

זהבה גלאון: ההודעה האחרונה שקיבלתי הייתה: 'תחזיקו מעמד, נגיע אליכם'.

זהבה גלאון: הוצאתי מהכיס חפיסת סיגריות 'סילון', לקחתי אחת ואת האחרונה נתתי לשולטהייס.

זהבה גלאון: 'חמישה הרוגים, 20 פצועים ו-17 כשירים לעצור את הצבא המצרי?

זהבה גלאון: ' אמרתי, ובראשי נחבטות צעקות הפצועים שלנו בצעקות החיילים מהמעוז הסמוך.

זהבה גלאון: 'טוב למות בעד ארצנו', אמר שולטהייס, ובכלל לא היה ברור אם אכן התכוון למה שהוא אמר.

זהבה גלאון: 'אני מכיר גרסה אחרת: טוב לחיות', ועלתה בלבי תמונת אשתי הנושאת את ילדנו הראשון.

זהבה גלאון: 'אנחנו עמדת תצפית קדמית ומסביבנו כוחות גדולים, יש לנו תפקיד משמעותי'.

זהבה גלאון: 'אנחנו הרחק בעורף האויב מאחורי קו החזית.

זהבה גלאון: הפסיקו להתייחס אלינו והפסקנו לעניין גם את כוחותינו וגם את המצרים.

זהבה גלאון: אנחנו אפילו לא יתוש קטן על קצה האף, אנחנו במקרה הטוב יתוש מעוך על חלון המכונית הדוהרת' – – – לא שמענו, שולטהייס ואני, דברים מעודדים דרך הקשר, נשמעו בעיקר גמגומים: 'נחזור אליכם, תהיו בקשר, בערב או בבוקר נדע יותר, תחזיקו מעמד'".

זהבה גלאון: וממשיך ד"ר ורבין: "עליתי לעמדת התצפית וראיתי את כל צבא מצרים מקיף אותי – – – בכל מקום היה צבא והיכן שלא היה צבא היה רק ים, ים סוף, והתעלה, והביצות, וגדרות התיל והמוקשים".

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, חוויית המלחמה של ד"ר ורבין, אותה מלחמה שנלחמנו באוקטובר 1973 היא זיקוק כל הרע שיש במלחמות.

זהבה גלאון: למרות שהוקז עוד דם רב בעשורים שעברו מאז ולמרות סבבים רבים, רבים מדי, של אלימות, הצלקות של מלחמת יום כיפור הן עדיין אלו שמתוות את נוף התודעה הלאומית שלנו.

זהבה גלאון: הרבה מאוד נכתב על המלחמה – ודיברו כאן קודמי, חברי חברי הכנסת, חברי שהיו שם וחוו את הגבורה של חיילי צה"ל מקרוב ואת הגבורה של העורף.

זהבה גלאון: דובר על הכשל המודיעיני, על ליקוי המאורות של הדרג המדיני, על סיפורי הגבורה ועל סיפורי הזוועות.

זהבה גלאון: אני חושבת, חברות וחברים יקרים, שכשאנחנו מדברים כאן היום במשכן על המלחמה ההיא, אנחנו צריכים לבחון מה הם הלקחים הרלוונטיים ביותר למציאות ההווה של מדינת ישראל.

זהבה גלאון: אנחנו חייבים לשאול כאן מה ההנהגה הישראלית – שהרטוריקה שלה מתכתבת שוב ושוב עם טראומות היסטוריות; הנהגה שמבקשת שנאמין שנגזר גורלנו לחיים על החרב – מה הנהגה כזאת חייבת להפנים אם היא רוצה ללמוד מטעויות העבר כדי לבנות עתיד שונה.

זהבה גלאון: אורחים יקרים, שמעתי את דבריו של ראש הממשלה, הזדהיתי אתם וציטטתי אותם, לגבי הלקחים שאנחנו צריכים להפיק מהמלחמה.

זהבה גלאון: ראש הממשלה ציין את הלקח של לא לזלזל באיומים, לא לזלזל באויב, לא להתעלם מסימני הסכנה, ואני מזדהה עם זה, כמובן.

זהבה גלאון: אבל אני רוצה, ברשותכם, ברשותך, אדוני, להוסיף כמה לקחים, ואני רוצה לומר, חברי: הלקח הראשון שלי לפחות הוא שאין אמת בתפיסה שעליונות צבאית לבדה מייצרת יציבות וביטחון.

זהבה גלאון: אף פעם לא היינו חזקים יותר מול שכנינו כמו שהיינו במלחמת ששת הימים, ובוודאי בשנים שאחריה, כשהבסנו, כבשנו והשפלנו, והיינו שיכורים מעוצמת הניצחון, וסיפרנו לעצמנו שבזאת הסתיימה מלאכתנו והבאנו שקט לארץ.

זהבה גלאון: וכבר רבות דובר איך ממשלת גולדה מאיר ודיין הייתה ממשלה יהירה, שחצנית ומתנשאת; ואיך ראש הממשלה גולדה מאיר הדפה בעקשנות אין-ספור מסרים של נשיא מצרים סאדאת, שהציע להחזיר למצרים את סיני ולקבל בתמורה שלום מלא עם הגדולה והחשובה במדינות ערב, דהיינו שלום מלא תמורת נסיגה מלאה.

זהבה גלאון: והתשובה הישראלית הייתה שילוב של בוז מלווה באטימות.

זהבה גלאון: כל כך גדול היה הביטחון של ההנהגה הישראלית בעליונות שלנו, שאפילו אחרי מלחמת יום כיפור – קראתי עכשיו את כל הפרוטוקולים ואת כל התיאורים בעיתונים – אפילו אחרי מלחמת יום כיפור, שבה איבדנו את השליטה בתעלת סואץ ואת ההרתעה שייצרה מלחמת ששת הימים, עדיין המנהיגים שלנו האמינו באופן גרוטסקי שאנחנו אלה שניצחנו במלחמה.

זהבה גלאון: גולדה מאיר כתבה שנים לאחר מכן – ואני מצטטת, חברי חברי הכנסת: "אנחנו ניצחנו במלחמת יום הכיפורים, ואני משוכנעת שבעומק לבם המנהיגים המדיניים והצבאיים של סוריה ומצרים כאחת יודעים שהם נחלו שוב מפלה".

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, כך נשמעת יהירות של מי שמתכחשים למציאות; של מי שאינם מבינים שהכוח הוא אמצעי ולא מטרה; של מי שבגדו באחריות המוסרית שלהם לקורבנות של מלחמות ישראל להפוך את המוות שלהם למכשיר להבטחת החיים של הדורות הבאים.

זהבה גלאון: ראש הממשלה מנחם בגין, שחתם לבסוף על הסכם השלום עם מצרים, הבין היטב שאין נשק שיכול לייצר את הביטחון שההסכם המדיני מבטיח, ושיש מחיר דמים כבד לחיים על החרב גם כשאתה נמצא בצד שאוחז בחרב הגדולה ביותר.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר קצת על היום.

זהבה גלאון: גם היום אנחנו נמצאים בתקופה מתעתעת של שקט ויציבות, אחרי באמת הרבה שנים של עימות מדמם מול הפלסטינים.

זהבה גלאון: אבל גם היום – אנחנו שומעים אותם כל יום במשכן הכנסת – גם היום יש רבים בממשלה שסבורים שמחיר הדמים הכבד שהסבנו לפלסטינים במהלך האינתיפאדה הראשונה והשנייה מאפשרים לנו לנהל את הסכסוך ומאפשרים לנו להתעלם מהשאיפות להגדרה עצמית ולשלום; שהשקט היחסי ומיעוט הנפגעים הישראלים בשנים האחרונות מאפשרים לנו שוב ושוב להפנות עורף לניסיונות הבין-לאומיים והאזוריים לקדם הסכם קבע.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, מלחמת יום הכיפורים היא תזכורת כואבת מאוד לכך שהם טועים טעות מרה; היא ההוכחה לכך שאין ואקום.

זהבה גלאון: במקום שבו אנשים אינם מדברים, אנשים אחרים ינקטו צעדים נואשים וירימו נשק.

זהבה גלאון: הביטחון של אתמול איננו מבטיח את עתידנו מחר ומחרתיים.

זהבה גלאון: ובניגוד לאיום הצבאי שריחף מעל לראשנו לפני 40 שנה, שבו המציאות טפחה על פנינו באופן פתאומי, הרי שהיום אנחנו משולים לאותה צפרדע שמתבשלת במים שהולכים ורותחים ומבינה מאוחר מדי מה מצבה.

זהבה גלאון: ולקח נוסף, חברי חברי הכנסת, שהשנים שאחרי מלחמת יום הכיפורים לימדו אותנו היטב הוא, שיש אלטרנטיבה לתחושות הנקמה והאיבה; שאפילו אותם אויבים שביקשו לפגוע בנו וקיוו להשמיד אותנו, ועשו את זה ברטוריקה חריפה בהרבה מזו של ההנהגה הפלסטינית כיום, יכולים להפוך מהר מאוד לשותפים אמיצים לדרך של פשרה ופיוס.

זהבה גלאון: מלחמת יום הכיפורים גם לימדה אותנו דבר או שניים על הלכות צניעות, על תלותנו בבעלות-בריתנו הזרות ועל מקומנו האמיתי בקהילה הבין-לאומית.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אנחנו לא יכולים להתעלם מכך שיש בעיות שאנחנו חולקים עם שאר העולם.

זהבה גלאון: אדוני ראש הממשלה, אנחנו לא יכולים לפעול לבד נגד איראן, ולמרבה המזל אנחנו גם לא צריכים.

זהבה גלאון: ואנחנו גם לא צריכים לאמץ מדיניות לעומתית מול האיחוד האירופי.

זהבה גלאון: מלחמת יום הכיפורים לימדה אותנו שאנחנו איננו כול-יכולים בעומדנו לבדנו, שאנחנו חלק בלתי נפרד ממארג אינטרסים בין-לאומי שבתוכו עלינו למצוא את מקומנו.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר לסיום, חברי חברי הכנסת: מצרים הלכה לשלום עם ישראל רק לאחר שהובסה במלחמת יום הכיפורים.

זהבה גלאון: לא רק המצרים, גם אנחנו הלכנו לשלום רק לאחר המכה שספגנו במלחמת יום הכיפורים, ואין לנו שום צורך בהקזות דם נוספות כדי להבין שגם כאן עלינו ועל אויבינו לבחור בדרך השלום, ומוטב מאוחר מאשר לעולם לא.

זהבה גלאון: פגשתי כאן קודם – יושב ביציע האורחים חברי חבר הכנסת רן כהן, שנלחם במלחמת יום הכיפורים, והוא אמר לי: אם אין תהליך שלום יש תהליך מלחמה.

זהבה גלאון: ולכן, חברי חברי הכנסת, מי ייתן ואנחנו, ילדינו או נכדינו לא ניאלץ שוב לקחת חלק בזוועות המלחמה ולדעת את המוות והשכול המחרידים שהם תמיד פירותיה.

זהבה גלאון: אדוני ראש הממשלה, אמרת שישראל יצאה מחוזקת מהמלחמה.

זהבה גלאון: אדוני ראש הממשלה, עברנו מספיק מלחמות כדי לדעת שיש בנו האומץ להילחם.

זהבה גלאון: כעת מוטלת לפתחה של ההנהגה שלנו, לפתחך, האחריות למצוא את האומץ להתפייס.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת שאול מופז.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, מכובדי ראש הממשלה, שרי הממשלה, חברות וחברי הכנסת, ראש הממשלה, שר הביטחון והרמטכ"ל לשעבר אהוד ברק, שר הביטחון לשעבר יצחק מרדכי, בני המשפחות, הפצועים ונכי צה"ל, מכובדי כולם, מלחמת יום הכיפורים, שבימים אלו אנו מציינים 40 שנה לפריצתה, הייתה פרק חשוב וכואב מאוד בהיסטוריה של ישראל, הן מהבחינה הצבאית והן מהבחינה המדינית.

שאול מופז: זו הייתה המלחמה עם נתוני הפתיחה הקשים ביותר שידעה מדינת ישראל, אך זהו גם הניצחון הגדול ביותר של צה"ל ושל מדינת ישראל.

שאול מופז: זה היה ניצחונם של הלוחמים והמפקדים בדרגי השדה וניצחונה של הרוח – רוחם האיתנה של לוחמי צה"ל בסדיר ובמילואים.

שאול מופז: היה לזה מחיר קשה מאוד: 2,600 חללים ועשרות אלפי פצועים ונכים.

שאול מופז: נזכור את הנופלים, נחבק את בני המשפחות השכולות ונחזק את הפצועים והנכים במסלול חייהם.

שאול מופז: היום ברור לכולנו שהיה כאן מחדל מודיעיני קשה, קשה מאוד.

שאול מופז: אבל למחדל המודיעיני קדם מחדל מדיני.

שאול מופז: אני יכול לומר לכם ממקור ראשון, כקצין צעיר, וזאת הייתה המלחמה השלישית שהשתתפתי בה, אני יכול לומר לכם מהימים שקדמו למלחמת יום הכיפורים כי מפקדי הצבא, בעיקר המפקדים הבכירים והדרג המדיני, חטאו בחטא היוהרה.

שאול מופז: החטא היה גם נחלתם של מפקדי צה"ל, אבל גם של המנהיגות המדינית.

שאול מופז: הניצחון הקל, המוחץ, הקצר, של מלחמת ששת הימים הוביל לשאננות, לזלזול באויב של אותם הימים, אויב שהלך והתעצם והכין עצמו למלחמה, יחד עם אווירה במדינת ישראל ובצה"ל שלפיה בכל מצב ובכל דרך תדע מדינת ישראל לשחזר את תוצאות מלחמת ששת הימים.

שאול מופז: החטא הזה, אסור שיחזור על עצמו.

שאול מופז: ועוד למדנו את ההכרה במגבלת הכוח – ההכרה הזאת חלחלה לתודעה הישראלית בדרך הקשה.

שאול מופז: זה היה קו השבר המשמעותי ביותר בחברה הישראלית, באמון שבין הציבור להנהגה הצבאית והמדינית.

שאול מופז: ברשותכם, אני רוצה להתמקד בשאלה הקשה: מדוע לא הצלחנו למנוע את המלחמה?

שאול מופז: האם הייתה קונספציה שגויה גם בתחום המדיני?

שאול מופז: האם האמירה של המנהיגות הביטחונית והמדינית באותם הימים, שצוטטה כאן כבר, "עדיף לנו שארם-א-שיח' בלי שלום על פני שלום בלי שארם-א-שיח'" – לא הייתה קונספציה שגויה?

שאול מופז: אנו, הלוחמים, היינו מוכנים להיהרג על הקביעה החד-משמעית, החד-משמעית הזו, שללא סיני לא ניתן להנהיג ביטחון למדינת ישראל.

שאול מופז: המחדל הזה, הקונספציה השגויה הזו קשה שבעתיים מהמחדל המודיעיני והצבאי.

שאול מופז: את המחדל המודיעיני תיקנו הלוחמים ומפקדי הצבא, ובראשם, כן, וצריך להזכיר גם אותו, הרמטכ"ל דוד אלעזר, זיכרונו לברכה, במחיר קשה מאוד.

שאול מופז: אבל את המחדל המדיני, את הקונספציה השגויה, משעה שפרצה המלחמה, לא ניתן היה לתקן.

שאול מופז: היא תוקנה רק לאחר המלחמה ולאחר תהליך התפכחות רווי דמים.

שאול מופז: האם למדנו את הלקח הזה?

שאול מופז: האם בימים אלה, כאשר אנו שומעים שהתחדש המשא-ומתן עם הפלסטינים, איננו בקונספציה שגויה?

שאול מופז: האם התהליך המדיני הזה הוא תהליך אמיתי?

שאול מופז: אדוני ראש הממשלה, התהליך מול הפלסטינים חשוב לישראל כמו שהוא חשוב לפלסטינים.

שאול מופז: אנו מחויבים לשמור על האינטרסים הלאומיים והביטחוניים שלנו, אבל בה בעת עלינו ליזום ולהוביל ולהימנע ממחדל מדיני נוסף.

שאול מופז: עתידה של ישראל יהודית ודמוקרטית עומד על כף המאזניים.

שאול מופז: אין זמן יותר לטעויות, לא יהיה זמן לתיקונים, ולכל החלטה יש מחיר, גם לחוסר החלטה יש מחיר.

שאול מופז: אני רוצה לברך על הניסיון להידבר עם הפלסטינים, ואסור לנו לוותר, כפי שאמרתי, על אף אחד מהאינטרסים הביטחוניים והלאומיים שלנו.

שאול מופז: אבל, אדוני ראש הממשלה, אני שמעתי אותך אמש בנאומך, שבו אמרת בהקשר הזה: אני נחוש לנסות.

שאול מופז: ואני חושב שלא די לנסות, זה לא מספיק.

שאול מופז: אני ציפיתי לשמוע שאתה נחוש להשיג הסכם, הסכם שלום.

שאול מופז: אדוני ראש הממשלה, הפעמונים מצלצלים, ואני אומר לך זאת לא כבר-פלוגתא פוליטי אלא כאחד שאיננו רוצה שבנינו ונכדינו יחוו את מוראות המלחמה בדורם: זה תלוי בך אם הפעמונים הללו יהפכו למנגינה שמבשרת הסכם שלום, או חלילה יהפכו לקולות של אזעקה ברחובותינו.

שאול מופז: נכון אמר מנחם בגין, זיכרונו לברכה, בעת ביקור סאדאת בירושלים ב-20 בנובמבר 1977: "המלחמה היא נמנעת, השלום הוא בלתי נמנע".

שאול מופז: ובשעה היסטורית זאת, שר ההיסטוריה הפקיד בידך, אדוני ראש הממשלה, למנוע מלחמה ולהשיג שלום, עשה זאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שאול מופז.

יולי יואל אדלשטיין: ראש הממשלה מבקש לסכם את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

בנימין נתניהו: תודה, אדוני.

בנימין נתניהו: אני שמעתי בקשב רב את דברי הנואמים, הנואמות, הם יצאו מהלב והם גם נכנסו אל הלב, כי הטראומה משותפת לכולנו והרצון להפיק לקחים משותף לכולנו.

בנימין נתניהו: המבחן העליון של מדינאים הוא לאבחן את המציאות ולאבחן את המציאות המשתנה.

בנימין נתניהו: המציאות במזרח התיכון השתנתה עד מאוד מאז מלחמת יום הכיפורים.

בנימין נתניהו: ב-1979 קמה רפובליקה אסלאמית באיראן.

בנימין נתניהו: זאת אימפריה גדולה.

בנימין נתניהו: היא שולחת את שלוחותיה לכל חלק של המזרח התיכון והיא שולחת את שלוחותיה אלינו.

בנימין נתניהו: היא משתלטת באופן מעשי על סוריה, היא השתלטה על לבנון, היא השתלטה על מחצית מהעם הפלסטיני באמצעות גרורותיה, ה"חמאס", וליתר ביטחון – "הג'יהאד האסלאמי".

בנימין נתניהו: זה שינוי אסטרטגי.

בנימין נתניהו: אין להם שום עניין בפשרה, אין להם שום עניין בהסכם, ויש להם את הכוח להשתלט על שטחים שאנחנו מפנים – אם לא נדאג להגן עליהם – במטרה לסלק אותנו, כן, ממש כך, לסלק אותנו מכאן; זו מטרתם המוצהרת וגם פעולתם הגלויה.

בנימין נתניהו: ועל כן, כשאנחנו יצאנו מעזה ומסרנו את המפתחות לרשות הפלסטינית, הם השתלטו; יצאנו מלבנון, הם השתלטו.

בנימין נתניהו: והתוצאה כמובן לא הייתה שלום, אלא כ-12,000 טילים על ערי ישראל ועוד 70,000–80,000 טילים ורקטות סביבנו.

בנימין נתניהו: אין להם שום כוונה לשלום, והם כוח דומיננטי, אי-אפשר להתעלם מזה.

בנימין נתניהו: אי-אפשר לומר: אם רק נעשה הסדר, אני ואבו מאזן – שאתו דיברתי היום, דרך אגב – אם רק אנחנו נעשה הסדר, כל הדבר הזה, כל המבנה העצום הזה שלופת אותנו ומאיים עלינו ויכול לשטוף כל הסדרים שנעשה – אגב, לא רק אִתם, התחמשות גרעינית של איראן תשטוף גם, תאיים על הסדרי השלום הקיימים שלנו, ודאי תמנע מימושם של אחרים.

בנימין נתניהו: אי-אפשר להתעלם מהמציאות הזאת.

בנימין נתניהו: עשיית השלום בינינו לבין הפלסטינים, או לפחות עם חצי מהעם הפלסטיני שבידיו, שמונהג על-ידי ממשלה שאינה קוראת להשמדתנו, זה דבר שהוא חשוב לנו מטעמים ידועים, דיברנו על כך.

בנימין נתניהו: איננו רוצים מדינה דו-לאומית.

בנימין נתניהו: מסיבות אחרות איננו רוצים מלחמה.

בנימין נתניהו: מי רוצה?

בנימין נתניהו: מי שהיה בה – היינו בה, גם במלחמה הזאת וגם בקרבות אחרים, ואיבדנו חברים ויקרים, ונפצענו.

בנימין נתניהו: מי מאתנו לא רוצה שלום?

בנימין נתניהו: אנחנו רוצים שלום – אמיתי ובר-קיימא, לא מדומה, לא זמני.

בנימין נתניהו: ובכן, השלום הזה צריך לקחת בחשבון את הכוחות האמיתיים סביבנו, את איראן, את ה"חיזבאללה" ואת ה"חמאס" ואת "הג'יהאד" ואת "אל-קאעידה".

בנימין נתניהו: המודל כבר לא קיים.

בנימין נתניהו: המודל של אז לא קיים, הוא השתנה.

בנימין נתניהו: מי שמבינים את זה יותר טוב מכל אחד אחר הם רוב שכנינו הערבים, רוב רובם.

בנימין נתניהו: הם אינם – אני חייב להגיד לכם – אינם שבויים בקונספציה.

בנימין נתניהו: הם בוודאי רוצים שנגיע להסכם עם אבו מאזן, עם הפלסטינים, אבל הם אינם משלים את עצמם לרגע אחד שהדבר הזה ישכין שלום שמימי כאן במזרח – שלום של שמים ושלום של הארץ במזרח התיכון.

בנימין נתניהו: כי בלי שנטפל באיומים הללו לא ייכון כאן שלום, ובלי שנטפל גם באיום הזה, שיתפוס שטח שנפנה, ודאי שלא יהיה שלום.

בנימין נתניהו: יהיה שלום – תהיה מדשאה של הבית הלבן או פרסים באוסלו.

בנימין נתניהו: שלום לא יהיה.

בנימין נתניהו: זה מה שמעניין אותי.

בנימין נתניהו: אני רוצה להגיע לשלום שיחזיק מעמד.

בנימין נתניהו: יכול להיות שהוא לא יהיה כל כך חם וורדרד, יכול להיות שהוא יהיה אפילו קריר, אבל שיחזיק מעמד.

בנימין נתניהו: ועל כן אני תובע את הדברים הדרושים למציאות המשתנה, כדי שלפחות יהיה בידינו שלום קר.

בנימין נתניהו: אולי הוא יצליח גם להתחמם במהלך הזמן, אבל בלי שנטפל בגורמים הגדולים האלה מסביבנו, עשינו מעט מאוד, ואם לא ניזהר, עשינו רע מאוד.

בנימין נתניהו: והצד השני צריך להכיר בעובדה שצורכי הביטחון שלנו – אגב, גם שלו, במשתמע, כי בסוף, מי יגן פה על המדינה שלנו ומי יגן על המרחב אם לא אנחנו?

בנימין נתניהו: אז צריך להכיר בזה וצריך לשנות את התפיסות, לאפשר הסדרי ביטחון ארוכי טווח שמאפשרים את מה שאמרתי כאן אל מול המציאות המשתנה.

בנימין נתניהו: אבל דבר אחד אני רוצה להבטיח לכם:

בנימין נתניהו: אנחנו לא נחמיץ הזדמנויות אמיתיות עם פרטנר שמוכן גם הוא להתאים את עצמו למציאות, והתאמת המציאות היא לא רק מול הכוחות שמאיימים על השלום ואינם רוצים בדו-קיום – ורבים המה; זה גם להשתמש בשינויים מסוימים שמתרחשים בעולם הערבי, אם אפשר, כדי להשפיע על הפלסטינים להתאים את הדרישות שלהם לצורכי החיים, לצורכי הביטחון ולצרכיו של שלום אמת.

בנימין נתניהו: אני לא אחמיץ הזדמנות כזאת.

בנימין נתניהו: אני מנסה לייצר אותה.

בנימין נתניהו: אני מתפלל, במיוחד ביום הזה, שאצליח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש הממשלה, תודה לכל המשתתפים בדיון, תודה לאורחים שזה עתה היו עדים לכך שדיון בכנסת זה לא רק פרוטוקול כתוב מראש ולא רק ציון תאריך היסטורי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לשר הביטחון, ראש הממשלה והרמטכ"ל לשעבר אהוד ברק, לשר הביטחון לשעבר, אלוף שלושת הפיקודים, יצחק מרדכי.

יולי יואל אדלשטיין: לוחמי מלחמת יום הכיפורים, ובתוכם ודאי נכי, פצועי צה"ל, בני המשפחות השכולות, משפחות הנעדרים, חיילי צה"ל, מפקדי צה"ל, נציגי כל זרועות הביטחון, תודה רבה לכולכם שבאתם להשתתף אתנו בדיון הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום – ההודעה על סיום הישיבה המיוחדת לא נוגעת לחברי הכנסת; נא לשבת, יש לנו סדר-יום.

יולי יואל אדלשטיין: הכרזה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת, הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון מס' 7) (מחירון הפריטים שבמפרט), התשע"ד–2013, של חבר הכנסת מאיר שטרית.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד הונח על שולחן חברי הכנסת – מונח בדקות אלה – הדוח השנתי של מבקר המדינה מס' 64א לשנת 2013 והערות ראש הממשלה לדוח זה.

ירדנה מלר-הורוביץ: כן הונח מכתבו של שר האוצר חבר הכנסת יאיר לפיד בעקבות מסקנות ועדת המדע והטכנולוגיה בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: דוח ה-OECD: הקיצוצים בתקציב עלולים לפגוע בצמיחה – הצעה לסדר-היום של חבר הכנסת אורי מקלב.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' כ/508; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' כ', עמ' 2969; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת יריב לוין להציג, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, את הצעת חוק חופש המידע (תיקון מס' 9) לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק חופש המידע (תיקון מס' 9), התשע"ג–2013.

יריב לוין: לנוסח של הקריאה שמובא כאן לקריאה השנייה והשלישית מצורף גם לוח תיקונים.

יריב לוין: הצעת חוק זו היא פרי יוזמה של חברי הכנסת יריב לוין, דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה.

יריב לוין: התאחדויות ואיגודי ספורט הם תאגידים אשר מרכזים ענף או ענפי ספורט ואשר מהווים את הגוף המוכר על-ידי הגופים הבין-לאומיים האמונים על ניהול הפעילות באותו ענף.

יריב לוין: ככאלה, ההתאחדויות ואיגודי הספורט הם גופים בעלי אופי ציבורי שיש לציבור רחב מאוד עניין בנעשה בהם.

יריב לוין: יתר על כן, במרבית המקרים גופים כאלה מקבלים תמיכה כספית ציבורית, ומשכך, גם בהיבט הזה הם משמשים כנאמנים של הציבור.

יריב לוין: הצעת החוק מבקשת לקבוע כי התאחדויות ואיגודי ספורט ייחשבו כגוף ציבורי לעניין חוק חופש המידע.

יריב לוין: קביעה זו תחיל עליהם את מכלול החובות שבחוק חופש המידע, ובכלל זה את החובה המרכזית למסור מידע לכל אזרח המבקש מהם מידע.

יריב לוין: מטרת הצעת החוק היא להביא להגברת השקיפות לגבי התנהלותם של התאחדויות ואיגודי הספורט בישראל, דבר שיאפשר להגביר את הפיקוח הציבורי על גופים אלה.

יריב לוין: אני אומר יותר מזה, אני חושב, חברות וחברי הכנסת, שענפי הספורט אינם שייכים למי שמנהל אותם; הם שייכים לציבור כולו, למי שעוסק בהם, למי שמתעניין בהם, וכפועל יוצא – וזו אולי אחת הנקודות המהותיות ביותר שאנחנו צריכים לשנות בתפיסה שלנו, בטיפול שלנו, בכל מה שקשור בתחום הספורט: כאשר נראה את הספורט כשייך לציבור, לקהל, כשנראה את הקבוצות כשייכות לאוהדים ואת האיגודים ככאלה שפועלים למען הציבור שהספורט חשוב לו, וכאשר מדובר בזירה הבין-לאומית בכלל, גם בשמה של המדינה כולה – נדמה לי שנעשה גם צעד חשוב כדי להביא לשיפור ולקידום הספורט ביחס למצב הקיים.

יריב לוין: הערה נוספת.

יריב לוין: על מנת להקל על התאחדויות ואיגודים קטנים שהחלת החובות שבחוק חופש המידע עלולה להכביד עליהם באופן ממשי, ומתוך הבנה שהעניין הציבורי בהתאחדויות ובאיגודים קטנים הוא ממילא יותר קטן, הצעת החוק מחריגה התאחדויות ואיגודי ספורט שמחזור העסקים השנתי שלהם נמוך מ-1.5 מיליון שקל, על מנת שלא נמצא את עצמנו במקום שבו אנחנו בעצם מכבידים יתר על המידה ופוגעים בפעילות הספורט עצמה של אותם איגודים.

יריב לוין: כמו כן, ולאחר התלבטות רבה בוועדה, הוחלט, כדי למנוע מצב שבו אנשים נמנעים מלתרום לענפי ספורט שונים מחשש לחשיפה ציבורית, הוחלט בסופו של דבר להחריג מידע לגבי תרומות של אנשים המעוניינים להישאר בעילום שם, וזאת לאחר שהובהר לוועדה שלגבי מספר איגודים בינוניים הדבר יכול להעמיד את הפעילות של ענף הספורט כולו בסכנה מיידית.

יריב לוין: הצעת החוק הזו מובאת לכן ללא הסתייגות.

יריב לוין: אני כמובן מבקש מחברי הכנסת לאשר אותה בקריאה השנייה והשלישית בנוסח שמובא על-ידי הוועדה.

יריב לוין: אני מבקש, לסיום, להודות כמובן לכל השותפים להצעת החוק.

יריב לוין: לומר תודה מיוחדת לשרת התרבות והספורט, השרה לימור לבנת, על תמיכה עקבית בהצעה הזאת עוד מהקדנציה הקודמת, שבאמת אפשרה להשלים מהלך שהרבה שנים פקפקו בסיכוי שיגיע באמת לסיום.

יריב לוין: אני רוצה להודות להרבה מאוד אוהדים, ארגוני אוהדים, שנתנו גיבוי ותמיכה למהלך הזה.

יריב לוין: כמובן, ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת דוד רותם ולחברי הוועדה, לצוות הוועדה בראשותה של דורית, לצוות המשפטי בראשותה של עורכת-הדין סיגל קוגוט, וכמובן לצוות העוזרים שלי שמלווה אותי בכל העשייה כאן בכנסת.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת יריב לוין, שהציג בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט את הצעת חוק חופש המידע (תיקון מס' 9), התשע"ג–2013, לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שאנחנו נעבור להצבעה, חברי הכנסת, אני רוצה לברך את אורחנו החשוב, ראש ממשלת פפואה ניו-גינאה מר פיטר או'ניל, היושב ביציע.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים) מר פיטר או'ניל, ראש ממשלת פפואה ניו-גינאה, מבקר בארץ עם רעייתו ופמלייתם המכובדת, הכוללת שרים וראשי מחוזות המכבדים אותנו בנוכחותם ביציע הכבוד.

יולי יואל אדלשטיין: Welcome, ברוכים הבאים לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: דרך ארוכה טסתם כדי להגיע אלינו לביקור, ואנו מעריכים זאת מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: אנו מודעים ומוקירים את האהדה ואת הידידות הרבה שיש בארצך, אדוני ראש הממשלה, כלפי העם היהודי ומדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: בהזדמנות זו אני מבקש להודות לכם גם על אומץ הלב המדיני שהנכם מפגינים בזירה הבין-לאומית, ובמיוחד באו"ם, ועל עמידת

יולי יואל אדלשטיין: כם האיתנה על עמדתכם המוסרית והתנגדותכם לרוב האוטומטי המקבל החלטות, לא תמיד מוסריות, נגד ישראל פעם אחר פעם.

יולי יואל אדלשטיין: אני יודע כי אתה אמור להיפגש עם עמיתך ראש ממשלת ישראל ולחתום על הסכמים, ושכבר הספקת, אדוני ראש הממשלה, לטעת עץ ב"יד ושם" – מוסד מאוד חשוב לנו כאן.

יולי יואל אדלשטיין: מעבר לפגישות שאתה ושריך תקיימו כאן, תסיירו בצפון הארץ ותבקרו גם במקומות הקדושים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה כי ביקורכם יאפשר לכם היכרות טובה יותר עם עמנו וארצנו, ונעשה כל מאמץ על מנת שיהיה מוצלח ומהנה.

יולי יואל אדלשטיין: אין לי ספק כי הוא יהווה נדבך חשוב בתהליך בניית היחסים בין שתי ארצותינו ושני עמנו.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ראש הממשלה, אתה ושריך, וגם חברי הפרלמנט של פפואה ניו-גינאה, אני מבקש לברך אתכם בשם הכנסת ולהעביר באמצעות

יולי יואל אדלשטיין: כם גם לפרלמנט שלכם ברכת שלום חמה מירושלים, בתקווה להידוק הקשרים ולשיתוף הפעולה בין שני בתי-המחוקקים שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאחל שגשוג והצלחה לארצכם.

יולי יואל אדלשטיין: ברכה מיוחדת מכולנו.

יולי יואל אדלשטיין: Welcome to the Knesset, welcome to Israel.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים)

יולי יואל אדלשטיין: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אין הסתייגויות לחוק, כפי שאמרתי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הצעת חוק חופש המידע (תיקון מס' 9), התשע"ג–2013, כולל לוח התיקונים, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד סעיפים 1–3 – 22 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יש לנו 22 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה שנייה, כולל לוח התיקונים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו יכולים לעבור להצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 21 נגד – אין נמנעים – אין חוק חופש המידע (תיקון מס' 9), התשע"ד–2013, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 21.

יולי יואל אדלשטיין: משום מה התמיכה יורדת.

יולי יואל אדלשטיין: אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי החוק אושר כנדרש בשלוש קריאות, כולל לוח התיקונים.

יולי יואל אדלשטיין: השרה רוצה לברך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: שרת התרבות והספורט, חברת הכנסת לימור לבנת.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שציין יריב לוין, היא מן התומכים העקביים בהצעת החוק הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: אני אבקש מסגני חבר הכנסת בר להחליפני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, תודה לך על שאפשרת לי לברך את חבר הכנסת יריב לוין, שבעקביות עוד מהכנסת הקודמת מוביל את הצעת החוק הזאת.

לימור לבנת: זאת הצעה חשובה מאין כמוה; עוד לבנה באותו בניין שאנחנו מנסים יחד לבנות עכשיו, של טוהר מידות, של שקיפות, של ניקיון כפיים בכל המעשה הזה שנקרא הספורט הישראלי, שלצערנו, עד היום סבל, ועדיין סובל, ממחלות לא מעטות.

לימור לבנת: כבר אי-אפשר להגיד "מחלות ילדות" – איפה ילדות ואיפה זה?

לימור לבנת: – אבל מחלות, נקרא לזה כך.

לימור לבנת: אני רוצה לברך את חבר הכנסת יריב לוין ולהודות לו על כך שבאופן עקבי הוא מוביל מהלכים שזכו לברכתי ולתמיכתי, אבל הוא הוביל את המהלך הזה, אז בואו לא נערבב את זה.

לימור לבנת: הקרדיט במקרה הזה מגיע לחבר הכנסת יריב לוין.

לימור לבנת: אני עושה את מה שאני עושה ומקווה לקבל ביום שני הבא את תמיכתכם בהצעת החוק שנועדה להעביר את ההקצבות ישירות ממועצת ההימורים לקבוצות, ולא דרך מרכזי הספורט ולא דרך איגודי הספורט.

לימור לבנת: זה יגיע ביום שני.

לימור לבנת: ועוד יגיעו – של שקיפות ואחרים.

לימור לבנת: הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק חשובה מאין כמוה, וכפי שאמרתי, עוד לבנה, עוד נדבך.

לימור לבנת: תודה רבה לך, חבר הכנסת לוין, על מה שאתה עושה.

לימור לבנת: יישר כוח גדול מאוד.

לימור לבנת: אנחנו נמשיך ונעשה סדר, בעזרת החברים כאן, שאני יודעת שרבים מהם תומכים תמיכה רבה מאוד ונלהבת.

לימור לבנת: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, השרה לבנת.

יחיאל חיליק בר: אני אאפשר באופן חריג ליושב-ראש השדולה לחופש המידע, חבר הכנסת מיקי רוזנטל, לומר מילות תודה קצרות, ואז נעבור להצעת החוק הבאה.

מיקי רוזנטל: כיושב-ראש השדולה לחופש המידע לא יוצא לי הרבה פעמים לברך את עמיתי דווקא מהקואליציה על חוקים חשובים.

מיקי רוזנטל: כל הכבוד לך, חבר הכנסת לוין, ולך, שרת הספורט, על שאת עוזרת ומסייעת להגברת חופש המידע בתחומים שונים.

מיקי רוזנטל: כה לחי, כל הכבוד.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת רוזנטל.

יחיאל חיליק בר: [מס' כ/518; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' כ"ג, עמ' 4499; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעבור עכשיו להצעת חוק הכנסת (מספר הסגנים ליושב-ראש הכנסת בתקופת כהונתה של הכנסת התשע-עשרה), התשע"ד–2013, קריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: יציג את הצעת החוק, בשם יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יריב לוין.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אולי כדרכה של חקיקה – מדברים מאוד מהותיים לדברים קצת יותר טכניים, אבל לפעמים גם להם יש חשיבות.

): אני מתכבד להציג לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק הכנסת (מספר הסגנים ליושב-ראש הכנסת בתקופת כהונתה של הכנסת התשע-עשרה), התשע"ד–2013, הצעת חוק שיוזמיה הם חברי הכנסת משה גפני, יריב לוין, אילן גילאון, רוברט אילטוב, איילת שקד, עפר שלח, יצחק הרצוג ומאיר שטרית.

): חוק הכנסת קובע כי מספר הסגנים ליושב-ראש הכנסת לא יעלה על שבעה.

): עוד הוסיף החוק כי ועדת הכנסת רשאית ברוב של שלושה-רבעים מחבריה לקבוע כי בתקופת כהונתה של אותה הכנסת לא יעלה מספר הסגנים על תשעה; ובכנסת הזאת, מרובת הסיעות, אדוני היושב-ראש, אכן קבעה ועדת הכנסת את הקביעה הזאת, ונשיאות הכנסת כוללת תשעה סגנים ליושב-ראש.

): מטרת הצעת החוק הזאת היא לאפשר ייצוג רחב יותר של הסיעות בנשיאות הכנסת באמצעות הגדלת מספר הסגנים לעשרה.

): זאת, כהוראת שעה לתקופת כהונתה של הכנסת הנוכחית בלבד.

): אני אבהיר: בכנסת הזאת נוצר מצב שבו יש שלוש סיעות שאפשר לקרוא להן סיעות בינוניות, שיש להן שישה ושבעה מנדטים, והסיעות האלה נותרו בלתי מיוצגות בנשיאות בכלל.

): הייתה פנייה וטענה שאני חושב שיש לה בסיס שחשוב שנשיאות הכנסת תהיה משקפת, תיתן ביטוי לכל סיעות הבית באופן שוויוני.

): לכן, כהיענות לכך, ובהסכמה כללית של כל חלקי הבית, הוגשה ומקודמת הצעת החוק הזאת כהוראת שעה לכנסת הזאת בלבד.

): לאחר שתאושר הצעת החוק הזאת ניתן יהיה אכן לבחור סגן נוסף, תפקיד שיתחלק בין אותן שלוש סיעות, על-פי גודלן ומספר הקולות שהן קיבלו בבחירות לכנסת, ובכך יובטח שגם להן יהיה ייצוג בנשיאות.

): ההצעה אושרה בוועדת הכנסת פה-אחד ולא הוגשו לה הסתייגויות.

): לכן אבקש את אישורה של הכנסת להצעה בקריאה השנייה והשלישית.

): תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת לוין.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעבור עכשיו להצבעה בקריאה שנייה על החוק.

יחיאל חיליק בר: אין הסתייגויות.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 4 בעד סעיף 1 – 18 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יחיאל חיליק בר: בעד – 18, אפס מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע שההצעה אושרה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית על הצעת חוק זו.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 19 נגד – אין נמנעים – אין חוק הכנסת (מספר הסגנים ליושב-ראש הכנסת בתקופת כהונתה של הכנסת התשע-עשרה), התשע"ד–2013, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: בעד – 19, אפס מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק הכנסת (מספר הסגנים ליושב-ראש הכנסת בתקופת כהונתה של הכנסת התשע-עשרה), התשע"ד–2013, אושרה בקריאה שנייה ושלישית והיא נכנסת לספר החוקים.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש את חבר הכנסת יריב לוין, אשר ביקש לומר מספר מילות תודה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

): כן, תודה, אדוני היושב-ראש.

): יש לי אפשרות לשחזר את מנהגי מהקדנציה הקודמת לומר דברי תודה לצוות המצוין של ועדת הכנסת, אז אני בטח לא אוותר על זה.

): אז באמת, לאתי מנהלת הוועדה ולכל הצוות, וליועצת המשפטית ארבל וכל הצוות המצוין של הוועדה, וכמובן תודה ליושב-ראש הוועדה חבר הכנסת צחי הנגבי, שהוביל את הדיונים בהצעת חוק זו.

): תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תם סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ב בחשוון התשע"ד, 16 באוקטובר 2013, בין השעות 11:00 ו-13:00.

יחיאל חיליק בר: בשעה 17:00 תתקיים ישיבה מיוחדת לזכר ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זכרו לברכה.

יחיאל חיליק בר: ישיבה זו נעולה.