ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 60, 2013-07-31 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ד באב תשע"ג, 31 ביולי 2013.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נתחיל בהודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות החוק – הממשלה לא מעוניינת למסור את ההודעות?

אבישי ברוורמן: יש ממשלה בישראל?

יולי יואל אדלשטיין: לפי השמועות כן, אבל במליאת הכנסת זה לא בא לידי ביטוי.

לימור לבנת: מה, אין סדר-יום, אדוני היושב-ראש?

יולי יואל אדלשטיין: יש סדר-יום.

יולי יואל אדלשטיין: אין שר שאמור לפתוח, מה אנחנו נעשה.

לימור לבנת: אני מוכנה לפתוח.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אם יש לך את ההודעות על דין רציפות, אני אשמח.

לימור לבנת: אני לא שר, אני שרה.

לימור לבנת: רגע, יש הודעות על דין הרציפות?

יולי יואל אדלשטיין: הנה, יש – – –

לימור לבנת: אני יכולה לקרוא אותן.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת ברוורמן מוכן.

יולי יואל אדלשטיין: אז הנה, השרה בינתיים תעבור על החומר.

יולי יואל אדלשטיין: ואני מזמין את יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת פרופסור אבישי ברוורמן, למסור את הודעת ועדת הכלכלה על בקשתה להחיל דין רציפות על הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 55) (רישיון לשירות מודיעין), התשע"ב–2012.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, בבקשה.

אבישי ברוורמן: לא לא, זה משק החלב.

אבישי ברוורמן: אדוני, על התקשורת כבר הודעתי.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי מזכירת הכנסת, טוען יושב-ראש ועדת הכלכלה – – –

אבישי ברוורמן: אה, לא לא לא.

אבישי ברוורמן: כן כן כן, את הדבר הזה אני רק מציין, אבל ממשיך למשק החלב.

אבישי ברוורמן: אתה צודק.

יולי יואל אדלשטיין: לא קיבלנו את טענתו, ואנחנו מבקשים כן להודיע.

אבישי ברוורמן: אני מצטער.

אבישי ברוורמן: ירדנה לעולם לא טועה, רק אנחנו, חברי הכנסת.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בהתאם להוראות חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, הריני להודיע כי ועדת הכלכלה הצביעה על ההצעה להחיל דין רציפות על הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 55) (רישיון לשירות מודיעין), התשע"ב–2012, של חבר הכנסת אמנון כהן וקבוצת חברי כנסת נוספים.

אבישי ברוורמן: הוועדה הצביעה ביום 15 ביולי 2013 על החלת דין רציפות.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: לגבי משק החלב, האם אני עושה את זה עכשיו, אדוני יושב-ראש הכנסת?

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, אני אבקש ממך למסור גם את ההודעה על – לא, הצעת חוק זה – – –

אבישי ברוורמן: כן.

יולי יואל אדלשטיין: לא לא לא.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו – –

אבישי ברוורמן: לא, זה יותר מאוחר.

יולי יואל אדלשטיין: – – יותר מאוחר נבקש ממך.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

אבישי ברוורמן: גברתי השרה, זה תמיד כבוד לתת לך לדבר אחרי.

אבישי ברוורמן: בבקשה.

לימור לבנת: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, הוא רק מביע את הערכתו ואת רגשי הכבוד.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/649; "דברי הכנסת", הכנסת ה-18, מושב רביעי, חוב' י"ד, עמ' 26259.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/677; "דברי הכנסת", הכנסת ה-18, מושב רביעי, חוב' כ"ז, עמ' 28869.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: ואני אזמין את השרה לימור לבנת – – –

לימור לבנת: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, את השרה לימור לבנת, למסור את הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות חוק כדלקמן, והיא תפרט את הצעות החוק.

לימור לבנת: אני מודה לשר ברוורמן – סליחה, השר לשעבר ברוורמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ברוורמן.

לימור לבנת: חבר הכנסת ברוורמן, אני מודה לך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

לימור לבנת: טוב, אני מתכבדת להודיע בשם הממשלה על רצון הממשלה להחיל דין רציפות על הצעות חוק כדלקמן: א.

לימור לבנת: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 70) (שופט עמית), התשע"ב–2012; הצעות חוק מ/649.

לימור לבנת: בתיקון מס' 42 לחוק בתי-המשפט נקבע, כהוראת שעה, כי ניתן למנות שופט שפרש מכהונה לשופט עמית ודיין שפרש לדיין עמית.

לימור לבנת: תוקפה של הוראת השעה פג באפריל 2010.

לימור לבנת: הצעת החוק קובעת את ההסדר של הוראת השעה כהסדר קבע, בשינויים מסוימים.

לימור לבנת: לפיכך, מוצע לקבוע כהוראת קבע אפשרות מינוי של שופט עמית בבית-משפט שלום ומחוזי ואפשרות למנות דיין עמית לכהונה בבית-דין רבני אזורי.

לימור לבנת: בנוסף, מוצע לקבוע כי ההסדר של שופט עמית יחול גם בבתי-דין לעבודה.

לימור לבנת: ב.

לימור לבנת: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 68) (הטלת התחייבות להימנע מעבירה לאחר ביטול הרשעה), התשע"ב–2012; הצעות חוק מ/677.

לימור לבנת: מוצע לקבוע כי במקרה שבו בית-המשפט ביטל את הרשעת הנאשם, הוא יהיה רשאי לצוות על הנאשם לתת התחייבות להימנע מעבירה, כאמצעי ענישה, נוסף על האפשרויות הקיימות בחוק כיום.

לימור לבנת: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשרה לבנת.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, זאת רק הודעה על רצונה להחיל דין רציפות, ההצבעות כבר יתקיימו במושב החורף של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את – מה עם חבר הכנסת מצנע, הבריא לנו?

יולי יואל אדלשטיין: כן, נמצא, חבר הכנסת מצנע?

יולי יואל אדלשטיין: בקצב כזה זה לא יהיה עד 02:00, זה יהיה עד 08:00 – שנזמין את ברוורמן למשק החלב?

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/759; "דברי הכנסת", חוב' י"ח, עמ' 2543; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אבישי ברוורמן, יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר כנסת ממושמע, שנמצא אתנו במליאה כשצריך אותו, אני אבקש ממנו להציג את הצעת חוק תכנון משק החלב (תיקון), התשע"ג–2013, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: למיטב הבנתי, אדוני, אין הסתייגויות לחוק הזה.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני רואה פה את מכובדי השר שטייניץ יושב, מקשיב למשהו, אני מקווה שזה לא באך הפעם אלא רק מוצרט, כי אני יודע שאתה חובב מוזיקה קלאסית – –

יובל שטייניץ: גם לך אני מקשיב.

אבישי ברוורמן: – – אבל אתה באוזן אחת שומע אותי?

אבישי ברוורמן: תודה.

יובל שטייניץ: יש לי שתי אוזניים, ברוך השם.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת החוק תכנון משק החלב (תיקון), התשע"ג–2013, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

אבישי ברוורמן: הצעת החוק המונחת בפניכם היא חלק מיישום החלטת ממשלה שאימצה את המתווה הרב-שנתי לייעול משק החלב שהוסכם בין משרדי הממשלה הנוגעים בדבר, מועצת החלב והתאחדות מגדלי הבקר, וידוע גם בשם "מתווה לוקר".

אבישי ברוורמן: כדי שלא תתבלבלו, יש שני לוקר.

אבישי ברוורמן: במקרה הזה זה לא יוחנן, שכבר עזב, היה פעם, בעבר, בתפקידים בכירים, זה הראל לוקר, אחיו, שהוא היום מנכ"ל משרד ראש הממשלה.

אבישי ברוורמן: מטרת מתווה לוקר, שאמור להיות בתוקף עד לשנת 2016, היא להביא להתייעלות במשק החלב תוך הפחתת העלות הממוצעת לייצור חלב, כדי לגרום בסופו של דבר להוזלה במחירי החלב ומוצריו.

אבישי ברוורמן: לפי מתווה לוקר, ההתייעלות במשק החלב תושג באמצעות עידוד יצרני חלב קטנים, קרי רפתות קטנות, לפרוש מייצור חלב בתמורה לפיצוי מהמדינה, או להפוך ליצרנים גדולים יותר ובכך למצות את יתרון הגודל.

אבישי ברוורמן: הצעת החוק המובאת היום לאישור הכנסת היא חלק ממתווה לוקר ונוגעת אך ורק לשינוי מנגנון העדכון של מחיר המינימום שמשלמות מחלבות ליצרני חלב בעבור חלב בקר במכסה, כפי שאסביר מייד.

אבישי ברוורמן: אולם בטרם אכנס בעובי הקורה של הצעת החוק, אקדים ואומר כמה מילים לגבי משק החלב.

אבישי ברוורמן: בשל מאפייניו הייחודיים, דוגמת תנודתיות קיצונית בהיצע וביקוש לחלב, משק החלב הוא אחד משני ענפי החקלאות היחידים בארץ שנותרו כענפים מתוכננים.

אבישי ברוורמן: משמעות הדבר היא ייצור על-פי מכסות, מעורבות ממשלתית בוויסות כמויות חומרי הגלם ופיקוח על מחירים.

אבישי ברוורמן: לפני כשנתיים התקבל בכנסת חוק תכנון משק החלב, התשע"א–2011, שנכנס לתוקף באוקטובר 2011.

אבישי ברוורמן: החוק קבע לראשונה מסגרת כוללת להסדרת תכנון משק החלב בחקיקה ראשית, ובכלל זה הסדרת מנגנון הפיקוח על המחירים המזעריים שעל מחלבה לשלם ליצרן בעבור חלב בקר במכסה, ועל המחירים המרביים לחומרי גלם חלביים ולשירותי ייבוש וחיבוץ של חלב.

אבישי ברוורמן: עד לחקיקת החוק נקבע מחיר המינימום שעל המחלבות לשלם ליצרנים בעבור ליטר חלב בקר גולמי – הוא "מחיר המטרה" – על בסיס הסכמות ארוכות שנים בין הגורמים השונים בענף ובהתאם להבנות עם הממשלה.

אבישי ברוורמן: מחיר המטרה נקבע על בסיס עלויות הייצור לפי סקר רווחיות הנערך אחת לשנתיים אצל מדגם מייצג של יצרנים.

אבישי ברוורמן: החוק הסמיך את שרי החקלאות והאוצר לקבוע בצו את מחיר המטרה לפי ההסדרים הקבועים בחוק פיקוח על מצרכים ושירותים, התשנ"ו–1996, בכמה שינויים.

אבישי ברוורמן: אולם לפי הוראות המעבר הקבועות בסעיף 44 לחוק, במשך שמונה שנים מיום תחילתו של החוק, דהיינו עד אפריל 2019, יישאר מחיר המטרה כפי שנקבע בפרסום האחרון שהוציא משרד החקלאות ערב כניסת החוק לתוקף.

אבישי ברוורמן: במשך אותן שמונה שנים אמור מחיר המטרה להתעדכן לפי מנגנון עדכון שקבעו שרי החקלאות והאוצר בתקנות, באישור ועדת הכלכלה של הכנסת, אשר מותאם לנוהל ההתחשבנות שהיה נהוג עד תחילתו של החוק ופורסם על-ידי משרד החקלאות.

אבישי ברוורמן: בעניין זה אציין כי תקנות כאמור אושרו בוועדת הכלכלה לפני כשנה וחצי, ובהן נקבע מנגנון העדכון, הכולל בין היתר הוראות לעניין עריכת סקר הוצאות הייצור ולעניין ניכוי רבעוני של סכום מסוים ממחיר המטרה כדי לעודד את ההתייעלות בפעילות הרפתות – מה שמכונה "רכיב ההתייעלות".

אבישי ברוורמן: כדי לאפשר שינוי במנגנון העדכון של מחיר המטרה לשם יישום החלטת הממשלה שאימצה את הסכמות מתווה לוקר, מוצע לתקן את סעיף 44 לחוק ולהסמיך את שרי החקלאות והאוצר לקבוע באותן תקנות מנגנון עדכון שאינו מותאם לנוהל ההתחשבנות כאמור.

אבישי ברוורמן: לפי הצעת החוק, השרים יהיו מוסמכים לקבוע בתקנות, כאמור, שינויים במנגנון העדכון בשלושה נושאים: שנים שבהן לא ייערך סקר הוצאות ייצור, שכן לפי מתווה לוקר הכוונה היא לא לערוך סקר כזה עד לשנת 2016; אוכלוסיית המדגם שתיכלל בסקר הוצאות ייצור בשנה מסוימת וכן רכיב התייעלות נוסף, שיופחת ממחיר המטרה בשנה מסוימת.

ראובן ריבלין: זה באישור הוועדה?

אבישי ברוורמן: באישור הוועדה.

אבישי ברוורמן: חברי הכנסת, כפי שציינתי, כל שמוצע כעת בהצעת החוק המונחת לפניכם הוא לתקן את הסעיף שמסמיך את שרי האוצר והחקלאות לקבוע בתקנות את מנגנון העדכון של מחיר המטרה.

אבישי ברוורמן: לכשיובאו התקנות לאישור ועדת הכלכלה – כמו שיושב-ראש הכנסת לשעבר, חבר הכנסת רובי ריבלין, ציין ממושבו – אנו נבחן את השינויים שיוצעו במנגנון העדכון ונדאג לכך שלא תהיה פגיעה בלתי מידתית ברפתות הקטנות.

אבישי ברוורמן: רבותי, הגיעו אלינו חלק מבעלי הרפתות הקטנות, שבשבילי הם ציונים במובן העמוק של המילה.

אבישי ברוורמן: משק החלב בישראל הוא מפואר, והם מפוזרים בפריפריה ובכל רחבי הארץ, והם מאוד מעוניינים לגדול במובן מסוים, אבל לא להגיע למצב שיביאו אותם לפת לחם ואז הם ימכרו – וחבל, כי בסופו של דבר אנחנו לא רוצים רק עסקים מאוד גדולים, אנחנו רוצים ביזור, הגדלה מסוימת של הרפתות כי יש פה תשואה לגודל, אבל אנחנו גם נבחן בוועדת הכלכלה שאנחנו לא מחסלים חלק גדול מהיצרנים הבינוניים.

אבישי ברוורמן: במדינת ישראל תפוקת החלב – המומחיות בנושא הזה והציונות בנושא הזה הן מרשימות בצורה בלתי רגילה.

אבישי ברוורמן: לכן נדאג שלא תהיה פגיעה בלתי מידתית ברפתות הקטנות, מעבר לכוונת החוק.

אבישי ברוורמן: אני מקווה כי הצעת החוק והתקנות מכוחה אכן יביאו להתייעלות במשק החלב ולהפחתת המחיר.

אבישי ברוורמן: רבותי, אחרי ששמעתי את משרד החקלאות והגורמים אנחנו נבחן את הנושא הזה, האם אכן תהיה הפחתה במחיר שמשלמות המחלבות ליצרנים, וכפועל יוצא – ועל זה אני חוזר כמו קאטו הזקן – האם זה יביא להוזלת מחירי החלב ומוצריו לצרכנים?

אבישי ברוורמן: כי הרבה פעמים אנחנו מוזילים ליצרנים, אבל לאחר מכן, ד"ר שטייניץ, אדוני שר האוצר לשעבר, ברשתות השיווק המחירים עולים למעלה, והצרכן לא מקבל מאום.

אבישי ברוורמן: לכן חלק מהמאבק הזה – האם באמת במקביל ניאבק בכל הנושאים שיבואו לפתחנו ביוקר המחיה?

אבישי ברוורמן: כי זה לא מספיק להעלות את המחיר ליצרן כשבסופו של דבר מה שקורה הוא שהצרכן לא נהנה מזה בגלל חלק מהעקרבים והסרטנים שנמצאים באמצע.

אבישי ברוורמן: להצעת החוק הזאת לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש להצביע בעדה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה ליושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

יולי יואל אדלשטיין: רשומה לנו בקשת רשות דיבור של חבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: האם אדוני רוצה לממש את הבקשה?

יולי יואל אדלשטיין: אכן כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, אני חייב להגיד בראשית דברי שהצעת חוק זאת היא לא כל כך תמימה ולא כל כך ברורה כפי שהיא הוצגה על-ידי יושב-ראש ועדת הכלכלה.

אורי מקלב: לטענתו, זה נכון לאחר השינויים שהוא עשה ופעל רבות, ולכן הוא יכול לבוא בסיפוק לכנסת.

אורי מקלב: אבל אלה שליוו את תהליך החוק שמעו את מחאת החקלאים והיו עדים וראו את הפרות שהגיעו לכנסת, עוד בקדנציה הקודמת, ואת המחאה על התהליך הזה, ושמעו את מצוקתם ואת כאבם ואת קשייהם של בעלי הרפתות.

אורי מקלב: כפי שציין בסוף דבריו יושב-ראש ועדת הכלכלה, הם קשרו את עצמם למקצוע הזה של רפתן מדורי דורות והם מנחילים אותו גם לילדיהם; והם רואים את עצמם כמי שעבודתם וכל עמלם ירד לטמיון, ואנחנו נראה את הענף הזה, ענף החלב, נסגר ומתמעט.

אורי מקלב: אולי יישארו כמה בעלי רפתות גדולות, ואחרים יקטנו, יצטמצמו ויסגרו.

אורי מקלב: וגם ענף המשק שנקרא "משק החלב" ייפגע מאוד במחיר של הצעת החוק הזאת.

אורי מקלב: אסור לשכוח את ההיסטוריה של הצעת החוק הזאת, שהגיעה בעקבות המחאה החברתית וועדת-טרכטנברג.

אורי מקלב: אולי המחולל של המחאה החברתית היה עליית מחיר הקוטג', ולכן ועדת-טרכטנברג החליטה – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני, רק שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מה קורה שם בתאים?

יולי יואל אדלשטיין: התרגשות ממשק החלב?

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ימשיך.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: חשוב לציין שכל התהליך הזה של הורדת מחיר המטרה – שהיא בכמה אגורות לרפתן על כל ליטר – עושה בסופו של דבר את כל עבודתו לא כדאית.

אורי מקלב: ידוע שבסופו של תהליך הרפת תיסגר; הוא לא יוכל להחזיק את זה כלכלית.

אורי מקלב: היו כאן בעבר חברי כנסת שהיום אין להם ייצוג: שי חרמש ואבו וילן, שגם הופיע בפני הוועדה.

אורי מקלב: הם קמו וזעקו ואמרו: אתם אולי מורידים לנו את המחירים, אבל בסופו של דבר אצל הצרכן זה לא יבוא לידי ביטוי.

אורי מקלב: מי שירוויח מזה זה המחלבות והיצרנים.

אורי מקלב: ונניח שיש באמת מטרה להוריד את מחיר החלב – מה ההצדקה להוריד את מחיר החלב לכל החלב, גם לחלב שמייצרים בו מעדני חלב?

אורי מקלב: איזו הצדקה יש להוריד למחלבות וליצרנים את מחיר החלב בכלל, על חשבון אותן רפתות, אותם בעלי משקים, כדי שהמחלבות וכל היצרנים ימשיכו לייצר מוצרי יוקרה של חלב?

אורי מקלב: מי שמגיע לרשתות רואה את המקררים עם כל מוצרי המותרות של החלב, וכל זה מגיע על חשבון אותו רפתן שאנחנו מורידים לו את מחיר החלב.

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: כי הממשלה באה לרפתנים האלה, ואמרו להם: אם לא תסכימו בסופו של דבר ותמשיכו עם המחאות, אנחנו נסכים ונאשר ייבוא של מוצרי חלב.

אורי מקלב: אז איימו עליהם וסחטו אותם, ובסופו של דבר הם החלישו את המאבק שלהם, בגלל שהם תלויים בממשלה.

אורי מקלב: לכן, היום אנחנו באים עם בשורה של הורדת מחיר המטרה לחלב כשאנחנו יודעים שענף שלם, יצרנים – דורות שלמים – בשבילם זאת החלטה טרגית להוריד את מחיר מוצרי החלב.

אורי מקלב: גם אם, נניח, המחאה החברתית מצדיקה את עצמה, והממשלה מתערבת בנושא ובאמת קובעת את מחיר המטרה ורוצה לגרום לירידת מחירי מוצרי החלב בעקבות 6 האגורות שאנחנו מורידים על כל ליטר חלב – מה ההצדקה?

אורי מקלב: מדוע צריך לפגוע באותם יצרנים – בגלל שאנחנו רוצים לסבסד את כל מוצרי החלב?

אורי מקלב: הממשלה לא מוכנה, ואנחנו שמענו את זה בדיוני ועדת הכלכלה בראשותו של חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

אורי מקלב: מה הממשלה ענתה לנו על הנושא הזה?

אורי מקלב: לא הייתה תשובה.

אורי מקלב: הם לא רוצים.

אורי מקלב: חיים קלים.

אורי מקלב: אנחנו מורידים את מחיר המטרה לחלב.

אורי מקלב: אנחנו לא מבדילים ולא עושים שום מיפוי של חלב שהוא עבור ייצור של מוצרי חלב.

אורי מקלב: ואנחנו מוכנים – ואמרנו גם בוועדה – אנחנו מוכנים להרחיב את מוצרי החלב, כך שחלב זה לאו דווקא שקית חלב, חלב זה לא רק לבן, חלב זה לא רק גבינה; חלב יכול להיות גם קוטג', ויכול להיות מעדן "פרילי" או מעדן אחר, שאולי נהפך היום לסטנדרט בארוחות.

אורי מקלב: אבל מעדני יוקרה של חלב אנחנו גם צריכים לסבסד?

אורי מקלב: גם על זה המחלבות והיצרנים צריכים לקבל במחיר מוזל?

אורי מקלב: על חשבון מי?

אורי מקלב: על חשבון אותם רפתנים שבאמת קשה להם, שעובדים קשה כדי להרוויח את פרנסתם?

אורי מקלב: לא אני אומר את זה, אני לא רפתן ולא בן רפתן.

אורי מקלב: באו רפתנים שהם רפתנים מדורי דורות, הם כבר דור שלישי ודור רביעי וחמישי, ויושב-ראש הוועדה שמע אותם בקשב רב ובצער רב; אנשים יקרים שהיום באים ואומרים להם: לא, אתם לא תוכלו לקבל את זה.

אורי מקלב: והם יודעים – מעבר לביקורת שהייתה להם גם על מנגנון העדכון, שמוחל בצורה אגרסיבית, בצורה דרקונית, אנחנו לא מוכנים בדברים האלה לבוא לקראתם.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

אורי מקלב: לכן, אדוני היושב-ראש, ביקשתי את ההסתייגות הזאת כדי להגיד היום לציבור שהיום הזה שאנחנו מאשרים בו, הוא לא יום חג עבור הרבה בעלי משקים, עבור הרבה רפתנים.

אורי מקלב: אין שום הצדקה שמחיר החלב ירד כדי לסבסד מוצרי חלב יקרים ויוקרתיים.

אורי מקלב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, חברי הכנסת, אין הסתייגויות לחוק, אז אנחנו נצביע על הצעת חוק תכנון משק החלב (תיקון), התשע"ג–2013, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין להצביע ישב.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד סעיף 1 – 25 נגד – 1 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 25, יש מתנגד אחד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד החוק – 24 נגד – 1 נמנעים – אין חוק תכנון משק החלב (תיקון), התשע"ג–2013, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בקריאה שלישית 24 תמכו, אחד התנגד, ואף אחד לא נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק תכנון משק החלב (תיקון), התשע"ג–2013, אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/711; "דברי הכנסת" ה-18, מושב רביעי, חוב' ל"ו, עמ' ; חוב' י"ז, עמ' 2418; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

עמרם מצנע: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, קודם כול תודה לכל מי שהיה מוטרד.

עמרם מצנע: כפי שאתם רואים, אני על הרגליים, קצת מדדה, אבל זה יעבור, ובאמת תודה רבה.

עמרם מצנע: הרווחתי את יום שני לפחות.

עמרם מצנע: אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק להגנת הספרות והסופרים בישראל (הוראת שעה), התשע"ג–2013, שיזמה הממשלה ויזם קודם לכן חבר הכנסת הורוביץ עם חברי כנסת נוספים.

עמרם מצנע: החוק המוצע בא על רקע היותו של הספר מוצר ייחודי בעל ערך תרבותי, אשר ההתייחסות אליו במדינות רבות בעולם היא כאל מוצר שיש צורך להסדיר את מעמדו באופן מיוחד, ושאין לראות בו מוצר הכפוף בכל מצב ובכל תנאי לתנאי השוק החופשי.

עמרם מצנע: הצורף בהסדרה מיוחדת בעניין הספרים, הספרות והסופרים בישראל אף מתחדד מאוד לנוכח המצב הייחודי השורר בשוק הספרים במדינת ישראל, שבה קיים דואופול המורכב משתי רשתות ספרים השולטות בכ-80% מהשוק, כשאחת הרשתות מתאפיינת במבנה משפטי של בעלות אנכית, בהיותה נשלטת על-ידי הוצאת ספרים.

עמרם מצנע: מצב הדברים הזה יצר כשל שוק חמור בענף הספרים בארץ וגרם לפיחות רב מאוד במעמדם של הסופרים והספרות ולפגיעה של ממש בהכנסותיהם של הסופרים והמוציאים לאור.

עמרם מצנע: כתוצאה מתחרות המחירים בין שתי רשתות הספרים השולטות בשוק, המוציאים לאור והסופרים נאלצים לפעול על-פי תכתיביהם בכל הנוגע לשיעורי ההנחה שבהם הן רוכשות מהם את הספרים.

עמרם מצנע: כמו כן, צריך להבין ששוק הקוראים בעברית קטן, ולכן יש צורך בהסדרה.

עמרם מצנע: מה שקרה לאורך השנים, שגם החנויות הפרטיות הקטנות מספרן הלך והצטמצם, ובפועל יש פגיעה בגיוון ובהיצע הספרותי שעומדים בפני הקורא הישראלי.

עמרם מצנע: לחוק הזה כמה מטרות.

עמרם מצנע: הוא בא להבטיח גמול לסופרים הישראלים בעד יצירתם, לקדם ספרות בישראל ולשמור על הגיוון התרבותי בפרסום, וכמובן, לאפשר תחרות הוגנת בין הוצאות הספרים השונות.

עמרם מצנע: בדומה לחוקים רבים בעולם, החוק קובע לגבי ספרים חדשים תקופת הגנה של 18 חודש ממועד הדפסת המהדורה הראשונה של הספר.

עמרם מצנע: ההסדר בחוק קובע כי במסגרת תקופת ההגנה לא תהיה רשאית חנות ספרים למכור את הספר במחיר נמוך מהמחיר לצרכן.

עמרם מצנע: לפי החוק המוצע, המוציא לאור יקבע את המחיר לצרכן, וניתן יהיה לקבוע מחיר שונה לצרכן לספר בגרסתו המודפסת לעומת גרסתו האלקטרונית.

עמרם מצנע: כמו כן מוצע מנגנון אשר יגן על שכרם של הסופרים בישראל באמצעות קביעת תשלומים מינימליים אשר על המוציא לאור לשלם לסופר הישראלי.

עמרם מצנע: כמו כן נקבע שהסופר הישראלי יקבל בתקופת ההגנה תשלומים בשיעורים מסוימים בהתאם למספר העותקים, וכן שיעורים גבוהים יותר במשך תקופה נוספת של שבע שנים לאחר תום תקופת ההגנה.

עמרם מצנע: יש גם הסדרה מיוחדת לסופרי ביכורים, שיש לעודדם ולאפשר להוצאות לאור כמובן יותר גמישות בקבלת ספריהם ובסיוע להם.

עמרם מצנע: יצוין – וזה חשוב – שאין בהוראת החוק המוצע כדי לגרוע מהוראות חוק זכות יוצרים, התשס"ח–2007.

עמרם מצנע: בסעיף 8 מוצע הסדר הדומה במהותו לפרקטיקה הנוהגת בחלק ממדינות המערב, ומטרתו לקבוע הסדר הנחות ידוע מראש ובכתב בין המוציא לאור לבין חנויות הספרים לתקופה המתחדשת כל שנה.

עמרם מצנע: חשוב לציין שבמהלך הכנת הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית השמיטה הוועדה סעיף שנכלל בהצעת החוק המקורית כפי שעברה בקריאה ראשונה, אשר ביקש להתערב בתוכנם של הסכמי ההנחה.

עמרם מצנע: הוועדה סברה כי מדובר בהתערבות מרחיקת לכת מדי בשלב זה, וכי יש להמשיך ולעקוב אחרי ההתנהלות של השוק, שוק הספרים, לאחר קבלת ההסדר החדש שבחוק ולבחון בהמשך את הצורך בהתערבות נוספת גם בתחום זה.

עמרם מצנע: סעיף 9 לחוק קובע איסור מתן תגמול למוכר או מוכרת הספרים בחנות על המלצה על ספר מסוים, סופר מסוים או ספרים של מוציא לאור מסוים.

עמרם מצנע: סעיף 10 עוסק בהוראות המפרטות את הקצאת שטחי התצוגה או שטחי המדף בעבור הספרים של מוציאים לאור שונים בחנויות הספרים.

עמרם מצנע: הפיקוח על קיום הוראות החוק המוצע יתבצע על-ידי ממונה ומפקחים שימנה שר הכלכלה מקרב עובדי משרדו.

עמרם מצנע: לצורך זה יש פרק מינהלי שלם הקובע את הנהלים.

עמרם מצנע: אני רוצה לציין ולהדגיש כי במהלך דיוני הוועדה החליטה הוועדה להשמיט הוראות אשר קבעו ענישה פלילית על הפרת הוראות החוק, וכן הוראות בדבר אחריות אישית, מינהלית, פלילית או נזקית של נושאי משרה בהוצאות לאור או בחנויות הספרים, ולהסתפק באכיפה מינהלית; כפי שאמרתי קודם, זו נראתה לוועדה מתאימה ומידתית יותר בהקשר לחוק המוצע.

עמרם מצנע: החוק ממליץ, או מציע, להקים ועדה מייעצת לצורך יישומו של החוק בראשות נציג שרת התרבות והספורט ובהשתתפות הגורמים הרלוונטיים.

עמרם מצנע: הוועדה תגיש אחת לשנה דוח גם לשר הממונה וגם לוועדת החינוך, התרבות והספורט לגבי המצב בענף הספרים, כדי לבדוק את מידת התחרותיות, ובמידת הצורך להתערב.

עמרם מצנע: במהלך דיוני הוועדה החליטה הוועדה, בעידוד ובהסכמת שרת התרבות, להוסיף סעיף הקובע כי משרד התרבות והספורט יקצה כספים נוספים על הקיים היום לפרסים לסופרים, למשוררים ולמוציאים לאור לפי כללים שייקבעו.

עמרם מצנע: שמחתי לשמוע שגם שתי הרשתות הגדולות הסכימו להצטרף, וגם הן תקצינה פרסים מיוחדים.

עמרם מצנע: החוק ייכנס לתוקפו בעוד שישה חודשים, או בתוך שישה חודשים מיום פרסומו, כדי לאפשר למשרדי הממשלה ולגורמים השונים להיערך.

עמרם מצנע: החוק הוא הוראת שעה לתקופה של שלוש שנים.

עמרם מצנע: מאחר שמדובר על תיקון כשל שוק חמור, בהחלט ראוי שנלמד ונראה ונחזור לדון בחוק.

עמרם מצנע: יש סמכות לשרת התרבות להאריך את החוק בשנה באישור ועדת החינוך, התרבות והספורט.

עמרם מצנע: לסיכום, אני רוצה לומר שבמהלך דיוני הוועדה הדיונים היו מאוד מעמיקים.

עמרם מצנע: דנו בכל היבט והיבט של הצעת החוק, בשיתוף כל הגורמים הרלוונטיים.

עמרם מצנע: הוכנסו, כפי שפירטתי, תיקונים ושינויים רבים להצעת החוק המקורית, על מנת לאזן בין מגוון אינטרסים מנוגדים, ובהם גם הרצון להימנע ממעורבות גדולה מדי בכלכלת השוק החופשי ולהגן על זכויות כגון חופש העיסוק והקניין של העוסקים בתחום, כמובן אל מול הרצון להגן על הספרות והסופרים, שהם בעצם הנפגעים העיקריים מאותה מציאות של כלכלת שוק.

עמרם מצנע: החוק כפי שמופיע בפניכם זכה לתמיכה גורפת של חברי הכנסת מכל הסיעות, ואני מוכרח לציין שלמרות שהוא חוק מורכב, מסובך, שנוגע בתחומים בהחלט רגישים, לא הוגשו כל הסתייגויות, ואני רואה את זה בהחלט בברכה.

עמרם מצנע: אני אבקש מחברי הבית לאשר את החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, ואני ארשה לעצמי, מאחר שאני מעריך שהחוק יעבור, כדי למנוע עלייה נוספת שכרוכה קצת בקשיים, בהזדמנות זו קודם כול להביע מילת הערכה רבה מאוד לשרת התרבות והספורט לימור לבנת, שמקדמת את החוק זה שנים רבות והייתה קשובה, נוכחת וגם נכונה לשינויים לאורך כל דיוני הוועדה.

עמרם מצנע: תודה רבה לך, חברת הכנסת השרה לימור.

עמרם מצנע: אני רוצה להודות לפרופסור יוג'ין קנדל, שהיה מנוע מקצועי ושותף פעיל מאוד בחקיקה, בהסברים המאוד מלומדים שניתנו לנו, ובהחלט בגישור על בעיית הפגיעה בשוק החופשי אל מול הצורך להגן על הסופרים; להודות למנהלת ועדת החינוך, התרבות והספורט יהודית גידלי, שבמקצועיות רבה עזרה לנהל את הדיונים המאוד מורכבים ורגישים, ולהודות גם ליועצת המשפטית של הוועדה מירב ישראלי, שעשתה באמת עבודה יוצאת מן הכלל בניסוח של החוק לאורך הדיונים ובסופו של דבר.

עמרם מצנע: בכלל, אני רוצה לומר שלמדתי פעם נוספת דבר שידעתי כל השנים, שכאשר יש תיאום ורצון טוב של כל כך הרבה גורמים, שלכל אחד יש לו האגו שלו ופינת האחריות שלו, כאשר יש רצון טוב של כולם ובעצם התגייסות להעברת חוק, עם כל הקשיים, בניסיון למצוא את הדרכים לעקוף את המכשולים, אז אפילו השמים הם לא הגבול, והתוצאה, אני מקווה, בחוק הזה – נביא באמת להשגת המטרות שלשמן החוק הזה חוקק.

עמרם מצנע: לסיכום, אני מבקש מחברי הכנסת להצביע בקריאה שנייה ושלישית ולאשר את החוק.

עמרם מצנע: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט חבר הכנסת עמרם מצנע.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, אין הסתייגויות לחוק.

יולי יואל אדלשטיין: יש בקשות לרשות דיבור.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת ניצן הורוביץ – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים אנצל את הזמן לברך בברכת ברוכים הבאים, בין יתר האורחים שביציע, קבוצה של מטיילי שביל ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: יפה מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: תמשיכו להכיר את הארץ.

יולי יואל אדלשטיין: אפשר לקרוא גם לחברי כנסת במהלך הפגרה, מי שימצא כמה ימים, להצטרף לקבוצות מטיילי שביל ישראל – דבר יפה וראוי.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, בבקשה, רשות הדיבור שלך.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות.

ניצן הורוביץ: תודה.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, זה יום גדול לתרבות הישראלית.

ניצן הורוביץ: אחרי שנים של מאבק קשה, המון מאמץ, אין-סוף מפגשים וכנסים ולחץ ודיונים, אנחנו סוף-סוף מעבירים היום באופן סופי את החוק להגנת הספרות והסופרים במדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: אחרי שלל הדיונים בוועדות ובפורומים אחרים, בממשלה, בצוותים מיוחדים שהוקמו, אני רוצה ברגעים האלה לקחת אותנו אל התמונה הגדולה של החוק הזה.

ניצן הורוביץ: והתמונה הגדולה, אדוני היושב-ראש, היא תמונת התרבות שלנו, הספרות והיצירה במדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: אין עוד ארץ שבה יוצאים לאור ספרים בשפה העברית, ואין עוד עם שמכנה את עצמו "עם הספר".

ניצן הורוביץ: ואת העולם הזה של ספרים, של ספרות, של סופרים, אנחנו רוצים לחזק באמצעות החוק הזה.

ניצן הורוביץ: אנחנו רוצים יצירה, השקעה, רמה ואיכות; אנחנו רוצים שסופרים יקבלו גמול הוגן על עמלם וכישרונם; אנחנו רוצים שכל האנשים ששותפים במעגל היצירה – העורכים, המגיהים, המאיירים, העובדים השונים – יקבלו גמול הולם דרך ההוצאות לאור; אנחנו רוצים גם חנויות ספרים עצמאיות, לא רק רשתות, ואנחנו רוצים גם את הספרים שלא יצאו לאור בגלל שהסופרים לא יכלו להתפנות לכתיבתם, בגלל שההוצאות לא יכלו להשקיע בספר.

ניצן הורוביץ: אנחנו, אדוני היושב-ראש – ואני גם יודע שאתה איש ספר והדברים האלה גם קרובים ללבך – אנחנו רוצים להחזיר את הכבוד לספרים, את הכבוד לתרבות, והחוק הזה הוא טוב לכולם, ובעיקר טוב לקוראים וליוצרים שהם לבו של החוק.

ניצן הורוביץ: וכמו בכל חוק שעובר כאן, בסוף מה שנשאר, השורה התחתונה, זה הנורמה שהחוק קובע ויוצר.

ניצן הורוביץ: והנורמה שהחוק הזה קובע ויוצר זה שספר הוא ערך, וספרות היא ערך, ואנחנו רוצים לשמור ולהוקיר את הערכים האלה, וזאת השורה התחתונה.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להודות באמת מקרב לב קודם כול לשרת התרבות, לחברתי לימור לבנת.

ניצן הורוביץ: באמת מגיעה לה כאן תודה גדולה.

ניצן הורוביץ: אנחנו התחלנו במהלך הזה כאן בכנסת לפני ארבע שנים כהצעת חוק פרטית אחת, ואחר כך כהצעת חוק פרטית נוספת.

ניצן הורוביץ: השרה נרתמה לעניין באופן מלא ומחויב, והנה, התוצאה של המהלך הקשה הזה, המהלך המשולב הזה, מונחת כאן לפניכם.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להגיד תודה ליושב-ראש הוועדה, עמרם מצנע, ידידי, שבאמת השקיע כאן – וזה לא היה קל, והיו לחצים.

ניצן הורוביץ: בכלל, כדאי שתדעו, כל החוק הזה היה מלווה בלחצים, ומי שלא היה בפנים ולא היה בסוד הדברים, באמת יתקשה להאמין כמה לחצים היו בחוק הזה.

ניצן הורוביץ: אבל אני חושב שיושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט קידם את העניין בצורה מופתית.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להגיד תודה לפרופסור יוג'ין קנדל.

ניצן הורוביץ: בדרך כלל אנחנו חלוקים בעמדותינו לגבי נושאים כלכליים וחברתיים, אבל בחוק הזה הוא הוכיח באמת חשיבה צלולה, מקורית, והתוצאה טובה מאוד.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להגיד תודה למוציאים לאור – כמה מהם יושבים כאן ביציע האורחים – שבאמת, שנים של תמיכה ושל עידוד ושל מאמץ.

ניצן הורוביץ: יושבת כאן גם רוזלין דרעי משגרירות צרפת, שהביאה את המודל של החוק הצרפתי, את הרעיון הזה לישראל.

ניצן הורוביץ: תודה מיוחדת לירון סדן, יו"ר ההתאחדות, ולרחלי אידלמן, מנכ"לית הוצאת "שוקן".

ניצן הורוביץ: וחברות חברים, היה צריך הרבה עצבים חזקים בחוק הזה לאורך השנים, אבל איך אומרים?

ניצן הורוביץ: יגעת ומצאת תאמין.

ניצן הורוביץ: ותודה אחרונה באמת למי שמגיעה הכי תודה בחוק הזה: להמוני הקוראים, אנשי הספר ואוהבי הספר שבתוכנו, שתמכו בנו ועודדו אותנו לאורך השנים כדי שבסוף נגיע לחוק החשוב הזה.

ניצן הורוביץ: ואני חייב גם מילה אישית: רוב הרגעים בכנסת הם רגעים קשים.

ניצן הורוביץ: הרבה מהדברים שעוברים כאן הם מרים וכואבים, במיוחד למי שמגיע מהאופוזיציה וממפלגה אידיאולוגית.

ניצן הורוביץ: אבל חוק כזה, כפי שעובר כאן היום, שווה הכול.

ניצן הורוביץ: ואני רוצה לומר לכם: אין חברה חזקה בלי תרבות חזקה, והחוק הזה מחזק את התרבות הישראלית.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ניגש להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: אין, כאמור, הסתייגויות, היו רק בקשות לרשות דיבור.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים בקריאה שנייה על הצעת חוק להגנת הספרות והסופרים בישראל (הוראת שעה), התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שנייה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד סעיפים 1–45 – 46 נגד – 4 נמנעים – אין סעיפים 1–45 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, התוצאה היא בעד – 46, מתנגדים – 4, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו יכולים לעבור לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, קריאה שלישית החלה – הצעת חוק להגנת הספרות והסופרים בישראל (הוראת שעה), התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד החוק – 45 נגד – 3 נמנעים – אין חוק להגנת הספרות והסופרים בישראל (הוראת שעה), התשע"ג–2013, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: התוצאה בקריאה השלישית: בעד – 45, שלושה מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה כנדרש בשלוש קריאות, ומזמין את השרה, שרת התרבות והספורט – –

קריאה: מי – – – משנייה לשלישית?

יולי יואל אדלשטיין: – – השרה לימור לבנת – –

קריאה: – – –

קריאה: – – – השתכנע.

קריאה: הוא השתכנע.

יולי יואל אדלשטיין: – – להודות או להתייחס להצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: אני יכול רק להעיד שכחבר בממשלה הקודמת, בוועדת שרים לחקיקה, הייתי לפחות עד למאבקים של השרה סביב הצעת החוק הזאת, מאבקים לא פשוטים, אז אני מברך אותה על כך שזה הגיע לסיומו.

לימור לבנת: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

לימור לבנת: תודה רבה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מבחינתי זה רגע מאוד חשוב.

לימור לבנת: אמר קודם חבר הכנסת ניצן הורוביץ שזה רגע חשוב מאוד לתרבות הישראלית.

לימור לבנת: אני מסכימה עם כל מילה.

לימור לבנת: זה גם רגע מאוד מרגש מבחינתי באופן אישי, אחרי שלוש ומשהו שנים של מאבק לא פשוט.

לימור לבנת: אני אומר על זה אולי כמה מילים מייד.

לימור לבנת: אני מתנצלת מראש.

לימור לבנת: אני יודעת שזה יום ארוך מאוד, ואנחנו רק בתחילת סדר-היום, אבל נגזול דקות ספורות בכל זאת מסדר-יומה של הכנסת לעניין החשוב הזה.

לימור לבנת: אז אמרתי, זה רגע מאוד מרגש מבחינתי.

לימור לבנת: שלוש ומשהו שנים של מאבק לא פשוט כדי להעביר חוק חשוב מאוד; חוק שעוסק בתרבות הישראלית, חוק שעוסק בשפה העברית, שפה שבסך הכול מדברים בה כמה מיליוני אנשים, וכותבים בה וקוראים אותה כמה מיליונים בודדים.

לימור לבנת: אנחנו לא כותבים ולא מדברים בשפה שקוראים בה מיליארדים ברחבי העולם – לא בסינית, לא באנגלית, לא בספרדית, אפילו לא בצרפתית, לא בערבית; השפה העברית, השפה הזאת שהחיה אליעזר בן-יהודה בסוף המאה ה-19, תחילת המאה ה-20, יחד עם עוד תהליכים שקרו ושהביאו בסופו של דבר להקמתה של מדינת ישראל בארץ-ישראל.

לימור לבנת: כל התהליכים האלה שקרו, והעובדה שהתרבות הישראלית, כאן, שלנו – התרבות העברית, התרבות הישראלית – הם כל כך חשובים.

לימור לבנת: וכאשר אנחנו מסתכלים, רואים שיש לנו כאן כוחות יצירתיים, כוחות יוצרים, אדירים ונפלאים, שכל מה שהם רוצים זה להמשיך וליצור, כל מה שהם רוצים זה להמשיך ולקיים את התרבות הזאת.

לימור לבנת: אבל, לעתים קורה שאף שיש כאן יוצרים נפלאים ונהדרים, הם לא יכולים להמשיך וליצור.

לימור לבנת: הם נתקלים בקשיים שנוצרו על-ידי כשל שוק – הרחיב עליו קודם יושב-ראש הוועדה, ועדת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת עמרם מצנע, אני לא רוצה לחזור על הדברים באריכות – כשל שוק שהלך והתפתח לאורך שנים והביא לכך שסופרים, משוררים, כל שרשרת הייצור הזאת לא יכולה בעצם להתקיים, כולל המוציאים לאור.

לימור לבנת: ונוצר כאן דואופול של שתי רשתות, וחנויות קטנות הולכות ונסגרות, ובעצם יש איום וסכנה ממשיים על המשך קיומה של התרבות הישראלית בתחום הזה ועל התפתחותה בתחום הזה של הספרות והשירה.

לימור לבנת: עכשיו, אני מדברת כאן על השפה העברית, אני מדברת על התרבות, ומצד שני אני מדברת על שוק – על שוק הספרים.

לימור לבנת: יש איזה דיסוננס בין דיבור על שוק ובין דיבור על תרבות.

לימור לבנת: ובכל זאת, ספרים, שירים, הם לא סתם עוד מוצר מדף; הם אוצר תרבותי.

לימור לבנת: ואנחנו, ואני, ורבים מאוד מחברי, שלא אוהבים התערבות ממשלתית בשוק, ומאמינים שהשוק מסדיר את עצמו, וצריך לתת לכוחות השוק לעבוד – אני מאמינה שיש מקומות שבהם אין ברירה אלא להתערב, התערבות מידתית, התערבות מסוימת, כדי שניתן יהיה לשמור על אוצרות התרבות שלנו.

לימור לבנת: אני מסתכלת כאן על ספסלי הכנסת ועל ספסלי הממשלה, ואני רואה כאן לא מעט חברי כנסת וגם שרים שכתבו ספרים, ששלחו ידם בעט, שפרסמו ספרים; לא מעט, די הרבה אפילו, אפשר לומר, והם לאו דווקא סופרים במקצועם, אבל הם כתבו.

לימור לבנת: זה דווקא משמח ומראה שמגיעים לכאן, לבית הזה, אנשים.

לימור לבנת: התפרסמו כאן, בכל מיני כלי תקשורת, שמות הספרים שקראו כאן לפני שני לילות רבים מבין היושבים כאן, בלילה הארוך הזה של ההצבעות, וזה יפה בעיני.

לימור לבנת: אבל בכל זאת, התרבות הישראלית לא בנויה על אישי ציבור שכתבו פעם ספר או מפעם לפעם כתבו ספר כזה או אחר, אלא על יוצרים באמת, על אנשי רוח, שהם שכותבים, הם שיוצרים את התרבות הישראלית.

לימור לבנת: אז אני אומרת, ההתערבות שלנו – ואמר את זה כאן קודם חבר הכנסת מצנע, וגם הוועדה נתנה את דעתה על כך – ההתערבות הוגבלה למינימום הכרחי.

לימור לבנת: היו עוד רעיונות כאלה ואחרים, והם ירדו מעל הפרק, וגם על פני הקריאה הראשונה ירדו עוד סעיפים בדרך, כדי שהכול יהיה מינימלי, כדי שהכול יהיה מידתי, כדי שההתערבות לא תהיה ברגל גסה אלא ברגל, בוא נגיד, דקה ככל שניתן.

לימור לבנת: בכלל, החוק הוא בגדר הוראת שעה לשלוש שנים.

לימור לבנת: חברי הכנסת, קשה לתאר, כאשר מדובר בתרבות, כמה קנאות, כמה שנאות, כמה דם רע; איזה ויכוחים לוהטים, איזה יצרים לוהטים נמצאים בשוק הזה, שוק הספרים.

לימור לבנת: קשה להאמין כמה רגשות שליליים יש שם.

לימור לבנת: כל מה שיכול להתנקז לתוך המאגר הזה אכן התנקז.

לימור לבנת: סופרים והוצאות לאור ומו"לים ורשתות שיווק – השתיים, וחנויות ולוביסטים.

לימור לבנת: הכול ביחד נמצא שם, יד איש באחיו.

לימור לבנת: אנחנו הגדלנו את הסיוע כי היה חשש לגבי סופרי ביכורים, משוררי ביכורים, כפי שנאמר כאן קודם.

לימור לבנת: היה חשש מה יעשו אותם סופרי ביכורים.

לימור לבנת: ועכשיו, צריך לראות.

לימור לבנת: ועכשיו אני קוראת לכולם, כאן, מעל הדוכן הזה, כל אותם מתגוששים בזירה הזאת.

לימור לבנת: אני קוראת כאן לכולם, קראתי להם בוועדה ואני קוראת להם מכאן, מעל הדוכן הזה: עכשיו צריך לראות איך שמים את כל מה שהיה מאחור.

לימור לבנת: איך מקדמים את יישום החוק, את מטרתו העיקרית, כמובן, כדי שהסופרים יוכלו להשתכר באחוזים המינימליים שקבועים בחוק – כמובן רצוי הרבה מעבר לזה – אבל מתוך מחיר נורמאלי של ספר.

לימור לבנת: לא מתוך "4 ב-100" אלא מתוך מחיר סביר של ספר.

לימור לבנת: צריך לראות איך המוציאים לאור יוכלו להמשיך ולהתקיים, וההוצאות לאור לא יקרסו.

לימור לבנת: צריך לראות איך ייפתחו עוד חנויות קטנות, ולא הכול יהיה בין שתי רשתות גדולות, כאשר חנויות קטנות נסגרות בזו אחר זו.

לימור לבנת: צריך לראות איך עניין ההסכמים בין המוציאים לאור ובין הרשתות או בין הרשתות לבין המוציאים לאור, איך הוא יתקיים מתוך יושר פנימי ומתוך הסכמות כאלה שאפשר יהיה לחיות אתן ולא מתוך כפייה, שוב, כמו שהיה בעבר.

לימור לבנת: אני פונה לכולם.

לימור לבנת: אגב, בעניין הזה לא התערבנו, אף-על-פי שהיו גם הצעות כאלה.

לימור לבנת: אני פונה שוב לכולם: לכו קדימה, הפעם מתוך רצון טוב והבנה שהתרבות הישראלית צריכה לצאת נשכרת מהחוק הזה, כדי שלא צריך יהיה להתערב יותר לעומק.

לימור לבנת: ומילה אחרונה, אני רוצה, בכל זאת, תודות: ראשית, לחבר הכנסת ניצן הורוביץ, שהיה הראשון שהגיע לכאן עם מה שנקרא "החוק הצרפתי".

לימור לבנת: באמת כולם הסתכלו עליו כאילו הוא קצת השתגע, אבל הוא התעקש והוא צדק.

לימור לבנת: אבל החוק הזה הוא חוק שחוצה מפלגות.

לימור לבנת: מסתבר שרוב המפלגות בבית הזה הצטרפו עם הצעות חוק פרטיות נוספות.

לימור לבנת: אני מדברת על חבר הכנסת והשר לשעבר זבולון אורלב.

לימור לבנת: אני מדברת על חבר הכנסת יריב לוין.

לימור לבנת: אני מדברת על חברת הכנסת וראשת האופוזיציה היום שלי יחימוביץ; על השר אורי אורבך, על חבר הכנסת נחמן שי, על חברת הכנסת חנין זועבי.

לימור לבנת: אני רק נוקבת בכמה שמות כדי שיהיה ברור כאן

לימור לבנת: שזה ממש הגיע כמעט מכל הסיעות בבית.

לימור לבנת: כמעט מכל הסיעות בבית.

לימור לבנת: חוצה מפלגות.

לימור לבנת: תמיכה של ראש הממשלה.

לימור לבנת: וכמובן, תודות לראש המועצה הלאומית לכלכלה, פרופסור יוג'ין קנדל, ושירה, היועצת שלו, שאפילו – טוב, לא אומר זאת – אבל באמת, ללא הסיוע המסיבי שלו זה לא היה קורה.

לימור לבנת: ללא עצתו החכמה, ללא המעורבות שלו, כל זה לא היה קורה.

לימור לבנת: אני רוצה להודות מכאן למי שהיה הראשון שהעמיד אותי על החומרה שבדברים, לסופר יורם קניוק, זיכרונו לברכה, ולסופרים רבים רבים רבים אחרים שדיברו אתי ופנו אלי.

לימור לבנת: אני רוצה להודות ליושב ראש איגוד המו"לים ירון סדן, שנמצא כאן, כרגע, ביציע, ולמוציאים לאור אחרים.

לימור לבנת: אני רוצה להודות להוצאת "גלימאר" ולרוזלין דרעי משגרירות צרפת.

לימור לבנת: הם הגיעו לכאן, לארץ, והם פשוט שינו כאן הרבה מאוד ממה שרבים חשבו.

לימור לבנת: אני רוצה להודות לעורכת-דין הדס פרבר, היועצת המשפטית של משרד התרבות והספורט, יחד עם כל הצוות, שבאמת עשו כאן עבודה בלתי רגילה, לילות כימים – יש רבים שנוהגים לומר "ימים כלילות", להזכיר להם שזה ההפך.

לימור לבנת: אני רוצה להודות ליועצת המשפטית של ועדת החינוך, התרבות והספורט, עורכת-הדין מירב ישראלי, ולכל הצוות של הוועדה, שגם הם עסקו בזה רבות, בצורה מאוד אינטנסיבית.

לימור לבנת: אני רוצה להודות לשר הכלכלה, שגם הוא נתן כאן יד, כי גם משרד הכלכלה מעורב כאן.

לימור לבנת: יש רבים שצריך להודות להם.

לימור לבנת: אני רוצה להודות מאוד לחבר הכנסת עמרם מצנע, יושב-ראש הוועדה, שנתן כאן באמת, לא רק עבודה מאוד מסורה אלא בסבלנות אין קץ.

לימור לבנת: לפעמים חשבתי שזה לא ייגמר אף פעם, אבל בסבלנות אין קץ הוא אפשר לכולם גם להשמיע את דעתם וגם לעסוק בחוק הזה לעומק.

לימור לבנת: אם שכחתי מישהו, ימחלו לי.

לימור לבנת: אני באמת נרגשת היום, חשבתי שזה לא ייגמר לעולם.

לימור לבנת: אמר לי קודם אורי אורבך: האמנת שזה ייגמר?

לימור לבנת: אמרתי לו: לא.

לימור לבנת: אז זה נגמר, הגיע לכלל השלמה.

לימור לבנת: עדיין המבחן לפנינו.

לימור לבנת: המבחן עדיין לפנינו, אבל נעשה כאן היום דבר חשוב מאוד.

לימור לבנת: אני מתנצלת אם הארכתי בדברי.

לימור לבנת: תודה רבה ליושב-ראש שהיה סבלני כלפי, ולכם – – –

יולי יואל אדלשטיין: וכלפי הספרות במיוחד.

לימור לבנת: בדיוק, וכלפי הספרות.

לימור לבנת: אנחנו באמת כאן בפתחה של תקופה חשובה, אבל כפי שאמרתי, המבחן עדיין לפנינו.

לימור לבנת: תודה רבה לכל חברי הכנסת שתמכו בחוק.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת לימור לבנת, שרת התרבות והספורט.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/776; "דברי הכנסת", חוב' כ"ב, עמ' 3422; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת דוד רותם, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, להציג לפנינו הצעת את חוק הסיוע המשפטי (תיקון מס' 11) (סיוע משפטי לניצולי שואה ולנכי המלחמה בנאצים – ביטול המבחן הכלכלי), התשע"ג–2013, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דוד רותם: תודה, אדוני.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון מס' 11), התשע"ג–2013, שיזמה הממשלה, והיא תוצר מהלך משותף של הרשות לזכויות ניצולי השואה ושל האגף לסיוע משפטי במשרד המשפטים.

דוד רותם: חוק הסיוע המשפטי קובע כי המדינה תעניק שירות משפטי, הכולל ייעוץ משפטי, ייצוג בפני ערכאות משפטיות ותשלום ההוצאות הנלוות לעניינים אלו למבקשים שידם אינה משגת בנושאים המנויים בתקנות ובהתייחס לסיכויי ההצלחה בהליך.

דוד רותם: יחד עם זאת, ניתן שירות משפטי בלא מבחן כלכלי בכמה תחומים, ובין היתר, למי שנקבע בתוספת לחוק.

דוד רותם: במתווה הקיים ניתן, אם כן, סיוע משפטי לניצולי השואה לצורך בירור ומיצוי של זכויותיהם להטבות ומענקים כניצולי שואה, על-פי מבחני הסף המקובלים לקבלת סיוע משפטי, ובהם מצבו הכלכלי של הניצול.

דוד רותם: הצעת החוק מבקשת לתקן את חוק הסיוע המשפטי ולקבוע כי ניצולי השואה יזכו לשירות משפטי בכל מבחן כלכלי.

דוד רותם: על-פי המתווה המוצע, יינתן סיוע משפטי בשני מישורים: הראשון, ייעוץ משפטי ראשוני באשר לקבלת קצבה, מענק שנתי או הטבה בעניין זכויותיהם כניצולי שואה, לרבות זכויותיהם במדינות אחרות, כגון גרמניה.

דוד רותם: השני, סיועי משפטי שיכלול גם ייצוג בוועדות העררים או בבתי-המשפט ביחס לזכויותיהם של הניצולים לקצבה, מענק שנתי או הטבה, לפי חוק נכי רדיפות הנאצים, התשי"ד–1954, חוק נכי רדיפות הנאצים, התשי"ז–1957, חוק ההטבות לניצולי שואה, התשס"ז–2007, וחוק נכסים של נספי שואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה), התשס"ו–2006.

דוד רותם: בכך, יש לקוות, יקל על ניצולי השואה לקבל מידע על זכויותיהם ולמצותן, ובכך אנחנו נחזיר לניצולי השואה את כבודם ואת המגיע להם כדין.

דוד רותם: הצעת החוק הממשלתית עברה בקריאה ראשונה ביום 22 ביולי.

דוד רותם: למרות סד הזמנים עשתה הוועדה מאמץ גדול להביא לחקיקת החוק עוד במושב זה.

דוד רותם: אני קורא לכם לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

דוד רותם: אני מבקש להודות למנהלת הוועדה דורית ואג, ליועצות המשפטיות, לנעמה מנחמי ולכל צוות הוועדה על הסיוע הרב ועל הבאת העניין לידי גמר.

דוד רותם: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דוד רותם.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון מס' 11), התשע"ג–2013, אין הסתייגויות לחוק, לכן ברגע שחבר הכנסת רותם – חבר הכנסת רותם, לצרף את קולך או שאתה תגיע למקום?

דוד רותם: אתה יכול לצרף את קולי.

יולי יואל אדלשטיין: אני אצרף את קולך.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שנייה, בבקשה, החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–2 – 36 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 36 בעד, אין מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון מס' 11) אושרה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מודיע שהשר מאיר כהן בטעות הצביע ממקומה של חברת הכנסת שלי יחימוביץ; ובהצבעה הקודמת – חברת הכנסת איילת שקד בטעות לגמרי הצביעה ממקומו של חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו רשמנו בפרוטוקול את הטעויות האלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון מס' 11), התשע"ג–2013, קריאה שלישית החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 40 נגד – אין נמנעים – אין חוק הסיוע המשפטי (תיקון מס' 11), התשע"ג–2013, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 40 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון מס' 11), התשע"ג–2013, אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אולי זה גם המקום לציין, אפרופו כל מיני דיבורים על פעילות הכנסת – תוך רבע שעה בשני תחומים כל כך שונים, סיוע לספרות ולסופרים וסיוע לניצולי השואה, אושרו בקריאה שנייה ושלישית שני תיקוני חוק מאוד מאוד חשובים.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת – בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני שירות בתחומי השמירה והניקיון בגופים ציבוריים, התשע"ג–2013, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאזם בדר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/763; "דברי הכנסת", חוב' ט"ו, עמ' 1802; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור להצעת חוק להגנה על עדים (תיקון מס' 6), התשע"ג–2013, גם כן קריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חברת הכנסת מירי רגב תציג לנו את הצעת החוק, בבקשה, גברתי.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, תודה לך, כבוד היושבת-ראש, שרים, חברי כנסת, אני מתכבדת להציג בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק להגנה על עדים (תיקון מס' 6) שיזמה הממשלה.

מירי רגב: בשנת 2008 חוקקה הכנסת את החוק להגנה על עדים.

מירי רגב: זו הייתה חקיקה אסטרטגית.

מירי רגב: מטרתו של החוק הייתה לסייע למערכת אכיפת החוק בישראל – משטרת ישראל, היועץ המשפטי לממשלה, פרקליטות המדינה – בהתמודדות מול הפשיעה החמורה.

מירי רגב: החוק להגנה על עדים אפשר להקים רשות חדשה במשרד לביטחון הפנים.

מירי רגב: הרשות עוסקת בהגנה על עדים שעדותם נחוצה מאוד כדי להרשיע עבריינים הפועלים היום בישראל, וזאת כאשר ההערכה היא שהסכנה הנשקפת לעדים גבוהה ביותר וההגנה הדרושה להם חורגת מיכולתה של משטרת ישראל.

מירי רגב: החוק העניק לרשות את הכלים הנדרשים לביצוע עבודתה, וכן אפשר למדינה להתקשר בשיתופי פעולה בין-לאומיים כדי לאפשר הגנה מקסימלית על עדים, כפי שמקובל גם במדינות העולם.

מירי רגב: לפי ההסדר החוקי הקיים, שיתוף הפעולה בין המדינות יכול להתבצע בשתי דרכים: האחת, כפוף לאמנה שהמדינה חתומה עליה, או באמצעות הסכם פרטני שחתם עליו השר לביטחון פנים בהסכמת שר החוץ ושר המשפטים.

מירי רגב: במהלך עבודת הרשות התברר כי מדינות רבות אינן מסכימות לחתום על הסכם פרטני בדרג של שרים מטעמים של מידור ושל פישוט הליכים.

מירי רגב: היעדר האפשרות לחתום על הסכמים פרטניים עם אותן מדינות צמצם את מרחב התמרון של הרשות במציאת פתרונות לעדים המוגנים.

מירי רגב: על כן ביקשה הממשלה לשנות את הצעת החוק, כך שראש הרשות בעצמו יחתום על ההסכמים ללא ידיעת הממשלה.

מירי רגב: לא הייתי מוכנה לקבל החלטה כזאת בחקיקה.

מירי רגב: לא נכון שפקיד, טוב ככל שיהיה, יוכל לחתום על הסכם בין מדינות בלי שהמדינה תדע מכך, ולכן סוכם שהשר לביטחון פנים חייב לדעת על כל הסכם בין מדינות, וכמו כן, יושב-ראש ועדת ההיגוי, שהוא פרקליט המדינה.

מירי רגב: להצעה זו לא הוגשו הסתייגויות.

מירי רגב: הצעה זו חשובה כדי שנוכל לתת הגנה לעדים ברמה, לא ברמה הארצית, אלא הבין-לאומית, ולכן אבקשכם לאשר זאת.

מירי רגב: אני מבקשת בהזדמנות זאת להודות לך, השר לביטחון פנים, על שיתוף הפעולה; לאבי בן-חמו ולצוותו; להודות למנהלת הוועדה יפה, ולשוש; וכמובן ליועצת המשפטית מירי ולעידו.

מירי רגב: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה ליושבת-ראש ועדת הפנים חברת הכנסת מירי רגב.

גילה גמליאל: אין הסתייגויות להצעת החוק, יש בקשות רשות דיבור.

גילה גמליאל: חבר הכנסת מוחמד ברכה – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת חנא סוייד – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך חמש דקות.

קריאה: מה זה היה?

קריאה: הצבעה?

גילה גמליאל: לא, לא, לא, לא, לא, טעות.

גילה גמליאל: כן, עומדות לרשותך חמש – רגע.

דב חנין: תודה, גברתי היושבת-ראש – – –

גילה גמליאל: שנייה, שנייה, רגע, יש פה – כן, אתה יכול לאפס לי את הלוח?

דב חנין: תודה – – –

גילה גמליאל: עוד רגע אחד.

גילה גמליאל: אתה יכול להתחיל.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, עמיתי חברי הכנסת, רבותי וגבירותי השרים והשרות, הצעת החוק הזו עוסקת בנושא ראוי – אכן, חשוב להגן על עדים, כפי שאמרה, ובצדק, יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, ונכון שהחלטות מהותיות תתקבלנה על-ידי שרים ולא על-ידי פקידים, ומבחינה זו נכון וראוי לשמור על הליך ראוי, משפטי, וזו המטרה של ההגנה על העדים, ובדיוק בנושא הזה, עמיתי חברי הכנסת, רציתי לדבר אתכם היום.

דב חנין: ההליך הראוי, חשוב שייעשה בבית-משפט, אבל ההליך הראוי צריך להתחיל אצלנו.

דב חנין: ההליך הראוי צריך להתחיל בכנסת.

דב חנין: ומה שקורה אצלנו בשבוע האחרון סביב מה שקרוי "חוקי המשילות", זו דוגמה מובהקת להליך לא ראוי, לא נכון, לא מקצועי, לא שקול, שנעשה באופן כוחני על-ידי קואליציה שדורסת כל התנגדות.

דב חנין: גם בתוך הקואליציה, אני מבין שלמרות שישנם ספקות והתלבטויות אצל חברי כנסת ואפילו אצל שרים, המהלך מקודם בצורה כוחנית, ללא שיקול דעת וללא מחשבה.

דב חנין: הדבר הזה הוא מצער, הדבר הזה הוא מדאיג, והדבר הזה הוא אפילו מסוכן.

דב חנין: כשאנחנו, עמיתי חברי הכנסת, מדברים על משילות, אנחנו מדברים על תיקונים בשיטה שבה פועלת המערכת החוקית שלנו.

דב חנין: תיקונים כאלה, אנחנו למדנו מתוך הניסיון המר, יכולים להוביל לתוצאות הפוכות מאלה שלהן התכוונו.

דב חנין: אנחנו כולנו זוכרים את המהלך שנעשה בכנסת בהעברת חוק ההצבעה בשני פתקים, הבחירה הישירה.

דב חנין: מי שקידם את החוק הזה העריך, וגם האמין וקיווה, שהחוק הזה יצמצם מפלגות קטנות, יעודד הצבעה למפלגות גדולות, בסופו של דבר יחזק את היציבות במערכת הפוליטית; ואגב, החוק עבר בסופו של דבר על חודו של קול בכנסת.

דב חנין: הניסיון לימד אותנו, ואני חושב שעל הניסיון הזה כולנו היום יכולים להסכים – – –

ראובן ריבלין: דרך אגב, מי שהעביר את החוק הפר משמעת קואליציונית.

דב חנין: מי שהעביר את החוק הפר משמעת קואליציונית, ואני רוצה בהקשר הזה לומר, למרות שאני מתווכח לגופה של ההצבעה, אני מעריך את היכולת, אדוני, יושב-ראש הכנסת לשעבר – – –

ראובן ריבלין: גם מנקודת – – –

דב חנין: נכון, בסוגיה כל כך עקרונית – אכן, אני אומר את זה גם למען הפרוטוקול – מי שהיום מכהן כראש ממשלת ישראל, חבר הכנסת בנימין נתניהו, באותה סוגיה, באותה הצבעה, הלך עם מצפונו.

דב חנין: לדעתי הוא טעה, לגופו של עניין, לדעתי הוא טעה בהצבעה, אבל אני מאוד מכבד את העובדה שהוא אמר: הסוגיה הזו היא סוגיה מהותית, ערכית, מצפונית, ולכן אני אפעל לפי מצפוני, בדרך הראויה והנכונה, למרות שישנה החלטה קואליציונית.

דב חנין: וגם אגב, הייתה החלטה סיעתית של סיעתו באותם ימים, זה דבר ראוי וזה דבר נכון, ואני חושב שכולנו צריכים ללמוד מהדרך הזו בסוגיות האלה, שהן לא מגיעות יום-יום לשולחנה של הכנסת.

דב חנין: אבל לגופם של הדברים, ברור לנו היום במבט לאחור שאותו שינוי שעשינו בשיטה טפח על פני יוזמיו: במקום לחזק את המפלגות הגדולות, התוצאה בשורה התחתונה הייתה פיצול הרבה יותר דרמטי של המערכת הפוליטית.

דב חנין: איך זה מתקשר לענייננו, לעניין ההליך הראוי?

דב חנין: זה מתקשר בכך שבסוגיות כאלה, סוגיות עקרוניות, סוגיות של שינוי שיטה, חשוב לאפשר דיון רציני, ראוי ומעמיק.

דב חנין: מאוד מצער מה שקרה פה בכנסת מהבחינה הזאת, כאשר שתי הצעות חוק הועברו בקריאה טרומית ואז מעל הבמה הזאת הבטיחו לנו שני שרים מכובדים שמייד לאחר הקריאה הטרומית אנחנו ניכנס לדיון רציני ושקול וראוי ונבחן את הדברים לעומק.

דב חנין: נדמה לי גם השר מאיר כהן, שנמצא אתנו כאן, אמר לנו אז את הדברים האלה – ואני בטוח, אגב, שהשרים שאמרו לנו את הדברים האלה גם אמרו אותם באמונה שלמה ומתוך כוונה שזה יתרחש.

דב חנין: אבל זה לא מה שקרה.

דב חנין: זה לא מה שקרה במציאות.

דב חנין: במקום הליך ראוי, פתאום הנושא הזה קפץ מתוך איזשהם שיקולים – אולי פוליטיים, אולי קואליציוניים, אבל שיקולים שאינם מתחייבים מאיזושהי דחיפות מיוחדת שפתאום נוצרה, שפתאום נוצר צורך להוביל מהלך מיידי של שינויי שיטת ממשל ושינויים במערכת הבחירות שלנו – – –

ראובן ריבלין: פשוט אנשים לא יודעים שהם יכולים להיות באופוזיציה, ואוי אם יהיה דיון באופוזיציה והקואליציה תטען נגדם רק בגלל שיקולים פוליטיים.

ראובן ריבלין: הכנסת הרבה יותר גדולה ויש לה הרבה יותר – – –

דוד רותם: אנחנו תמיד נזכור את דבריו של חבר הכנסת – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רותם יכול להיות ניזוק מחוק שהוא מוציא – – –

גילה גמליאל: חבר הכנסת, חבר הכנסת דב חנין – – – משפט סיכום, בבקשה.

דב חנין: אני מסיים, מסכם ואומר: אכן, חבר הכנסת רותם למשל, מפלגתו של – אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת ריבלין, מפלגתו של חבר הכנסת רותם לא הייתה בכנסת אם אחוז החסימה של 4% היה קיים בזמן שחבר הכנסת ליברמן בפעם הראשונה התמודד בבחירות.

דב חנין: הוא התחיל את דרכו מפחות מ-4%, ולאט-לאט צבר, לצערי, יותר ויותר תמיכה, והיום הוא נמצא כחלק ממפלגת השלטון.

גילה גמליאל: אני מודה, אני מודה לך.

דב חנין: אני אומר לסיכום, גברתי היושבת-ראש: ההליך הלא-ראוי הזה, הכוחני, המהיר, הוא דבר מזיק ומסוכן.

דב חנין: וכפי שאמר חבר הכנסת ריבלין, שיש לו גם זיכרון היסטורי – הוא מוותיקי תנועת החרות – מי שנמצא היום בשלטון יכול למצוא את עצמו מחר באופוזיציה ויכול בעצמו להינזק מהדברים שהוא מקדם היום בהליך כל כך מהיר.

דב חנין: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה, אני מודה לחבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: חבר הכנסת עפו אגבאריה – אינו נמצא.

גילה גמליאל: ועל כן אנחנו עוברים להצבעה.

גילה גמליאל: הצבעה בקריאה שנייה – כנוסח הוועדה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 8 בעד סעיף 1 – 43 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

גילה גמליאל: בעד – 43, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור כרגע להצבעה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: ההצעה התקבלה בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 9 בעד החוק – 41 נגד – אין נמנעים – אין חוק להגנה על עדים (תיקון מס' 6), התשע"ג–2013, נתקבל.

גילה גמליאל: הצעת חוק להגנה על עדים (תיקון מס' 6), התשע"ג–2013, התקבלה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: בעד – 41.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: [מס' מ/686; חוב' כ"א, עמ' 3203; "דברי הכנסת" ה-18, מושב רביעי, חוב' כ"ז, עמ' 28872; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: ושוב, יושבת-ראש ועדת הפנים חברת הכנסת מירי רגב.

גילה גמליאל: מרבית החוקים היום הם חוקים שקידמת אצלך בוועדה.

גילה גמליאל: יישר כוח.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים לנושא הבא.

מירי רגב: – – –

גילה גמליאל: היא מקפידה להחמיא לך, השר אהרונוביץ.

מירי רגב: חכי, זה עוד יעלה לו.

גילה גמליאל: כן.

גילה גמליאל: אז הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 133), התשע"ג–2013.

מירי רגב: תודה רבה.

מירי רגב: כבוד היושבת-ראש, שרים, חברי כנסת, אני מתכבדת להביא לפניכם את הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 133) לקריאה שנייה ושלישית.

מירי רגב: פקודת העיריות ופקודת המועצות המקומיות קובעות כי רשות מקומית אינה מוסמכת לפעול אלא בתחומה.

מירי רגב: בשנים האחרונות עלתה האפשרות שרשות מקומית עשויה להיזקק לסיוע מרשות מקומית אחרת בשעת חירום כדי שתוכל ולהמשיך לתת שירותים הנדרשים לתושביה.

מירי רגב: כך, למשל, היה צורך בכך בזמן מלחמת לבנון השנייה ובמבצע "עמוד ענן".

מירי רגב: בהצעת חוק זו שיזמה הממשלה מוצע לאפשר לשר הפנים להתיר לרשות מקומית לפעול במצב חירום גם מחוץ לתחומה על מנת לסייע לרשות מקומית אחרת במילוי החובה – בעצם ביכולת המשך מתן שירותים חיוניים לאזרחיה.

מירי רגב: בעת הדיונים בוועדת הפנים והגנת הסביבה החליטה הוועדה להרחיב באופן משמעותי את הנוסח שהציעה הממשלה.

מירי רגב: כך יוגדרו בצורה ברורה ונכונה יותר התנאים והסמכויות להפעלת סמכות חריגה זו.

מירי רגב: כך, למשל, החליטה הוועדה כי יש צורך בפיקוח פרלמנטרי על הפעלת סמכויות אלו, ולכן מוצע כי החלטת שר הפנים תינתן רק לאחר התייעצות עם יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, ולאחר קבלת ההחלטה של השר היא תוצג בפני הוועדה כולה.

מירי רגב: עוד הוחלט להגדיר בצורה ברורה מה הם אותם מצבי חירום שבהם ניתן יהיה לאשר את הפעלת הסמכות, וכן לאפשר קביעת הוראה לענייני שיפוי הרשות המקומית המסייעת בנסיבות המצדיקות זאת ולאחר החלטת שר הפנים.

מירי רגב: לבסוף מציעה הוועדה לקבוע כי האישור יינתן רק אם מצא השר כי פעילות העירייה המסייעת מחוץ לתחומה לא תפגע באופן מהותי במילוי חובתה ובמתן השירותים שהיא מספקת לתושביה.

מירי רגב: להצעת חוק זו לא היו הסתייגויות, לכן אני מבקשת מהכנסת לאשרה.

מירי רגב: בהזדמנות זו אני מבקשת להודות לשר הפנים גדעון סער ולצוותו ולצוות הוועדה: יפה, שוש, ויועצים המשפטיים תומר, גלעד ויוטל.

מירי רגב: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה ליושבת-ראש ועדת הפנים, חברת הכנסת מירי רגב.

גילה גמליאל: אני רוצה לקבל בברכה את קבוצת הגמלאים מאשדוד שהגיעו לכאן.

גילה גמליאל: ואנחנו נעבור להצבעה בקריאה שנייה על חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 133), התשע"ג–2013, במקשה אחת.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 10 בעד סעיפים 1–2 – 41 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

גילה גמליאל: בעד – 41.

גילה גמליאל: ההצעה התקבלה בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: בבקשה, ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 11 בעד החוק – 41 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 133), התשע"ג–2013, נתקבל.

גילה גמליאל: 41 בעד.

גילה גמליאל: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 133), התשע"ג–2013, התקבלה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: שר הפנים חבר הכנסת גדעון סער רוצה לומר כמה דברים.

גדעון סער: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה בתמצית לברך ולהודות ליושבת-ראש ועדת הפנים חברת הכנסת מירי רגב ולצוות שלה, שכרגיל טיפלו באופן מהיר, יעיל וענייני בהצעת החוק הזאת, שהיא בעצם שריד של הקדנציה הקודמת, אבל הכנסת הקודמת לא חוקקה אותה.

גדעון סער: אני ראיתי חשיבות רבה מאוד בחקיקתה משני טעמים: ראשית, החוק נותן ביטוי לערך של הערבות ההדדית, שהוא ערך חשוב; הוא ערך חשוב בעם ישראל.

גדעון סער: ואנחנו, כמי שידענו לאורך כל ימי המדינה וגם בשנים האחרונות משברים ביטחוניים שפגעו בחלקים מהארץ, וראינו ביטויים של סולידריות, מכירים את הדבר הזה ורוצים ליצור מצב שמסיר את הסייגים שיש בין היתר לרשויות מקומיות על-פי החקיקה שעמדה בתוקף לתת סיוע בשעת חירום.

גדעון סער: הטעם השני שטוב שהכנסת אישרה את החוק ונתנה את המענה שביקשנו הוא שאף פעם אנחנו לא יכולים לדעת במדינת ישראל מתי תגיע שעת חירום, ואנחנו יודעים עכשיו, אחרי שאישרנו את החוק הזה, שיהיה לנו בשעת חירום – אם חלילה, אנחנו מקווים שלא תהיה, אבל אם תהיה – יהיה לנו כלי נוסף להתמודד עם המצב.

גדעון סער: אני מודה לכנסת ואני מודה ליושבת-ראש הוועדה על התרומה שלה.

גילה גמליאל: אני מודה לשר הפנים, חבר הכנסת גדעון סער.

גילה גמליאל: [מס' מ/774; "דברי הכנסת", חוב' כ', עמ' 2981; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו נזמין שוב את יושבת-ראש ועדת הפנים, ח"כ מירי רגב, ונעבור להצעת חוק שמירת הניקיון (הוראת שעה), התשע"ג–2013.

גילה גמליאל: גם החוק הזה ללא הסתייגויות.

מירי רגב: כבוד היושבת-ראש, תודה רבה לך, אני מתכבדת להביא בפניכם את הצעת חוק שמירת הניקיון (הוראת שעה) לקריאה שנייה ושלישית.

מירי רגב: חוק שמירת הניקיון: החוק קובע כי בקרן לשמירת הניקיון ינוהל חשבון נפרד לכספים המתקבלים מהיטל ההטמנה שמשלמים מפעילי אתר הפסולת.

מירי רגב: החוק קובע כי כספי החשבון הנפרד ישמשו למטרות מסוימות, כגון פיתוח והקמה של אמצעים חלופיים להטמנת פסולת, טיפול במפגעי אזבסט ופעולות חינוך והסברה לשמירה על הסביבה.

מירי רגב: ברוב הרשויות המקומיות בישראל מקיימים באופן שוטף איסוף ופינוי של פסולת המועברת להטמנה כדין, אך בחלק מן הרשויות החלשות לא קיימת כלל התשתית הבסיסית של אצירה, איסוף ופינוי של פסולת.

מירי רגב: כדי לאפשר לרשויות המקומיות החלשות לצמצם את הפער לעומת רוב הרשויות המקומיות, מוצע בהצעת חוק זאת, שיזמה הממשלה, לאפשר לקרן לשמירת הניקיון לתמוך גם ביצירת התשתית הבסיסית לטיפול בפסולת ברשויות המקומיות המסווגות באשכולות 1–4 של הרמה החברתית-הכלכלית לפי פרסום הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, וזאת כהוראת שעה לחמש שנים.

מירי רגב: כפי שאמרתי גם בתחילת תפקידי, השר פרץ הביא למשרד להגנת הסביבה גם את התחום החברתי, וזה ניכר מאוד בעבודתך במשרד.

מירי רגב: הקרן הזאת, שבאה בעצם לצמצם פערים בין רשויות חלשות לרשויות חזקות, בעצם תאפשר ליישובים חלשים שמישהו אחר יטפל להם באשפה.

מירי רגב: אנשים מתייחסים לאשפה כאל עוד משהו שחייבים לחיות אתו.

מירי רגב: אתה באת והבאת את התיקון.

מירי רגב: חשבנו, והיה ויכוח בוועדה, האם נכון שהקרן הזאת היא זאת שתממן את הטיפול באשפה ברשויות חלשות, או שהעירייה תעשה את זה.

מירי רגב: אבל מתוך הסקירה שנתת וגם מתוך הבנת המצב שאני מכירה ביישובים, החלטנו שלשנה בלבד הקרן תסייע לעיריות חלשות לטפל באשפה, כדי לאפשר לה לצמצם את הפערים בינן לבין הרשויות החזקות.

מירי רגב: ההחלטה היא לאפשר זאת לחמש שנים.

מירי רגב: אני חושבת שזאת הצעת חוק נכונה, הצעת חוק טובה, נמצאת בפיקוח ועדת הפנים.

מירי רגב: אני מודה לך, השר להגנת הסביבה, על שאתה הופך את הנושא הסביבתי לחלק אינטגרלי מהנושא החברתי.

מירי רגב: אנחנו יודעים שזה נכון, כי במקום שהסביבה שלו נראית טוב יש יותר גאווה ויותר איכות חיים גם בקרב התושבים.

מירי רגב: הצעת החוק הזאת עברה ללא הסתייגויות.

מירי רגב: לכן אני רוצה להודות לך, השר, לצוות שלך, לצוות הוועדה, יפה, שוש, ליועצים המשפטיים, לתומר, גלעד ויוטל.

מירי רגב: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה ליושבת-ראש ועדת הפנים, חברת הכנסת מירי רגב.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק שמירת הניקיון (הוראת שעה), התשע"ג–2013.

גילה גמליאל: התחלנו בהצבעה, בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 12 בעד סעיף 1 – 40 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

גילה גמליאל: בעד – 40, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה בקריאה שנייה, הצעת חוק שמירת הניקיון (הוראת שעה).

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית, בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 13 בעד החוק – 44 נגד – אין נמנעים – אין חוק שמירת הניקיון (הוראת שעה), התשע"ג–2013, נתקבל.

גילה גמליאל: 44 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת חוק שמירת הניקיון (הוראת שעה), התשע"ג–2013, התקבלה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: השר עמיר פרץ, השר להגנת הסביבה, יברך.

גילה גמליאל: בבקשה.

עמיר פרץ: אני רוצה באמת לומר שלושה משפטים, בגלל הלחץ שקיים היום במליאה, רק לומר תודה מאוד עמוקה ליושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה על העבודה המאוד-נמרצת שהיא עושה בוועדה בכלל, אבל גם נותנת מקום נרחב וחשוב לנושאים של הגנת הסביבה.

עמיר פרץ: אני מצטרף למשפט הכל-כך חשוב שאמרת, שאם רוצים פרמטרים או עדויות על מצבה של חברה, קהילה, יישוב, שכונה, משפחה, בואו ניקח את הפרמטרים של איכות הסביבה ונדע מה המצב החברתי שם.

עמיר פרץ: לכן, הקשר בין צדק סביבתי לצדק חברתי הוא קשר חשוב ביותר.

עמיר פרץ: אני שמח על כך שנתת עדיפות להצעת החוק הזאת.

עמיר פרץ: ההחלטה היום תאפשר לנו להגיע למקומות שאפילו מערך פינוי אשפה לא קיים שם ולהביא אותם לרמה שהם יוכלו לתפקד לבד ואז לתת להם להמשיך את העבודה.

עמיר פרץ: אני מודה לך, מודה לצוות הוועדה, מודה לאנשי המשרד שלנו, המשרד להגנת הסביבה, על העבודה שעושים שם.

עמיר פרץ: אני בטוח שנמשיך בשיתוף הפעולה.

עמיר פרץ: כפי שהחלטת בוועדה, אחת למספר חודשים נבוא ובשמחה נדווח לך על ההתקדמות.

עמיר פרץ: תודה לך.

גילה גמליאל: אני מודה לשר עמיר פרץ, השר להגנת הסביבה.

גילה גמליאל: [מס' מ/777; "דברי הכנסת", חוב' י"ט, עמ' 2727; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים לחוק הבא ומזמינים שוב את יו"ר הוועדה הפעילה והנמרצת, ועדת הפנים, חברת הכנסת מירי רגב.

גילה גמליאל: בבקשה להציג את הצעת חוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות (הוראת שעה) (תיקון) (הארכת תוקף), התשע"ג–2013.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, תודה רבה לך, שרים, חברי כנסת, אני מתכבדת להציג בפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות (הוראת שעה) (תיקון) (הארכת תוקף).

מירי רגב: חוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות התקבל בכנסת בשנת 2011.

מירי רגב: כמובן, לא היינו זקוקים לחוק כזה; אילו המשטרה, היו נותנים לה, כבוד השר, יותר תקנים, יותר כוח-אדם, יותר תקציבים, לא היינו זקוקים לחוק שיטור עירוני, שבעצם משתף פעולה עם הפקחים העירוניים.

מירי רגב: אבל משום שאנחנו רוצים להעביר כספים לרווחה, כבוד שר הרווחה, אז הגיעו לאיזושהי הצעה יצירתית.

מירי רגב: אני באמת מברכת על זה.

מירי רגב: הצעה להקים מערך שיטור עירוני הכולל שוטרים ייעודיים ופקחים מסייעים.

מירי רגב: תפקידו למנוע עבירות ולאכוף את החוק בתחום איכות הסביבה, החיים והמאבק באלימות.

מירי רגב: לשם כך הענקנו במסגרת החוק לפקחים סמכויות לדרוש מאדם להזדהות, לחפש עליו נשק ולעכב אותו עד לחקירה.

מירי רגב: מרגע זה מגיע השוטר וממשיך לעשות את תפקידו כפי שניתן לו על-פי החוק.

מירי רגב: הפעלת הסמכות של הפקחים הוגבלה רק למקומות המועדים לאלימות, וביניהם גנים ציבורים, אזורי מסחר, חופי רחצה, חניונים, מקומות שמתקיימים בהם אירועים תחת כיפת השמים ואזורי בילוי.

מירי רגב: מי כמונו, כל אחד מאתנו שמכיר מה בוודאי קורה בחודשי הקיץ בגנים הציבוריים, עם בני-הנוער, עם האלכוהול, עם הרעש הנוראי של הקריוקי, ואיך אנחנו בעצם צריכים לאפשר את שלום הציבור, את הסדר הציבורי.

מירי רגב: בשל העובדה שהחוק העביר סמכויות שיטור לגופים חוץ-משטרתיים, הוא נחקק כפיילוט ונקבע כהוראת שעה לשנתיים.

מירי רגב: תחילה פעל הפיילוט ב-13 רשויות, ואנחנו הוספנו עוד ארבע ערים.

מירי רגב: בהצעת החוק ביקשה הממשלה להאריך את תקופתה של הוראת השעה בארבע שנים.

מירי רגב: הוועדה לא הסכימה להצעה זאת והחלטנו להאריך לשנתיים בלבד, משום שאנחנו רוצים שהפרויקט הזה יהיה בכל הארץ ולא רק ברשויות שיש להן כסף לשתף פעולה עם השיטור העירוני.

מירי רגב: אנחנו רוצים שהשיטור העירוני יהיה במקומות שדווקא אין להם תקציב לשיטור העירוני.

מירי רגב: זאת לא חוכמה להביא את השיטור העירוני לתל-אביב, הרצלייה או רמת-גן, כי שם יש כסף לפיקוח עירוני.

מירי רגב: אנחנו רוצים שהוא יהיה בשדרות, בקריית-שמונה, קריית-מלאכי, לוד ורמלה, כי שם, במקומות האלה, אנחנו צריכים יותר שיטור עירוני, אנחנו צריכים יותר גורמים שיסתובבו ברחובות וייתנו תחושה של ביטחון.

מירי רגב: לכן אנחנו אפשרנו את הוראת השעה לשנתיים בלבד.

מירי רגב: אני מאמינה שבמהלך השנתיים האלה המשרד לביטחון פנים, כבוד השר, ירחיב את הפיילוט, עד שנביא את זה להצעת חוק לכלל הערים.

מירי רגב: כמו כן, יש בעיה שאם פקח נפצע בעת מילוי תפקידו אין לו אותו ביטוח שיש לשוטר.

מירי רגב: ניתן וצריך לדאוג לכך שפקח, שעושה אותו תפקיד, כמו שוטר, יקבל את אותה הגנה.

מירי רגב: גם בעניין הזה ביקשתי מהמשרד לביטחון פנים לתת מענה, כדי שהפקחים לא ירגישו שהם עושים את העבודה השחורה, אלא שהם עובדים בשיתוף פעולה עם השוטרים ואנחנו יודעים להגן עליהם בדיוק כמו שאנחנו מגינים על השוטרים.

מירי רגב: הצעת החוק הזאת היא הצעה טובה.

מירי רגב: יש לנו כוונה לתת יותר ויותר ביטחון אישי לאזרחים.

מירי רגב: הכוונה היא להרחיב את זה לכל היישובים בארץ, ולא רק ליישובים שיש להם כסף.

מירי רגב: יש הסתייגויות להצעה הזאת, והן תכף יוצגו.

מירי רגב: אני מודה לך, כבוד השר, על כל הסיוע שנתת.

מירי רגב: אני בהזדמנות זו מבקשת להודות לשר, למפכ"ל, לכל מי ששיתף פעולה, וכמובן לצוות הלשכה: יפה, שוש, תומר, גלעד ויוטל, הצוות של הייעוץ המשפטי.

מירי רגב: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה ליושבת-ראש ועדת הפנים, חברת הכנסת מירי רגב.

גילה גמליאל: יש הסתייגויות לכמה חברי כנסת.

גילה גמליאל: חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת.

גילה גמליאל: חבר הכנסת אילן גילאון, לרשותך עומדות חמש דקות.

אילן גילאון: אכן, גברתי, בעיית הביטחון האישי והעירוני נמצאת בעלייה, אבל לצורך העניין הזה יש לגייס שוטרים נוספים למשטרת ישראל, ולא להגדיל את הסמכויות לאנשים שהם לא בני-סמכא בתחום הזה.

אילן גילאון: זו בדיוק הדרך – איך לפתח משטרות עירוניות, מקומיות.

אילן גילאון: אנחנו כסיעה מתנגדים לעיקרון הזה.

אילן גילאון: אנחנו חושבים שאי-אפשר להביא פתרון בהוראת שעה בכל שנה על-ידי הרחבת הסמכויות, ועל כן אנחנו מתנגדים להצעת החוק הזאת כסיעה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

גילה גמליאל: תעלה חברת הכנסת תמר זנדברג.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך חמש דקות.

תמר זנדברג: גברתי היושבת-ראש, תודה, אנחנו, סיעת מרצ, קודם כול מתנגדים לחוק הזה, וגם הגשנו הסתייגויות, משני טעמים.

תמר זנדברג: אני רוצה לנמק התנגדות עקרונית ולאחר מכן לדבר על כמה בעיות קונקרטיות שגם עלו בוועדה – גם על-ידי חברת הכנסת מירי רגב, שכאן בדברי הברכה שלה קצת הבליעה אותן, ואני רוצה להדגיש אותן קצת יותר.

תמר זנדברג: קודם כול, ההתנגדות העקרונית.

תמר זנדברג: מדובר כאן בהעברה – בעצם מדובר כאן בהפרטה – של הסמכות להפעיל כוח מידי הגוף הבלעדי, שהוא המדינה היום, שהסמכות הזאת ניתנת בידיו, וזה המשטרה, לידי גופים פרטיים וסמי-פרטיים ברשויות המקומיות.

תמר זנדברג: שמענו כבר על עיריות כמו עיריית ראשון-לציון, למשל, שהקימה תאגיד עירוני, תאגיד הביטחון.

תמר זנדברג: מהיום יש לנו מקום חדש, מקור חדש ששומר על ביטחון אזרחי ישראל, או, יותר נכון, על תושבי ראשון-לציון בלבד, וזה תאגיד עירוני; תאגיד, אני מזכירה, אפילו לא הרשות עצמה.

תמר זנדברג: והדבר הזה מתרחב למקומות אחרים.

תמר זנדברג: בעינינו מדובר כאן בזליגה מסוכנת של סמכויות שאמורות להישאר בידי השוטרים באופן בלעדי אל פקחים שזה לא תפקידם.

תמר זנדברג: הם לא מוסמכים לכך, וגם אם יוסמכו לכך, זה באופן עקרוני לא אמור להיות תפקידם להפעיל את הסמכות הזאת.

תמר זנדברג: החוק הזה, כפי שציינה יושבת-ראש הוועדה, הובא כהוראת שעה לפני כשנתיים, ובדיונים בוועדת הפנים נציגי המשטרה כשלו מלהביא נתונים – לא על ההפעלה של הוראת השעה הזאת עד כה ובטח ובטח וכתוצאה מכך גם לא על ההישגים ועל התוצאות שלה; ביקשו ככה צ'ק פתוח להאריך את זה בארבע שנים נוספות, עם הבעיות העקרוניות שציינתי כרגע, בלי שהם יכלו לציין מה התוצאות של הדבר הזה עד כה.

תמר זנדברג: אני רוצה לציין כמה שימושים לרעה שכבר היו כאן, למשל בעירי תל-אביב, של חריגה מסמכות, של הרחבת הסמכויות של הפקחים ברחובות, בחוף הים, במקומות אחרים.

תמר זנדברג: לא ניתנו על כך תשובות, לא ניתן על כך מידע, ולכן בטח ובטח שלא ניתנה על כך הדעת בזמן דיוני הוועדה.

תמר זנדברג: לכן, טוב עשתה היושבת-ראש שהגבילה את ההארכה של הוראת השעה לשנתיים בלבד, ולא לארבע שנים.

תמר זנדברג: אנחנו בוועדה הצענו להגביל את זה לשנה אחת נוספת בלבד ולא להאריך בתקופה נוספת עד לאחר שיובאו כל הנתונים וההשלכות והמשמעויות של הדבר ויוצגו בוועדה, ולהדק מאוד את פיקוח הוועדה על הנושא.

ראובן ריבלין: יצטרכו להאריך את הסמכויות האלה, כי המדינה לא תוכל להתארגן עד אז.

תמר זנדברג: היא כבר מאורגנת.

תמר זנדברג: זה כבר אמור לפעול.

תמר זנדברג: חבר הכנסת ריבלין, זה פועל כבר שנתיים.

ראובן ריבלין: אני יודע.

ראובן ריבלין: מה, אני לא יודע?

ראובן ריבלין: לפחות שיהיה – – –

תמר זנדברג: ואם אחרי שנתיים לא הצליחו להציג, אז מה הרבותא בארבע שנים נוספות, ללא שום פיקוח?

תמר זנדברג: ולכן אני מבקשת להצביע על ההסתייגות הזאת, לצמצם את הזמן לשנה אחת בלבד, ואנחנו, סיעת מרצ, נתנגד להוראת השעה.

תמר זנדברג: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצבעות.

גילה גמליאל: אנחנו נצביע, ראשית, על ההסתייגות של קבוצת מרצ.

גילה גמליאל: מי בעד?

גילה גמליאל: מי נגד?

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 14 בעד ההסתייגות – 16 נגד – 28 נמנעים – 1 ההסתייגות של חברי הכנסת זהבה גלאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, עיסאווי פריג' ותמר זנדברג לסעיף 1 לא נתקבלה.

גילה גמליאל: 16 בעד, 28 נגד, אחד נמנע.

גילה גמליאל: ההסתייגות של קבוצת מרצ לא התקבלה.

גילה גמליאל: חברת הכנסת עליזה לביא, ההצבעה שלך רק תירשם בפרוטוקול, היא לא תצטרף להצבעות.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים עכשיו להצביע על סעיף 1 כנוסח הוועדה.

גילה גמליאל: מי בעד?

גילה גמליאל: מי נגד?

גילה גמליאל: הצבעה מס' 15 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 34 נגד – 12 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

גילה גמליאל: 34 בעד, 12 מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה התקבלה בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: ואנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית, לפי נוסח הוועדה, כמובן.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 16 בעד החוק – 35 נגד – 11 נמנעים – אין חוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ג–2013, נתקבל.

גילה גמליאל: בעד – 35, 11 מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת חוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ג–2013, התקבלה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: השר יצחק אהרונוביץ, השר לביטחון פנים, יעלה לומר דברי ברכה.

יצחק אהרונוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, השיטור העירוני הוא אחד הפרויקטים המוצלחים של המשרד.

יצחק אהרונוביץ': הייתי רוצה עוד 10,000 שוטרים.

יצחק אהרונוביץ': זה בחלומות בדרך כלל.

יצחק אהרונוביץ': החלום הזה לא יתגשם, וצריך למצוא מודלים כדי לתת שירות טוב יותר לאזרחים במדינת ישראל – ובעיקר בעבירות איכות החיים, עבירות לא פשוטות – שהאזרחים של מדינת ישראל זקוקים לו.

יצחק אהרונוביץ': היו רעיונות, אני מזכיר לכם, לבנות פה משטרה עירונית פרטית לכל עיר ועיר, ואני התנגדתי, ואני עומד בתוקף: לא יהיה דבר כזה.

יצחק אהרונוביץ': הלכנו על המודל של משטרה עם פקחים שאנחנו, כמובן, רואים, עוברים על השמות, מעבירים להם את ההכשרה ובונים צוות עבודה משולב, שבו עובדים פקחים עם שוטרים לטובת עבירות איכות החיים, על-פי הכוונה של ראש העיר ובפיקוד של משטרת ישראל.

יצחק אהרונוביץ': המודל הזה עובד ב-13 ערים.

יצחק אהרונוביץ': הוספנו עוד ארבע ערים כרגע.

יצחק אהרונוביץ': אני חושב שהמודל הזה מוצלח מאוד.

יצחק אהרונוביץ': אני מציע לחברת הכנסת תמר זנדברג לבוא ולראות את זה באחת הערים.

יצחק אהרונוביץ': תבחרי לך איפה שאת רוצה.

תמר זנדברג: – – –

יצחק אהרונוביץ': אני אומר לכם, אני מסתובב, והביצוע הוא ביצוע מצוין, וצריך להמשיך לקדם את הפרויקט.

יצחק אהרונוביץ': הפרויקט הזה יכול להימשך, ואנחנו נדאג שיגיע לערים נוספות.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו נשנה את התמהיל, נשנה את המצ'ינג של 50–50, ואנחנו נאפשר גם לרשויות אחרות.

יצחק אהרונוביץ': לחברתי יושבת-ראש הוועדה, א.

יצחק אהרונוביץ': רוב הערים נמצאות בפריפריה; ב.

יצחק אהרונוביץ': אני חושב שהתמהיל שאנחנו הולכים כרגע למצוא – וזה מתואם גם עם האוצר וגם אתך – שערים שקשה להן להרים פרויקטים כאלה, אנחנו ניתן להן תגבור של שוטרים, ופחות פקחים.

יצחק אהרונוביץ': הדברים האלה כרגע נמצאים בעבודה.

יצחק אהרונוביץ': אני מקווה לקדם את זה, ואני מקווה שהאוצר יסייע לי תקציבית.

יצחק אהרונוביץ': אני חושב שאנחנו פשוט הולכים בכיוון הנכון.

יצחק אהרונוביץ': אני רוצה להודות ליושבת-ראש הוועדה, לצוות המשפטי ולכל מי שליווה.

יצחק אהרונוביץ': אני רוצה להודות למשרד, ולצוות המשפטי שהכין את ההצעה.

יצחק אהרונוביץ': אני רציתי ארבע שנים, ויושבת-ראש הוועדה קבעה שנתיים.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו נבוא בעוד שנתיים עם נתונים, ואין לי שום ספק שיושבת-ראש הוועדה תמשיך לאשר לנו.

יצחק אהרונוביץ': תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה לשר לביטחון הפנים, השר יצחק אהרונוביץ.

גילה גמליאל: [מס' מ/781; "דברי הכנסת", חוב' כ', עמ' 2937; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצעת חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני שירות בתחומי השמירה והניקיון בגופים ציבוריים, התשע"ג–2013.

גילה גמליאל: יעלה להציג יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת חיים כץ.

גילה גמליאל: אין הסתייגויות להצעת החוק.

גדעון סער: סדר-יום.

גדעון סער: אנחנו צריכים לקבל סדר-יום.

גדעון סער: לי פה כתוב דין רציפות.

ראובן ריבלין: זה לא דומה בכלל – – –

גילה גמליאל: קיבלתי סדר-יום חדש, הוא אמור להיות מוצג לכם על הלוח.

חיים כץ: טוב, אני יכול להתחלף.

חיים כץ: יש לנו יום ארוך, אנחנו לא ממהרים לשום מקום.

גילה גמליאל: זה יום של ניקוי שולחן, כמו שאתם יודעים, אז זה נכנס באמצע.

גילה גמליאל: אבל זה מצוין על הלוח – מצוין החוק.

גילה גמליאל: אני מציעה לכם לעקוב על המחשב.

חיים כץ: מאחר שלא ביקשתי שיקדמו אותי ולא ביקשתי שידחפו את הצעת החוק, אז – – –

גילה גמליאל: בבקשה, חיים כץ.

חיים כץ: טוב.

חיים כץ: זה אחד מני רבים.

חיים כץ: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה השנייה ולקריאה השלישית את הצעת חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני שירות בתחומי השמירה והניקיון בגופים ציבוריים, התשע"ג–2013.

חיים כץ: מדובר בהצעת חוק ממשלתית, שמשפרת באופן משמעותי את תנאי העבודה של עובדי קבלני השירות בגופים ציבוריים בתחומי הניקיון והשמירה.

חיים כץ: בחודש דצמבר 2012 נחתם הסכם בין מדינת ישראל להסתדרות.

חיים כץ: ההסכם קבע שיפור של תנאי ההעסקה של עובדי הקבלן בתחום השמירה והניקיון שמועסקים במסגרת התקשרויות עם המדינה.

חיים כץ: הצעת החוק שלפני

חיים כץ: כם מבקשת להחיל את תנאי השכר שנקבעו במסגרת ההסכם גם על עובדים של קבלני שירות בתחום השמירה והניקיון אצל גופים ציבוריים, שכוללים גופים מתוקצבים, גופים נתמכים ותאגידי בריאות.

חיים כץ: תנאי העבודה שיוחלו על עובדי קבלני השירות מכוח החוק יהיו זהים לתנאים שבהסכם וייקבעו בצו על-ידי שר האוצר, בהתייעצות עם שר הכלכלה ובאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חיים כץ: התנאים יעסקו בשכר העובדים, מענק מצוינות, הפרשות לקופות גמל, הפרשות לקצבה, הפרשות לקרן השתלמות, תשלום דמי הבראה, סבסוד ארוחות וכן מתן שי לחג.

חיים כץ: ההצעה קובעת כי כל גוף ציבורי יחויב לכלול במסגרת הסכמי ההתקשרות העתידיים שלו עם קבלני שירות בתחום השמירה והניקיון הוראה בדבר חובת הקבלן להחיל על עובדיו את תנאי העבודה האמורים.

חיים כץ: בנוסף קובעת ההצעה כי ניתן יהיה לאכוף את הפרת חלק מההוראות שקבועות בה במסגרת החוק לאכיפת דיני עבודה.

חיים כץ: מכאן נובע, שיצאו במכרזים חדשים – זה יהיה מכרזי רווח ולא כמו שדיברנו פעם, מכרז הפסד.

חיים כץ: במכרז הרווח ויצטרכו לקחת בחשבון גם את קרן ההשתלמות, גם את השי לחג וגם סבסוד מזון, ואת כל התוספות שחלות בעקבות ההסכם הזה.

חיים כץ: הצעת החוק מבקשת לקבוע כי התנאים המשופרים יחולו גם על עובדים שמועסקים מכוח התקשרויות קיימות.

חיים כץ: ואולם, על מנת לאפשר לצדדים זמן היערכות לתנאים החדשים, כוללת ההצעה שורה של הוראות מעבר שמקנות לצדדים זמן להיערך, וכן מאפשרות לצדדים לבטל את החוזה מטעמים הקשורים להחלת הוראות החוק או לערוך בו שינויים, בלי שהדבר יחשב הפרה של חוזה.

חיים כץ: להצעת החוק הזאת אין הסתייגויות.

חיים כץ: לפיכך, אני פונה לחברי הכנסת ומבקשת לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

חיים כץ: אני מבקש להודות לכל מי שהשתתף בקידום החוק, ובכלל זה משרד האוצר, משרד המשפטים, עו"ד אבי ניסנקורן, ראש האגף לאיגוד מקצועי בהסתדרות; תודה לווילמה מאור, מנהלת הוועדה, לצוות הוועדה: אתי, מעיין, ענת ואורי, ליועצת המשפטית של הוועדה ענת מימון ולעוזרי הפרלמנטריים אילן מרסיאנו וקורל אבירם.

חיים כץ: אני מקווה שחברי הכנסת יאשרו את הצעת החוק, המיטיבה עם האוכלוסיות שהן מבין החלשות.

חיים כץ: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת חיים כץ.

גילה גמליאל: יש בקשת רשות הדיבור של חנא סוייד – אינו נוכח.

גילה גמליאל: אז חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך חמש דקות.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה קודם כול להביע הערכה וברכה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה, הבריאות והפנסיה של הכנסת על הצעת החוק שהוא מביא בפנינו היום להשלמה.

דב חנין: אכן, המערכת של ההגנה על עובדי הקבלן, עובדי חברות כוח-האדם וקבלני השירותים לסוגיהם היא מערכה שאנחנו צריכים להמשיך בה, לפתח אותה ולקדם אותה.

דב חנין: נעשתה עבודה רבה בכנסת.

דב חנין: קודם כול, אדוני יושב-ראש הוועדה, בהצעת חוק – או בחוק – שאתה הבאת לאישורה בקריאה השנייה והשלישית בקדנציה הקודמת – –

חיים כץ: אכיפת דיני העבודה.

דב חנין: – – אכיפת דיני העבודה – חוק שכולל פרק מאוד חשוב וראוי על אחריות המזמין בתחום העסקת עובדי הקבלן – החוק ההוא יצר את התשתית, יצר את הצעד הראשון, המהותי, הגדול, לשינוי יסודי במעמדם של עובדי הקבלן.

דב חנין: מבחינה זו, הצעת החוק שבפנינו היא צעד נוסף של השלמה בכיוון החשוב והמבורך הזה.

דב חנין: זו ההזדמנות, עמיתי חברי הכנסת, לקרוא לכולנו להרחיב את ההגנה שקיימת היום על עובדי כוח-אדם, עובדי קבלן בתחום השמירה, הניקיון, האבטחה וההסעדה, להרחיב את ההגנה הזאת על כלל עובדי הקבלן בישראל.

דב חנין: כי, אדוני שר החינוך, היום עובדי קבלן נמצאים במערכת החינוך; אדוני שר הרווחה, היום עובדי קבלן נמצאים במערכת הרווחה; גברתי שרת הבריאות, היום עובדי קבלן נמצאים במערכת הבריאות בכל מיני חוליות.

דב חנין: אנחנו, כמובן, היינו רוצים, היינו שואפים ונרצה להגיע למצב שבכל המערכות הציבוריות האלה, עובדים בהן עובדי ציבור, כדי שמי שעובד במערכת הציבורית יהיה עובד של המערכת הציבורית.

דב חנין: אבל כל עוד לא הגענו לשם, אנחנו צריכים לפחות להבטיח שאותם עובדים שעובדים במערכת הבריאות, עובדים במערכת החינוך, עובדים במערכת הרווחה – אני מזכיר רק שרים שנמצאים פה, כי זה הרי היום בכל משרד ממשלתי; אפילו, אדוני שר הביטחון, אפילו במשרד הביטחון – אנחנו לפחות צריכים להבטיח ברמה הראשונית שאותם עובדים, שלפעמים עובדים שכם אל שכם מול עובד שהוא עובד של המדינה – עובדת סוציאלית אחת, באותה לשכה, היא עובדת של קבלן שירותים ולידה עובדת עובדת מדינה או עובדת של הרשות המקומית – אנחנו צריכים לפחות להבטיח שאותם עובדים מקבלים אותם תנאים, אותו שכר ואותה התייחסות.

דב חנין: ברגע שנגיע לזה אנחנו בעצם נתמודד עם המנוע הכלכלי שדוחף אותנו למקום הזה.

דב חנין: כי אם עובד הקבלן, עובדת הקבלן במערכת הבריאות, הרווחה, החינוך, תקבל את אותו שכר, את אותם תנאים שמקבל עובד שהוא עובד של המערכת הציבורית, לא יהיה אינטרס כלכלי לבצע את ההעסקה הלא-ישירה.

דב חנין: כי הרי בהעסקה הלא-ישירה, חוץ ממה שנותנים לעובד עצמו, צריך לתת גם לקבלן השירותים או לקבלן כוח-האדם.

ראובן ריבלין: אגב, בכנסת הבאתי הצעה שנתקבלה, שאנחנו נחייב את הקבלן לתת את אותם תנאים.

ראובן ריבלין: אבל אין יחסי עובד ומעביד בין השרים – – –

דב חנין: אכן.

דב חנין: זה בעצם יישאר ההבדל היחיד.

דב חנין: לכן אני אומר, עמיתי חברי הכנסת, שראוי ונכון להרחיב את ההגנות שאנחנו היום מחילים על תחום השמירה והניקיון בחוק הזה; בחוק הגברת האכיפה של דיני העבודה ההגנות האלה ניתנות גם בתחום ההסעדה.

דב חנין: אנחנו צריכים להרחיב את ההגנות האלה על כלל עובדי הקבלן בישראל.

דב חנין: כל עוד לא נעשה את זה, אנחנו ממשיכים לרוץ אחרי התהליך המסוכן הזה של ההתרחבות המהירה, הדרמטית, של העסקה קבלנית, העסקה לא ישירה.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו מברכים על הצעת החוק הזאת, היא חשובה, היא ראויה, וקוראים לנו להתקדם בקצב מהיר יותר כדי להרחיב את ההגנות האלה על כלל עובדי הקבלן בישראל.

דב חנין: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: יש בקשת רשות דיבור נוספת של חבר הכנסת עפו אגבאריה – מוותר.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני שירות בתחומי השמירה והניקיון בגופים ציבוריים, התשע"ג–2013.

גילה גמליאל: לא היו הסתייגויות, אז אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 17 בעד סעיפים 1–9 – 42 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–9 נתקבלו.

גילה גמליאל: 42 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: שר האוצר מוסיף את הצבעתו בעד, היא רק תירשם לפרוטוקול, וגם חבר הכנסת שמעון אוחיון, זה רק יצטרף לפרוטוקול, וגם חבר הכנסת אחמד טיבי.

גילה גמליאל: ההצעה התקבלה בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: ואנחנו עוברים כרגע להצבעה בקריאה שלישית, בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 18 בעד החוק – 48 נגד – אין נמנעים – אין חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני שירות בתחומי השמירה והניקיון בגופים ציבוריים, התשע"ג–2013, נתקבל.

גילה גמליאל: 48 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה התקבלה בקריאה שלישית – הצעת חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני שירות בתחומי השמירה והניקיון בגופים ציבוריים, התשע"ג–2013.

גילה גמליאל: [הצעת חוק פ/1514/19; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים כרגע להצעה טרומית, הצעת חוק הכנסת (מספר הסגנים ליושב-ראש הכנסת בתקופת כהונתה של הכנסת התשע-עשרה), התשע"ג–2013.

גילה גמליאל: יציג מן הצד חבר הכנסת גפני, בבקשה.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, תודה, אני מתכבד להגיש לכנסת את הצעת חוק הכנסת (מספר הסגנים ליושב-ראש הכנסת בתקופת כהונתה של הכנסת התשע-עשרה), התשע"ג–2013.

משה גפני: על הצעה זאת חתומים, מלבדי, גם יושב-ראש הקואליציה חבר הכנסת יריב לוין וחברי הכנסת אילן גילאון, רוברט אילטוב, איילת שקד, עפר שלח, יצחק הרצוג, מאיר שטרית – קבוצת חברי כנסת שחתומים עוד על החוק הזה.

משה גפני: כפי שהיה מקובל בקדנציה הקודמת, על-פי החוק סגני יושב-ראש הכנסת הם שבעה, והיה ניתן להגדיל את מספרם לתשעה, ואכן הכנסת הגדילה את זה.

משה גפני: וכדי לתת ייצוג, באותה קדנציה, לסיעות נוספות, הייתה הסכמה להגדיל את המספר לעשרה, כפי שהיה בקדנציה הקודמת, גם כן, כהוראת שעה.

משה גפני: אני מבקש את תמיכת הכנסת בחוק הזה בקריאה הטרומית.

משה גפני: נשתדל אולי להשלים את החקיקה, אם יתאפשר, להשלים אותה היום, אם הכנסת אכן תאשר את זה.

משה גפני: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת משה גפני.

גילה גמליאל: ואנחנו נעבור להצבעה, הצבעה בקריאה טרומית.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 19 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 45 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הכנסת (מספר הסגנים ליושב-ראש הכנסת בתקופת כהונתה של הכנסת התשע-עשרה), התשע"ג–2013, לדיון מוקדם בוועדת הכנסת נתקבלה.

גילה גמליאל: 45 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת חוק הכנסת (מספר הסגנים ליושב-ראש הכנסת בתקופת כהונתה של הכנסת התשע-עשרה), התשע"ג–2013, עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת הכנסת לטיפול, להכנה לקריאה ראשונה, כמובן.

גילה גמליאל: [מס' כ/444; "דברי הכנסת", חוב' י"ח, עמ' 2555.]

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להודעת ועדת הפנים והגנת הסביבה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 128) (עיריות איתנות), התשע"ב–2012; הצעות חוק 444.

גילה גמליאל: ההודעה נמסרה ב-25 ביוני 2013.

גילה גמליאל: הנמקת הערעור של סיעת חד"ש, ולאחר מכן הצבעה.

גילה גמליאל: ינמק את הערעור חבר הכנסת חנא סוייד, בבקשה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת חנא סוייד, לנמק את הערעור, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך חמש דקות.

גילה גמליאל: בבקשה.

חנא סוייד: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים וחברי הכנסת, בעיקרון אין בעיה ואני בהחלט מסכים לכך שיהיה ביזור של סמכויות ממשרד הפנים לראשי הערים וראשי המועצות המקומיות.

חנא סוייד: בסופו של דבר, אלו אנשים שעוברים מבחן ציבורי, הם נבחרים בבחירות דמוקרטיות, וצריך לתת להם את האפשרות לנהל, כמובן עם מנגנוני בקרה ראויים ומתאימים.

חנא סוייד: יחד עם זה, אני אומר שהמגמה שהייתה במשרד הפנים עוד מימי המנדט, אבל כנראה ממשיכה עד עצם היום הזה, היא שמשרד הפנים מנסה לדחוף את האף שלו יתר על המידה לעניינים ניהוליים של הרשויות המקומיות.

חנא סוייד: אני עוד מזכיר שהממונה על המחוז נקרא אז, בימי המנדט, ועדיין קוראים לו High Commissioner, שכאילו הוא מושל כזה.

חנא סוייד: עובדים במשרד הפנים, אחראים על רשויות מקומיות, עדיין קוראים להם "קצין מחוז".

חנא סוייד: הכול לקוח ממושגים שהם מושגים של מנדט, של קולוניה כזו, ולא במובנים דמוקרטיים של מדינה דמוקרטית.

חנא סוייד: ומדובר ברשויות מקומיות נבחרות.

חנא סוייד: לכן אני חושב, מה שהכי מפריע לי בחוק הזה זה הניסיון לתת אוטונומיה ניהולית לרשויות מקומיות ולהנהלות של רשויות מקומיות בקשר עם מעמד כלכלי ופיננסי.

חנא סוייד: כשאנחנו מגיעים למצב הזה, שיותר אוטונומיה, יותר חופש ניהול ניתן לך אם אתה עשיר יותר, זה בעייתי.

חנא סוייד: ועל זה אני יוצא חוצץ ואני חושב שזה לא נכון.

חנא סוייד: אנחנו, בדרך הזו, מקבעים את ההבדל ואת הפערים בין הרשויות המקומיות.

חנא סוייד: אנחנו חושבים שזה פוגע ברשויות שהן לא עשירות, הן לא איתנות, כי מה שמובן מ"רשויות איתנות", זה רשויות שיש להן עושר, שהן עשירות, ואנחנו יודעים שבהרבה מקרים העושר הזה הוא לא בא לרשות מסוימת בגלל עיניה הכחולות, אלא בגלל סיבות אובייקטיביות כאלו ואחרות: בעיר יש נמל, או בעיר יש מפעלים, או יש משרדי ממשלה, ואז היא מקבלת הרבה כספים מהממשלה, לא בגלל ניהול שהוא פר-אקסלנס, שהוא מצוין.

חנא סוייד: לכן הקשירה הזו בין יותר אוטונומיה, יותר סמכויות, יותר עצמאות בניהול הרשות המקומית, עם המעמד הכלכלי, זה בעצם הכרה בכך שאנחנו סוגדים להבדלים ולפערים הכלכליים.

חנא סוייד: מי שיש לו יותר כסף הוא מכובד יותר, בעצם מניחים שהוא מנהל יותר טוב.

חנא סוייד: אני רוצה לראות למה בעיר איתנה מותר להנהלה, לראש העיר, למכור קרקעות בלי ה-checks and balances, בלי הבקרה הראויה.

חנא סוייד: למה, מה הקשר?

חנא סוייד: אם אתה עשיר אז אתה יכול על-פי החוק הזה למכור קרקע כראות עיניך?

חנא סוייד: מה הקשר?

חנא סוייד: אני לא מבין מה קורה כאן.

ראובן ריבלין: סוקרטס אמר שרק העשירים יש להם זמן למשול.

ראובן ריבלין: העניים עסוקים בקשיי היום, איך להביא אוכל למשפחה.

ראובן ריבלין: העשירים פנויים, יש להם זמן, אין להם לחצים, לכן רק הם צריכים למשול.

חנא סוייד: לכן, אדוני, אני פונה לשר הפנים – לחשוב עוד פעם על החוק הזה.

חנא סוייד: למה בעיר איתנה מותר לראש המועצה למחוק חובות ארנונה לאזרחים יותר מלראש מועצה בעיר שהיא לא איתנה, שהיא לא עשירה?

חנא סוייד: מה ההבדל?

חנא סוייד: אני לא מבין, למה עושים הכלאה, למה שוזרים, למה עושים זיקה בין דברים שאין ביניהם כל קשר.

חנא סוייד: מה, למה ראש עיר עשירה צריך לקבל יותר סמכויות למחוק ארנונה לאזרחים?

חנא סוייד: זה קשר הון-שלטון שהוא לא ראוי, הוא לא מקובל, הוא אנכרוניסטי, ואי-אפשר לקבל אותו.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת חנא סוייד.

חנא סוייד: לא, אני צריך – – –

גילה גמליאל: אז ממש משפט לסיום.

גילה גמליאל: אתה לא חייב לשמוע לקריאות ביניים, אתה חייב לסיים.

ראובן ריבלין: הם לא באים לשר לבקש שייתנו להם כסף כדי לסתום את הגירעון.

גילה גמליאל: משפט סיום.

חנא סוייד: בזה אני רציתי דווקא לסיים.

חנא סוייד: אם משרד הפנים רוצה לעשות משהו בנדון, דווקא שיפתח כלים של פיזור עושר, לא כ-one time act, לא כפעם אחת, רק בתקציב הזה, אלא מנגנון של פיזור עושר שיבטיח שמקורות כספיים שהמדינה מעמידה ייפרסו ויחולקו בצורה שוויונית על כלל הרשויות המקומיות, לאו דווקא על-פי העיקרון של ה"מקסימין"; דווקא מי שיש לו פחות יקבל יותר.

חנא סוייד: זה נכון.

חנא סוייד: אבל לתת לזה שיש לו הרבה – לתת לו עוד סמכויות ניהול אקסטרה, זה אנכרוניסטי לחלוטין.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת חנא סוייד.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצבעה.

גילה גמליאל: אני מבקשת מכולם לשבת.

גילה גמליאל: עד שתתיישבו אני אברך – נמצאים ביציע אורחים ובני משפחתו של סגן שר הדתות אלי בן-דהן.

גילה גמליאל: ברוכים הבאים לכנסת.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: עברנו להצבעה.

גילה גמליאל: מי בעד?

גילה גמליאל: מי נגד?

גילה גמליאל: הצבעה מס' 20 בעד ההצעה – 42 נגד – 7 נמנעים – אין הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 128) (עיריות איתנות), התשע"ב–2012, נתקבלה.

גילה גמליאל: 42 בעד, שבעה מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה.

גילה גמליאל: [מס' כ/511; "דברי הכנסת", חוב' כ"ב, עמ' 3423; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים כרגע לסעיף 29 אצלכם בסדר-היום, הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 8), התשע"ג–2013, קריאה שנייה ושלישית.

גילה גמליאל: תציג את ההצעה יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, חברת הכנסת עליזה לביא.

גילה גמליאל: בבקשה.

עליזה לביא: תודה, גברתי היושבת-ראש.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, בשם הוועדה לקידום מעמד האישה, אני מתכבדת להביא בפניכם את הצעת החוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 8), התשע"ג–2013.

עליזה לביא: הצעת החוק היא הצעת חוק פרטית שיזמו חברת הכנסת מיכל רוזין וחברי כנסת נוספים.

עליזה לביא: נוסף על היותן עבירות פליליות, הטרדה מינית והתנכלות הן עוולות אזרחיות, ונפגעת יכולה להגיש תביעה אזרחית לפיצוי על כל נזק שהוכיחה כי נגרם לה מההטרדה או מההתנכלות.

עליזה לביא: לצד האפשרות לפסוק פיצויים בשל נזק שהוכח, החוק למניעת הטרדה מינית מסמיך את בית-המשפט לפסוק פיצויים ללא הוכחת נזק עד סכום של 50,000 שקלים חדשים, ולמעשה עד כ-72,000 שקלים חדשים, לפי הערך המעודכן.

עליזה לביא: כמה טעמים עומדים ביסוד האפשרות לפסוק פיצויים ללא הוכחת נזק: 1.

עליזה לביא: ההטרדה המינית כשלעצמה פוגעת בכבוד ובשוויון, בפרטיותה של הנפגעת ובביטחונה העצמי; 2.

עליזה לביא: יש קושי להוכיח את נזקי ההטרדה המינית ולאמוד אותם; 3.

עליזה לביא: הנזקים טבועים ממילא בהתנהגות המטרידה, ולפיכך הוכחת ההטרדה המינית כמוה כהוכחת הנזק; 4.

עליזה לביא: העצמת הנפגעות והנפגעים, בין היתר בהקלה על הגשת תביעות אזרחיות; 5.

עליזה לביא: הרתעת הציבור מפני הטרדות מיניות והתנכלות.

עליזה לביא: מנתונים שהובאו בדיוני הוועדה לקידום מעמד האישה עולה כי אף שהסכום המרבי עולה היום על 70,000 שקלים חדשים, ולמרות פסיקה חדשה של בית-הדין הארצי לעבודה, המאפשרת לפסוק פיצויים לכל אירוע של הטרדה או התנכלות בנפרד, הרי שברוב התביעות, ולמעט במקרים חמורים במיוחד, נפסקים לנפגעות סכומים נמוכים בהרבה מ-50,000 שקלים חדשים.

עליזה לביא: סכומי פיצוי נמוכים אלה, בשילוב עם משך ניהול התביעות, שנמשכות כמה שנים, עלותן הכספית והקושי הנפשי הכרוך בהן, יוצרים תמריץ שלילי וחוסר כדאיות כלכלית להגישן, ואכן מתברר כי לבתי-הדין לעבודה מוגשות בשנה כ-40 תביעות בלבד – מספר זעום אל מול ממדי התופעה.

עליזה לביא: וכך כותבת שופטת בית-הדין הארצי לעבודה וירט-ליבנה במאמר פרי עטה שפורסם לאחרונה, שבו היא קוראת למחוקק, לנו, לבית הזה, להעלות את סכום הפיצוי ללא הוכחת נזק בחוק למניעת הטרדה מינית, ואני מצטטת: גובה הפיצוי על עוגמת הנפש עומד כיום על כ-69,000 שקלים.

עליזה לביא: סכום נמוך זה הופך הגשת תביעות בגין הטרדה מינית למעשה בלתי כדאי ששכרו אינו עומד בצדו.

עליזה לביא: לנפגעות קשה במקרים רבים לממן עורכי-דין, ושכר הטרחה, גם אם הסכום נפסק על דרך של גבייה מתוך הסכום שייפסק, הופך את כל המהלך ללא כדאי.

עליזה לביא: יתר על כן, לעתים המטריד מציע להן סכום זה או אף נמוך הימנו כדי להשתיק אותן, כאשר גובה הפיצוי הוא זה שמאפשר לו לקנות בנזיד עדשים את הימנעותן מנקיטת הליכים.

עליזה לביא: דומה שהגיע העת שגם בחוק הזה יתאים המחוקק את גובה הפיצוי, כך שיהיה ראוי למטרה של פיצוי בגין פגיעה בכבוד האדם, ויעודד את המוטרדים להתלונן ולהגיש תביעות, מטרה שכיום בחלק נכבד מן המקרים אינה מושגת.

עליזה לביא: לפיכך, גברתי היושבת-ראש, מוצע להעלות את הסכום המרבי לפיצוי ללא הוכחת נזק לפי החוק למניעת הטרדה מינית ל-120,000 שקלים חדשים, ובהתאם מוצע להעלות גם את סכום הפיצוי ללא הוכחת נזק הקבוע בסעיף 10 בחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, שעניינו פגיעה על רקע הטרדה מינית, ל-120,000 שקלים חדשים.

עליזה לביא: כדי להגביר את מודעות הציבור, ובכלל זה ציבור עורכי-הדין והשופטים, לסכום הפיצוי המרבי ללא הוכחת נזק שאפשר לפסוק במקרים של הטרדה מינית והתנכלות, מוצע כי הסכום המעודכן יפורסם מדי שנה ברשומות.

עליזה לביא: להצעת החוק אין הסתייגויות, ואני קוראת לכן ולכם לתמוך בה בנוסח שאושר על-ידי הוועדה.

עליזה לביא: תודה, גברתי היושבת-ראש.

גילה גמליאל: אני מודה ליושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, חברת הכנסת עליזה לביא.

גילה גמליאל: ואנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 8).

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 21 בעד סעיפים 1–2 – 35 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

גילה גמליאל: בעד – 35, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: ואנחנו עוברים כרגע להצבעה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 22 בעד החוק – 36 נגד – אין נמנעים – אין חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 8), התשע"ג–2013, נתקבל.

גילה גמליאל: 36 בעד, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה התקבלה בקריאה שלישית – הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 8).

גילה גמליאל: בשם היוזמים תעלה חברת הכנסת מיכל רוזין; בשם היוזמים מיכל רוזין, אלעזר שטרן, עמרם מצנע, דוד צור, יפעת קריב, דב חנין, זהבה גלאון, מרב מיכאלי ועליזה לביא, תדבר חברת הכנסת מיכל רוזין.

גילה גמליאל: בבקשה.

מיכל רוזין: תודה רבה, כבוד היושבת-ראש.

מיכל רוזין: היום אנחנו מעבירות ומעבירים מסר נוסף, ברור, למיגור תופעת האלימות המינית, תופעת ההטרדה המינית, שממדיה הם כמגפה.

מיכל רוזין: אני רוצה להודות בראש ובראשונה ליושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, שהיא שותפה מלאה לדרך, חברת הכנסת עליזה לביא, ליועצת המשפטית של הוועדה תמי סלע, למנהלת הוועדה דלית, וגם לאריאלה.

מיכל רוזין: אני רוצה להודות למשרד המשפטים, לשרה ציפי לבני, שתמכה בהצעת החוק, וגם לשרים שהצביעו בעדה בוועדת השרים לחקיקה.

מיכל רוזין: אני רוצה להודות לכל חברי הכנסת, מהאופוזיציה והקואליציה, שתמכו ועזרו לקדם.

מיכל רוזין: בראש ובראשונה, אחרונות חביבות, אני רוצה להודות לארגוני הנשים, שאני מרגישה כשליחה שלהם כאן, בכנסת, ובראשם לאיגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית.

מיכל רוזין: אני פה למענכם, בשליחותכם, ומקווה להמשיך לקדם את הנושא.

מיכל רוזין: תודה.

גילה גמליאל: אני מברכת את חברת הכנסת מיכל רוזין על החוק.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/793).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 102), התשע"ג–2013, קריאה ראשונה.

גילה גמליאל: יציג את החוק שר הפנים גדעון סער.

גילה גמליאל: בבקשה.

גדעון סער: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו מביאים היום לכנסת את אחת הרפורמות החשובות ביותר לאחת המערכות הזקוקות ביותר לרפורמה, מערכת התכנון והבנייה שלנו.

גדעון סער: אנחנו מביאים את אחד המהלכים החשובים ביותר נגד הביורוקרטיה שממררת את חיי אזרחי ישראל, ואנחנו מתמודדים בהצעת החוק הזאת, שאישרה הממשלה, עם שתי הבעיות העיקריות של מערכת התכנון והבנייה בישראל: האחת, התמשכות בלתי סבירה, מבחינת לוחות זמנים, של הליכי התכנון בוועדות המחוזיות לתכנון ובנייה.

גדעון סער: הנתונים מלמדים שתוכנית קטנה, דהיינו תוכנית עד 20 יחידות דיור, ממוצע של שלוש וחצי שנים בוועדה המחוזית; תוכנית גדולה, דהיינו תוכנית מעל 200 יחידות דיור, ממוצע של שש וחצי שנים בוועדה המחוזית.

גדעון סער: התמשכות הליכי רישוי הבנייה וחוסר יעילות מובהק מול האזרח הם הבעיה השנייה שהרפורמה מתמודדת עמה.

גדעון סער: מה הם הגורמים לשתי הבעיות האלה, גברתי היושבת-ראש?

גדעון סער: בתכנון – מערכת ריכוזית מאוד, לא יעילה, קודם כול משום שהיא ריכוזית מדי, היעדר סמכויות לאשר תוכניות, אפילו תוכניות מאוד קטנות ומאוד נקודתיות, ל-125 ועדות מקומיות לתכנון ובנייה – מצד אחד, וריכוז כלל הסמכויות בידי שש ועדות מחוזיות לתכנון ובנייה, יוצרים את צוואר הבקבוק שאני אתאר כאן בהמשך.

גדעון סער: ברישוי, בהליכי הרישוי, ריבוי גורמים המעורבים בהליך שהוא הליך טורי, דהיינו הוא לא הליך מקביל, וידני.

גדעון סער: לגורמים רבים יש סמכויות בחיקוקים שונים להיות מעורבים באישור היתרי בנייה: כיבוי-אש, פיקוד העורף, משרד הבריאות, משרד הגנת הסביבה וכדומה.

גדעון סער: מבקש ההיתר צריך להגיע לכל גורם בנפרד, בהליך טורי, וכל המערכת, אף שהיא בעיקרה טכנית, מתנהלת בניירת, פעולות ידניות ולא מקוונות.

גדעון סער: הצעת החוק, בתמצית, בתחום התכנון, מדברת על מתן סמכויות לוועדות המקומיות.

גדעון סער: הסמכויות יהיו סמכויות מדורגות, דהיינו סמכויות רחבות יותר יינתנו לוועדות שיוגדרו ועדות עצמאיות, וזה בעצם כלי שהמחוקק כבר נתן.

גדעון סער: כאן אנחנו מאפשרים כלים נוספים.

גדעון סער: במקביל, אנחנו מעמידים סדרה של כלים להגברת שקיפות, מקצועיות, פיקוח ובקרה, באמצעות משקיפים בוועדה המקומית, יחידת בקרה במשרד הפנים, פרסום פומבי של סדרי-יום ופרוטוקולים וכדומה.

גדעון סער: אנחנו גם פותחים מסלולים לבחירה של האזרח, מבטלים מצב שהוא קהל שבוי, דהיינו, אם יש אי-עמידה בלו"ז של ועדה שמוסמכת לאשר תוכנית, התושב יכול לבחור לגשת להמשך ההליכים בוועדה אחרת, גבוהה ממנה בהייררכיה.

גדעון סער: למדינה ניתנת זכות בחירה בין הוועדה המקומית לבין הוועדה המחוזית.

גדעון סער: בתחום הרישוי, מעבר לנושא אחד, שגם הוא קורה לראשונה, והוא הליכים מקוונים, הרפורמה מדברת על יצירת One Stop Shop, זאת אומרת, הקמת מכוני בקרה שיחליפו את הצורך באותו הליך טורי שתיארתי קודם, של אישורים של כלל הגורמים.

גדעון סער: גופים ומכוני בקרה יבדקו את ההיתר, עם פיקוח ורגולציה שלנו.

גדעון סער: אנחנו מקיימים שלושה מסלולים: מסלול של נושאים שהם פטורים מהיתר.

גדעון סער: אני חוזר על העניין הזה, כי במציאות של מדינת ישראל הוא נשמע דמיוני:

גדעון סער: דברים שלא צריך לקבל היתר עליהם.

גדעון סער: אם אדם, בקניין הפרטי שלו, מקים או בונה משהו שאין בו משום הפרעה של ממש לזולת, וזו יכולה להיות פרגולה, או גגון, או גדר ביתית עד גובה מסוים, שנדמה לי מוגדר שם כמטר וחצי, או מתקני קירור או דוד מים, הוא לא יצטרך לבקש היתר.

גדעון סער: שר הפנים יוסמך להתקין תקנות מה הם אותם דברים, מה הן אותן פעולות שלא דורשות היתר, מהטעם שציינתי – אין בהם הפרעה של ממש לזולת.

גדעון סער: קטגוריה שנייה, של רישוי מקוצר, בתוך 45 ימים, לסדרה של נושאים, לדוגמה ממ"ד, או לדוגמה סגירת מרפסת במבנה קיים, או הוספת מרפסת במבנה קיים, או תוספת בנייה במגבלה מסוימת – אותם דברים ידרשו הליך מקוצר, של 45 ימים, ואם לא יינתן אישור, או יותר נכון, אם לא תינתן תשובה של הרשות בתוך אותם 45 ימים – כמוה כאישור.

גדעון סער: זאת אומרת, זאת האלטרנטיבה.

גדעון סער: מסלול שלישי הוא מסלול של רישוי מלא, של 90 יום.

גדעון סער: אני מאמין שהדבר הזה הוא בעל חשיבות גדולה ביותר מבחינת ההקלה שיש בו על אזרחי ישראל.

גדעון סער: אני חוזר בעוד כמה מילים לנושא התכנון.

גדעון סער: צריך להבין שהיום שש ועדות מחוזיות נותנות שירות ל-2.5 מיליון משקי בית.

גדעון סער: רק חלק קטן מאוד של התוכניות שבטיפול הוועדות המחוזיות הן משמעותיות.

גדעון סער: רוב התוכניות הן תוכניות קטנות, ואין בעיה להעביר אותן לוועדות המקומיות, מבחינה עניינית.

גדעון סער: כ-76% מהתוכניות, דהיינו יותר משלושה-רבעים – ואני מדבר על התוכניות למגורים בוועדות המחוזיות – הן קטנות, והן מייצרות רק 2% מכלל יחידות הדיור שאושרו בוועדה.

גדעון סער: זאת אומרת, עוסקים המון זמן בנושאים נקודתיים, בנושאים קטנים, הנושאים הגדולים מתעכבים במשך שנים.

גדעון סער: ככה הפרויקטים גם נתקעים במשך הרבה מאוד שנים, ואני משוכנע שהרפורמה הזאת גם תתרום לכך – אם ההליכים יהיו יותר מהירים, יהיה יותר היצע, היצע הדיור יגדל.

גדעון סער: אם ההיצע יהיה יותר גדול גם כיוון המחירים יהיה של ירידה, וזאת בוודאי אחת מהמטרות המרכזיות, או אחד היעדים המרכזיים, של הממשלה הנוכחית.

קריאה: – – –

גדעון סער: אני הבאתי את הרפורמה בפני הממשלה בשבוע שעבר, היא אישרה את הרפורמה פה-אחד.

גדעון סער: אני מתכוון להביא אותה כפרק ראשון לתיקון חוק התכנון והבנייה.

גדעון סער: זה לא התיקון היחיד שאני אביא בקדנציה הזאת, אבל יש צורך דחוף שהמערכת תלך בכיוון הזה, ולכן היה לי מאוד חשוב להביא את הרפורמה עוד בכנס הקיץ של הכנסת, והספקנו ממש ברגע האחרון, כדי להעביר מסר, מה הכיוון שאנחנו הולכים בו.

גדעון סער: ואנחנו נצטרך – ואני סומך על יושבת-ראש ועדת הפנים, על חברת הכנסת מירי רגב, שהיא תדע לקדם את הרפורמה הזאת במהירות, ביסודיות, כמובן, ותוך דיון רציני, תוך דיון אמיתי, אבל בלוח זמנים סביר, כדי שתבוא הבשורה הזאת.

גדעון סער: אני מבקש מהכנסת – – –

אחמד טיבי: – – – לפרוטוקול שממוצע של זמן של תוכנית בוועדה המחוזית הוא יותר משלוש שנים?

גדעון סער: אמרתי עכשיו שהממוצע – ציינתי, חבר הכנסת טיבי, את הממוצעים – אני לא רוצה לא לדייק, כמובן – שלוש וחצי שנים לתוכניות קטנות, דהיינו עד 20 יחידות דיור, ושש וחצי שנים לתוכניות גדולות, דהיינו מעל 200 יחידות דיור.

גדעון סער: אם יש משהו שאחרי זה הולך למועצה ארצית, אז זה כמובן לוקח יותר זמן.

גדעון סער: זה בממוצע.

גדעון סער: זה בממוצע.

גדעון סער: בלוחות הזמנים הללו אנחנו בין המקומות האחרונים בעולם, ואת המצב הזה אנחנו חייבים לשנות.

אחמד טיבי: – – –

גדעון סער: אמת.

גדעון סער: זה בידינו לשנות.

גדעון סער: תודה על ההקשבה, ואני קורא לכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה הראשונה.

גילה גמליאל: אני מודה לשר הפנים גדעון סער.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור לרשימה ארוכה של דוברים.

גילה גמליאל: אני רק רוצה לומר שמי שעוד מעוניין לדבר – יש דקה לנעילת הרשימה – שיירשמו אצל ירדנה.

גילה גמליאל: ברשותכם, אנחנו מתחילים עם הדוברת הראשונה.

גילה גמליאל: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

תמר זנדברג: חברות וחברים, ההצעה הזאת, התיקון הזה שמונח בפנינו זכה לשם "רפורמת המרפסות".

תמר זנדברג: בכך התמקד בעיקר בהצגתו שר הפנים, בצורך לייעל ולפשט את הדברים לאזרח.

תמר זנדברג: אני רוצה לומר כבר בפתיחת שלוש הדקות הקצרות שיש לי שאין לנו שום התנגדות לכך.

תמר זנדברג: יש באמת דברים במערכת התכנון, בעיקר הדברים הפרטניים והמעצבנים האלה של סגירת מרפסת, של צורך להוסיף איזושהי תוספת בנייה, איזה ממ"ד, איזה משהו כזה שהוא באמת נחוץ ובאמת הביורוקרטיה היא מאוד מאוד מעצבנת, ואנחנו בעד להסיר חסמים ביורוקרטיים בתחום הזה ולפשט כמה שיותר לאזרח שרוצה לבנות בדירתו, בביתו וכו'.

תמר זנדברג: אלא שמה ששר הפנים לא הדגיש מספיק, לצערי, זה שהתיקון הזה מביא רפורמה הרבה הרבה יותר גדולה לא רק במרפסת – וזה באמת שם מאוד קליט – אלא במערכת התכנון הכללית שאחראית לתכנון והבנייה במדינת ישראל, וזה למרות שמדובר ברפורמה מצומצמת יחסית לרפורמה המקורית שהביאה הממשלה בפעם הקודמת ואשר נדחתה בעקבות מחאה ציבורית והתנגדות סביבתית וחברתית.

תמר זנדברג: אני רוצה לסקור, מאוד בקצרה, את הבעיות שנשארו ברפורמה הנוכחית ולהציע – – –

ראובן ריבלין: – – – הרבה מעבר להתנגדות.

גילה גמליאל: זה על חשבונך אם את מתייחסת.

תמר זנדברג: זה על חשבוני, אז אני, ברשותך, אמשיך בדברי.

ראובן ריבלין: – – – הרבה מעבר.

ראובן ריבלין: בכנסת התנגדו לזה חריפות.

תמר זנדברג: שכמובן התבטאה בהתנגדות בכנסת.

תמר זנדברג: תודה, חבר הכנסת ריבלין.

תמר זנדברג: אני רוצה לסקור בקצרה את הבעיות שנותרו בתיקון הזה, לנמק את התנגדותנו ולציין, לסמן מה הנקודות שנעמוד עליהן לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

תמר זנדברג: הדבר הראשון והחשוב – אנחנו עומדים כאן שנתיים אחרי המחאה החברתית ששמה את הדיור בראש מעייניה, ועדיין מהרפורמה הזאת, שעוסקת, משפיעה מהותית על התכנון והבנייה במדינת ישראל, נעדר המרכיב של דיור בר-השגה.

תמר זנדברג: ולא רק שנעדר המרכיב של דיור בר-השגה, אלא שהמרכיב הזה היה, הופיע ברפורמה הקודמת, ואיכשהו ברפורמה המצומצמת הצליחה הממשלה לקחת את הדבר היחיד שהיה טוב ברפורמה הקודמת ולהוציא אותו, להשמיט אותו החוצה.

תמר זנדברג: וככה אין שום מנגנון חוקי, סטטוטורי, של דיור בר-השגה היום במדינת ישראל.

תמר זנדברג: ויותר מזה, משרד הפנים והיועץ המשפטי לממשלה אפילו מונעים מרשויות מקומיות להכניס בעצמן מרכיב של דיור בר-השגה, בטענה שאין אפשרות חוקית לכך.

תמר זנדברג: אז הנה, את האפשרות החוקית הראשונה, שיש לנו הזדמנות – היא יצאה החוצה.

תמר זנדברג: הדבר השני והמאוד בעייתי הוא ההפרטה במה שנקרא "מכוני הרישוי והבקרה".

תמר זנדברג: מעבר למסחרה ולבעיות – – –

גילה גמליאל: אני מבקשת לסכם את זה במשפט אחד.

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: אז רגע, יש לי עוד שתי נקודות קצרות.

גילה גמליאל: אז ממש משפט אחד.

גילה גמליאל: מתנצלת, יש לנו יום ארוך ויש הרבה דוברים.

תמר זנדברג: אוקיי.

תמר זנדברג: אני רוצה לעמוד על הבעיה המרכזית בהפרטה הזאת, והיא ההוצאה של סמכות שלטונית ושל שיקול דעת שלטוני מהוועדות שבהן יושבים נבחרי ציבור אל מכונים פרטיים.

תמר זנדברג: נבחרי הציבור, שהיום יושבים ושומעים את היתרי הבנייה ואת ההתנגדויות של הציבור, יקבלו לפניהם סיכום כתוב בלבד, שעשה אותו מי?

תמר זנדברג: מכון פרטי.

גילה גמליאל: כן.

גילה גמליאל: תודה רבה.

תמר זנדברג: רגע, אני חייבת שתי נקודות בקצרה.

גילה גמליאל: אני מתנצלת, הזמנים היום אמורים להיות מדודים.

תמר זנדברג: גברתי היושבת-ראש, זה לא – – –

גילה גמליאל: תמר, אז יש לך בדיוק משפט אחד בלבד.

תמר זנדברג: נקודה אחרונה.

תמר זנדברג: משפט אחרון – בעצם הרפורמה הזאת באה להפר את היחסים בסמכויות שבין הרשויות המקומיות, הוועדות המקומיות והוועדות המחוזיות.

תמר זנדברג: שתי הבעיות העיקריות בזה הן: אחת, האפשרות של ראש עיר להחליט לבדו על תוכניות בנייה ולאשר אותן לבדו בלי דיון בכלל בוועדה, שזה לתת בידי ראש העיר כוח רב – הרבה מעבר למה שאמור להיות לו; והשנייה, והמסוכנת מאוד, זה ביטול מה שנקרא הוולקחש"פ – –

גילה גמליאל: אוקיי .

גילה גמליאל: תודה רבה לחברת – – –

תמר זנדברג: משפט אחרון.

תמר זנדברג: – – הוועדה לשמירה על קרקע חקלאית ושטחים פתוחים, שזה היום המגן האחרון – –

גילה גמליאל: אני מתנצלת, אבל תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

גילה גמליאל: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

תמר זנדברג: – – גברתי היושבת-ראש, מפני פגיעה בשטחים הפתוחים שאסור לנו לאשר.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: יש לכם יום ארוך במיוחד היום, אז תצטמצמו.

תמר זנדברג: אז אל תביאו דברים כל כך חשובים.

גילה גמליאל: תצטמצמו בשלוש דקות.

גילה גמליאל: בלי קשר לאיזה דיונים היו היום, היו רק שלוש דקות.

תמר זנדברג: – – –

גילה גמליאל: בכל מקרה היו לך רק שלוש דקות, אז תצמצמו לשלוש דקות.

תמר זנדברג: – – – אי-אפשר להביא נושא כזה חשוב – – – ולא לתת לחברי הכנסת לדבר כיוון שמדובר ביום ארוך.

גילה גמליאל: כן, אני מסכימה לחלוטין.

גילה גמליאל: הדיונים יהיו בוועדה.

גילה גמליאל: את רק בקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים, אין שרים במליאה.

עיסאווי פריג': אני לא רואה שר במליאה.

קריאה: – – –

גילה גמליאל: השר עצמו נמצא פה.

עיסאווי פריג': אה, סליחה, אני מצטער.

עיסאווי פריג': חברים, במחשבה ראשונית, כל מי שמעיין בכל ספרי החוק אומר: ואללה, מגיע לאנשים להתחיל לכייף עכשיו, לבנות פרגולה, להוסיף, לסגור מרפסת, להוסיף גדר.

עיסאווי פריג': סוף-סוף נותנים עכשיו בכנסת תקנות לשר הפנים כדי לתת פטורים, מרחיבים את הסמכויות של ועדה מקומית.

עיסאווי פריג': האזרח, הקלו עלינו, אין יותר ביורוקרטיה.

עיסאווי פריג': כל בן-אדם, איך שהוא קורא את החוק, במבט ראשוני, מקבל את זה בהנאה ואומר שזה דבר חיובי.

עיסאווי פריג': אבל, חברים, בואו, אני רוצה להיכנס לסוגיה שתדובר רבות בוועדות ובהמשך – נושא הסמכויות בוועדה המקומית.

עיסאווי פריג': כאן אני רוצה למקד את השיח שלי.

עיסאווי פריג': ועדה מקומית, במיוחד ביישובים – אני אתמקד ביישוב הערבי וביישובי הפריפריה, היישובים הרחוקים מהמרכז.

עיסאווי פריג': ועדת התכנון המקומית מנהלת את העניינים כאילו זה בא מבית היוצר שלה.

עיסאווי פריג': אנחנו מציעים כאן פחות ביורוקרטיה, לאפשר להם לבנות בחופשיות ובקלות יתר.

עיסאווי פריג': מה המסקנה?

עיסאווי פריג': לתת יותר סמכויות.

עיסאווי פריג': זו הנקודה.

עיסאווי פריג': אני אומר את זה מתוך ניסיון – לתת סמכות יתר לוועדת התכנון המקומית, זה לעשות תוהו ובוהו, לתת לפוליטיקה לשחות בבריכה הזאת.

עיסאווי פריג': ממילא ועדת התכנון והבנייה – אם אני אתייחס לחברה הערבית, מי שאין לו גב פוליטי, מי שאין לו ראש רשות, מי שאין לו מישהו בוועדת התכנון, אכל אותה.

עיסאווי פריג': עכשיו אני בא, מגדיל את הסמכות בלי שום גישה מקצועית.

עיסאווי פריג': עיינתי וקראתי בהצעת החוק שמוסיפים שני נציגים בעלי דעה מייעצת, שאין להם שום השפעה על הצד המקצועי בקבלת ההחלטות.

עיסאווי פריג': לאן אנחנו מובילים – שנותנים יותר סמכויות עם פחות מקצועיות.

עיסאווי פריג': זה – אחד.

עיסאווי פריג': הדבר השני שראיתי כשעיינתי – מכוני רישוי ומכוני בקרה.

עיסאווי פריג': מכוני רישוי ומכוני בקרה שמקבלים את הסמכות – לאן אנחנו מגיעים?

עיסאווי פריג': הכסף מתחיל לדבר.

עיסאווי פריג': מי שיש לו יותר כסף, מי שיש לו יותר אמצעים, קל לו מאוד ללכת למכון הרישוי, למכון הבקרה, ולקבל את ההיתרים.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת – – –

עיסאווי פריג': נושא כזה מחייב דיון מעמיק, ולא להרים יד רק על עצם הקטנת הביורוקרטיה ועל פחות מקצועיות.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

גילה גמליאל: נעבור לחבר הכנסת חנא סוייד.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

חנא סוייד: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, עוד פעם, בעיקרון, אני בעד ביזור סמכויות ובעד שמשרד הפנים יעביר לוועדות המקומיות, קרי, לחלק מהרשויות המקומיות, יותר סמכויות בתחומי התכנון והבנייה.

חנא סוייד: להשאיר את מרב הסמכויות והסמכויות הקרדינליות בידי משרד הפנים והחלונות הגבוהים במוסדות התכנון, זה לא דבר נכון.

חנא סוייד: לכן, לדעתי ראוי לתת לדרג הנבחר, לרשויות המקומיות, למועצות הערים, יותר סמכויות בהחלטות לגבי התכנון של היישובים ושל הערים.

חנא סוייד: יחד עם זאת, אני מקשר את מה שאני אומר כרגע עם הדברים שאמרתי לגבי חוק עיריות איתנות, שדיברתי עליו קודם, וזה השזירה, החיבור, בין יותר סמכויות לבין המעמד שלך, אם זה הכלכלי, או, במקרה הזה, האתני.

חנא סוייד: אם אני אתן סקירה קצרה ביותר, יש בערך 75 יישוביים ערביים, ורק בשניים, שלושה מהם יש ועדות מקומיות; בכל שאר היישובים הערביים אין ועדות מקומיות.

חנא סוייד: הערבים לא מסוגלים, לא יכולים, לקבל על עצמם את הסמכות ואת האחריות לתכנן, ולכן מקימים ביישובים הערביים ועדות מגרפה, מה שנקרא – מחברים חמישה, שישה, עשרה יישובים ערביים בוועדת תכנון ובנייה אחת, כאשר כמעט כל יישוב עירוני יהודי יש בו ועדת תכנון מקומית, על-פי סעיף 18 לחוק התכנון והבנייה.

חנא סוייד: לערבים יש סעיף מיוחד, סעיף 19 לחוק התכנון והבנייה, שבעצם מונע, ולא נותן לרשויות המקומיות הערביות – אם מדובר ביישובים שיש בהם 20,000, 30,000 ו-40,000 תושבים, אין להם סמכות להקים ועדת תכנון ובנייה, ואילו יישוביים עירוניים יהודיים עם 5,000–6,000 תושבים, יש להם ועדת תכנון ובנייה.

חנא סוייד: אני רואה בזה אפליה לשמה.

חנא סוייד: היא לא כלולה, כמובן – כאן מדברים על מתן ועל ביזור סמכויות לוועדות המקומיות, שזה דבר טוב, ואני אמרתי שזה דבר טוב, אבל תראו לאן זה הולך.

חנא סוייד: אני אומר שזה מתקשר למה שאמרתי קודם: אי-אפשר להתנות מתן סמכויות במעמד הכלכלי שלך ובהשתייכות האתנית שלך – – –

גילה גמליאל: משפט סיום בבקשה.

חנא סוייד: אני נותן משפט סיום.

חנא סוייד: למרות המרכיבים החיוביים שאני רואה בהצעת החוק הזו, במיוחד החשת – streamlining, מה שנקרא, של תהליכי תכנון ובנייה, יחד עם זה אני רואה שחוסר ההתייחסות למצוקות התכנון והבנייה ואי-מתן אפשרות ליישובים ערביים להקים ועדות תכנון ובנייה משלהם, נבחרות – אני רואה בזה חיסרון גדול מאוד.

חנא סוייד: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת חנא סוייד.

גילה גמליאל: חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

ניצן הורוביץ: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברים, הליכי הרישוי ומתן ההיתרים ברשויות המקומיות לתוספות בנייה קטנות, לפרגולות, מרפסות, דברים מהסוג הזה, הם באמת חור שחור של סחבת וביורוקרטיה בלתי נסבלת.

ניצן הורוביץ: זה מסע ייסורים שצריך לשים לו קץ, הוא נטול היגיון, ואנחנו מברכים – ותומכים בכל מאמץ שנועד לקצר את הסחבת הזאת ולהקל על האזרח.

ניצן הורוביץ: אלא שבין המטרה הזאת, החיובית, לבין כל מה שמביא החוק הזה יש הבדל גדול.

ניצן הורוביץ: החוק מתהדר בכינוי "רפורמת הפרגולות", אבל יש בו גם דברים נוספים, שאינם נחוצים לצורך קיצור הסחבת; למשל הפגיעה במערכת התכנון, למשל ההתעלמות משיקולים סביבתיים וחברתיים; והיעדר הנושא של דיור בר-השגה, שהיה אפשר להכניס אותו לחוק הזה, כי הוא רפורמה בתכנון ובבנייה.

ניצן הורוביץ: חבל, חבל ששנתיים אחרי המחאה החברתית, אחרי כל המאמץ שהושקע כאן, בכנסת, אחרי המאמץ שאנחנו רואים ברשויות המקומיות, לא הוכנס בחוק נושא של דיור בר-השגה לרכישה ולקנייה.

ניצן הורוביץ: אני חייב לומר שבעולם הנושאים האלה מוסדרים היטב בהליכי התכנון והבנייה; במדינות אירופה, בצפון-אמריקה, בכל תוכנית מגורים חדשה יש אחוזים ניכרים, 20%, 30%, לפעמים 40%, של דיור בר-השגה.

ניצן הורוביץ: ועדיין לא מאוחר להכניס את זה לחוק.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לומר לשר הפנים ולחברים, חברי הכנסת, זוהי קריאה ראשונה, מכאן הולך החוק לוועדה.

ניצן הורוביץ: החוק כפי שהוא עכשיו, בגלל היעדר הדיור בר-השגה והפגיעה במערכת התכנון, אנחנו נתנגד בקריאה הראשונה.

ניצן הורוביץ: אבל אם בוועדה יוסדרו הדברים, יודגש הנושא של המאבק בסחבת בלי פגיעה בתכנון, זאת אומרת בלי לשפוך את התינוק עם המים, אנחנו נשקול את עמדתנו לקראת הקריאה השנייה והשלישית, כי באמת בסחבת צריך לטפל, את הפרגולה צריך לבנות, בלי למרר את חייו של האזרח, אבל את התכנון, שהוא כלי כל כך חשוב – הוא מגן מפני אינטרסים זרים, הוא שומר על הציבור, הוא מחזק את טובת הכלל – על התכנון צריך לשמור, ואת הדיור בר-השגה צריך להכניס לחוק.

ניצן הורוביץ: לכן, אדוני שר הפנים, זאת הזדמנות, גם עבור הממשלה, להכניס סוף-סוף דיור בר-השגה לחוק התכנון והבנייה, ואני מקווה שזה מה שייעשה בוועדה לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: בבקשה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, זו הרפורמה השנייה הגדולה שמובאת, בתחום התכנון והבנייה, לשולחנה של הכנסת.

גדעון סער: בכנסת הזאת זו הראשונה.

דב חנין: בכנסת הזאת זו הראשונה, בשנים האחרונות זו השנייה.

דב חנין: בכנסת הקודמת, אדוני השר, אנחנו ניהלנו שלוש שנים מאבקים וויכוחים קשים בוועדה מיוחדת שהוקמה לצורך העניין הזה, ולקח אחד אני חושב שלמדתם, ואני מברך על כך, אותך, אדוני השר.

דב חנין: אני חושב שהבנתם שתפסתם כנראה יותר מדי מרובה, אז לא תפסתם.

דב חנין: הרפורמה הזאת יותר מצומצמת, וזה נכון שבתחום התכנון והבנייה אנחנו לא נפרק לגמרי את כל המערכות הקיימות, אלא נתקדם באופן שיטתי ונקודתי.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, אנחנו בעד קיצור הליכים, אנחנו נגד ביורוקרטיה, אבל כדי להבין מה בעייתי במערכת התכנון והבנייה שלנו צריך להיות הרבה יותר ממוקדים וללכת בכיוון אחר לגמרי מהמהלך שמוצע לנו היום.

דב חנין: המהלכים שאתם מציעים, אדוני השר, לא ישיגו את המטרה.

דב חנין: כדי שהוועדות המקומיות תהיינה יותר יעילות, צריך לתקצב אותן יותר טוב.

דב חנין: צריך מערכת מקצועית יותר טובה.

דב חנין: צריך יותר אנשי מקצוע.

דב חנין: כדי להרחיב סמכויות – ואני בעד להרחיב סמכויות לרשויות מקומיות ולוועדות מקומיות – צריך לקבוע קריטריונים ברורים, כדי שאנחנו לא נהיה במצב, אדוני השר, של הרבה מאוד "הולילנדים" במקום "הולילנד" אחד בירושלים.

דב חנין: אנחנו צריכים שיהיו לנו מסגרות סטטוטוריות ברורות, מבחינת התוכניות המחייבות.

דב חנין: צריך להרחיב את ההרכב של הוועדות המקומיות כך שהמשרד להגנת הסביבה, למשל, ייוצג בוועדות האלה, נציגים של ארגוני סביבה, ארגוני חברה, יהיו מיוצגים בוועדות המקומיות, שנותנים להן סמכויות כל כך נרחבות.

דב חנין: צריך להשקיע משאבים כדי להביא את כל הוועדות המקומיות בערי ישראל וביישובי ישראל לרמה מקצועית נאותה וכדי להקנות לכולן את אותן סמכויות.

דב חנין: דיבר לפני חבר הכנסת סוייד על המצב הבעייתי של מערכות התכנון בציבור הערבי.

דב חנין: אבל מה שאתם עושים בחוק הזה, אדוני השר – אתם מייצרים שלושה מעמדות של ועדות מקומיות, ואתם מגדילים את הפערים בין המרכז לפריפריה, בין יישובים מבוססים ליישובים חלשים יותר מבחינה חברתית-כלכלית.

דב חנין: אתם לא מכלילים בחוק הזה סמכויות לקידום דיור בר-השגה.

דב חנין: זה חיסרון דרמטי של הצעת החוק הזאת.

גילה גמליאל: משפט סיום בבקשה.

דב חנין: אם רציתם לטפל בדברים הבוערים והחמורים ביותר, בזה הייתם צריכים להתחיל.

דב חנין: חבל שלא עשיתם את זה בהצעת חוק שנועדה לתקן את הליכי התכנון והבנייה שנתיים אחרי המחאה החברתית.

דב חנין: אסור, אדוני השר – וזה משפט הסיכום – להפריט בצורה כל כך דרמטית סמכויות שלטוניות של גופים ממשלתיים, כמו שאתם מציעים במנגנונים של מכוני הרישוי.

דב חנין: הדבר הזה עלול להוביל לתוצאות מסוכנות מאוד.

דב חנין: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: בבקשה.

מנחם אליעזר מוזס: גברתי היושבת-ראש, תודה, אדוני שר הפנים, יקירי גדעון, ברצוני לברך אותך על הרפורמה המוצעת על-ידיך, מה עוד שאני רואה בכל קידום חוק המסוגל לקצר את הביורוקרטיה ולהביא איזה פתרון למצוקת הדיור – אני רואה בזה ברכה גדולה.

מנחם אליעזר מוזס: שמענו קודם ממך על הביורוקרטיה של שלוש וחצי שנים לתוכניות קטנות, שש וחצי שנים לתוכניות גדולות, והכול במסגרת משרד הפנים.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לחדש לך, שבוועדת הכספים שמענו ממר סטנלי פישר, הנגיד הקודם, שמרגע ההיתכנות לצאת לפרויקט בינוי ועד קבלת המפתח לוקח לא פחות מ-13.5 שנים; דבר מדהים, אין לזה אח ורע אפילו במדינות הבלתי-מפותחות, כזה מהלך.

מנחם אליעזר מוזס: אני רואה בך – ואני מכיר את היכולות שלך, עוד בעת שכיהנתי בתקופת כהונתך כשר החינוך כסגנך במשרד – אני מכיר את היכולות שלך, ואני יודע שאתה מסוגל להזיז עניינים, וכמו שראינו בחינוך, כך במשרד הפנים, אני מקווה שנראה באמת אור בקצה המנהרה, בעזרת השם.

מנחם אליעזר מוזס: ואני רוצה לומר לך, מכיוון שיש לי עוד דקה וחצי, ואומנם זה יגיע לוועדת הפנים, אבל אם תיקח לדוגמה – וחיפשתי את זה דווקא בהצעת החוק – שתוכנית בת-תוקף, שהוועדה המחוזית כבר נתנה על זה תוקף, אם אתה רוצה לעשות את השינוי הקטן ביותר, לנייד דירות בתוך התוכנית, או לפזר דירות בנות-השגה בין דירות עממיות, אתה זקוק שוב לחזור להתחלת הדרך, לוועדה מחוזית, ולחכות שנתיים לתיקון התוכנית הזאת – רק לנייד בתוך פרויקט.

מנחם אליעזר מוזס: אני חיפשתי את זה בחוק, אבל אני מקווה שתיקח את זה לתשומת לבך, זה אחד מהדברים שמעכבים לך שוב תוכנית מאושרת, בת-תוקף, לעוד שנתיים.

מנחם אליעזר מוזס: אני מקווה שבעזרת השם נתחיל לראות סוף כל סוף את האור לא בקצה המנהרה, אלא נתחיל לראות את האורות הדלוקים בדירות, שגרים בהן כבר זוגות צעירים ואלה שזקוקים לדיור.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת יצחק כהן – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת אריאל אטיאס, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

יעקב ליצמן: – – –

אריאל אטיאס: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד שר הפנים, בדרך כלל האופוזיציה, התפקיד שלה זה לבקר את הממשלה ואת הדברים שהיא עושה בטעות, או כשהיא מטעה את הציבור הרבה פעמים, ויש הרבה מה לבקר את הממשלה הזאת.

אריאל אטיאס: הנושא של הדיור – הניסיון להוריד את מחירי הדירות הוא ניסיון שנעשה גם בממשלה הקודמת, והמטרה המרכזית זה להגדיל את היצע הקרקעות.

אריאל אטיאס: אחת הסיבות המרכזיות לכך שאין לנו מספיק קרקעות היא שהתכנון בישראל לוקח זמן רב מדי.

אריאל אטיאס: תוכניות של המדינה, לא של יזמים פרטיים, שמשרד הבינוי והשיכון מוביל, לוקח בממוצע שש שנים לאשר.

אריאל אטיאס: אחרי שאדריכלים – זה לא יזם פרטי, שאומרים: הוא רוצה להרוויח, אנחנו נדפוק אותו, אנחנו נוריד לו.

אריאל אטיאס: המדינה עובדת מול המדינה, יושבים בערך שנה וחצי לתכנן תכנון מפורט, עד תכנון מפורט לביצוע, לוקח מהשלב הראשון עד שמקבלים תוקף לתוכנית – שש שנים, בלי תכנון מאושר אי-אפשר לשווק.

אריאל אטיאס: לכן, הדבר המרכזי שנדרש לעשות זה לקצר את התכנון באופן המקסימלי האפשרי.

אריאל אטיאס: ואז עלה בממשלה הקודמת רעיון: תוכנית אחת – ועדה אחת; לא לעבור מדרגות.

אריאל אטיאס: עלו גם שאלות בדבר, חס ושלום, יכולת של השחתה בשלטון המקומי, שיש להם כוח רב מדי ביד לאשר תוכניות – כל יחידת דיור שמאשרים זה הרבה מאוד כסף, וזה מביא לאינטרס אצל אנשים, חס ושלום, לנקוט שחיתות.

אריאל אטיאס: התוכנית הזאת, כפי שהיא מוצעת כאן, היא תוכנית קצרה בהרבה מהתוכנית בת 600 הסעיפים שהביאו לממשלה הקודמת.

אריאל אטיאס: שינו לה את השמות, אבל לא חשוב, בסוף התוכנית אומרת דבר מאוד פשוט: אנחנו רוצים לקצר את ההליכים.

אריאל אטיאס: חסר לי דבר בתוכנית הזאת, וזה הדבר המרכזי שיכול להשפיע על יחידות הדיור באזורי הביקוש.

אריאל אטיאס: אדוני שר הפנים, אני חושב שאם תתמקד במהירות שבה צריך להוציא היתרי בנייה – כי צריך לזכור, חברי חברי הכנסת, שזה שיש תוכנית בתוקף לא אומר שיכולים להתחיל לבנות.

אריאל אטיאס: צריך לעבור עוד סיבוב בעירייה; בודקים את התוכנית, האם היא מתאימה למהנדס העיר ולתוכנית המקומית, ורק אז נותנים לה היתר.

אריאל אטיאס: באזורי הביקוש לוקח להוציא היתר בנייה שנה וחצי בממוצע – אחרי שש שנים, אחרי שיש לו תוקף.

אריאל אטיאס: אז אין משמעות לשיווק של קרקע – אם לא בונים עליה.

גילה גמליאל: משפט סיום.

אריאל אטיאס: ולכן באירופה יש תוכנית מאוד יפה, שבודקים אותה בצורה מאוד פרטנית; אם היזם לא משנה מהתוכנית המקורית, ממה שאושר, הוא לא צריך לעבור את כל הסדרה.

אריאל אטיאס: כמו מכון תקנים; מהנדס מורשה חותם לו שהתוכנית היא כפי שהוועדה המחוזית אישרה – –

גילה גמליאל: נא לסיים.

גילה גמליאל: בבקשה.

אריאל אטיאס: אני מסיים.

אריאל אטיאס: – – ואז הוא מאשר אותה.

אריאל אטיאס: אדוני השר, אתה תוריד – – –

גדעון סער: ואז הוא – – –

אריאל אטיאס: אדוני השר – ואז הוא לא צריך לעבור בעירייה יותר.

אריאל אטיאס: הוא לא עובד אצל המהנדס, הוא לא צריך להגיע לעירייה, הוא פשוט לא נגע במה שהתוכנית אישרה.

אריאל אטיאס: משפט אחרון.

אריאל אטיאס: לסיום, אדוני השר, שתדע – – –

גדעון סער: איפה?

אריאל אטיאס: בגרמניה.

אריאל אטיאס: אדוני השר, אני רוצה שתדע שככל שאתה תלך על המהלך הזה, 50% מהתחלות הבנייה באזורי הביקוש הם על קרקע פרטית.

אריאל אטיאס: אתה בהחלטה אחת משפיע על התחלות בנייה שלא קשורות למדינה בכלל, אבל בפועל זה מוריד את המחירים.

אריאל אטיאס: ולכן אנחנו, אף-על-פי שאנחנו באופוזיציה, אנחנו חושבים שאנחנו צריכים לתמוך בחוק הזה, חוק התכנון והבנייה, כי אנחנו בעד הגדלת היצע הקרקעות.

אריאל אטיאס: זה התחיל בממשלה הקודמת, על-ידי שר הפנים הקודם, ואנחנו צריכים לתמוך בזה, גם אם יש לנו הסתייגויות.

אריאל אטיאס: וככל שתלכו למהלך הזה, אנחנו נתמוך בכם.

אריאל אטיאס: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת אריאל אטיאס.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת נסים זאב.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: בבקשה.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, סוף-סוף למדנו משהו מהבדואים – קודם כול בונים, אחר כך מתכננים, ואחר כך יוצאים לרישוי.

נסים זאב: זה מה שיהיה.

נסים זאב: אין מלך בישראל, חזון נפרץ, איש הישר בעיניו יעשה; אני בעד זה, אין לי בעיה.

נסים זאב: מוציאים את הנשמה למי שמבקש לבנות מרפסת, שנתיים ושלוש; בדיוק כמו איזה קבלן שיש לו איזה קשרים טובים, שעושה את זה בשנה אחת, ואתה רואה אותו מרים בניין של 14 קומות.

נסים זאב: איך?

נסים זאב: אתה לא יודע.

נסים זאב: יש קשרים טובים, בתוך הרשויות, ואתה לא מבין איך בניין x ו-y, אחד ליד השני, אחד מבקש מרפסת ולא נותנים לו, אומרים לו: זה מכער, זה לא מתאים, זה לא אסתטי, ובדיוק לידו יש בניין – פשוט מבחינה תכנונית אתה לא יכול להבין.

נסים זאב: זה תלוי איזה קשרים יש לך.

נסים זאב: כמה אתה יכול לדבר עם חברי הוועדה ולהסביר להם שהבניין הגדול הזה, של 30 קומות – כמו שהיה פה בגילה – כל כך מוסיף נוף לירושלים, שמכל כיוון שאתה תבוא, תראה את הבניין הזה.

נסים זאב: זה כל כך יפה.

נסים זאב: זה מוסיף נוף לעיר ירושלים.

נסים זאב: זו האדרה של ירושלים.

נסים זאב: אני רוצה לומר שהתוכנית של המרפסות – ואני פונה לכבוד השר – שאם הוועדה לא תענה בתוך 45 ימים, אתה יכול לבנות מרפסת, ותראה בכך כאילו יש לו רישוי, זה דבר שלדעתי לא יעבור.

נסים זאב: כי לפעמים אנשי התכנון לא קוראים אפילו את הבקשה שלך.

נסים זאב: אני אומר לך, לפתוח תיק, לוקח לפעמים שישה חודשים; עד שיש לך תיק כחול – כך זה נקרא – או סגול, תלוי באיזו רשות אתה נמצא.

נסים זאב: עד שהתיק בכלל מוכן לוועדה.

נסים זאב: עד שעוברים את אנשי המקצוע.

נסים זאב: אז מה שיקרה במקרים האלו שאדוני הזכיר, מישהו אחר, מהשכנים, יכול להיפגע.

נסים זאב: ומבחינת הרישוי, זה כאילו כבר יש לו רישיון.

נסים זאב: אם המרפסת פוגעת בשכן – אם זה אוויר, אם זה אור, אם זו סוכה; תאר לך שלאחד יש מרפסת סוכה, ומישהו מעליו בונה, ומכיוון שמחלקת הרישוי לא ענתה את תשובתה בהתאם, או שהשכן לא מודע בכלל שהשכן רוצה להגיש בקשה – ואני אומר לכם שברוב המקרים מנסים להסתתר מאחורי הבקשה, מגישים את הבקשות, כדי שאנשים ושכנים שעלולים להיפגע לא יוכלו להגיש התנגדות.

נסים זאב: לכן אני אומר, כל החוק הזה, אולי יש לו כוונה טובה, הוא רצוי מאוד, אבל צריך לבדוק פה כל סעיף וסעיף לגופו של עניין.

נסים זאב: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת נסים זאב.

גילה גמליאל: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת.

גילה גמליאל: חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

אראל מרגלית: גברתי היושבת-ראש את דילגת עלי לפי הרשימה.

גילה גמליאל: אתה מחוק.

גילה גמליאל: אמרו שאתה לא מופיע ברשימה.

באסל גטאס: יש עוד אנשים ברשימה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.

גילה גמליאל: שלוש דקות.

גילה גמליאל: בבקשה.

באסל גטאס: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, באופן כללי, אני רואה בחוק ניסיון של דצנטרליזציה, של ביזור ממערכת מרכזית, ריכוזית, שישראל מצטיינת בה בתחום תכנון הבנייה, כמדינה אולי הריכוזית ביותר בעולם, והמתוכננת ביותר בעולם, שהתכנון בה הוא מרכזי, הוא מאוד קפדני; לכל דבר יש תכנון.

באסל גטאס: אבל מצד שני, מבזרים מהמחוזי, בעיקר למקומי, מבלי שתהיה מערכת שוויונית וברורה של תכנון ברמה המקומית, של ועדות מקומיות.

באסל גטאס: כבוד השר, אני הייתי מהנדס בניין.

באסל גטאס: שנים עבדתי בהוצאת היתרי בנייה.

באסל גטאס: הוועדה המקומית, בשבילנו, הייתה סיוט, סיוט.

באסל גטאס: למה?

באסל גטאס: כי הוועדה הזו, מי ששלט בה, ומי שעשה מהלכים ויכול היה בקלות לגשת ולהוציא היתרי בנייה, היה המוכתרים, אלו בעלי הקשרים.

באסל גטאס: במיוחד בזמן מפלגת המפד"ל, ששלטה שנים במשרד הפנים.

באסל גטאס: ידוע היה, הוועדה המקומית היא קן צרעות של פרוטקציוניזם, קשרים וגיוס קולות.

באסל גטאס: אז אני, בתור מהנדס, הייתי רוצה רק לקבל את ההחלטה מהר מאוד מהוועדה המקומית ולרוץ לוועדה המחוזית.

באסל גטאס: כי בוועדה המחוזית לפחות קיווינו לרמה ולדרג יותר מקצועיים.

באסל גטאס: אפשרות הערעור הייתה נדונה בצורה יותר עניינית.

באסל גטאס: באופן עקרוני, אני בעד הביזור הזה; לתת לרמה המקומית, במסגרת התכנון המחוזי, להיות יותר חופשית, עם יותר שיקול דעת בתכנון המקומי.

באסל גטאס: הבעיה היא שאנחנו לא רואים שהרמה של התכנון המקומי הגיעה – או תגיע על-פי הצעת החוק – לכלל בנייה ממסדית וממוסדת בשביל שהוא יקבל לידיו את אותן סמכויות.

באסל גטאס: אנחנו דואגים מאוד שבכלל, המגזר הערבי ייפול בין הכיסאות ולא יהיו לו ועדות מקומיות.

באסל גטאס: אפילו עיר כמו שפרעם, שהייתה בה ועדה מקומית שנים, ברגע אחד לפני כמה שנים הציפו אותה עם אעבלין ועם תמרה ועוד כמה יישובים, ופתאום יש ועדה מקומית שלא בשליטת העירייה.

באסל גטאס: אם יהיה מערך של תכנון מקומי, ועדות, בראייה כוללנית, שוויונית, לדעתי הרפורמה תצליח, ואז אנחנו נצא, כולנו, נשכרים.

באסל גטאס: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

גילה גמליאל: אנחנו נקבל את חבר הכנסת נחמן שי.

גילה גמליאל: בבקשה, עומדות לרשותך שלוש דקות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רפורמות הן דבר נפלא.

נחמן שי: אני לא מכיר שר אחד שלא מחפש דרך לעשות רפורמות, אחרת, איך הוא, או היא, ייכנסו להיסטוריה בלי רפורמות?

נחמן שי: גם שר הפנים החדש לקח אחת מההצעות שהיו מוכנות על שולחנו, וזה בסדר גמור.

נחמן שי: אני שמח על כך.

נחמן שי: ואני מקווה, השר, שתעשה רפורמה משמעותית יותר בענייני משרד הפנים, שציבור כל כך גדול של אזרחים נזקק לשירותיו.

נחמן שי: ולדעתי, הרבה שנים חלפו מאז המשרד הזה באמת השתנה.

נחמן שי: ראיתי, נושא אחד שטיפלת בו, וטיפלת בו מהר ויפה, היה הנושא של הארכת שעון הקיץ.

נחמן שי: זה היה מהיר, חלק וטוב.

נחמן שי: אני קצת סקפטי לגבי הרפורמה הזאת.

נחמן שי: היא עושה דבר חשוב, היא מקלה במשהו על מי שרוצה לבנות, או לסגור מרפסת, או לשנות את התכנון הפנימי של דירתו.

נחמן שי: אבל היא לא נוגעת בדבר הכי חשוב שמעסיק אותנו היום במדינת ישראל, וזה מצוקת הדיור.

נחמן שי: הבעיה – בה"א הידיעה – של אנשים צעירים היא איך להגיע לדירה הראשונה שלהם, בעלויות הנמוכות ביותר, כשהם אינם צריכים לשעבד 12 שנות חיים, ואולי כבר יותר, רק כדי לחסוך כסף לדירתם הראשונה.

נחמן שי: אני בטוח שהיושבת-ראש יודעת היטב למה אני מתכוון.

גילה גמליאל: בהחלט.

נחמן שי: היא פשוט צעירה ממני, אז מותר לה.

נחמן שי: ולכן, יחד עם הרצון לפרגן לשר שמביא תנופה חדשה למשרד שלו, אני חושב שאנחנו כולנו צריכים לחשוב איך נעסוק במתן תנופה חדשה לתכנון, מבלי להזניח ולפגוע בעקרונות חשובים כל כך בתכנון אזורי או מקומי, אבל להרבות במתן אישורים לבניית דירות, לבניית בתים רבי-קומות, לבנייה רוויה, כדי שאפשר יהיה להוריד את עלויות הבנייה במדינת ישראל.

נחמן שי: זה היום צוואר הבקבוק – התכנון והאישור הם תהליכים שנמשכים שנים.

נחמן שי: אין כל סיבה.

נחמן שי: אם צריך לפעמים שמישהו מבחוץ יראה את זה, אז באו ה-OECD והצביעו על הדירוג הגבוה של ישראל במדד הביורוקרטיה, ובמיוחד בתחום התכנון והבנייה.

נחמן שי: מכשול מונח על מכשול, מחסום מונח על מחסום.

נחמן שי: ובצורה כזאת, בסופו של דבר, זמן רב עובר מאז שמתחיל המסלול הארוך הזה – –

גילה גמליאל: משפט סיום.

נחמן שי: – – עלויות הכספים, וכן הלאה, מייקרות.

נחמן שי: אני קורא לממשלה למשוך את החוק הזה ולהביא במקומו חוק שיקל ויפתח פתח לדיור לזוגות צעירים ולאנשים צעירים במדינה.

נחמן שי: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת נחמן שי.

גילה גמליאל: חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן כבל – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

איתן כבל: – – –

גילה גמליאל: אתה כאן?

גילה גמליאל: אז הנה.

גילה גמליאל: לא רואים אותך, איתן.

איתן כבל: זו טענה שנשמעת הרבה שנים.

גילה גמליאל: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, קצרניות נכבדות, ברשותכם, אנחנו מגישים את התיקונים לחוק התכנון והבנייה – חבל שהשר גדעון סער לא נמצא כאן.

איתן כבל: אנחנו שכחנו איך התחלנו את כל הסיפור הזה של ההתעסקות עם חוק התכנון והבנייה זאת כבר הקדנציה השנייה.

איתן כבל: התחלנו עם חוק המרפסות הדרמטי.

איתן כבל: מה קרה בארבע-חמש השנים האחרונות?

איתן כבל: איך יכול להיות שאנחנו, חברי חברי הכנסת, חברתי זהבה גלאון, עדיין שקועים ומבוססים בסיפור הזה של הדיור?

איתן כבל: קמו ועדות, דיונים בכנסת ישראל – ודיור בר-השגה אין.

מאיר שטרית: – – –

איתן כבל: התחיל עכשיו חבר הכנסת שטרית – אם היה לנו כסף כמו הדיבורים ששפכנו פה ועל הוועדות שהוקמו כאן ועל הדיבורים שהיו כאן – – –

מאיר שטרית: – – –

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: כבר התחלנו קדנציה שנייה, אדוני היושב-ראש, ואנחנו עם הכותרות כאילו הזמן עמד מלכת.

איתן כבל: ולא רק שהזמן עמד מלכת – הוא לא עמד מלכת בדבר אחד, המחירים ממשיכים לעלות.

איתן כבל: אבל ראש הממשלה מבטיח לנו רפורמה ועוד רפורמה ועוד רפורמה.

איתן כבל: כמה רפורמות?

איתן כבל: אנחנו בסך הכול רוצים שיהיה דיור בר-השגה לתושבי מדינת ישראל, לאזרחי מדינת ישראל – – –

אברהם מיכאלי: – – –

איתן כבל: אין שום התקדמות נכון לרגע זה.

איתן כבל: אין שום התקדמות.

איתן כבל: חבר הכנסת שטרית, אתה חלק מהקואליציה היום – יש לך אולי רעיונות למה זה לא קורה?

איתן כבל: כאן השר יעקב פרי, הוא חדש, אנחנו רוצים להכניס אותו לתוך העולם הזה של דיור בר-השגה, אולי הוא ייתן לנו עצות מה עושים.

איתן כבל: אתה באת מהעולם העסקי – חמש-שש שנים לא מפסיקים לדבר, ושום דבר לא קורה, רק המחירים עולים.

איתן כבל: שום דבר לא זז.

איתן כבל: אני חושב שזאת הרפורמה השלישית או הרביעית שמדברים עליה – ותקן אותי, חבר הכנסת חנא סוייד, אם אני טועה – בתוך הקדנציה וקצת – – – אדוני חזר.

גדעון סער: חבר הכנסת כבל, יש לי שאלה אליך: אתה מכיר רפורמה אחת שלא העברתי?

גדעון סער: אם כן, תגיד לי.

איתן כבל: קודם כול, אדוני הלא-צנוע, בוא נעשה סדר – – –

גדעון סער: לא, אני שאלתי, לא קבעתי.

איתן כבל: תן לי לפרגן לך.

איתן כבל: הרמת לי להנחתה, אני אחזיר.

איתן כבל: ולא תיאמנו.

אברהם מיכאלי: – – –

איתן כבל: ואני אומר: אין לי ספק שתעביר את זה.

איתן כבל: אבל המבחן האמיתי שלך הוא לא בלהעביר, כי גם קודמיך העבירו בדרך כזאת או אחרת.

איתן כבל: השאלה היא מה יקרה.

איתן כבל: ואני פה, אדוני, השר גדעון סער, באמת אומר לך – –

יצחק וקנין: – – –

איתן כבל: אני מסיים, אדוני.

איתן כבל: – – המשבר, ההפגנות הגדולות, רוטשילד, כל הנרטיב שנוצר הוא סביב דבר אחד: דיור.

איתן כבל: כל הסיפור הגדול הזה, שמדברים על שינויים דרמטיים, מפליגים, מפלגות, שינויים טקטוניים בפוליטיקה הישראלית, הוא על הדיור.

איתן כבל: אז היו שינויים טקטוניים במפלגות ובהבטחות, אבל, אדוני השר, לא רק שלא נבנתה יחידת דיור אחת אמיתית, אלא מחירי הדיור עולים.

איתן כבל: ואני מבקש שאדוני יתייחס לזה.

איתן כבל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת אברהים צרצור.

יעקב ליצמן: – – –

יצחק וקנין: אני מסתכל ישר לפני, אדוני.

יצחק וקנין: התרגלתי לראות אותך לפני.

יצחק וקנין: שלוש דקות, חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, אני כבר רגיל שכשאומרים את המילה רפורמה זה עניין של הרס.

ישראל אייכלר: הרפורמים בארצות-הברית הביאו הרס על העם היהודי, והיום זה הפך למין סטייל שכשאומרים "רפורמה" זה איזשהו חידוש גדול מאוד.

ישראל אייכלר: לפעמים כשרוצים לבנות משהו מחדש הורסים הרבה יותר ממה שבנו.

ישראל אייכלר: כשמדובר על רפורמה בתכנון ובנייה כולנו הסכמנו, כולנו מסכימים כי המצב הנוכחי הוא בלתי אפשרי.

ישראל אייכלר: אדוני שר הפנים גדעון סער, אין כמעט מדינה בעולם, בוודאי שלא ב-OECD – אני לא בטוח שבמלזיה לוקח 13 שנה לסדר קרקע בשביל שיראו עליה דירה, בניין או משרדים.

ישראל אייכלר: אני לא בטוח שבמלזיה באפריקה, כי שם לפחות אין חוקים – – –

גדעון סער: מלזיה זה לא באפריקה, מלזיה זה באסיה.

ישראל אייכלר: נכון, אני מדבר במלזיה ובאפריקה, בכל המדינות הנאורות הללו לפחות אין ביורוקרטיה ואין הרגולציה שמונעת בנייה.

ישראל אייכלר: אני יודע שאנחנו באים בטענות לאוכלוסייה הערבית במזרח-ירושלים ובגליל על כך שיש שם מקומות שבונים בהם בלי תכנון ובלי בנייה, ויש המון טענות.

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד לך, שבבחירה בין השיטה של אנשים שלא יהיה להם איפה לגור – אלפי זוגות צעירים, תינוקות, שנמצאים במחסנים – לבין השיטה של הערבים שבונים להם דירות – זכותם המלאה לבנות דירות.

ישראל אייכלר: ואם המדינה רוצה, שיכינו להם תוכנית בניין ערים ושיעשו תוכניות טובות.

ישראל אייכלר: אותו דבר עם הבדואים בנגב.

ישראל אייכלר: מה שקורה ליהודים בארץ-ישראל – הוכינו כפליים: גם לא עושים תוכניות בנייה, גם לא מאשרים שום דבר, ועל כל דבר צריך ועדות וועדות וועדות.

ישראל אייכלר: והוועדות לא זזות, ממש צעדי צב.

ישראל אייכלר: וגם לא מאפשרים לבנות בלי זה.

ישראל אייכלר: אם מישהו מוציא מרפסת – השם ישמור אותו.

ישראל אייכלר: אם הוא רוצה לבנות משהו, שיעשה כמו שעשו ב"הולילנד" – אז יש לו סיכוי לבנות מגדלים באוויר.

ישראל אייכלר: אבל אם הוא רוצה להוציא מרפסת – אי-אפשר.

ישראל אייכלר: רבותי חברי הכנסת, אני הצעתי הצעה פשוטה, שלפיצול דירות לא יזדקקו לביורוקרטיה העירונית והשלטונית.

ישראל אייכלר: אדם שיש לו דירה של 100 מטר פלוס, שיוכל לפצל אותה לשתי דירות קטנות להשכרה.

ישראל אייכלר: ככה אנחנו מוציאים אלפי דירות לשוק השכירות, ומורידים לאנשים שאין להם דירות, שמשלמים שכירות, את מחיר השכירות.

ישראל אייכלר: זה פותר בעיה לסטודנטים, לזוגות צעירים, דיור בר-השגה.

ישראל אייכלר: הצעתי את ההצעה הזאת, והייתה תמיכה די נרחבת.

ישראל אייכלר: אבל אז אמרו לי: למה אתה צריך חקיקה שלמה, עכשיו יש רפורמה; תכניס את זה לוועדת הפנים, ואז זה יבוא צ'יק-צ'ק.

ישראל אייכלר: הצ'יק-צ'ק הזה כבר יותר משנתיים.

ישראל אייכלר: הווי אומר שאיפה שזזים – ואני ניסיתי לבדוק איפה זה – אז משרד השיכון אומר – במשרד הפנים, משרד הפנים אומר – במשרד השיכון.

ישראל אייכלר: מה עושים במקרה כזה?

ישראל אייכלר: הסיפור על החיגר והפיסח – – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

ישראל אייכלר: אני מסיים עם המשל הזה, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: החיגר אמר, איך אני יכולתי לגנוב בכרם?

ישראל אייכלר: אני לא יכול להיכנס.

ישראל אייכלר: אז הוא לקח את העיוור, התיישב עליו, והוא אמר לעיוור לאן ללכת, וגנבו ביחד.

ישראל אייכלר: באו לבית-המשפט.

ישראל אייכלר: אומר החיגר, אני לא יכולתי לגנוב, לא יכולתי להגיע, זה רק העיוור לקח אותי.

ישראל אייכלר: העיוור אמר, אני לא יודע מה לגנוב, רק הוא לקח אותי.

ישראל אייכלר: מושיבים אחד על השני ונותנים לשניהם את העונש.

ישראל אייכלר: רבותי, אם משרד הפנים ומשרד השיכון – שם צוואר הבקבוק, אתם צריכים לשבת ביחד ולמצוא עוד אלף פקידים, לא משנה כמה, שיזרזו ויוציאו את כל התוכניות – – –

גדעון סער: יותר פקידים, זה יעכב – – –

ישראל אייכלר: בזה אתה צודק, אדוני השר.

יצחק וקנין: תודה, תודה.

ישראל אייכלר: לא, זה חשוב מה שאדוני השר אמר; זה לא היה בפרוטוקול – –

יצחק וקנין: כן, אבל חשוב שהזמן עבר.

ישראל אייכלר: – – שאם תוסיף פקידים אז זה עוד יעכב יותר.

ישראל אייכלר: אז אל תוסיף פקידים, רק תגיד לפקידים שיתחילו לעבוד.

ישראל אייכלר: איך אמר שרון?

ישראל אייכלר: לעבוד, לעבוד ולעבוד.

ישראל אייכלר: ואז בעזרת השם יהיה פתרון.

ישראל אייכלר: ואני שוב חוזר על הצעתי לאפשר פיצול דירות עוד לפני כל הרפורמות, ואז כולם ייוושעו.

ישראל אייכלר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

יעקב ליצמן: אני מקווה להחזיר לך קצת אולי.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

יעקב ליצמן: אדוני השר, אני אתמוך כי זה נכון לעשות זאת – זה א; ב.

יעקב ליצמן: אני רוצה שתראו איך אתם נראים.

יעקב ליצמן: נותנים לנו מרפסות, אבל דירות לא נותנים.

יעקב ליצמן: מה יש לי ממרפסות אם אין דירות?

יעקב ליצמן: זה מה שקורה כאן.

יעקב ליצמן: אני מרחם עליך.

יעקב ליצמן: אתה עושה עבודה נהדרת, מביא את ההקלות הנכונות, אבל מה?

יעקב ליצמן: מרפסות.

יעקב ליצמן: ככה, ככה, מחיצות.

יעקב ליצמן: אפילו בחוק ההסדרים – – –

גדעון סער: לא קראת את כל החוק.

גדעון סער: החוק מתייחס – – – שיש להם השפעה על – – – לכל דבר יש השפעה – – –

יעקב ליצמן: אבל על זה תן לי לחלוק עליך.

יעקב ליצמן: מזה לא יהיו דירות.

גדעון סער: – – –

יעקב ליצמן: הממשלה לא עשתה – – –

גדעון סער: – – –

יעקב ליצמן: – – – אני שומע כל הזמן ששר האוצר יקים – מנכ"ל, יביא אורי, שמורי, לא יודע ממי – – –

גדעון סער: אני אקשיב לך בקשב רב, אפילו אני כותב לעצמי את ההערות של חברי הכנסת.

גדעון סער: אני רק שואל דבר אחד: יצא לך לקרוא את הצעת החוק?

יעקב ליצמן: התשובה: חלקית.

יעקב ליצמן: אבל לפני שבאת ביקשתי ממישהו להסביר לי, מישהו שכן קרא.

יעקב ליצמן: אבל כן, לא באתי סתם.

גדעון סער: עדיין יותר מרוב חברי הכנסת.

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: חלקי, לא את הכול, אבל ביקשתי שיסבירו לי לפני שאני עולה, שאני אדע איך להתייחס.

יעקב ליצמן: אז אני אומר לך דבר אחד: מרפסות עושים, זה עושים, אתה זוכר את מסיבת העיתונאים עם אריאל אטיאס?

יעקב ליצמן: – זה תוריד ממני, כי זה עבור ש"ס.

יצחק וקנין: אל תדאג, אני אוסיף לך.

יעקב ליצמן: אתה זוכר את מסיבת העיתונאים על ות"ל, מש"ל, מל"ל – אני לא יודע, כל השמות הנרדפים.

גדעון סער: וד"ל.

יעקב ליצמן: מי?

גדעון סער: וד"ל.

יעקב ליצמן: לא, אבל אולי בינתיים הוא שינה את השם, לא יודע.

גדעון סער: לא.

יעקב ליצמן: לא.

יצחק וקנין: וד"לים, וד"לים.

יעקב ליצמן: בדרך כלל בשינוי השם יש תוחלת חיים אפילו, אבל בסדר.

יעקב ליצמן: מה נהיה עם זה, דירה אחת?

יעקב ליצמן: לא.

יעקב ליצמן: לא.

יעקב ליצמן: אולי ב-2030; ב-2030 אולי.

יעקב ליצמן: אין דירות.

יעקב ליצמן: אם הוא היה רוצה לתת פתרון לדירות, הוא היה צריך לעשות מבצע, לפטור ממע"מ שנתיים, הוראת שעה, רק לזוגות צעירים, או משהו אחר.

יעקב ליצמן: הוא לא עושה כלום, זה רק תוכניות.

יעקב ליצמן: בא שר האוצר ואומר כל מיני דברים.

יעקב ליצמן: יש לו – הוא יקים ועדה, יקים – יעשה ככה, ככה; לא עושים כלום.

יעקב ליצמן: ולכן אני אומר דבר אחד: מה שאתה עושה זה נכון, אני אתמוך, אני חושב שזה חיובי מאוד לעשות את זה.

יעקב ליצמן: לבי לבי על הממשלה, בעיקר על הזוגות הצעירים שאין להם שום פתרונות, אין להם שום אפשרות לגור בדירות, והכי גרוע, שבחוק ההסדרים הכניסו כל מיני מסים גם על מי שמחלק דירות, שיצטרך לשלם על זה מסים, ואני חושב שזה פשוט עוול.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה – – –

יעקב ליצמן: החזרתי לך שתי שניות.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב ליצמן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, אנחנו עוסקים בחוק המכונה "חוק הפרגולה" – חבר הכנסת ליצמן, אתה מפריע לי – המכונה "חוק הפרגולה" בשפת העם, שבו רוצים, גם על-פי דבריו של השר וגם על-פי מטרתו של השר, לקצר הליכים, לבטל תהליכים ביורוקרטיים, בעיקר בנושאי תכנון שהם מזעריים, שלא מצריכים ועדה לתכנון אזורי או ארצי אלא ועדה לתכנון מקומי.

אחמד טיבי: עקרונית, כפי שאמרתי בעבר, אני תומך בהקלה על האזרח, אני חושב שזה צעד בכיוון הנכון.

אחמד טיבי: אבל היות שאנחנו עוסקים בחוק התכנון והבנייה, אין מנוס מלדון ומלהזכיר בעיות קשות יותר של תכנון ובנייה שנמצאות ביישובים הערביים, שקורסים תחת מדיניות אידיאולוגית של תכנון ובנייה שיש בה הדרה של האוכלוסייה הערבית מתהליך קבלת ההחלטות והשפעה על תוכניות שהן תוכניות עתידיות – לטווח ארוך.

אחמד טיבי: למשל, אדוני השר, במועצה הארצית לתכנון ובנייה יש 32 חברים; רק שני ערבים.

אחמד טיבי: תת-ייצוג מביך, הייתי אומר.

אחמד טיבי: במחוז הצפון, מתוך 17 בוועדה האזורית יש רק שניים – –

גדעון סער: מחוזית.

אחמד טיבי: מחוזית – – אף שיש רוב של ציבור ערבי בצפון.

אחמד טיבי: שניים מתוך 17.

אחמד טיבי: יש כאן אמירה.

אחמד טיבי: לא בכדי – – –

מאיר שטרית: הוועדה לא מורכבת מאישי ציבור, היא מורכבת בעיקר מנציגי הממשלה.

מאיר שטרית: זו הבעיה.

אחמד טיבי: אז מה שאתה אומר:

אחמד טיבי: או שהממשלה תורכב מערבים, כדי שהייצוג יהיה, או שנחליף את כולכם.

מאיר שטרית: עובדים על זה.

אחמד טיבי: או שתתחילו לתת ייצוג לחברה הערבית בצורה שכלתנית, בצורה נורמלית, בצורה שוויונית, אוקיי?

אחמד טיבי: אגב, חלק מהערבים שממנים אותם כנציגי ממשלה הם לא כוס התה שלנו.

אחמד טיבי: אבל יש אנשי מקצוע, יש אנשי מקצוע ערבים המומחים בתכנון ובנייה.

אחמד טיבי: יש מועצה לתכנון ובנייה, שחנא סוייד עמד בראשה.

אחמד טיבי: אני אומר לך שאפשר להביא אקדמאים ערבים מומחים לגיאוגרפיה, לתכנון ובנייה.

אחמד טיבי: יש פרופסור ראסם חמאיסי, ד"ר ת'אבת אבו ראס, אנשים – יש שמות וקצרה היריעה מלהזכיר את האנשים האלה.

אחמד טיבי: עכשיו, רק בחמישה יישובים ערביים יש ועדות מקומיות; מקומיות.

אחמד טיבי: בסח'נין, שיש בה 23,000 – אין.

אחמד טיבי: בעומר, שיש בה 7,000 תושבים, פחות – יש.

אחמד טיבי: המספרים זועקים לשמים.

יצחק וקנין: נא לסיים.

אחמד טיבי: ועל כן, אדוני השר, אני תומך – אנחנו בסיעת רע"ם-תע"ל תומכים בהצעה הזאת, אבל אנחנו מבקשים שתיתן את דעתך – אתה מינית גם בוות"ת נציג ערבי.

אחמד טיבי: אני לא מאלה שרוקדים כאשר ממנים נציג אחד, אבל זה צעד בכיוון הנכון.

אחמד טיבי: אין נושא שחשוב לנו, לעתיד שלנו, יותר מתכנון ובנייה.

אחמד טיבי: אנחנו רוצים להיות שם כדי לומר את דעתנו ולהשפיע על תהליך קבלת ההחלטות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: ואחריו – טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת מאיר שטרית.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, אני חושב בקשר לרפורמה שכבוד השר מציג לנו היום דרך הצעת החוק, שהיא הצעת חוק ורפורמה מבורכת, כי אנשים סובלים מהתור הארוך לאישור תוכניות, להיתרים, מסרבול הביורוקרטיה, מכל הדברים האלה שמייאשים את האזרח הפשוט, מייאשים אותו כאשר הוא שנים עומד בתור כדי לאשר תוכנית שלו או אפילו היתר בנייה.

מסעוד גנאים: אני מקווה שכבוד השר ימשיך ברפורמות שלו.

מסעוד גנאים: מאחר שחברי דיברו על המצב ביישובים הערביים, בחברה הערבית, שאי-אפשר לדבר על ועדות מקומיות כאשר רוב היישובים הערביים אין בהם ועדות כאלה, הרפורמה הבאה שצריכה להיות, כבוד השר, אני מקווה, היא רפורמה שמסירה או מונעת את האפליה.

מסעוד גנאים: הרפורמה שלפנינו היא רפורמה שנלחמת בביורוקרטיה, מזרזת תהליכים; צריך רפורמה שנלחמת באפליה.

מסעוד גנאים: וזה דרך, 1.

מסעוד גנאים: ייצוג הולם לחברה הערבית בוועדות השונות לתכנון ובנייה; 2.

מסעוד גנאים: הקמת ועדות תכנון מקומיות שנעדרות – אין ברוב היישובים הערביים; והחשוב ביותר: שכבוד השר יפתח את התיק של כל בקשות הרחבת שטחי השיפוט ותוכניות המתאר של היישובים הערביים כדי לפתור את הסוגיה הזו.

מסעוד גנאים: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת טלב אבו עראר – איננו, אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מאיר שטרית, ואחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת חמד עמאר.

יצחק וקנין: ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת, ידידנו, יושב-ראש הכנסת לשעבר רובי ריבלין.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית אני רוצה לומר לשר הפנים שאני מברך על החוק הזה, על מה שאין בו יותר מאשר על מה שיש בו, כי, לשמחתי, בניגוד לרפורמה הקודמת שקראו לה רפורמת המרפסות ונאבקנו בה בכל תוקף, שהייתה גורמת לשחיתות נוראית בתחום התכנון והבנייה, אני שמח שהשר מתמקד בנושאים המרכזיים שכל הזמן דרשנו שיטפלו רק בהם, ואלה נושאי הרישוי והתכנון והקידום שלהם.

מאיר שטרית: כמי שהיה שר הפנים בעבר, אדוני השר, אני רוצה לומר לך שהרפורמה הזו מבורכת.

מאיר שטרית: והיא יכולה להצליח בתנאי אחד, אדוני השר – שתעמיד יותר אמצעים הן לוועדות המחוזיות והן לוועדות המקומיות.

מאיר שטרית: אחרת, עד שיעשו את כל הפעולות וישכללו את הוועדות וייתנו אפשרות להגיש תוכניות בצורה מכוּונת, זה ייקח הרבה מאוד זמן.

מאיר שטרית: וצריך לזה תקציב; בלי תקציב אי-אפשר לעשות את זה.

מאיר שטרית: ואני מברך על הרעיון, כי זה מקל על האזרח.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני גם רוצה להגיב על הדברים שנשמעו פה לגבי ההחלטות בתחום התכנון והבנייה במגזר הערבי.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר לחבר הכנסת טיבי, חברי חבר הכנסת טיבי, ולחברי חבר הכנסת מסעוד גנאים, שאני רוצה שתדעו שכשהייתי שר הפנים ניסיתי לכפות על כל הרשויות הערביות והיהודיות – כל רשות מחוזית או מקומית שיש בה 13,000 תושבים ומעלה, נתתי לה אישור להקים ועדת בנייה מקומית.

מאיר שטרית: לצערי הרב – אני אומר בצער – מעטים מאוד ניצלו את הזכות הזאת.

מאיר שטרית: רוב ראשי הערים, גם הערביות, התנגדו.

מאיר שטרית: אני פגשתי אותם, שאלתי: למה אתם מתנגדים?

מאיר שטרית: אני נותן לכם סמכות ביד; אתם תאשרו את התוכניות, אתם תגבו את אגרות הבנייה, ולא הוועדות.

מאיר שטרית: אתם עכשיו עם ועדות מרחביות; כל היישובים הערביים – ועדות מרחביות.

מאיר שטרית: למה?

מאיר שטרית: יש יושב-ראש יהודי, בדרך כלל מחברינו, מה שנקרא, מאנשינו, הוא מנהל את הוועדה, מקבל משכורת כמו של ראש מועצה, הערבים באים לפגישה, ראש העיר לא אחראי; הוא אומר: אני חותם על התוכנית, מה אכפת לי.

מאיר שטרית: הוא הולך לוועדה, הוועדה לא מאשרת.

מאיר שטרית: הוא אומר לו: אני חתמתי, הוועדה המנוולת הזאת לא מאשרת לך.

מאיר שטרית: ואני אומר לחבר'ה: קחו אחריות; אני נותן לכולכם אפשרות להקים ועדה מקומית, תהיה לכם סמכות לאשר, לקבוע את התוכנית, לעשות מה שאתם רוצים.

מאיר שטרית: בודדים הלכו לכיוון.

מאיר שטרית: אני אומר את זה בצער.

מאיר שטרית: ואני אומר: עוד לא מאוחר.

מאיר שטרית: אדוני שר הפנים, אני ממליץ בפניך לבדוק את הרפורמה הזאת, שהתחלנו אותה.

מאיר שטרית: חלק מהמועצות האזוריות אכן הקימו ועדה, ואני מעיד, כל מי שהקים ועדה מקומית חזר אלי ואמר: תודה רבה, זה פשוט הציל לי את המצב.

מאיר שטרית: זה מועצה אזורית גזר, מועצות אזוריות אחרות שהקימו ועדות מקומיות שלהן, וגם הם היו במרחביות, וגם ביישובים הערביים.

מאיר שטרית: ואני אומר לך, אדוני השר: תחזור לרפורמה הזאת; תפרק את הוועדות המרחביות האלה, זה בזבוז זמן וכסף, זה מטרטר את הרשויות המקומיות.

מאיר שטרית: יש היום, אם אני לא טועה – המספר היה 39 ועדות, ואני הצעתי אז לפרק 32 מה-39, ולהשאיר רק שבע שביישובים ממש ממש קטנים.

מאיר שטרית: כל היתר, צריך שתהיה להם ועדה מקומית, ואז ראש העיר לא יכול להתחמק מאחריות ולהגיד: אני לא אחראי לתכנון ובנייה, אני לא אחראי לעבירות בנייה, אני לא אחראי אם בונים או לא בונים.

מאיר שטרית: אם הוא יהיה ראש הוועדה, הוא יהיה אחראי, גם על-פי החוק.

מאיר שטרית: היום על-פי החוק אתה בא לראש עיר ערבי והוא אומר: תשמע, בונים אצלך בלי רישיון; הוא אומר: מה אתה רוצה ממני?

מאיר שטרית: מה, אני הוועדה?

מאיר שטרית: לך לוועדה המרחבית, אני לא הכתובת.

מאיר שטרית: זו טעות מבחינת המדינה, טעות מבחינת הרשות הערבית, טעות מבחינת התושבים.

מאיר שטרית: ואני מקווה שהרפורמה הבאה – אם תרצה, אדוני השר, אני מוכן להגיש חוק בהסכמתך, בתיאום אתך, שיעשה את הדבר הזה.

גדעון סער: את מה?

מאיר שטרית: אדרבה.

גדעון סער: לא, שאלתי איזה שינוי.

יצחק וקנין: תודה.

מאיר שטרית: סליחה?

גדעון סער: שאלתי איזה שינוי.

מאיר שטרית: אני לא שמעתי.

גדעון סער: שאלתי איזה שינוי.

מאיר שטרית: לקבוע שיהיו ועדות מקומיות בכל מקום שיש בו מ-13,000 תושבים ומעלה.

גדעון סער: אני לא בטוח שזה נושא לחקיקה, אבל זה נושא לטיפול.

מאיר שטרית: אתה צודק, זה מה שאמרתי.

מאיר שטרית: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר שטרית.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אורי מקלב.

אורי מקלב: החלפנו.

יצחק וקנין: החלפתם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חמד עמאר, ואחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת חמד עמאר.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, קודם כול אני רוצה להגיד: אני אתמוך ברפורמה הזאת; אבל הרפורמה הזאת לא נוגעת בכלל במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: אנחנו עוד רחוקים מלהיות שם.

חמד עמאר: אני מדבר על יישובים ש-40 שנה לא אישרו להם תוכניות מתאר.

חמד עמאר: אין לנו שום ועדה מקומית.

חמד עמאר: אתם מדברים על ועדות מקומיות – יישוב אחד אין לו ועדה מקומית.

חמד עמאר: אנחנו בבעיה של תכנון ובנייה.

חמד עמאר: אני חושב שזה התכנון של הממשלות שלא יהיו תוכניות, זה מה שאני מאמין.

חנא סוייד: שלא תהיה בנייה.

חמד עמאר: בנייה יש; אף אחד לא יעצור את הבנייה, בנייה יש.

חמד עמאר: אבל אם ניקח את היישובים הדרוזיים, אדוני השר, את היישובים הדרוזיים, אדוני השר, ונבדוק – כמעט כל היישובים, יותר מ-30 שנה לא אושרה להם תוכנית מתאר.

חמד עמאר: לא אושרה להם תוכנית מתאר.

גדעון סער: זה ישתנה בקדנציה הזאת.

חמד עמאר: אני מקווה, ואני מאמין שאתה יכול לשנות את זה.

חמד עמאר: כי המגזר הדרוזי רותח.

חמד עמאר: אתה לא יכול לשלול מאדם לבנות את ביתו, את הבית שלו, את המגורים שלו.

חמד עמאר: אתה יודע, אדוני השר, שאחוז הנישואים היום, והריבוי הטבעי, אצל הדרוזים הוא הכי נמוך, כי אין לנו מקום לגור.

חמד עמאר: אנחנו לא יכולים להחליף בין ירכא – ללכת לגור בנהרייה; אנחנו צריכים לגור בירכא, ואנחנו צריכים לגור בעוספיא, אנחנו לא יכולים להחליף מקומות מגורים.

חמד עמאר: ומה שאני מבקש מכבודך, אדוני השר, ואני לא יודע אם זה בסמכותך: ההליכים המשפטיים שמתרחשים היום – רק אתמול דיברתי על שני בחורים צעירים שבית-המשפט בעכו גזר עליהם עונש, אחד שהוא סגן-אלוף במילואים שרק לפני שנתיים השתחרר מהצבא, השם שלו יאסר ח'טיב, בית-המשפט גזר עליו 300,000 שקל קנס וארבעה חודשים עבודות שירות, ואם הוא לא יהרוס את הבית שלו בתוך עשרה חודשים הוא יצטרך לשלם 200,000 שקל, כי המדינה תהרוס לו את הבית, וייכנס לכלא לשלוש שנים.

חמד עמאר: אח שלו, 250,000 שקל, אותו עונש, אבל אח שלו החליט שהוא לא ישלם, לא 250,000 ולא 50 שקל, הוא ייכנס לכלא, והוא ייכנס לכלא לקרוב לשנה.

חמד עמאר: אני אומר לך, אדוני השר, אני אתמוך ברפורמה הזאת.

חמד עמאר: אני מקווה שמה שאמרת כאן, שכל הנושא של המגזר הדרוזי ישתנה – כי הבעיה של התכנון והבנייה זו הבעיה הקשה ביותר במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: יש אלפי בתים לא מחוברים לרשת החשמל, שנבנו ובגלל חוסר התכנון הם לא יכולים לקבל אישור לחשמל, והם לא מחוברים לחשמל.

חמד עמאר: לכן, אנחנו נתמוך בחוק, ואנחנו מקווים שכל המדיניות לגבי התכנון והבנייה במגזר הדרוזי תשתנה.

חמד עמאר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אורי מקלב, ואחריו – חבר הכנסת רובי ריבלין.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, אני המלצתי לחברי מהסיעה – מי ששאל אותי – המלצתי לתמוך בחוק הזה.

אורי מקלב: כך אני חושב, שצריך לתמוך בחוק הזה, אבל אני אומר זאת בהסתייגות; תלוי מה יהיה המשכו.

אורי מקלב: בחוק הזה יש שני חלקים: חלק אחד שאני מאוד מאוד תומך בו, חלקים מסוימים שאני מאוד מאוד תומך בהם, אבל אני קצת סקפטי, ואני באמת אומר: אשרי המאמין.

אורי מקלב: אם באמת יהיה כפי שהחוק הזה רוצה, ומייעד את לוח הזמנים, ואת הייעול של הוועדות והסמכויות, אז זה בסדר גמור, ויש חלקים שאני מפחד מהם, ואני מאוד מקווה שהם לא ייושמו, ואני אולי, בדקות הספורות, טיפה ארחיב.

אורי מקלב: אין ספק, אנחנו יוצאים מנקודת הנחה – אני בטוח שגם הממשלה והשר – יוצאים מנקודת הנחה שלחכות שנתיים בשביל לקבל היתר או רישיון להוצאת מרפסת זה דבר לא סביר בעליל.

אורי מקלב: שנתיים לחכות כדי לבנות משהו, הרחבה או כל משהו שלא יהיה, בתוכנית מאושרת, תמ"א מאושרת, רק צריך הוצאת היתר, שנתיים ואף יותר מזה, זה דבר לא סביר.

אורי מקלב: זה מצד אחד.

אורי מקלב: מצד שני, לעבור ל-45 יום ו-90 יום זה דבר טוב, השאלה אם זה באמת ישים ועל חשבון מה זה.

אורי מקלב: על חשבון לתת למכוני בקרה – זה דבר שעוד לא הצליח, עוד לא נוסה, ובשביל זה צריך לתת למכונים סמכות רבה.

אורי מקלב: ומי משלם על עבודת המכונים?

אורי מקלב: על חשבון מי זה יהיה, המכונים האלה?

אורי מקלב: אם על חשבון מוציא ההיתר – זו רפורמה על חשבון האזרח, שעכשיו יש לו עוד עלויות.

אורי מקלב: לא זו אף זו, אדוני שר הפנים היה לפני זה במשרד החינוך, יודע מה זה מכונים כאלה ואחרים שמשרד החינוך לקח, מה הביורוקרטיה ולאיזה ייעול הם הביאו; לפעמים גם פחות מהמשרדים.

אורי מקלב: אם מכון יגיד: לא שלחת לי את החומר – אדם שלח שש פעמים את החומר ואומרים לו: לא קיבלתי, כי הם צריכים לעמוד בלוח הזמנים, ועל חשבון זה הם מתעללים באזרחים – זה לא נקרא ייעול.

אורי מקלב: הם יגידו: כן, אנחנו נותנים בתוך 45 יום, אבל בתנאי שכל החומר אצלנו, ואז אתה צריך להתמודד אתם.

אורי מקלב: אתה מתמודד עם אותה ביורוקרטיה של הפקידות.

אורי מקלב: חוץ מזה, לא הכול מכונים; חלק גדול מהיישום ומההיתר ייתנו גם כן הפקידים.

אורי מקלב: מי מייעל את הפקידים?

אורי מקלב: מה יקרה לוועדות שלא יעמדו ב-45 יום וב-90 יום?

אורי מקלב: איזה עיצום יש לנו מול פקידוּת?

אורי מקלב: עד היום אנחנו – חלק מהסיבות למחירי הדירות ולסחבות הגדולות ולזמנים הארוכים זה פקידות לא יעילה, או פקידות שלכתחילה רואה את זה כדרך, לגרום לסחבת.

אורי מקלב: אז צריך אותה, עם כל מיני סיבות למה פקיד עושה את זה.

אורי מקלב: ומעבר לזה, הסמכות שניתנה פה לשר הפנים – זה דבר טוב.

אורי מקלב: בשונה מהתוכניות הקודמות, סמכות לשר הפנים.

אורי מקלב: אבל סמכות היתר שנתנו ליועץ המשפטי צריכה להדאיג אותנו מאוד.

אורי מקלב: לרפורמה הזאת הכניסו עוד סעיף, שנותן סמכות – שליועץ המשפטי של הוועדה יש עוד סמכות, של היועץ המשפטי של העירייה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים מה זו הסמכות הזאת; זה בעצם מעקר כמעט את החשיבה – אדוני, אני כבר מסיים.

אורי מקלב: אפשר באמת להרחיב את היריעה, אבל מכיוון שהזמן מאוד מאוד קצר, אנחנו רוצים קודם כול לברך על הצעת החוק הזאת, אבל בתנאי אחד, ששר הפנים והמשרדים יהיו מספיק גמישים, שלקראת הדיון בקריאה שנייה ושלישית יהיה דיון מעמיק, ולשנות את הדברים לפי מה שיעלו אנשים, מניסיונם, וכאלה כבר הופיעו בוועדות, שיודעים מהפרקטיקה מה יכול להיות ומה לא יכול להיות.

יצחק וקנין: תודה.

אורי מקלב: אבל אני אומר, וזה משפט אחרון, רפורמת המרפסות, רפורמת הפרגולות, זה דבר נכון, אך זה עוד לא פוטר אותנו מלהמשיך לטפל בבעיית הדיור, במחירי הדירות, שזה דבר אחר לגמרי.

אורי מקלב: זה טיפול בדובדבן, זה בסדר, וזה חשוב מאוד, אבל שזה לא יוריד מהממשלה הזאת את הדבר שעומד לפתחה, וזה מחירי הדירות.

אורי מקלב: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת רובי ריבלין, ואחריו – חבר הכנסת יעקב אשר.

ראובן ריבלין: מכובדי ממלא-מקום יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת וקנין, אדוני השר, אני לא יודע מדוע מהיום שפגשתי אותך אני חשבתי שאתה אדם רציני, ואתה כל פעם מוכיח לי מחדש שזה נכון.

ראובן ריבלין: בקדנציה הקודמת, בחוק ההסדרים, הוגש לנו חוק התכנון והבנייה בנושא הפרגולות, עם 630 סעיפים – –

גדעון סער: זה היה המרפסות.

ראובן ריבלין: המרפסות.

ראובן ריבלין: חוק המרפסות, סליחה.

ראובן ריבלין: – – עם 630 סעיפים, וכמובן, אנחנו הוצאנו אותו מחוק ההסדרים, משום רצינותו, ואני מוכרח לומר שחבר הכנסת אמנון כהן, יושב-ראש ועדת הפנים, ניסה גם להתמודד אתו, יחד עם כל חברינו המיומנים, כמו חבר הכנסת סוייד, בכנסת הקודמת, ולא היה אפשר להעביר אותו.

ראובן ריבלין: החוק הזה, ת"ק ות"ק פרסה ממנו, ולכן אני מברך עליו, אם כי אני מלא חששות וחושב שנצטרך יחד אתך – ואני מציע לך להיות בוועדה כאשר היא תכין אותו, בעיקר בעניינים המרכזיים ולא הפורמליים – כדי לגבש את הדרכים שבהן אנחנו נוכל לפקח, שכן העברת סמכויות לרשויות שאין פיקוח ממשלתי עליהן יכולה להביא אותנו למצב שבו אנחנו שמים בפני נבחרי ציבור מכשול.

ראובן ריבלין: שלא יהיה מצב שיקומו כל מיני פרויקטים שאנשים אחר כך ישאלו מאין ואיך, ויתגלגלו אפילו לבתי-משפט.

ראובן ריבלין: רק בנושא אחד הייתי רוצה להעיר הערה, בהמשך לדברים שנאמרו פה על-ידי חברים.

ראובן ריבלין: אדוני השר, לגבי המגזר הערבי, ובתוכו המגזר הדרוזי – יש כאלה שאינם משרתים, ויש כאלה שזכויותיהם אינן תלויות בחובותיהם, שהרי הם ממלאים אחר כל החובות שלהם, כפי שציין חבר הכנסת עמאר.

ראובן ריבלין: אני מציע לראות דרך לגרום למורטוריום בכל המקומות שבהם יש קו כחול, בכל המקומות שבהם יש תחום, בדיוק, שהוא מיועד לוועדה המוניציפלית המטפלת, ולראות אם אפשר להביא לידי מצב שבו לא יחיו אנשים בחטא בישראל, כאשר אנחנו יודעים בוודאות שאנחנו לא נהרוס, ונוכל להביא אולי לידי הבנה שמכאן והלאה לא יכול להיות מצב אחד שבו יתנהל חלק מהאוכלוסייה ומצב אחר שבו יתנהל החלק האחר – גם מבחינת ההזדמנויות, וגם מבחינת החובה בנטל.

ראובן ריבלין: ואני יודע שאני סומך עליך, ואני יודע מדוע אני סומך עליך.

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת ריבלין, אני קורא לך להעביר את הצעותיך לשר הפנים.

יצחק וקנין: תודה.

ראובן ריבלין: אני מבקש לומר לכל – –

ג'מאל זחאלקה: את ההצעות שאמרת עכשיו תעביר לשר הפנים.

ראובן ריבלין: – – בוחריו של חבר הכנסת זחאלקה, שאני לא דיברתי אליו, כדי שלא יינזק מזה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת רובי ריבלין.

יצחק וקנין: אחרון הדוברים, חבר הכנסת יעקב אשר, ואחריו – אדוני השר ירצה לסכם בסיום הדיון?

גדעון סער: כן.

יצחק וקנין: אבל לא עכשיו.

יצחק וקנין: לא עכשיו, יש עוד דובר אחד.

גדעון סער: לא, אני רק – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת יעקב אשר, שלוש דקות לרשותך.

אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, שרים, אני רוצה קודם כול לברך, כבוד השר, על כך שהחוק הזה, שעבר כבר גלגולים רבים, מגיע בסופו של דבר לקראת חקיקה.

אני מקדים ואומר, ידידי שר הפנים, שבמהלך הדיונים בוועדה אנחנו נבקש – יחד, כמובן, בשיתוף פעולה מלא אתך – לעשות כמה וכמה שינויים, אבל בגדול, אני חושב שמגיע יישר כוח גדול על כך שהחוק הזה מגיע.

וגם – השר עשה בחוכמה שלא הלך על כל החוק הקודם, שהיה הרבה יותר מסובך ומסורבל; חלק גדול מהנושאים אפשר לחוקק בהמשך, ואנחנו נתמוך בזה גם בהמשך.

אני רוצה לומר דבר אחד: לפני שנים חוקק החוק תיקון 43 לחוק התכנון והבנייה, והתיקון הזה, אם מישהו היה בודק כמה דירות וכמה תוכניות קודמו בעקבות התיקון הזה, הוא היה מבין למה חשוב גם התיקון הזה, של היום.

אני רואה את החוק הזה היום כהמשך ישיר של תיקון 43, וכראש עיר לשעבר אני יכול לומר שזה היה כלי שהשתמשנו בו, כלי שחסכנו אתו זמן וביורוקרטיה, כלי שאתו בנינו את העיר.

לא לכל דבר ודבר להזדקק לוועדה המחוזית, כי התהליכים שם הרבה יותר מסובכים והרבה יותר גורמים לעיכובים – בלי כוונה, אבל ככה זה עובד, כשיש ועדה, ועוד ועדה ועוד ועדה.

אחד הדברים החשובים הוא נושא התשתיות.

אין לי ספק שזה יביא לתוספת יחידות דיור באותן ערים שיוכלו להעביר תוכניות בוועדה המקומית, בלי להזדקק למחוזית.

לכן אני חושב שהדבר הזה נכון.

ואני רוצה לומר דבר אחד: עם כל הכבוד לכל המקצוענים, ולכל הוועדות הארציות והמחוזיות, ראש עיר וחברי מועצה יודעים מה טוב לעיר שלהם.

צריך בקרה, צריך לראות שהדברים נעשים ביושר ובשוויוניות, אבל בסופו של דבר, דברים כאלה, שהם בסוג הקטנים והבינוניים, אין כמו ראש עיר או חברי ועדה שיודעים מה טוב לעיר שלהם, מה צריך בעיר שלהם.

ולכן – – –

איתן כבל: אבל גם זו סכנה גדולה – – –

אני אמרתי קודם משהו, לא שמעת – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

– – בבקרה נכונה, בפיקוח נכון, לראות שהוועדה מתנהלת נכון, בליווי יועצים משפטיים וכו', אבל בסופו של דבר, היום הערים מתנהלות בצורה טובה.

ואני רוצה לומר לך, ידידי איתן כבל, אוהבים לומר שיש בעיות בשלטון המקומי.

סדנא דארעא חד הוא; אם יש בעיות, יש גם במרכזי, וגם בפקידות, וגם אצל המקצוענים הכי גדולים.

כשאדם הוא לא ישר, הוא לא ישר.

ראש עיר שהוא אדם ישר והגון ורוצה לעשות טוב לעיר שלו, ונבחן על זה – –

איתן כבל: אני מסכים.

יצחק וקנין: תודה.

– – רק אלה הכלים שאתם הוא יכול להצליח.

אני מודה לשר הפנים, ומקווה שבהמשך יבואו עוד תיקוני חקיקה נכונים לטובת הרשויות המקומיות.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב אשר.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון שר הפנים, השר גדעון סער.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שמעתי בקשב רב את כל הדוברים, וגם קיבלתי רעיונות, בין היתר ההצעה של חבר הכנסת אטיאס, שאני מתכוון לבחון אותה.

גדעון סער: חבר הכנסת גטאס, כמדומני, בהחלט, השינוי המוצע יחייב התמקצעות של הוועדות המקומיות, ויחייב גם פיקוח.

גדעון סער: הכלים נמצאים בהצעת החוק, ואנחנו חייבים לוודא שהתהליכים יקרו.

גדעון סער: חבר הכנסת כבל – איפה חבר הכנסת כבל?

גדעון סער: – חיתוך הביורוקרטיה בכל השלבים, בכל השלבים, זה גם ועדות התכנון והבנייה.

גדעון סער: גם הנושא של היתרי בנייה אחרי זה ברשויות המקומיות, שהעלה חבר הכנסת אטיאס, גם הנושא של שיווק וביצוע, גם הנושא של פתיחת חסמים.

גדעון סער: כשאתה מטפל בכל הממדים האלה ההיצע גדל, ומה קורה כשההיצע גדל אנחנו יודעים.

גדעון סער: ההיצע יגדל, המחירים ירדו.

גדעון סער: ולכן, אותו ממד ברפורמה, שעוסק בתכנון, מגלם גם מרכיב אחד – מה שנקרא מרכיב הכרחי ולא מספיק – להתמודדות עם הסוגיה.

גדעון סער: חבר הכנסת חמד עמאר נגע בנושא של מצוקת תוכניות המתאר במגזר הדרוזי, ואני מוסיף – גם במגזר הערבי.

גדעון סער: אני מתכוון להתמודד עם הנושא הזה.

גדעון סער: כבר הנחיתי את מנכ"ל המשרד, לפני כמה שבועות, להתחיל להכין תוכניות מתאר, לתקצב תוכניות מתאר במגזר, כדי להתמודד עם הבעיה הזאת, שהיא מאוד עמוקה ומאוד חריפה.

גדעון סער: ואני אומר לכם, יהיה שינוי בקדנציה הזאת בנושא הזה.

גדעון סער: חבר הכנסת טיבי ציין לגבי ייצוג בני המגזר הערבי בוועדות.

גדעון סער: ההערה נכונה, היא נרשמה, ואני מקווה שגם בנושא הזה יהיה שינוי לטובה.

גדעון סער: חבר הכנסת ריבלין, חששות גם לי יש.

גדעון סער: חששות גם לי יש.

גדעון סער: אבל דבר אחד ברור לי: המצב הקיים, בפשטות, לא יכול להימשך.

גדעון סער: זה מצב קפקאי, זה מצב שפועל נגד האינטרסים של המדינה ונגד האינטרסים של האזרחים.

גדעון סער: לפעמים יש משהו שפועל לטובת האינטרס הלאומי והאזרחים סובלים, או להפך.

גדעון סער: פה זה פועל נגד האזרחים ונגד המדינה.

גדעון סער: ולכן אני בהחלט מתכוון, כפי שהצעת, להשתתף בדיוני ועדת הפנים של הכנסת, אולי לא בכולם, אבל להשתתף בהם.

גדעון סער: וגם לשמוע – – –

מירי רגב: כמו שאני מכירה אותך, לא תוותר על אף דיון.

גדעון סער: חברת הכנסת רגב – –

מירי רגב: כמו שאני מכירה אותך, לא תוותר על אף דיון.

גדעון סער: – – אני אשמר לך, כמובן, גם מידה של אוטונומיה, ולא לכל הדיונים אני אגיע.

גדעון סער: אבל כפי שישבתי ושמעתי, וגם רשמתי חלק מהנקודות, כי תמיד אפשר ללמוד, כך אני מתכוון לעשות גם בדיוני ועדת הפנים.

גדעון סער: אני חושב שחשוב שהכנסת, ברוב גדול, תביע את ההכרה העמוקה שיש בעם בצורך בשינוי, שהוא ביסודו שינוי נגד הביורוקרטיה ונגד הריכוזיות.

יצחק וקנין: תודה לשר הפנים, השר גדעון סער.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשבת במקומותיכם.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 102), התשע"ג–2013, קריאה ראשונה – רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 23 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 65 נגד – 16 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 102), התשע"ג–2013, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יצחק וקנין: 65 בעד, 16 נגד.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: א.

יצחק וקנין: בקשת הממשלה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר משר האוצר לראש הממשלה את הסמכות לפי סעיף 59א לחוק החברות הממשלתיות, התשל"ה–1975 (להלן: החוק); ב.

יצחק וקנין: מכוח סמכות הממשלה, לפי סעיף 31(ב) וסעיף 32 לחוק-יסוד הממשלה, להחזיר לשר האוצר את הסמכות לפי סעיף 59א(א) לחוק, שהועברה בעבר ממנו לשר דאז מאיר שטרית, וממנו לשר דאז סטס מיסז'ניקוב – הצבעה.

יצחק וקנין: רבותי, יציג את בקשת הממשלה סגן השר אופיר אקוניס.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת, כי בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, החליטה הממשלה להעביר את הסמכות לפי סעיף 59א(א) לחוק החברות הממשלתיות, התשל"ה–1975, משר האוצר לראש הממשלה.

אופיר אקוניס: עוד החליטה הממשלה, בהתאם לסעיף 31(ב) וסעיף 32 לחוק-יסוד: הממשלה, להחזיר לשר האוצר את הסמכות לפי סעיף 59א(א) לחוק, שהועברה, כפי שאמרת, אדוני היושב-ראש, בעבר ממנו לשר דאז מאיר שטרית, וממנו לשר דאז סטס מיסז'ניקוב.

אופיר אקוניס: בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, מבקשת הממשלה את אישורה של הכנסת להחלטה זו.

אופיר אקוניס: אדוני, איך אפשר ברעש כזה – –

יצחק וקנין: רבותי, רבותי.

אופיר אקוניס: – – לשמוע את כל הדברים הדרמטיים האלה?

יצחק וקנין: רבותי, השר סילבן שלום, השר סילבן שלום, נא שבו – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מרגלית, יבוא – – –

יצחק וקנין: אי-אפשר לנהל את הישיבה בצורה כזאת, רבותי.

אופיר אקוניס: יבוא עניין כלשהו – –

יצחק וקנין: אנא, כל חבר כנסת ישב במקומו.

אראל מרגלית: אני יושב ומקשיב לך.

אופיר אקוניס: – – ואז תגיד: לא ידעתי.

אופיר אקוניס: מה יקרה?

אופיר אקוניס: ואז אני אגיד לך: אבל הקראתי הודעה, בעברית טובה, מפוסקת, רהוטה, ואתה לא שמעת – –

יצחק וקנין: רבותי השרים – –

אופיר אקוניס: – – לא בגלל שלא רצית.

יצחק וקנין: – – נא לשבת במקומותיכם.

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

אופיר אקוניס: ולא בגלל שלא רצית.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני היושב-ראש, אני מבקש להבהיר כי אישורה של הכנסת להעברת הסמכויות כמפורט לעיל נדרש כדי שתתאפשר הפעלתה של ועדת השרים לענייני הפרטה, בהרכב שעליו החליטה הממשלה, ואני אקריא אותו, ברשותך, אדוני היושב-ראש: יושב-ראש ועדת שרים להפרטה – ראש הממשלה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת זחאלקה, חברת הכנסת זהבה גלאון, אנא מכם, שבו – – – אי-אפשר – – –

אופיר אקוניס: גברתי, איך תתנגדי?

יצחק וקנין: אתם גם מדברים בקול רם.

אופיר אקוניס: איך תתנגדי – –

זהבה גלאון: – – –

אופיר אקוניס: – – אם את לא יודעת מהו הרכב ועדת שרים להפרטה?

זהבה גלאון: יש לי חלוקת קשב.

אופיר אקוניס: איך תתנגדי להרכבה?

זהבה גלאון: אני אישה.

אופיר אקוניס: אז אני מקריא לך, תקשיבי.

אופיר אקוניס: שימי לב, אני אחזור: יושב-ראש ועדת שרים להפרטה – ראש הממשלה.

אופיר אקוניס: שר האוצר – ממלא-מקום יושב-ראש הוועדה.

אופיר אקוניס: ועוד חברים בה: שרת המשפטים, השר נפתלי בנט והשר יאיר שמיר.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לסגן השר אופיר אקוניס.

יצחק וקנין: ביקש להתנגד – חבר הכנסת דב חנין, אני סוגר תכף את הרשימה של חברי הכנסת שביקשו.

קריאה: למה?

קריאה: כמה חברי כנסת, איציק?

יצחק וקנין: מי שביקש לדבר, להתייחס לנושא: דב חנין, זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: בעצם כל סיעת – אתה לא.

יצחק וקנין: אני מוחק אותך.

יצחק וקנין: אילן גילאון ביקש למחוק, אני אאפשר לך.

יצחק וקנין: ניצן הורוביץ; תמר זנדברג, גם ביקשה, נכון?

יצחק וקנין: מיכל רוזין.

יצחק וקנין: עיסאווי פריג', וג'מאל זחאלקה גם ביקש להתייחס, וחבר הכנסת – –

ג'מאל זחאלקה: – – – לא רק להתייחס.

יצחק וקנין: להתנגד, להתייחס.

יצחק וקנין: – – ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: אני סגרתי את הרשימה.

יצחק וקנין: רבותי, הרשימה נעולה.

יצחק וקנין: אדוני, שלוש דקות לרשותך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אני שמעתי בקשב רב את דברי סגן השר אקוניס, ואני דווקא בא להגן כרגע על כבודה של הממשלה ועל כבודן של ועדות שרים.

דב חנין: אם, למשל, מובאת בפנינו היום הצעת חוק, או הצעת חוק שהיא שילוב של שתי הצעות חוק בעניין משילות, הצעת החוק הזו מקורה בהצעת חוק של חבר הכנסת רותם ובהצעת חוק של חבר הכנסת הופמן.

דב חנין: ועדת השרים לענייני חקיקה שדנה בהצעת החוק של חבר הכנסת רותם החליטה שתמיכת הממשלה בהצעה זו תהיה בקריאה הטרומית בלבד; ולפני שתתקיים הקריאה הראשונה, הנושא יחזור לדיון נוסף בוועדת השרים לענייני חקיקה.

דב חנין: חבר הכנסת רותם, אם אני טועה במשהו, אתה תתקן אותי, כמובן.

דוד רותם: – – –

דב חנין: אני קראתי רק מהפרוטוקול.

דב חנין: אתה יודע, לצערי, חבר הכנסת רותם, לא מזמינים אותי לכל הדיונים של ועדת שרים לענייני חקיקה, לכן אני לא מגיע לשם באופן תדיר.

דב חנין: לכן, אני מעלה פה פליאה, חברי חברי הקואליציה וחברי הממשלה הנכבדים, ובהם גם חברים בוועדת השרים לענייני חקיקה, איך אתם מאפשרים, בסוגיה כל כך עקרונית, להביא בפני הכנסת נושא שוועדת שרים לענייני חקיקה ביקשה לדון בו ולבחון אותו פעם נוספת לפני הקריאה הראשונה.

דב חנין: עכשיו, שלא תגידו שמדובר פה באיזשהן שאלות שוליות.

דב חנין: זה לא איזשהו תיקון טכני לאיזשהו סעיף, שתגידו: בסדר, הפקידים הרלוונטיים ממשרד התשתיות וממשרד התחבורה הגיעו להבנה ביניהם.

דב חנין: אנחנו מדברים על שאלות יסוד של השיטה.

דב חנין: ואם הממשלה, וועדת שרים לענייני חקיקה, מתנערת מאחריותה, מתנערת מחובתה, מתנערת מהחלטותיה, לחזור ולדון בשאלות יסוד כל כך רציניות, איך אתם מצפים שאנחנו, כולנו, נתייחס ברצינות בכלל לוועדות השרים?

דב חנין: אם אתם תבואו אלינו בעתיד ותגידו לנו: ועדת שרים לענייני חקיקה אמרה, אנחנו נגיד לכם: אז היא אמרה.

דב חנין: כמו שגם אתם כרגע אומרים.

דב חנין: אתם הרי אומרים לנו: ועדת שרים לענייני חקיקה החליטה?

דב חנין: אז מה, אז היא החליטה.

דב חנין: בינתיים אנחנו החלטנו אחרת, ואנחנו מצפצפים גם על ועדת שרים לענייני חקיקה.

דב חנין: אני אומר לכם, עמיתי חברי הקואליציה, זו פגיעה בכללי המשחק המקובלים שבסופו של דבר חוזרת אל מי שפוגע.

דוד רותם: – – – ואתה יודע שאתה מטעה – – –

דב חנין: בוודאי לא יודע, אבל אני גם אומר לך שאני גם לא מטעה, אלא הדברים כתובים שחור על גבי נייר, ויותר מזה, חבר הכנסת רותם, כיושב-ראש ועדת החוקה – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

דב חנין: – – אני גם רוצה לומר לך, שהדברים גם הוקראו בפנינו, בעת דיון ועדת הכנסת שעסקה בנושא העברת החוק לוועדה בראשותך, על-ידי נציגת משרד המשפטים.

דב חנין: לא רק שזה כתוב, אלא אפילו הקריאו את זה.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: לא, תמר זנדברג אחריה.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לומר שאנחנו מתנגדים להעברת הסמכויות, לפי חוק-יסוד: הממשלה, משר האוצר לראש הממשלה, ואני רוצה לנמק, אדוני היושב-ראש.

זהבה גלאון: אתם יודעים, בוושינגטון יש עכשיו שיחות, מתחילות שיחות על משא-ומתן אפשרי בין ישראלים לפלסטינים, ובשטח אנחנו רואים שיורים במפגינים.

זהבה גלאון: שרית מיכאלי, דוברת "בצלם", נורתה מכדור גומי – –

חיים כץ: אצלנו או במצרים?

זהבה גלאון: – – בשטח פה, חבר הכנסת כץ.

זהבה גלאון: חמוש מג"ב ירה בדוברת "בצלם" שרית מיכאלי.

זהבה גלאון: היא עמדה מהצד בהפגנה, היא הסריטה, הקליטה; שוטר מג"ב, אדוני שר הביטחון, ירה בה, היא נאלצה להתאשפז בבית-חולים.

זהבה גלאון: ירה בה קליע, לפי החשד, מצופה גומי, מטווח קצר.

זהבה גלאון: אדוני שר הביטחון, חברי חברי הכנסת, ואדוני השר, אני פונה אליך: יש יד קלה על ההדק בשימוש בכדורי גומי או בכדורים מצופים גומי.

זהבה גלאון: כיוון שהוציאו לה את הקליע מהרגל, היא השתחררה בתוך זמן קצר.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, מי שרוצה לאותת לפלסטינים שאנחנו הולכים אתם להידברות, והולכים אתם להסדר, וציפי לבני מצטלמת, כדאי שבשטח, חברי חברי הכנסת, לא ישתמשו בכדורי גומי לפיזור מפגינים.

זהבה גלאון: ראינו מה היה השימוש בזה באירועי אוקטובר 2000.

זהבה גלאון: השופט תיאודור אור אמר שצריך להוציא את הכדורים האלה משימוש בפיזור הפגנות נגד מפגינים, וצה"ל, בפיקודך, אדוני, ואדוני השר לביטחון פנים, משתמש בכדורים מצופי גומי, שכבר ראינו שהם גם הורגים.

זהבה גלאון: אז אני מנצלת את ההזדמנות שאם אנחנו מדברים על שיחות, ורוממות השיחות בגרוננו, תנו לאנשים להפגין, ואם מפזרים הפגנות, תשתדלו שלא תפגעו במפגינים שעומדים, מוחים, מסתכלים; ומי ששולח את דוברת "בצלם" לבית-חולים צריך לבדוק את עצמו אם כך הדברים צריכים להתנהל.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חברת הכנסת מיכל רוזין.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני רוצה להצטרף ליושבת-ראש מרצ זהבה גלאון בנושא, ולהביע תמיהה על מה שקורה בימים אלה בנושא שיחות השלום שמתנהלות כרגע בוושינגטון.

תמר זנדברג: בטח שמתם לב שאמצעי התקשורת, שעכשיו מסקרים את הכנסת, מדווחים ששרת המשפטים ציפי לבני הובהלה מוקדם מהצפוי לחזור לכאן, לכנסת, כדי להספיק להצביע עוד היום על חוק המשילות.

תמר זנדברג: לדעתי זה מראה – יש כאן איזו אינדיקציה מה הממשלה חושבת על סדרי העדיפויות ועל שיחות השלום שאותן נשלחה ציפי לבני לוושינגטון להתניע.

תמר זנדברג: זאת המשילות, בעצם, של הממשלה.

תמר זנדברג: עוד לפני שעברו חוקי-היסוד וחוק המשילות, אחוז החסימה, שעומדים להיות נדונים כאן יותר מאוחר היום, כבר הממשלה מראה את משילותה בשריה שלה, ובעצם מגלה לנו איזשהו טפח על סדרי העדיפויות.

תמר זנדברג: מה יותר חשוב, להאיץ ולהוציא את מפלגות המיעוט הלאומי, המפלגות הערביות מהכנסת, או לנהל את שיחות השלום, שאמורות להיות המטרה האסטרטגית של הממשלה כרגע?

תמר זנדברג: נדמה לי שבכך שציפי לבני נקראה, בחופזה, לשוב מוושינגטון, לזנוח את הדבר החשוב והחגיגי ביותר, שכולנו, אזרחיות ואזרחי ישראל, בראשות הממשלה, היינו אמורים לעשות כאן, במטרה להצביע כאן על הצעת חוק שכל מטרתה זה להעלים את האגף הזה מהכנסת, זה מראה משהו על סדרי העדיפויות השגויים של ממשלת ישראל.

תמר זנדברג: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: הכרזה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 147 – הוראת שעה), התשע"ג–2013, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יצחק וקנין: בבקשה, חברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, אני רוצה להתנגד להעברת הסמכויות משר האוצר.

מיכל רוזין: אני רוצה להזכיר לכולנו: עבר תקציב המדינה, והתגובות בציבור הן תגובות חמורות ביותר.

מיכל רוזין: יש תחושה שהממשלה מפקירה את האזרחים שלה, יש תחושה שלמרות כל ההבטחות לדאוג לדיור, לדאוג לתעסוקה, לבריאות, לרווחה, יש פה הפקרה של התושבים.

מיכל רוזין: מחירי הדיור, אני מזכירה לכם, מאז המחאה החברתית, עלו ב-10%.

מיכל רוזין: פתרונות אמיתיים לתעסוקה לא קיבלנו בתקציב הזה.

מיכל רוזין: לצערנו הרב, החזיקו את כולם פה שבויים, כן, את המפלגות שבויות בידי חוק המשילות וחוק משאל עם, ולכן, הרבה מהטענות שהיו נגד התקציב נעלמו כלא היו.

מיכל רוזין: העבירו את הדברים מהר מהר, כופפו אותנו, באופוזיציה, לקצץ בזמנים, הציבור מרגיש שנעשתה פה עבודת "חפיף".

מיכל רוזין: הציבור מרגיש שאנחנו לא הקדשנו את הזמן הראוי פה, במליאה, לדון בהשלכות של התקציב, בגזירות הקשות.

מיכל רוזין: הגזירות האלה מצטרפות לגזירות שהיום עולות להצבעה, של חוק המשילות, של חוק משאל עם.

מיכל רוזין: אנחנו שוכחים שכל דבר כזה שעובר, כל נושא – היום בבוקר דנו בהפרטת שירותי הבריאות של אחיות בתי-הספר – כל הפרטה כזאת, והעברה לידיים פרטיות, פוגעות באלפי ועשרות אלפי, אם לא מאות אלפי, תושבים, אזרחים.

מיכל רוזין: הציבור מרגיש שאנחנו מזלזלים בו.

מיכל רוזין: הציבור מרגיש שאנחנו לא מתייחסים ברצינות לנושא.

מיכל רוזין: המהירות הזאת, שכולם כבר עייפים ומורידים ומרימים את היד, התגובות כל כך קשות.

מיכל רוזין: כולנו באים הביתה, כולנו שומעים את התגובות האלה.

מיכל רוזין: אמר פעם יושב-ראש המפלגה שלי לשעבר, יוסי שריד: כשצריך להתחיל להסביר משהו, אתה בבעיה.

מיכל רוזין: וכשאני צריכה לבוא הביתה אתמול, אחרי הלילה הארוך שבו כולנו לא ישנו, ולהתחיל להסביר לחברים, שכנים, משפחה, ששואלים: למה כל כך מיהרתם?

מיכל רוזין: ולמה זה נגמר כל כך מוקדם אם לפי החוק אפשר עד יום שלישי בחצות?

מיכל רוזין: ולמה הצבעתם – הורדתם ידיים ככה, בכזה חיפזון?

מיכל רוזין: מה החיפזון?

מיכל רוזין: אתם יודעים, אומרים: החיפזון מהשטן.

מיכל רוזין: המסר הציבורי הוא חשוב, הנראות של הכנסת הזאת היא חשובה, והמסר שהממשלה הזאת העבירה הוא שלא אכפת לה מהאזרחים.

מיכל רוזין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': ראשית, אדוני היושב-ראש, חברים, ראשית כול, אני כמובן מצטרף לחברי – נגד הסמכויות, נגד עוד משילות, עוד סמכות.

עיסאווי פריג': מצביעים על דברים לפי מצב הרוח.

עיסאווי פריג': חברים, יש קיוסקים לפלאפל במדינה, מפוזרים בכל רחבי המדינה.

עיסאווי פריג': בתל-אביב – –

עפו אגבאריה: פלאפל בפיתה, לא – – –

עיסאווי פריג': אנחנו נתייחס לפיתה גם.

עיסאווי פריג': – – יש קיוסקים לפלאפל, שזה מטעם עממי, אוכל עממי.

עיסאווי פריג': כל אחד מתחרה בשני בטעם.

עיסאווי פריג': פלאפל של אימא, פלאפל של סבתא, פלאפל של – כל מיני שמות.

עיסאווי פריג': במיוחד התימנים טובים זה.

עיסאווי פריג': ויש גם פלאפל ארבעה טעמים, נכון, אילן?

עיסאווי פריג': טעמים משונים.

עיסאווי פריג': וכאן העניין.

עיסאווי פריג': עכשיו, במושב הזה – – –

אילן גילאון: בנס-ציונה – – –

עיסאווי פריג': בנס-ציונה יש ארבעה טעמים, אבל הכנסת החליטה להביא פלאפל עם עשרה טעמים, או בלי סוף טעמים.

עיסאווי פריג': למה אני מתכוון?

עיסאווי פריג': המושב הזה מתאפיין בחוקים אנטי-דמוקרטיים.

עיסאווי פריג': צריך למלא את הפיתה בכמה שיותר סלטים, כמה שיותר חוקים.

עיסאווי פריג': לדחוס, במיוחד מהחבר'ה מהקואליציה.

עיסאווי פריג': תאכל סלטים חופשי, חוקים חופשי במושב הזה.

אראל מרגלית: רואים שאתה רעב.

עיסאווי פריג': חוקים חופשי – אין שום דחיפות, אין כלום, אבל מה?

עיסאווי פריג': צריך להכניס לפיתה – – –

אילן גילאון: – – – שבמזנון של הכנסת היה היום פלאפל?

עיסאווי פריג': זה מעניין.

עיסאווי פריג': צריך להכניס לפיתה כמה שיותר חוקים – נגד חרדים, זאב, נגד ערבים, חוקים, להכניס לפיתה.

אראל מרגלית: – – –

עיסאווי פריג': גם שיהיה לנו יש עתיד יהודי, שיהיה.

עיסאווי פריג': העיקר שהפיתה יהיה לה טעם.

עיסאווי פריג': ומה, תאמינו לי, מה הטעם הזה?

עיסאווי פריג': הטעם הזה יצא בסופו של דבר שאנחנו צריכים לדעת איך לרוץ למקום לא רצוי, להוציא את כל הדברים האלה, מרוב הצרות והבעיות שהם יגרמו לנו.

עיסאווי פריג': עכשיו תענוג, נכנסים לספר החוקים, נכנסים לפיתה, אפילו את הפוליטיקה הבאנו לפיתה.

עיסאווי פריג': עכשיו – – –

נחמן שי: עם חמוצים או בלי?

נחמן שי: שהטחינה – – –

משה מזרחי: – – –

עיסאווי פריג': דוחפים, נכון, מזרחי?

עיסאווי פריג': דוחפים חופשי.

משה מזרחי: שהטחינה – – –

עיסאווי פריג': בסוף – – –

קריאה: כל עוד זה בא עם טחינה – – –

נחמן שי: – – – שכם.

עיסאווי פריג': אה, שכם, אבל – – –

משה מזרחי: לא, הוא נעלב, הוא נעלב.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': תראה, עמבה – אני לא יודע איזה חוק אני צריך, חוק עמבה, חוק טחינה, חוק – איזה עוד חוקים?

עיסאווי פריג': חוק עגבנייה דרך חממה, את כל החוקים – –

נחמן שי: חוק לחם.

עיסאווי פריג': – – האנטי-דמוקרטיים האלו בסוף תקיאו, בסוף – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, חבר הכנסת נחמן שי – –

עיסאווי פריג': – – תקיאו את כל החוקים האלו.

יצחק וקנין: – – התיאורים שלו עושים לך תיאבון, נכון?

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': אבל, חברים, כל החוקים האלו בסופו של דבר, אני מבטיח לכם, לא אני, זה החיים, תקיאו אותם.

עיסאווי פריג': אתם תקיאו אותם, לא אנחנו.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': ואתם תזכרו את היום הזה – – –

ראובן ריבלין: אנחנו נקיא אותם בשביל לאכול את הכנאפה.

עיסאווי פריג': בשביל לאכול את הכנאפה.

ראובן ריבלין: – – –

עיסאווי פריג': ואיך חוקים – איך להיות ביחד, אדוני – –

יצחק וקנין: תודה, חבר הכנסת – – –

עיסאווי פריג': – – ולא איך לשנוא את השני.

ראובן ריבלין: בשביל זה לא צריך חוק, בשביל זה צריך – – –

עיסאווי פריג': אבל בשביל זה צריך להגביל את הסלטים של הפיתה.

עיסאווי פריג': תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

משה מזרחי: כשממלאים ככה הפיתה מתפרקת.

עיסאווי פריג': – – –

משה מזרחי: תעלה להגיד את זה, תחזור.

יצחק וקנין: לא, לא, לא, אדוני, הוא ירד מעל הדוכן, ירד.

קריאה: עיסאווי.

עיסאווי פריג': רק לא ליפול עלינו – – –

אילן גילאון: יש פלאפל במזנון הכנסת – – –

עיסאווי פריג': – – – וחבר הכנסת רותם ושות' – – –

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, אני רוצה להביע התנגדות להצעת הממשלה או לבקשת הממשלה להעביר סמכויות.

ג'מאל זחאלקה: אני לא יכול להסתכל על הנושא הזה לבד, צריך לראות מה מביאים היום לכנסת ומה היה בעבר.

ג'מאל זחאלקה: בעבר, אני הבעתי תמיד התנגדות להעברת סמכויות משר לשר.

ג'מאל זחאלקה: זה נעשה בדרך כלל בהסכמים קואליציוניים.

ג'מאל זחאלקה: אביא דוגמה, למשל מינהל מקרקעי ישראל ב-20 השנים האחרונות עבר אולי חמישה-שישה משרדים, והיה לפעמים – נתנו לשר משרד קטן, אמרו, נעשה לו עיבוי למשרד.

ג'מאל זחאלקה: והכול היה ישראבלוף, מעבירים ממקום למקום.

ג'מאל זחאלקה: עד עכשיו זה היה, איך אומרים, זה היה מגעיל, מסריח, אבל לא בכמויות גדולות, לא שיטפון.

ג'מאל זחאלקה: אם אני קושר את ההצעה הזאת להעביר סמכויות משר לשר עם ההצעה שבאה אחר כך: להגביל את מספר השרים, זה יעביר את השלטון ואת המשטר בישראל מקואליציה של כיסאות לקואליציה של חבילות.

ג'מאל זחאלקה: היא האומרת, שבמקום לתת למפלגה פלונית בעוד – אני מקווה שבעברית מותר להגיד "מפלגה פלונית", וזה לא רק לאדם – למפלגה כלשהי – – –

אראל מרגלית: מפלגה פולנית.

ג'מאל זחאלקה: כל המפלגות הן פולניות.

ראובן ריבלין: הלוואי שכולם היו יודעים את זה.

מרב מיכאלי: נכון.

ג'מאל זחאלקה: נכון, בטח, מה.

ראובן ריבלין: הלוואי שכולם היו יודעים את זה.

ג'מאל זחאלקה: המיעוט הפולני שולט, אבל זה – – –

אראל מרגלית: בל"ד זה פולני?

ג'מאל זחאלקה: יש, יש, תראה, פולניה זה תרבות אדירה, אנחנו מכבדים אותה, אין לנו – – –

מרב מיכאלי: פולניה היא תרבות שחולשת על כולנו.

ג'מאל זחאלקה: אין בעיה, מכולם לומדים.

ג'מאל זחאלקה: מה שאני רוצה להגיד, ואני מקווה שגם בקואליציה יקשיבו למה שאני הולך להגיד: תראו, בעוד עשר שנים, אני חושב, תהיה בכייה על הסיפור הזה של הגבלת מספר השרים בצורה כזאת.

ג'מאל זחאלקה: מה יקרה?

ג'מאל זחאלקה: נגיד, אחד משני הדברים – או שהחוק יבוטל, וזה יהיה ביזיון, כלומר, תהיה קואליציה בפעם הבאה או פעם אחריה, יגידו: רוצים 24 שרים, יבטלו את החוק, וזה קרה בעבר.

יצחק וקנין: דרך אגב, זה כבר קרה.

יצחק וקנין: כמי שיושב – –

ג'מאל זחאלקה: או – אני יודע שקרה.

יצחק וקנין: – – בבית הזה הרבה זמן – –

ג'מאל זחאלקה: תאמין לי, אני יודע שזה קרה.

יצחק וקנין: – – כבר ביטלו והעלו וירדו וחזרו.

ג'מאל זחאלקה: זה בטח.

ראובן ריבלין: חוק-יסוד, חוק-יסוד.

ג'מאל זחאלקה: חוק-יסוד – ישנו אותו.

ראובן ריבלין: – – –

ג'מאל זחאלקה: אם יש צורך בקואליציה – – –

יצחק וקנין: ביום אחד ביטלנו אותו, ביום אחד, את חוק-היסוד.

ראובן ריבלין: אהוד ברק.

ג'מאל זחאלקה: תאמין לי, חבר כנסת ריבלין, יבטלו אותו אם יהיה צריך להקים קואליציה.

ג'מאל זחאלקה: זה לא יהיה המכשול, זה יהיה המכשול הכי קטן.

ג'מאל זחאלקה: אז בשביל מה?

ג'מאל זחאלקה: אבל נגיד שיהיו קנאים לחוק ולא ירצו לשנות אותו, מה יקרה?

יצחק וקנין: אדוני.

ג'מאל זחאלקה: הרי קואליציות יהיו, ואז יבואו – – –

יצחק וקנין: אם אפשר לסכם.

ג'מאל זחאלקה: תן לי רק להסביר את הנקודה הזאת.

יצחק וקנין: כן, אבל אתה כבר הגעת למשילות, שזה לא הנושא.

ג'מאל זחאלקה: לא, לא, זה קשור, כי מעבירים סמכויות פה.

ג'מאל זחאלקה: אני מצביע על העברת סמכויות.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: אוקיי, אוקיי.

נסים זאב: – – –

יצחק וקנין: אני – – –

ג'מאל זחאלקה: לא, לא – זה העניין, כל הזמן מעבירים.

יצחק וקנין: אוקיי, אדוני, אני נותן לך עוד דקה.

ג'מאל זחאלקה: מעבירים סמכות ממשרד למשרד, זו לא פעם ראשונה.

ג'מאל זחאלקה: זה לא פעם, נגיד – בכל קדנציה באים ומעבירים איזה תחום קטן אחד, איך אומרים, משהו ענייני, זה קורה.

ג'מאל זחאלקה: אבל קורים דברים – בדרך כלל מעבירים הרבה פעמים, לפעמים בצורה אינפלציונית, מוגזמת מאוד, סמכויות מכאן לשם, מכאן לשם.

ג'מאל זחאלקה: ולכן, הממשלה לא עושה את זה בזהירות הראויה ולגופו של עניין, אלא בצורה לא נכונה, משתמשת בצורה לא נכונה בעניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר: חוק המשילות, הגבלת מספר השרים יעביר את המשטר בישראל משלטון של – מקואליציה של כיסאות לקואליציה של חבילות.

ג'מאל זחאלקה: יבוא שר ממפלגה, נגיד חזקה, למפלגה הזאת יהיו שלושה שרים, ואז יגיד לך: אני אעבה לך את המשרד, נעביר לך – –

יצחק וקנין: אדוני, נא לסיים.

יצחק וקנין: הוספתי לך דקה.

ג'מאל זחאלקה: – – את הסמכות הזאת והסמכות הזאת.

ג'מאל זחאלקה: לכן, אני חושב שצריך להגביל גם את סמכותה בחוק; צריך לרסן את הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: אם משאירים את זה פתוח – –

יצחק וקנין: תודה.

ג'מאל זחאלקה: – – הממשלה תעביר ממקום למקום, וזה יהיה המשא-ומתן הקואליציוני, לא על מספר השרים, אלא על הסמכויות ועל החבילות, מכיסאות לחבילות.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: יעלה אחרון הדוברים, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: אחריו יסכם את הדיון – –

אופיר אקוניס: אם יהיה צורך.

יצחק וקנין: – – אם יהיה צורך, כן, סגן השר.

יצחק וקנין: אדוני, שלוש דקות לרשותך.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, השרים, חברי הכנסת, מדובר פה על העברת סמכויות לשר האוצר בגלל בעיות של ניגוד עניינים שהיו, ועכשיו כאילו שר האוצר אין לו ניגוד עניינים.

ישראל אייכלר: אני חושב שאין חבר כנסת בבית הזה שיש לו ניגוד עניינים יותר מאשר ליאיר לפיד שר האוצר.

ישראל אייכלר: לא מדובר בשר של המדינה, לא מדובר בשר אוצר שדואג לכל אזרחי הארץ, כפי שהזכרתי פעם את פנחס ספיר, שאמר שכשהוא מגיע למשרד הוא שואל את עצמו: איך אני מאכיל 3 מיליון פיות?

ישראל אייכלר: זה תפקידו של שר אוצר.

ישראל אייכלר: אבל שר אוצר שהכריז ומבצע מלחמה כלכלית, חברתית וציבורית נגד ציבור שלם של מיליון נפש בישראל, שזה הציבור החרדי, יש לו ניגוד עניינים בכל מה שנוגע לא רק לציבור הזה, יש לו ניגוד עניינים במה שנוגע לכל הדלים והאביונים בארץ-ישראל.

ישראל אייכלר: המנכ"ל של משרד הרווחה, שנמצא בשליטתו, התבטא מפורשות – ואני שמח ששר הרווחה כבר התנער מהדברים האלה – והוא ביטא שם את העמדה של המפלגה הזאת נגד עניי ישראל בצורה הכי בוטה והכי אכזרית שיכולה להיות.

ישראל אייכלר: ולכן יש לו ניגוד עניינים עם כל האנשים שלא מרוויחים 20,000 שקל לחודש; יש לו ניגוד עניינים עם כל האנשים שאין להם ג'ובים ממשלתיים ובמגזר הציבורי, שהשיגו אותם על-ידי פרוטקציות של חבר מביא חבר; יש לו ניגוד עניינים על-ידי יצירת אווירה של מלחמה בציבור, לא רק בפוליטיקה נגד ילדי ישראל.

ישראל אייכלר: אני שומע בזמן האחרון על נהגים של "אגד" שפוגעים ומבזים נשים חרדיות שבאות עם עגלות.

ישראל אייכלר: כל אלה שמדברים על הדרת נשים וכבוד האישה, איפה הם ארגוני הנשים?

מיכל רוזין: – – – אוטובוס – – –

ישראל אייכלר: על זה, כן, נהגים שמבזים נשים חרדיות, לא שמעתי אתכם אף פעם על הדבר הזה, שהן באות עם הילדים שלהן.

ישראל אייכלר: אלה לא נשים?

ישראל אייכלר: אלא מה, הן לא נשים – – –

מיכל רוזין: – – –

ישראל אייכלר: אז זהו.

ישראל אייכלר: ולכן אני בא ואומר ששר האוצר, ואלה שעומדים מאחוריו, כל הטייקונים וכל אלה שמסודרים, יוצרים אווירה של ניגוד עניינים גדול מאוד עם כל הציבור הישראלי.

ישראל אייכלר: ואני רוצה לומר לכם, אל תחשבו שזה חדש.

ישראל אייכלר: הנביא ישעיהו כבר מדבר על שלטון שנוהג "להטות מדין דלים ולגזל משפט עניי עמו" – זה בדיוק מה שהיה התקציב שעבר פה השבוע – "להיות אלמנות שללם ואת יתומים יבזו".

ישראל אייכלר: גם לאנשי הבית היהודי, שנתנו יד לממשלה הזאת והבטיחו שהם יתקנו ולא תיקנו, אליכם אני אומר, אנשי הבית היהודי נבחרי הציבור: "שמעו הדבר הזה פרות הבשן אשר בהר שמרון, העשקות דלים הרצצות אביונים האמרת לאדניהם הביאה ונשתה".

ישראל אייכלר: אתם עבדים לאדונים שלכם, אנשי יש עתיד ושר האוצר.

ישראל אייכלר: אתם, שמדברים על תקופה של גאולה, מתנהגים כגלותיים מול השלטון הפריץ הזה.

ישראל אייכלר: אתם מפחדים ממנו – –

יצחק וקנין: תודה.

ישראל אייכלר: – – אתם רועדים ממנו, ואתם מוכרים את כל הנכסים שלכם ושל עם ישראל לשלטון עריצות שכזה.

ישראל אייכלר: אסור לתת סמכויות לעריצות הזאת, ועד שלא תעבור ממשלת העריצות מן העולם, אסור לתת לה שום סמכויות.

ישראל אייכלר: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: רבותי, חבר הכנסת אופיר אקוניס, סגן השר, יסכם את הדיון, ומייד אחרי כן תתקיים הצבעה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני מבין שסיעת מרצ, שהקשיבה קשב רב להודעתי קודם לגבי – –

זהבה גלאון: ברור.

אופיר אקוניס: בוודאי.

אופיר אקוניס: – – העברת הסמכויות, ניצלה את הזמן כדי לסכם את המושב, ואני מוכרח להגיד לכם, דווקא חבר הכנסת פריג', יש לו יכולת נאום טובה מאוד, הוא מתבל את דבריו בכל מיני מאכלים מזרחיים טעימים: בטחינה, בפיתה – ג'חנון עוד לא היה, וגם גפילטע פיש לפולנים עוד לא היה, חבר הכנסת מרגלית; אני ניסיתי את הכול, דרך אגב, והכול טעים.

אופיר אקוניס: אבל בפיתה הזאת, שאתם תמיד, וזה לא משנה מה, בצורה כל כך לא עניינית – כל חוק שאתם מתנגדים לו, גם במרצ, ואגב, גם במפלגת העבודה, ובסיעות הערביות, כל חוק שלא מוצא חן בעיניכם, הוא חוק אנטי-דמוקרטי.

אופיר אקוניס: זה פבלובי, אני רוצה להגיד לכם, זה גם מאוס על הציבור.

אופיר אקוניס: אפשר להתנגד, גברתי, גברתי יושבת-ראש מרצ – – –

זהבה גלאון: – – – מחליף את שר החינוך – – –

אופיר אקוניס: לא מחנך, אני רק אומר – אני לא שר החינוך – –

זהבה גלאון: – – –

אופיר אקוניס: – – לא, שר החינוך לא נמצא פה, שר החינוך לא נמצא פה, אבל אין קשר לחינוך.

אופיר אקוניס: לא יכול להיות, גברתי, שכל חוק קונטרוברסלי הופך מייד לאנטי-דמוקרטי.

זהבה גלאון: – – – רק אתה – – –

אופיר אקוניס: יכול להיות חוק – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון, אנא, לא להפריע לסגן השר.

אופיר אקוניס: סליחה, סליחה, גם לי יש הערות, גברתי, על כל מיני הצעות חוק וחקיקה, אבל לא כל חוק הופך – יש לנו ויכוח – הוא לא אנטי-דמוקרטי מייד, באיזו צורה אוטומטית ופבלובית – – –

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת אופיר, גם אני מבקש למחוק מהפרוטוקול את המילה "פבלובית".

אופיר אקוניס: למה אתה מבקש?

ג'מאל זחאלקה: אני אענה לך באותה מטבע.

אופיר אקוניס: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: אתה רוצה שאני אענה לך באותה מטבע?

אופיר אקוניס: כן, אם – – –

ג'מאל זחאלקה: אתה רוצה שאני אדבר אתך ככה?

אופיר אקוניס: סליחה, המילה – – –

ג'מאל זחאלקה: אתה יודע באיזו חיה מדובר?

אופיר אקוניס: בוודאי שאני יודע באיזו חיה מדובר: ידידו הטוב ביותר של האדם.

אופיר אקוניס: ידידו הטוב ביותר של האדם.

אופיר אקוניס: היה לי כזה, עוד יהיו לי כאלה.

אופיר אקוניס: אני לא חושב שזה מעליב אף אחד.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש – –

זהבה גלאון: – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון – – –.

יצחק וקנין: כן, אדוני?

אופיר אקוניס: – – אני מבקש להצביע בעד הודעת הממשלה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: רבותי אנחנו עוברים להצבעה על בקשת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד בקשת הממשלה?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 24 בעד הודעת הממשלה – 43 נגד – 18 נמנעים – אין הודעת הממשלה על העברת סמכויות משר האוצר לראש הממשלה והחזרת סמכויות לשר האוצר נתקבלה.

יצחק וקנין: 43 בעד, 18 נגד.

יצחק וקנין: אם כן, בקשת הממשלה לפי סעיף 31(ב) לחוק-היסוד נתקבלה.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 58) (איסור הגבלה או חסימה), התשע"ג–2013.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 9) (פרסום תצלום, סרט או הקלטה המתמקד במיניותו של אדם), התשע"ג–2013; והצעת חוק חובת התקשרות להורים והודעה על אי-הגעת ילד למוסד חינוך או למעון יום (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013.

נאזם בדר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/780).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק תשלום קצבאות לחיילי מילואים ולבני משפחותיהם (תיקון מס' 6), התשע"ג–2013, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק שר הביטחון, השר משה יעלון.

משה יעלון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא לאישור מליאת הכנסת בקריאה ראשונה את הצעת חוק תשלום קצבאות לחיילי מילואים ולבני משפחותיהם (תיקון מס' 6), התשע"ג–2013.

משה יעלון: סעיף 6 לחוק תשלום קצבאות לחיילי מילואים ולבני משפחותיהם משנת 2002 מסמיך, בסעיף קטן (ה) שבו, ועדה רפואית קובעת במקרים חריגים ומטעמים של אובדן השתכרות בפועל, כי דרגת הנכות התפקודית של חייל מילואים נכה, כהגדרתו בחוק, תהיה גבוהה ביותר ממחצית מדרגת הנכות שנקבעה לו לפי חוק הנכים (תגמולים ושיקום).

משה יעלון: הסמכות הקיימת בדרך כלל לגבי דרגת הנכות התפקודית נקבעה בתקנה 17 לתקנות שירות הקבע בצבא הגנה לישראל (גמלאות) (כללים ומבחנים לקביעת דרגת נכות), אשר הוראותיה חלות לגבי קצבאות לחיילי מילואים לפי סעיף 6(ד) לחוק, ולפיה אפשר לקבוע דרגת נכות תפקודית קטנה או גדולה, עד מחצית מדרגת הנכות שנקבעה לפי חוק הנכים, ובלבד שעקב שינוי זה לא תעלה דרגת הנכות על 100%.

משה יעלון: הוראת סעיף 6(ה) לחוק היא חריג לכלל זה, והיא נקבעה בהתחשב בכך שהשפעתה של נכות שלקה בה מי שמשרת במילואים בשל פגיעה שאירעה תוך כדי ועקב שירותו על תפקודו במקום עבודתו הקבוע עלולה להיות גדולה במיוחד, ולכן מצדיקה קביעת דרגת נכות תפקודית גבוהה ביותר מ-50% מדרגת הנכות שנקבעה לפי חוק הנכים לנכות שבה לקה.

משה יעלון: הוראת סעיף 6(ה) לחוק נקבעה כהוראת שעה, שלפיה הסעיף הקטן האמור יעמוד בתוקפו חמש שנים בלבד, במטרה לאפשר למערכת הביטחון לבחון את הצורך בו.

משה יעלון: בשנת 2008 הוארך תוקפה של הוראת השעה בחמש שנים נוספות, שהסתיימו אומנם בחודש מרס, אך בשל הבחירות לכנסת הוארך תוקפה של הוראת השעה עד יום 5 במאי 2013.

משה יעלון: מכיוון שתוקפה של הוראת השעה פג שוב, ובשל הצורך בהמשך הבחינה של הוראת הסעיף ושל יישומה, מוצע להאריך את תוקפה של הוראת השעה בחמש שנים נוספות, עד יום י"ח בתמוז התשע"ח, 1 ביולי 2018.

משה יעלון: עוד מוצע לקבוע כי מועד התחילה של החוק המוצע יהיה למפרע, מהמועד שבו פקע תוקפו של סעיף 6(ה) לחוק, יום כ"ה באייר התשע"ג.

משה יעלון: 5 במאי 2013.

משה יעלון: לפי תקנות שירות הקבע, מוסמכת ועדה רפואית לקבוע דרגת נכות גם לתאריך מוקדם מהמועד שבו נקבעה הנכות.

משה יעלון: לפיכך קיימת חשיבות לקבוע כי סעיף 6(ה) לחוק יחול ברצף.

משה יעלון: כך תתאפשר קביעת דרגת הנכות החריגה כמפורט בסעיף האמור גם לתקופה שמפקיעת תוקפו של הסעיף ועד חידוש תוקפו בחוק המוצע.

משה יעלון: אני מבקש, כאמור, את אישור המליאה, ולהעביר את הצעת החוק לוועדת החוץ והביטחון להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: תודה לשר הביטחון משה יעלון.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים לדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: כ-30 חברי כנסת ביקשו להתייחס.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

יצחק וקנין: רבותי, אני מודיע מראש: חבר כנסת שלא יהיה באולם המליאה כשאני אקריא את שמו יפסיד את תורו, ואני לא אתן לו את האפשרות לדבר.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, אדוני שר הביטחון, חברי חברי הכנסת, קצרנים נכבדים, אני, קודם כול, חושב שהחוק הזה, אדוני השר, הוא חוק נכון, ראוי, וטוב שהוא מובא.

איתן כבל: זה ימנע המון בעיות והמון עוולות.

איתן כבל: אני רוצה לנצל את ההזדמנות שאדוני מעלה את הצעת החוק הזאת ולפנות אליך גם בתוקף תפקידך כיושב-ראש ועדת השרים למילואים; יש ועדה כזאת, אדוני, ואני מקווה שבשונה מקודמך, שהיה יושב-ראש ולא זימן אותה, אולי, נדמה לי – כדי לא להוציא לעז אני אומר – אולי פעם אחת, ככה, אולי – – – ועדת השרים הזאת הוקמה בסופו של עניין כדי שהיא באמת תעשה את הפעולות הנכונות למען.

איתן כבל: אני יכול להגיד לך שיש עדיין רשימה ארוכה של נושאים, שסך הכול הכולל שלהם – שהיא אמורה לעסוק בכל אותן הטבות שחיילי מילואים אמורים לקבל.

איתן כבל: ההטבות האלה – אתה יכול ללחוש לו, אני מאשר לך – ההטבות האלה הן – בסופו של עניין לא מדובר בסכומים גדולים, לא בסכומי עתק.

איתן כבל: ולו אני אתן דוגמה, מהימים האחרונים, פנייה שהגיעה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

איתן כבל: מעטים יודעים שיש אפשרות שוועדת השרים תאפשר לחיילי מילואים לקבל הנחה בקרקע.

איתן כבל: אף אחד עוד לא התעשר מזה, אבל כל הנחה שחייל מקבל מבורכת.

איתן כבל: נוצר מצב קצת אבסורדי, שבו, למשל, אם אתה איש קבע, והיית מ"פ, נניח, ביחידה כזאת או אחרת, והגעת למילואים, אתה מתחיל לספור את שש השנים כאילו לא עשית שלוש שנים קודם את השירות שלך בקבע.

איתן כבל: אז אני אומר, שאם כבר קיבלת את ההטבה, אז קיבלת, והכול בסדר, אבל למשל רכישת קרקע היא אירוע בחיי כל אזרח, בוודאי כשמדובר בזוג צעיר.

איתן כבל: מה ביקשתי?

איתן כבל: ואני מתכוון להביא בפניך, ואני מקווה מאוד – הרי זה עניין טכני, שהספירה תיעשה אחרת, או שבאמת השנים של החייל ייספרו לשש שנים, וגם הקבע ייספר.

איתן כבל: או, לחלופין, נבוא ונאמר שכל חייל, באופן עקרוני, שמתאפשר לו לרכוש קרקע, רכש את הקרקע, ולא יקבל את ההטבה בתחילת הדרך, אבל אחרי שש שנים הוא יוכל לבוא לפקיד המקרקעין, ויוכל לקבל את ההנחה באופן רטרואקטיבי.

איתן כבל: אם לא, מה שקורה בפועל, רוב החיילים לא מצליחים לממש את זה, מכל מיני סיבות.

איתן כבל: אני מבקש מאדוני – זאת דוגמה אחת קטנה, שבשביל רוב הציבור ורוב היושבים פה זה לא issue, זה גם לא נושא ששווה להתעסק בו, אבל בשביל אותם אנשים 50,000 השקלים האלה יכולים להיות הבדל ענק.

איתן כבל: מי כמוך יודע, בתוך כל הדרמה שקורית סביב תקציב הביטחון, ואיך צה"ל העתידי ייראה, ומי יהיה ומי לא יהיה, בעניין הזה – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

איתן כבל: אני מסיים.

איתן כבל: – – שהמוטיבציה תמשיך ותהיה גבוהה, הדברים הקטנים האלה יכולים לעשות את ההבדל.

איתן כבל: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איציק שמולי, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני חושב, אדוני השר, שההצעה הזאת טובה וראויה.

איציק שמולי: מה שמצופה מאופוזיציה במקרים כאלה זה כמובן להפעיל חשיבה שהיא גם ממלכתית וגם אחראית, ולתמוך.

איציק שמולי: אני, אדוני השר, בהזדמנות הזאת, רוצה להפנות את תשומת לבך לתופעה שהולכת ומתפתחת בהקשר של המילואים, שאמורה להטריד את כולנו.

איציק שמולי: יש איזו תופעה בשוק התעסוקה, שבמסגרתה יותר ויותר אנשים שיוצאים למילואים מופלים לרעה בשוק התעסוקה.

איציק שמולי: אני חושב – אולי המקרה האחרון, דווקא במה שנחשב עד לפני כמה שנים כמוביל הלאומי, חברת "אל על".

איציק שמולי: אפילו בחברת "אל על", החברה עם הדגל, עם הססמה של "טוב לחזור הביתה", אפילו שם, במהלך ההכשרה, התגלה מקרה כזה לפני כמה שבועות.

איציק שמולי: עובדת בתהליך ההכשרה שלה, פשוט הובהר לה חד-משמעית: או שהיא בוחרת לצאת לקו ולעשות מילואים, או שהיא נשארת בחברה כעובדת מן המניין.

איציק שמולי: כך נאמר לה: את צריכה לחשוב מה חשוב לך יותר בתקופת הקיץ.

איציק שמולי: או למשל, כדי שתבינו על מה אנחנו מדברים – סליחה, קו זה לגברים, זה בכלל לא לנשים; מה את עושה קו?

איציק שמולי: כל מיני אמירות כאלה.

איציק שמולי: אם את בכל זאת רוצה לעשות מילואים, אני מאוד מעריכה את זה, כך אמרה לה נציגת כוח-אדם, אבל דרכינו ייפרדו.

איציק שמולי: זאת כמובן רק דוגמה.

מרב מיכאלי: יותר משזאת אפליה נגד מילואימניקים זה סקסיזם טהור.

איציק שמולי: נכון, זאת עוד תופעה שכנראה יש לטפל בה בחברת "אל על".

איציק שמולי: אדוני השר וחברי חברי הכנסת, רק כדי להבהיר לכם שלא מדובר במקרה בודד, שימו לב שבשנת 2012 לבדה היה מספר הפונים לנציבות שוויון ההזדמנויות בעבודה בגין אפליה על רקע שירות מילואים – 17% מכלל הפניות והתלונות באותה השנה היו על רקע אפליה של חיילי מילואים.

איציק שמולי: באותה השנה, בסקר שנערך בקרב 11,000 מעסיקים – שימו לב, 11,000 מעסיקים – 55% טענו שהם היו מעדיפים שלא להעסיק אנשים שעושים מילואים.

איציק שמולי: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שזאת תופעה הולכת ומדאיגה.

איציק שמולי: אני מאוד מקווה שהכנסת הזאת תדע לטפל גם בבעיה הזאת.

איציק שמולי: אני יזמתי דיון בוועדת החוץ והביטחון, הוא ייערך בשבועיים הקרובים, על התופעה הזאת.

איציק שמולי: אני מקווה שיחד, קואליציה ואופוזיציה, נוכל להיאבק בתופעה.

איציק שמולי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני מקבל בברכה את הצעת החוק הזאת.

נחמן שי: נדמה לי שהיא אומנם מטפלת בפרט קטן, אבל פרטים קטנים מרכיבים בסוף תמונה שלמה, והם חשובים.

נחמן שי: אני רוצה לומר בהקשר הזה שתי הערות שקשורות למערכת הביטחון.

נחמן שי: אחת: נכנסנו עכשיו לתקופה של קיצוצים קשים.

נחמן שי: אני מקווה שהקיצוצים האלה גם יבוצעו בסופו של דבר, כי החיים מלמדים שזמן קצר אחר כך מתחילות פתאום עליות בתקציב, ולא ברור בכלל אם התקציב קטן או גדל.

נחמן שי: לכן, אני עוקב אחרי זה בעניין רב.

נחמן שי: השאלה היא גם מה זה אומר לגבי נושא המילואים בצה"ל.

נחמן שי: צה"ל הוא אחד הצבאות האחרונים שעוד מקיימים שירות מילואים.

נחמן שי: זאת מטלה כבדה מאוד שרבים בציבור הישראלי לא מקיימים אותה, כמו שאנחנו יודעים, אלא אחוז קטן ונמוך.

נחמן שי: אני לא בטוח שצריך להגדיל את זה, אבל השאלה היא, האם לא הגיע העת לבדוק את הנושא הזה של שירות מילואים בצורה רצינית?

נחמן שי: כששר חדש מתחיל את תפקידו, אני חושב שהיה ראוי באמת להסתכל על הסוגיה הזאת בדרך אחרת, בדרך חדשה.

נחמן שי: אני בטוח שאתה תדע לעשות את זה.

נחמן שי: לא להיכנס לתוך הדוגמות, לתוך הדברים הקבועים והמקובלים שכל אחד יודע מה הם וכך זה הולך לאורך עשרות שנים ונמשיך עוד עשרות שנים.

נחמן שי: בעצם לבדוק את השאלה, האם באמת שירות מילואים הוא חיוני?

נחמן שי: האם השירות הזה באמת ממצה את עצמו?

נחמן שי: האם באמת האנשים הצעירים או בגיל הביניים יוצאים חיילים יותר טובים, או שיש בזבוז זמן?

נחמן שי: וכן הלאה.

נחמן שי: יש הרבה דברים.

נחמן שי: היום זה דור של אנשים שבודקים כל עניין ועניין בתשע עיניים.

נחמן שי: הם כבר לא באים בכמויות ובהמונים, אלא כל דבר צריך להיבדק לגופו.

נחמן שי: אני חושב שזאת ההזדמנות לעשות את זה, ולא לחשוש מכך, וגם להביא ראייה חדשה יהיה טוב מאוד.

נחמן שי: דבר שני שאני רוצה להעיר עליו הוא הידיעות שהופיעו בימים האחרונים, בתחילת השבוע, במפגן המסורתי של עליית מוטיבציה, ירידת מוטיבציה, עליית מוטיבציה, ירידת מוטיבציה – התברר שיש ירידה בממדי ההתנדבות לחטיבות הלוחמות של צה"ל, בעיקר חטיבות החי"ר.

נחמן שי: זה המדד הכי מקובל: יש יותר, יש פחות.

נחמן שי: נכון שזה נשאר עדיין מעל המסגרת של 70%, אבל נרשמה שם ירידה מסוימת, ואני מציע שלא להתייחס לזה עוד פעם כדבר מובן מאליו, שזה שנה לא טובה שהייתה לנו, אלא להיכנס ולבדוק למה – האם יש הלכי רוח חדשים בקרב הציבור?

נחמן שי: האם הנוער חושב אחרת?

נחמן שי: האם לנוער יש הסתייגויות?

נחמן שי: אולי באמת, כמו שטוענים, עניין חלוקת הנטל או השוויון בנטל מביא לכך שאנשים צעירים אומרים: אם הם לא משרתים, אני לא אשרת; אם הם לא הולכים ליחידות קרביות, גם אני לא אעשה שירות קרבי.

נחמן שי: אסור בשום פנים ואופן, אדוני השר, להתייחס לכך באדישות; לומר: יום עסל, יום בסל, יום עולה, יום יורד, אלא לבדוק היטב.

נחמן שי: אם צריך, ללכת לדבר עם הנוער.

נחמן שי: אם צריך, לעשות איזשהו מסע הסברה ולבדוק.

נחמן שי: הלוא בסופו של דבר קודם כול ומעל לכול אנחנו רוצים שאנשים צעירים, כשהם מגיעים לשירות צבאי, יעשו אותו בצורה הטובה ביותר ושהתרומה לצה"ל תהיה הגדולה והמרבית.

נחמן שי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עמר בר-לב, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, כבוד שר הביטחון, מדובר כאן בעצם בחוק סוציאלי בסיסי של אובדן כושר עבודה, ובעצם הרלוונטיות המיוחדת במקרה הזה היא שאם חייל מילואים בזמן שירות מילואים נפגע, נניח בכף ידו, והוא נגן, הוא פסנתרן בחייו הפרטיים, אז מובן שהפגיעה מבחינתו היא הרבה מעבר לאחוזי הנכות שניתנים לו באופן רגיל.

עמר בר-לב: ובעצם, השאלה שנשאלת כאן היא, מדוע חוק סוציאלי בסיסי כזה צריך הוראת שעה ולא חוק קבוע.

עמר בר-לב: אני, ברגע שמוניתי בתחילת – – –

מרב מיכאלי: עמר, יש לך ולי הצעת חוק כזאת שתכף תעלה.

עמר בר-לב: אז תכף אני אזכיר אותה.

עמר בר-לב: ודאי.

עמר בר-לב: אותה ואותך.

עמר בר-לב: אני התוודעתי לחוק הזה ברגע שמוניתי ליושב-ראש ועדת המשנה לכוח-אדם בוועדת חוץ וביטחון, ואז פנה אלי אבי סייג, שהוא ראש פורום מג"די המילואים, והפנה את תשומת לבי שבעצם הוראת השעה הזאת, הקודמת, פג תוקפה כבר לפני כמה חודשים ובגלל שהמדינה הייתה בתקופת בחירות היא הוארכה עד – נדמה לי זה היה מרס או מאי, השנה.

עמר בר-לב: ובמאי עוד היינו בתהליכים של התארגנות הכנסת, וגם משרד הביטחון ובעצם חיילי המילואים מצאו את עצמם במשך כמה שבועות ללא הזכות הסוציאלית הבסיסית הזאת, כי הוראת השעה הקודמת הסתיימה.

עמר בר-לב: ואז ביוזמתך, שר הביטחון, מייד פניתם לממשלה בבקשה להאריך את הוראת השעה הזאת בחמש שנים.

עמר בר-לב: אני חוזר באמת לשאלה, למה דברים כאלה בסיסיים, כל כך בסיסיים, הם בהוראות שעה.

עמר בר-לב: אז יש, כמו שהזכירה חברת הכנסת מרב מיכאלי, יש חוק שחברת הכנסת, וגם אני מנסה טיפה לסייע, מנסים את כל הוראות השעה האלה והאחרות שקשורות עדיין בנושאים של אנשי מילואים, להפוך אותן לחוק קבוע.

עמר בר-לב: אבל בכלל אנחנו אפופים בהרבה מאוד הוראות שעה, הוראות חירום מאז קום המדינה, הוראת שעה להארכת השירות הסדיר בשישה חודשים נוספים, וגם על זה אני מברך אותך, שר הביטחון, שהחלטת להפסיק עם זה, וגם למסד את זה וגם לקצר את זה.

עמר בר-לב: ולכן אני מאוד מקווה שהכנסת הזאת תצליח בחלק משמעותי מהוראות השעה האלה, כולל הוראת השעה הזאת, להפוך אותן – את מה שצריך להפוך לחוקי קבע, ומה שלא צריך, להפסיק עם ההארכה האוטומטית של הוראות השעה.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, ולאחריה – אראל מרגלית.

יצחק וקנין: כבר הודעתי, רבותי, שמי שלא נוכח לא יקבל את רשות הדיבור כשייכנס.

מרב מיכאלי: מעולה.

מרב מיכאלי: אני, אדוני היושב-ראש, רוצה להחרות להחזיק אחרי חברי חבר הכנסת עמר בר-לב, ולומר שבאמת אנחנו ביחד, ובשיתוף חברי כנסת, וחברת הכנסת מירי רגב, אבל גם חבר הכנסת הנגבי, חבר הכנסת איציק כהן, גם איתן כבל – יש חברים רבים מכל הסיעות שמקדמים את הצעת החוק הזאת שבאה להסדיר באמת את מעמדן ומעמדם של חיילות וחיילי מילואים; לאסוף את כל החוקים הנוגעים להם, הוראות קבועות והוראות שעה שפזורות בשלל חוקים שונים; לעשות קודקס מסודר לאנשי ונשות מילואים, שידעו שבאמת יש כתובת שבה הם יכולות ויכולים למצוא את כל הזכויות והחובות שלהן ושלהם בצורה מסודרת, שרואה באמת את התמונה הגדולה של כל החיים וכל היחסים של חיילי-חיילות מילואים עם הצבא ועם המדינה.

מרב מיכאלי: אז זה דבר שאנחנו נביא במושב הבא לכנסת, ונשמח, כמובן, לקבל את תמיכתך.

מרב מיכאלי: אבל בשוליים של הדברים אני חושבת שחשוב לשים לב.

מרב מיכאלי: אני נדהמת, בתקופה הקצרה שלי בכנסת, ממספר הוראות השעה שהתבקשתי להאריך.

מרב מיכאלי: זאת דוגמה מצוינת להוראת שעה שהייתה בתוקף כל כך הרבה זמן, שאין שום סיבה לכך שהמערכת לא יכלה כבר לאסוף את כל הנתונים, להגיע לכל המסקנות ולהחליט אם היא רוצה את זה או לא רוצה את זה, אבל להיות סגורה על עצמה.

מרב מיכאלי: אין סיבה שמדינה תתנהל עם כל כך הרבה הוראות שעה.

מרב מיכאלי: אני מנצלת את – אתה מייצג פה את הממשלה, אדוני שר הביטחון, אז נדמה לי שזה כדאי, דבר שכדאי לשים לב אליו.

מרב מיכאלי: יש איזה נוהל של משרדי הממשלה שהם יודעים שהם יבואו ויאריכו להם פשוט את הוראת השעה, ואיכשהו המשרדים לא מזדרזים לעשות את העבודה שלשמה הם קיבלו באמת זמן של הוראת שעה.

מרב מיכאלי: נדמה לי שזה באמת יותר נכון ויציב ביום שבו מביאים חוק משילות שרוצה לייצר יציבות לאזרחי ואזרחיות ישראל ולממשל שלהם, נדמה לי שכדאי לצמצם באמת את השימוש בהוראות שעה ובעיקר את ההארכה שלהן.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אראל מרגלית, ואחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

אראל מרגלית: אוקיי, אבל אתה הורדת לי 33 שניות.

יצחק וקנין: לא הורדתי לך.

יצחק וקנין: עוד לא התחלתי אפילו.

יצחק וקנין: זה נשאר מהדוברת הקודמת, זאת אומרת יש לך 31 שניות יותר.

אראל מרגלית: מאה אחוז.

אראל מרגלית: תודה.

מרב מיכאלי: מתנה.

יצחק וקנין: מתנה ממרב מיכאלי.

אראל מרגלית: תודה.

אראל מרגלית: ממרב מיכאלי מתנה זה דבר מיוחד.

אראל מרגלית: תודה.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, כבוד שר הביטחון, חברי חברי הכנסת, קודם כול אני רוצה להצטרף לחברי ולתמוך בהוראת השעה שאתה מעלה, אבל כמו שחברי עמר בר-לב אמר, אני מציע שהדברים האלה ייכנסו למערכת חקיקה יותר מוסדרת ופחות להוראת שעה.

אראל מרגלית: אני החלטתי לקחת ולנצל את ההזדמנות הזאת ולדבר לא על המילואים אלא דווקא על מקומן של נשים בצבא הסדיר.

אראל מרגלית: אני אב לשלוש בנות, ושתיים מהן כבר היו בצבא ביחידות מיוחדות; אחת ביחידת מודיעין ואחת ביחידת מגלן.

אראל מרגלית: ועכשיו הגיע הזמן והבת השלישית מתגייסת, בשעה טובה.

אראל מרגלית: ואני חייב לומר כמישהו ששירת בעורב-גולני והיה בתפקידים שונים, כולל תפקידי פיקוד, הערה לגבי האופן שבו נשים נועזות וחכמות ומבריקות משתלבות בצבא.

אראל מרגלית: אני חושב שהגיע הזמן להגדיר אחרת את תפקידי הנשים בצבא בתוך יחידות מיוחדות ויחידות שונות.

אראל מרגלית: הרבה מאוד מהתפקידים מתחילים בתור תפקידים שמסייעים – מסייעי לחימה ומסייעות הסוואה ומסייעות כאלה ואחרות, ואחד מהדברים המרתקים שאני רואה תוך כדי עבודה זה דווקא שבמקום שהיחידה היא טובה ונוצר שיח סביב השולחן אז הנשים תורמות לאסטרטגיה כזאת או אסטרטגיה אחרת של מבצע או מבצעים לא פחות מהגברים.

אראל מרגלית: אבל התפקידים עצמם, המגירות או ההגדרות של התפקידים – הרבה מאוד פעמים לא נותנים להן מלכתחילה תפקיד משמעותי בהגדרה כמו לגברים שמסייעים לידן.

אראל מרגלית: נכון שמבחינה פיזית הרבה מאוד פעמים לגברים יש סוג של עדיפות, וחלק מהמסלול או חלק מהתפקיד הפיקודי דורש עבודה פיזית מסוימת שיש להם בה עדיפות, אבל אני חייב לומר שבהרבה מאוד מצבים מבצעיים לנשים יש לא פחות הבנה, מהירות והטמעה של דינמיקה של דברים.

אראל מרגלית: ואני חושב שאולי הגיע הזמן – וכחבר בוועדה המשותפת לוועדת הכספים וועדת החוץ והביטחון אני מוכן להירתם לזה, אולי יחד עם עמר – אולי הגיע הזמן להגדיר אחרת – –

מרב מיכאלי: אולי עם איזה בחורה גם.

מרב מיכאלי: אם כבר אנחנו עוסקות בשירות נשים אולי שתהיה – – –

אראל מרגלית: כן, כן.

אראל מרגלית: אבל, מרב, גם את נמצאת שם.

אראל מרגלית: אני ראיתי אותך; את היית אתי בכל הסיורים.

אראל מרגלית: – – להגדיר מחדש את התפקידים ההתחלתיים של נשים ביחידות מובחרות, יחידות שדה ויחידות שונות בצבא, כי אני ראיתי שכשזה קורה – – –

יצחק וקנין: זה לא תלוי בי, זה תלוי בו.

אראל מרגלית: – – – ראיתי שכשזה קורה בצורה דינמית, אז הן ממלאות תפקידים מאוד מעניינים.

יצחק וקנין: אראל, חברת הכנסת מרב מיכאלי רוצה להגיד לך משהו.

משה זלמן פייגלין: גם אני רוצה.

מרב מיכאלי: אחר כך – – –

אראל מרגלית: זאת הצעתי, ואני זורק את הכפפה, וכל מי שרוצה להרים אותה, לשנות אותה, לצבוע אותה – – –

קריאה: – – –

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

מרב מיכאלי: אני רוצה רשות דיבור להגיד הערה אישית, כי הוא הזכיר אותי.

יצחק וקנין: אני לא יכול עכשיו, בתוך הדיון.

יצחק וקנין: בסוף הדיון, כן.

יצחק וקנין: אם תרצי, נאשר לך את זה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יצחק כהן – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אריאל אטיאס – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אברהם מיכאלי – מוותר.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון – איננה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ניצן הורוביץ – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד אזולאי – אינו נוכח.

יצחק וקנין: עבדכם הנאמן מנהל את הישיבה, לא יכול לדבר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב – משום מה איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אמנון כהן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלעזר שטרן – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב ליפמן – אחרון הדוברים, ואחריו – השר יסכם.

משה זלמן פייגלין: אני יכול לדבר במקומך?

יצחק וקנין: זה קצת חריג, אבל אני אאפשר לך למרות שסגרתי את הרשימה.

יצחק וקנין: אתה תדבר אחרי חבר הכנסת דב ליפמן, ובזה מסתיים הדיון.

יצחק וקנין: שלוש דקות, חבר הכנסת דב ליפמן.

מרב מיכאלי: דב ליפמן רשום?

יצחק וקנין: ודאי, ודאי.

מרב מיכאלי: אני יכולה?

יצחק וקנין: רק אחרי תשובת השר.

יצחק וקנין: אחרי ההצבעה את יכולה לדבר במקרה הנידון.

יצחק וקנין: אבל אני מוכן לאפשר לך, אחרי שהם יסיימו, לתת לך דקה לדבר מהצד, להעיר את ההערה.

דב ליפמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, קודם כול, אין ספק שאני רוצה לברך על החוק הטוב והראוי וכמובן לתמוך.

דב ליפמן: אני גם רוצה להודות בפומבי לשר הביטחון על כל העזרה והתמיכה בתוכניות שבנינו ביחד כדי לעזור לחרדים בישיבות, גם בתיכון וגם אחרי התיכון, לשלב תורה ושירות ולצאת לשוק העבודה.

דב ליפמן: השר באמת עזר לנו המון בעניין ותמך, ואני רוצה להודות לו.

דב ליפמן: אני גם רוצה לנצל את ההזדמנות ולגנות מה שקרה אתמול באנדרטה לזכר חללי אסון המסוקים.

דב ליפמן: העניין של זכירה, לזכור, הוא ערך חשוב מאוד במסורה שלנו, במיוחד כשמדברים על חיילי צה"ל, לזכור ולתת כבוד לאלה שמסרו נפשם ונפלו על קידוש השם בעת שירותם.

דב ליפמן: חשוב שנלמד ממה שקרה אתמול ונעסוק יותר בחינוך, גם בתוך המשפחה ואולי גם בבתי-הספר, ללמוד ערכים בסיסיים, כדי לוודא שביזיון אנדרטה ושום ביזיון לחללי צה"ל לא יקרה בעתיד.

דב ליפמן: חשוב מאוד שכולנו ביחד נלמד מזה ונקבל על עצמנו להגביר את החינוך, ופשוט להשריש את הערכים הבסיסיים שלנו כדי שדבר כזה לא יקרה בעתיד.

דב ליפמן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב ליפמן.

יצחק וקנין: ביקש חבר הכנסת משה זלמן פייגלין.

יצחק וקנין: זה לפנים משורת הדין, ככה כסגן יושב-ראש לסגן יושב-ראש.

מרב מיכאלי: אני, היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: ואחרי כן אני אאפשר לך.

מרב מיכאלי: אני אחכה אחרי ההצבעה.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

משה זלמן פייגלין: אדוני היושב-ראש, תודה, אנחנו דנים כאן בנושא של חיילי מילואים.

משה זלמן פייגלין: כמה מחברי הכנסת יודעים כמה אחוז מהאוכלוסייה עושה מילואים היום?

נחמן שי: פחות מ-10%.

משה זלמן פייגלין: הרבה פחות מ-10%.

יצחק וקנין: אני יכול להגיד שהנתונים שאתה מוסר מדויקים לחלוטין.

משה זלמן פייגלין: תודה, כי באמת אני קצת בדקתי את הנושא.

משה זלמן פייגלין: מילואים מלאים, כלומר משמעותיים, זה סדר גודל של 4%, ויתקן אותי שר הביטחון אם אני טועה.

משה זלמן פייגלין: כלומר, אנחנו מדברים פה במספרים קטנים מאוד.

משה זלמן פייגלין: כמובן שאני תומך בחוק, לא באתי כדי להתנגד לחוק, אלא להסב את תשומת הלב שלך, אדוני השר, ושל חברי הכנסת לכך שהמספרים קטנים.

משה זלמן פייגלין: המספרים גם קטנים מאוד בקרב אלה שמסיימים שירות סדיר משמעותי.

משה זלמן פייגלין: מי שמסיים שירות משמעותי בישראל זה סדר גודל של שליש מהאוכלוסייה שמסוגלת לעשות זאת.

משה זלמן פייגלין: כלומר, כבר היום – בגלל הזמן הקצר אני לא אסביר כיצד אני מגיע לנתונים הללו – מדובר באבטלה סמויה בצה"ל הסדיר של לפחות 50%, להערכתי אפילו יותר.

משה זלמן פייגלין: כלומר, יש עודף גדול מאוד בכוח-אדם בצבא.

משה זלמן פייגלין: הכנסת הנוכחית, המושב האחרון עסק בעיקר כיצד להוסיף לכוח האדם הזה באמצעות עוד כפייה.

משה זלמן פייגלין: במקום באמצעות תוספת חירות, תוספת כפייה, ובלבד שנרד על החרדים קצת.

משה זלמן פייגלין: אז, רבותי, עם כל הכבוד למילואים, ובאמת יש לי כבוד, אני תומך בחוק; ועם כל הכבוד למשרתים, ויש לי כבוד, וכבר היו כמה וכמה ועדות שהצבא עצמו מינה, כל שיטת הגיוס שלנו, כל שיטת השירות שלנו צריכה להשתנות; צריכים לעבור יותר.

משה זלמן פייגלין: אני אומר בקיצור נמרץ מה שצריך להיות: צריך להיות גיוס טוטלי של כל גוני האוכלוסייה לתקופה קצרה מאוד, כל מגזר על-פי ערכיו, בצורה המדויקת ביותר – רובאי 2: משהו, סדר גודל של חודש וחצי, חודשיים, והביתה.

משה זלמן פייגלין: כל המשתחררים האלה יכולים לעבוד, יכולים ללמוד, יכולים לתרום את חלקם לכלכלה.

משה זלמן פייגלין: עשרות מיליארדים – אני לא אכנס לסכומים המדויקים – פה מצוי הכסף הגדול, בתקציב הביטחון שנשפך על רעיון גיוס החובה לכלל האוכלוסייה.

משה זלמן פייגלין: שם נמצא הכסף הגדול ביותר.

משה זלמן פייגלין: ואילו מתוך המשתחררים יעמדו בתור, אדוני היושב-ראש, כדי להתגייס לשירות מקצועי משמעותי, שיכלול אימון אמיתי, ויכלול משכורת אמיתית, ויכלול לימודים אקדמיים, ויכלול מעמד חברתי מכובד – יעמדו בתור כדי להתגייס, כדי שצה"ל יבחר מתוך מי שרוצים להתגייס את אלה שהוא צריך.

משה זלמן פייגלין: ממילא נפתור גם בעיה תקציבית גדולה – – –

איתן כבל: אבל אתה יודע מי יגיע.

משה זלמן פייגלין: רגע.

משה זלמן פייגלין: גם נפתור בעיה תקציבית גדולה, גם נפתור בעיה חברתית גדולה, נפסיק לריב אחד עם השני, גם נשים תוכלנה להתגייס, אפילו נבחרת הכדורגל ונבחרת הכדורסל של ישראל – נגייס אותם.

משה זלמן פייגלין: הכול יהיה בסדר.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: אני בעד החשיבה, אבל בסוף מי יגיע?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת משה זלמן פייגלין.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון השר משה בוגי יעלון, שר הביטחון.

משה יעלון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אני שמח שכל הדוברים תמכו בהצעת החוק שהיא הארכת הוראת השעה בנושא נכות תפקודית לחיילי מילואים שנפגעו עקב שירותם.

משה יעלון: קודם כול, אני מקבל מלכתחילה את הצורך להפוך את זה לחוק ולא להותיר את זה כהוראת שעה.

משה יעלון: העובדה שזו הוראת שעה למעשה נובעת מזה שלשמחתנו יש מעט מאוד מקרים שהוראת השעה הזאת עמדה למבחן, והיה רצון לצבור עוד ניסיון בעניין ולראות שכשמביאים את זה כהצעת חוק אכן אנחנו מביאים משהו מגובש.

משה יעלון: אבל אני חושב שבהחלט הנושא בשל כדי להפוך את הוראת השעה להצעת חוק.

משה יעלון: אני גם שמח על הפעילות שנעשית בכנסת, בין אם זה השדולה למען חיילי המילואים, פעילות בוועדות, בעיקר ועדות המשנה, כפי שחלק מהנושא הוצג כאן, כדי לחזק, לתמוך, גם ערכית-ציבורית, גם חומרית, את המשרתים שירות מילואים.

משה יעלון: כשמדברים על שירות מילואים בשנים האחרונות נדמה שמעט משרתים ורבים לא משרתים בגלל השתמטות.

משה יעלון: זה לא העניין.

משה יעלון: אכן מעט מאוד משרתים, צוינו פה נתונים כאלה ואחרים, אבל העובדה שמעט מאוד משרתים נובעת – כמובן, חדשות טובות – מזה שהצבא הסדיר, בעיקר חובה וקבע, עומד היום במשימות עם פחות ופחות צורך בשנים האחרונות בשירות מילואים.

משה יעלון: למעשה מי שמשרת שירות מילואים זה חיילי מילואים במקצועות חיוניים.

משה יעלון: קודם כול לוחמים כמובן, ומקצועות נוספים – בתחום החובשות, פרמדיקים, נהיגה כמקצוע חיוני, מקצועות בתחום המודיעין, טכנולוגיה.

משה יעלון: ולמעשה, זה נובע מן העובדה שהצבא הסדיר גדל בשנים האחרונות, ובעיקר, מערך המילואים נדרש פחות ופחות לשירות בתעסוקה מבצעית.

משה יעלון: בשנים האחרונות הוקמו בצה"ל עוד יחידות שמבצעות תעסוקה מבצעית, מה שנקרא גדודי חטיבת כפיר וגדוד הנח"ל החרדי, שהוא כבר מבצעי.

משה יעלון: לשמחתנו, מוקם גדוד נח"ל חרדי שני.

משה יעלון: מחר יש גיוס של כ-400 חרדים – פלוגה אחת לגדוד הנח"ל החרדי הוותיק; פלוגה שנייה, שהיא פלוגה שנייה כבר שמתגייסת לגדוד הנח"ל החרדי הצעיר, שבמעלה הדרך יהפוך גם למבצעי.

משה יעלון: ומי שלא מכיר את הנתון – כל גדוד לוחמים סדיר מחליף בשנה 18 גדודי מילואים.

משה יעלון: זה הנתון.

משה יעלון: וככל שאנחנו זקוקים פחות ופחות לחיילי מילואים ככה אנחנו שומעים את האמירות שבאמת פחות נושאים בנטל.

משה יעלון: אבל זה לא נובע מהשתמטות אלא מזה שהצבא צריך פחות חיילי מילואים לביצוע המשימות.

יצחק וקנין: תודה לשר הביטחון משה יעלון.

יצחק וקנין: רבותי, אאפשר לשר להגיע למקום מושבו ואנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק תשלום קצבאות לחיילי מילואים ולבני משפחותיהם (תיקון מס' 6), התשע"ג–2013, קריאה ראשונה – רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 25 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 42 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק תשלום קצבאות לחיילי מילואים ולבני משפחותיהם (תיקון מס' 6), התשע"ג–2013, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

יצחק וקנין: בעד – 42, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק נתקבלה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת החוץ והביטחון להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/513).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום, רבותי.

יצחק וקנין: הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון מס' 4) (איסור הפליה מטעמי נטייה מינית וזהות מגדרית), התשע"ג–2013, של חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי כנסת – קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, ותודה ליושב-ראש הקואליציה על ההתחשבות בענייני סדרי הזמנים.

דב חנין: התחייבתי להיות מאוד קצר – – –

יצחק וקנין: אני רוצה להגיד לך שאני עושה אקרובטיקה בסדר-היום מצד לצד.

יצחק וקנין: כל רגע – – –

דב חנין: כן, כן, אני ער לכך.

דב חנין: אני רוצה לנצל את הזמן רק כדי להקריא את רשימת היוזמים של החוק, אנשים ששותפים אתי לכבוד לקדם את החוק הזה, שהוא חוק של איסור הפליה מטעמי נטייה מינית וזהות מגדרית במערכת החינוך: חבר הכנסת עפר שלח, שנמצא אתנו, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, חבר הכנסת איציק שמולי, חברת הכנסת קארין אלהרר, סתיו שפיר, מרב מיכאלי, מיקי רוזנטל, מיכל רוזין, עדי קול, תמר זנדברג ודב ליפמן.

דב חנין: הצעת חוק ראויה, שוויונית, מתקדמת, ואני מקווה שאנחנו נשלים אותה במהירות לקריאה שנייה ושלישית.

דב חנין: תודה.

יצחק וקנין: אני רק מודיע שרשימת הדוברים סגורה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: נרשמו שני דוברים, רבותי.

יצחק וקנין: הדובר הראשון, חבר כנסת יעקב מרגי – מוותר.

יצחק וקנין: מאיר פרוש.

יצחק וקנין: אם כן, אין לנו דוברים.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה, רבותי.

יצחק וקנין: הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון מס' 4) (איסור הפליה מטעמי נטייה מינית וזהות מגדרית), התשע"ג–2013, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 26 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 44 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון מס' 4) (איסור הפליה מטעמי נטייה מינית וזהות מגדרית), התשע"ג–2013, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יצחק וקנין: 44 בעד, אחד מתנגד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: רבותי, הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת החינוך, התרבות והספורט להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: [מס' מ/768; "דברי הכנסת", חוב' י"ז, עמ' 2262; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 147 – הוראת שעה), התשע"ג–2013, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: הצעה זו קיבלה פטור מחובת הנחה.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת חיים כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה השנייה ולקריאה השלישית את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 147 – הוראת שעה), התשע"ג–2013, שהגישה הממשלה.

חיים כץ: הצעת חוק זו פוצלה מחוק ההסדרים.

חיים כץ: חוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ"ה–1995, קובע את הזכאות לגמלת סיעוד.

חיים כץ: הגמלה ניתנת לתושב ישראל שהגיע לגיל הפרישה ונמצא שהוא זקוק במידה רבה לעזרת הזולת בביצוע פעולות היום-יום או להשגחה, והיא מותנית במבחני הכנסה שנקבעו לפי החוק.

חיים כץ: לפי חוק הביטוח הלאומי ניתנת גמלת הסיעוד כשירותים בעין, כגון עזרה בבית המבוטח, טיפול במרכז יום לקשיש ומשדר מצוקה.

חיים כץ: במסגרת תוכנית ניסיונית שהייתה בתוקף מיום 1 בינואר 2008 ועד 5 במאי 2013, ניתנה למבוטחים שמעסיקים מטפל רוב שעות היממה, שישה ימים בשבוע, הבחירה לקבל את הגמלה בכסף ולא בעין.

חיים כץ: התוכנית הופעלה בתשעה אזורים בארץ.

חיים כץ: מחקר שערך מכון ברוקדייל ואשר בחן את תוצאות הניסוי הראה שפחות מ-10% מהזכאים לגמלת הסיעוד שהעסיקו מטפל צמוד ויכלו לבחור בקבלת גמלה בכסף אכן בחרו בכך.

חיים כץ: הרוב המכריע של אלה שבחרו בקבלת גמלה בכסף היו מרוצים מכך.

חיים כץ: בהצעת חוק ההסדרים הציעה הממשלה לקבוע כי תהיה חובה לקבל גמלת סיעוד בכסף למי שיחל להעסיק עובד זר לאחר 1 בינואר 2014.

חיים כץ: כמו כן הציעה הממשלה כי מגמלת הסיעוד ינוכו תשלום דמי ביטוח לאומי בעד העובד הזר והפרשות סוציאליות, אלא אם כן ביקש הזכאי אחרת.

חיים כץ: הוועדה קבעה שאין למנוע מהזכאים לגמלת סיעוד את הבחירה בין קבלת גמלת סיעוד בעין או בכסף.

חיים כץ: הוועדה החליטה לחוקק הוראת שעה שתימשך עד סוף שנת 2014, ולפיה תינתן לזכאים הבחירה אם לקבל את הגמלה בכסף או בעין.

חיים כץ: מי שזכאי היום לגמלת סיעוד לא יועבר לגמלה בכסף, אלא אם יבקש זאת.

חיים כץ: זכאי שיגיש בקשה לקבלת היתר להעסקת עובד זר החל משנת 2014 יתבקש לבחור בעת מילוי הבקשה להיתר אם הוא מבקש גמלה בכסף או בעין.

חיים כץ: כמו כן, ייערך מחקר שיבחן את השלכות התוכנית בתקופה זו על מנת שבפני הוועדה יהיה המידע הדרוש כדי להחליט בתום תקופת הוראת השעה אם להאריך את הוראת השעה או להפוך אותה להוראת קבע.

חיים כץ: בהתאם לחוק המוצע, קבלת גמלה בכסף תהיה כפופה להחלטות ועדה מקומית מקצועית אשר מורכבת מעובד סוציאלי, אחות ועובד המוסד לביטוח לאומי.

חיים כץ: מוצע לקבוע כי זכאי שקיבל גמלה בכסף יוכל לקבל חלק מהגמלה כשירותי סיעוד בעין, שאינם שירותים הניתנים על-ידי עובד זר, כמו: מרכז יום, מטפלת ישראלית ועוד.

חיים כץ: הוראה זו לא הייתה קיימת בעת שהופעלה התוכנית הניסיונית וכעת מוצע לקבוע אותה.

חיים כץ: עוד מוצע לקבוע כי מי שיקבל גמלה בכסף בתום תקופת הוראת השעה יהיה רשאי להמשיך לקבל גמלה בכסף גם אם הוראת השעה תפקע ולא תוארך.

חיים כץ: בוועדה הועלה הצורך להבטיח כי לזכאים לגמלת סיעוד יינתן כל המידע הדרוש לצורך בחירה מושכלת בין קבלת גמלה בכסף לבין קבלת גמלה בעין.

חיים כץ: כמו כן עלה הצורך להבטיח פיקוח על מקבלי גמלה בכסף, וכן עלה הצורך להבטיח כי המעבר בין סוגי הגמלאות השונות ייעשה בקלות וללא עיכוב.

חיים כץ: לפיכך החליטה הוועדה כי הפעלת ההסדר תותנה בהתקנת תקנות על-ידי שר הרווחה והשירותים החברתיים, באישור ועדת העבודה והרווחה.

חיים כץ: אני מקווה כי הצעת החוק שהבאנו היום למליאת הכנסת תסייע לקשישים הסיעודיים ותתרום לרווחתם.

חיים כץ: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה והשלישית.

חיים כץ: אני מבקש להודות לכל מי שהשתתף בקידום החוק, בכלל זה משרד האוצר, משרד המשפטים, משרד הרווחה והמוסד לביטוח לאומי.

חיים כץ: תודה לווילמה מאור, מנהלת הוועדה, לבנות הוועדה, אתי, מעיין, ענת, ולאורי; ליועצת המשפטית של הוועדה שמרית גיטלין; לעוזרי הפרלמנטריים אילן מרסיאנו וקורל אבירם.

יעקב מרגי: ולחברי הוועדה.

חיים כץ: בטח לחברי הוועדה, ובמיוחד ליעקב מרגי, שתרם רבות מיכולתו ומניסיונו כשר בעבר.

חיים כץ: מה לעשות, היום הוא חבר כנסת פעיל וטוב.

חיים כץ: בוועדה זה עבר פה-אחד, בלי שום שיקולי אופוזיציה וקואליציה.

חיים כץ: אני מקווה שגם במליאה זה יעבור פה-אחד.

חיים כץ: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת חיים כץ.

יצחק וקנין: רבותי, להצעת חוק זאת אין הסתייגויות, אבל ביקשו רשות דיבור כמה חברי כנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יעקב מרגי, רוצה לדבר?

יצחק וקנין: מוותר.

יצחק וקנין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – איננה; מוחמד ברכה – איננו; חנא סוייד – מוותר.

יצחק וקנין: דב חנין.

יצחק וקנין: יש לו רשות דיבור, רבותי, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה שגם ביקש רשות דיבור.

יצחק וקנין: אני אאפשר לך, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך.

דב חנין: רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, יש משהו מיוחד ביום הזה, שמבחינתי מתחלק לשני חלקים – –

יצחק וקנין: אתה אומר, חלק שמח וחלק עצוב.

דב חנין: בדיוק.

דב חנין: – – חלק שמח וחלק עצוב – –

אברהם מיכאלי: – – –

דב חנין: – – ואני רוצה לנצל עוד כמה דקות של שמחה לפני שנתחיל את העצב.

דב חנין: אני קודם כול רוצה לנצל פעם נוספת את ההזדמנות ולברך את יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה, הבריאות והפנסיה בכנסת.

דב חנין: אני נהנה פשוט להגיד את התואר הזה, כי הוא תואר שמאחוריו עומד תוכן.

דב חנין: אתה יודע, יש הרבה תארים בכנסת, ובכלל בפוליטיקה, שמאחוריהם לא עומד הרבה.

דב חנין: לפעמים הם תארים קצרים, לפעמים הם תארים ארוכים.

דב חנין: בתואר שלך, אדוני חבר הכנסת כץ, מאחורי כל מילה מסתתרים תלי תלים של מילים ותלי תלים של חוקים שאתה מייצר.

דב חנין: אז קודם כול, זאת הזדמנות שמחה לברך אותך על מהלך נוסף של חקיקה שמגן על זכויות של אלה שצריך להגן עליהם.

דב חנין: אני גם מברך על החלטתנו פה במליאת הכנסת להעביר את חוק זכויות התלמיד, את איסור האפליה מטעמי נטייה מינית, ועל כל הדברים הטובים והיפים האחרים שעשינו, ואני רוצה לשאול אתכם: איך כנסת שמצליחה לעשות דברים טובים יכולה גם להידרדר לעשות דברים כל כך טיפשיים, משונים ומזיקים כמו חוקי המשילות שעוד מעט יגיעו אלינו?

דב חנין: הרי, עמיתי חברי הכנסת, ברור לרוב החברים בבית הזה שאין שום צורך בחוקי משילות כי אין בעיה אמיתית של משילות בישראל.

דב חנין: הרי אנחנו השבוע מקיימים את הדיון בחוקי משילות שבוע לאחר שראש הממשלה החליט לעשות מהלך מאוד דרמטי ומרחיק לכת שיש בכנסת גם כאלה שחולקים עליו לגביו.

דב חנין: המהלך הוא מהלך של שחרור 104 אסירים – כך הגיע ראש הממשלה למסקנה שנכון וראוי לעשות – כדי לקדם מהלך של הידברות מדינית – – –

ראובן ריבלין: הוא אמר שנכון לעשות – – –

דב חנין: הוא אמר שנכון לעשות, אכן.

דב חנין: הוא הגיע למסקנה שנכון לעשות את המהלך הזה כדי לקדם משא-ומתן.

דב חנין: ברגע שראש הממשלה בישראל מגיע למסקנה כזאת, הוא יודע להוביל את ממשלתו ואת הקבינט שלו ולהחליט החלטה מרחיקת לכת.

דב חנין: ראש ממשלה אחר בישראל, לפני עשור, החליט על ההתנתקות, לפנות את גוש-קטיף.

דב חנין: היו ראשי ממשלה בישראל שהחליטו לצאת למלחמה אפילו בלי לקבל החלטה של הכנסת.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, בישראל אין בעיה אמיתית של משילות.

דב חנין: אם יודעים לאן רוצים ללכת אפשר להגיע; אם לא יודעים לאן רוצים ללכת זאת בעיה אחרת, אבל לא בעיה של משילות, זאת בעיה של חוסר מדיניות או של קושי במדיניות.

דב חנין: למה מביאים לנו היום את אותה חבילה של חוקים אנטי-דמוקרטיים ופוגעניים תחת הכותרת "חוק המשילות"?

דב חנין: ואיך אנחנו ככנסת מכובדת שהנה זה עתה קיבלה פה-אחד את הצעת החוק המצוינת של חבר הכנסת – – –

יצחק וקנין: נא לסכם.

חיים כץ: – – –

דב חנין: היא תקבל.

דב חנין: היא תקבל את הצעת החוק המצוינת של חבר הכנסת כץ.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

דב חנין: משפט אחרון: איזה מין פיצול אישיות זה?

דב חנין: אני מציע לך ולנו, עמיתי חברי הכנסת, להחליט לבחור בטוב ולזנוח את הרע; לעשות חוקים טובים כמו שאנחנו יודעים לעשות.

דב חנין: הנה, אנחנו ראינו היום.

דב חנין: ולא לעשות, לפחות לא היום – אל תקלקלו את החגיגה – לפחות לא לקבל היום חוקים רעים.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: ביקשה רשות דיבור חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יצחק וקנין: אחריה מייד נעבור להצבעה בקריאה שנייה ושלישית, רבותי.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: זאת הסתייגות דיבור, אני חושבת שזה חמש דקות, לא?

אורלי לוי אבקסיס: בכל מקרה אני לא אדבר יותר משלוש דקות.

יצחק וקנין: כן, אבל זה בגלל שנתתי לפנים משורת הדין.

אורלי לוי אבקסיס: האמת היא שאני מודה לך על כך, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: אני קראתי לך ולא היית.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: הגעתי מהר.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, כבוד השרים, השרות, הנושא הזה מראה כמה הוועדות, ובעיקר ועדות שחברים בהן חברים שאוהבים לדון עניינית ולדון לעומק – וזה, כמובן, תלוי גם בכבוד יושב-ראש הוועדה באותו רגע – וזה הזמן להגיד תודה לחבר הכנסת חיים כץ.

אורלי לוי אבקסיס: החוק הזה לא היה אמור להיות בחוק ההסדרים במתכונת הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: מה שהיה אמור להיות שם זה החלטה גורפת שנעביר את כולם לגמלה בכסף; מה שאומר שחלק מהאנשים הקשישים שיש להם קושי אמיתי, או שאין להם בן משפחה פעיל, נמרץ ומבין עניין, אנחנו יכולים להטיל עליהם יותר מדי התעסקויות ויותר מדי ביורוקרטיה שבעצם תמנע מהם לקבל את השירות הטוב ביותר ואת הטיפול הטוב ביותר.

אורלי לוי אבקסיס: היינו מספיק אחראיים, ויחד עם היושב-ראש – האמיץ מספיק – הצלחנו להחריג את זה מחוק ההסדרים, ותוך כדי תנועה ודיון לעומק הצלחנו לשנות את העיקרון ולהשאיר את האופציות פתוחות: מי שירצה – גמלה בכסף, מי שירצה – גמלה בעין.

אורלי לוי אבקסיס: אבל גם כאן הכנסנו סייגים, והסייגים הללו יהיו בתקנות.

אורלי לוי אבקסיס: התקנות יבואו להסדיר ולהסביר מה אומר כל מסלול; ימה יידרש בכל מסלול אותו קשיש כשבאים להסדיר את הנושא הזה – מה הן החובות, מה הן הזכויות וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: החוק לא ייכנס לתוקפו לפני שהתקנות תאושרנה בוועדה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל תוך כדי דיונים כבר אתמול גילינו שהייתה אולי איזושהי לקונה בחוק הזה שלא שמנו לב אליה, וגם מי שחוקק אותו לא שם לב אליה.

אורלי לוי אבקסיס: אם זה היה עובר בחוק ההסדרים – זה לא רק היה עובר במתכונת הבעייתית ההיא.

אורלי לוי אבקסיס: הנושא הוא ניצולי שואה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אתה יודע שניצולי שואה מקבלים מהקרן לרווחת ניצולי השואה תוספת של תשע שעות של גמלה בעין.

אורלי לוי אבקסיס: אותה אי-אפשר להמיר לכסף.

אורלי לוי אבקסיס: תוך כדי תנועה אתמול, בדיון המעמיק מאוד, הבנו זאת, וכבר הכנסנו לחקיקה הראשית: ובתנאי שלא תיפגענה זכויות נוספות של אותו מבקש.

אורלי לוי אבקסיס: כי היום הביטוח הלאומי לא יודע לזהות ניצולי שואה, ולכן הוא לא יודע להפנות אותם לקרן הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: רק חברת הסיעוד, שרוצה להרוויח עוד כמה כספים מקרן זו או אחרת, ויש לה גם אינטרס כלכלי – בואו נודה – מפנה את מי שבא אליה; היא עושה לו מין תחקיר קטן ומפנה אותו לקרן לרווחת ניצולי השואה.

אורלי לוי אבקסיס: הסדרנו גם את הנושא הזה.

יצחק וקנין: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: הביטוח הלאומי אמר לנו שהוא לא יודע לזהות אותם, אז כאן אנחנו נדע לזהות אותם ולתת להם גם את הכלים למצות גם את הזכות הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 147 – הוראת שעה), התשע"ג–2013.

יצחק וקנין: קריאה שנייה – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 27 בעד סעיפים 1–2 – 45 נגד – 1 נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יצחק וקנין: 45 בעד, אחד נגד.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, לעבור לקריאה שלישית, נכון?

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיים כץ, אתה לא אתי פה.

יצחק וקנין: אני לא צריך את האישור, אבל אנחנו עושים את זה – – –

חיים כץ: יעבור לקריאה שלישית.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יצחק וקנין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 147 – הוראת שעה), התשע"ג–2013, קריאה שלישית – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 28 בעד החוק – 49 נגד – אין נמנעים – אין חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 147 – הוראת שעה), התשע"ג–2013, נתקבל.

יצחק וקנין: 49 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק נתקבלה בקריאה שלישית, ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: לפרוטוקול, חבר הכנסת יוגב הצביע בטעות – –

קריאה: הצביע בטעות – – –

יצחק וקנין: – – במקום איילת שקד.

יצחק וקנין: נרשם בפרוטוקול, שלא יגידו שהייתה פה איזו הצבעה כפולה.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: הייתה הצבעה כפולה.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, להוריד הצבעה – חבר הכנסת יוגב הצביע גם במקום חברת הכנסת איילת שקד.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: אנחנו מורידים.

יצחק וקנין: הודעתי לפרוטוקול, רבותי, שאנחנו מורידים את ההצבעה של איילת שקד.

יצחק וקנין: הכרזה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום של שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק המאבק בתופעת השימוש בחומרים מסוכנים, התשע"ג–2013, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאזם בדר: תודה.

יצחק וקנין: הודעה ליושב-ראש ועדת – במקום יושב-ראש ועדת הכנסת: יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת יריב לוין.

יצחק וקנין: הודעה שאינה צריכה הצבעה, רבותי.

): אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום, כי הוועדה לקידום מעמד האישה תדון בהצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון – ניצול יחסי מרות או תלות על-ידי בעל תפקיד ציבורי), התשע"ג–2013, הצעת חברת הכנסת מיכל רוזין וקבוצת חברי הכנסת, פ/978/19, לשם הכנתה לקריאה הראשונה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין, ממלא-מקום יושב-ראש ועדת הכנסת.

הצעת חוק-יסוד: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/512).

הצעת חוק-יסוד: ]

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון) (הגברת המשילות), של חברי הכנסת דוד רותם, רוברט אילטוב, חמד עמאר ורונן הופמן – קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת דוד רותם.

משה גפני: למה זה דחוף להיום?

משה גפני: ממילא אחרי – – – הקואליציה מתפרקת.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד רותם, חבר הכנסת דוד רותם – –

משה גפני: מה, מה קרה?

יצחק וקנין: – – אני מבין שאתה בדרכך לפה, אבל – – –

עיסאווי פריג': – – –

משה גפני: ישראל ביתנו מעלה את אחוז החסימה כדי שהיא לא תעבור אותו.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: רבותי, רק שתדעו: היום אני עשיתי אקרובטיקה בסדר-היום.

יצחק וקנין: כל מה שאמרו לי לפני כן – – –

ראובן ריבלין: דרך אגב, זה לא חוקי, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: כל היום אני משנה: מקדימה אחורה, קדימה – – –

ראובן ריבלין: זה לא חוקי, כי אין חברי – – –

יצחק וקנין: אני פשוט, אני לא יודע איך אני – אני אומר לכם, אם לא הייתי מצוי טוב בנבכי הפרוטוקולים וכל מה שיש, אז הייתי טועה לאורך כל סדר-היום.

יצחק וקנין: מצטער.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, בהצעת חוק-יסוד: הממשלה (הגברת המשילות והעלאת אחוז החסימה) מוצעים מספר תיקונים בשלושה מישורים.

משה גפני: צריך לקרוא לחוק הזה חוק-יסוד – – –

יצחק וקנין: אני מבקש, אדוני סגן המזכירה, חבר הכנסת – – –

דוד רותם: גפני, אין לי עניין לענות לך.

משה גפני: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת גפני, תן לי דקה אחת.

דוד רותם: אתה צודק בכל דבר שאתה אומר – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד רותם, שנייה אחת.

דוד רותם: – – אבל אתה יודע – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד רותם – – –

דוד רותם: – – אתה לא הצלחת להזיז את חוק "צהר", אריה דרעי הצליח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד רותם, דקה אחת.

משה גפני: – – –

יצחק וקנין: רבותי, המזכירות, צריך לשנות את הכתובית על הלוח.

קריאות: – – –

יעקב מרגי: הוא נתן לך מחמאה.

דוד רותם: כשמדובר בגפני – – –

משה גפני: דודו, זה דבר ידוע מה שאמרת, זה לא דבר חדש.

יעקב מרגי: דודו, זה הצעת חוק-יסוד: הדיקטטורה.

דוד רותם: תודה.

קריאה: מאיפה – – – מביאים אותה – – –

משה גפני: לא יודע, לא יודע.

עיסאווי פריג': – – – 4% – – – זה לא עסק.

משה גפני: בדיוק.

דוד רותם: בהצעת חוק זו מוצעים תיקונים בשלושה מישורים: האחד, מספר השרים וסגני השרים בממשלה; השני, הבעת אי-אמון בממשלה; והתנהלות של הממשלה בהוצאת כספים בתקופה הקצרה עד שהכנסת מאשרת את תקציב המדינה.

דוד רותם: ראשית, מוצע להגביל את מספר השרים וסגני השרים בממשלה, כדי למנוע מצב שתהיה לנו ממשלה עם שולחן פנימי ושולחן חיצוני עד כדי 30 שרים.

דוד רותם: יש בקשה של חלק ממציעי החוקים, שאנחנו, בהכנה לקריאה השנייה ושלישית, נשריין את הסעיף שקובע שמספר השרים בממשלה לא יעלה – כולל ראש הממשלה – על 19, ושמספר הסגנים לא יעלה על ארבעה.

תמר זנדברג: מי מונע ממך להוריד את מספר השרים גם עכשיו?

תמר זנדברג: למה להוציא דבר כזה – – –

דוד רותם: תגידי, יש לי כוח להתווכח אתך עכשיו?

זהבה גלאון: אין לך?

תמר זנדברג: אם אין לך כוח אז – – –

דוד רותם: אני אעשה מה שאני רוצה ואני לא אתווכח אתך, אני פשוט אתעלם מקיומך.

תמר זנדברג: אתה ממילא עושה מה שאתה רוצה.

דוד רותם: אני ממילא מתעלם מקיומך, נכון.

תמר זנדברג: דווקא אתה לא מתעלם.

תמר זנדברג: כי אם היית מתעלם, זה לא היה מפריע לך.

תמר זנדברג: כנראה שזה דורך לך על איזה יבלת ואתה יודע שאתה טועה.

דוד רותם: הדבר השני המוצע הוא לתקן את ההסדר להבעת אי-אמון בממשלה, הן בפרוצדורה והן בתוצאות אפשריות של הצבעת אי-אמון.

דוד רותם: כיום הצעות אי-אמון בממשלה מוגשות כעניין שבשגרה, גם כשאין לסיעות המציעות סיכוי כלשהו להפיל את הממשלה ואין ביניהן אפילו הסכמה מי יהיה חבר הכנסת שעליו יטיל הנשיא את הרכבת הממשלה לאחר שתופל הממשלה.

דוד רותם: מוצע לקבוע כי דיון בהצעה להביע אי-אמון בממשלה לא יתקיים אלא פעם אחת בחודש, בהשתתפות ראש הממשלה.

דוד רותם: אולם אם הבקשה להביע אי-אמון תוגש בידי 61 חברי כנסת, הדיון יתקיים שבוע לאחר הגשתה.

תמר זנדברג: למה צריך אי-אמון?

תמר זנדברג: 61 זה מספיק – – –

דוד רותם: כך יוחזר לכלי זה כובד המשקל הראוי לו.

דוד רותם: יצוין כי בתקנון הכנסת קיימים כלים אחרים המאפשרים לסיעות הבית להביע – – –

זהבה גלאון: למה צריך חוק-יסוד – – –

דוד רותם: אדוני, האם אני צריך להתייחס לקשקשת שפה מסביב?

זהבה גלאון: קשקשת?

זהבה גלאון: מה שאתה עושה פה זה קשקשת.

זהבה גלאון: אתה מעז להגיד קשקשת?

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – – –

דוד רותם: יש הגבלות לפעילות הממשלה, ולא לכך נועד הכלי של הבעת אי-אמון בממשלה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני מבקשת – – –

יצחק וקנין: כן, חברת הכנסת גלאון, מה אני יכול לעזור?

זהבה גלאון: אני מבקשת ממך לסיים את – – –

חנא סוייד: הוא טוען שהכנסת מתנהלת בצורה לא מכובדת.

חנא סוייד: זה מה שהוא אומר עכשיו.

יצחק וקנין: תראו, רבותי, מה – – – מה שטוב היום לא יהיה טוב מחר.

יצחק וקנין: כולנו רואים, אני קצת ותיק בבית הזה – –

חנא סוייד: – – –

זהבה גלאון: – – –

יצחק וקנין: – – איך אמר יושב-ראש הכנסת לשעבר, כבר שינינו ביום אחד חוק-יסוד של מספר שרים.

מיכל רוזין: מי אמר שזה טוב?

יצחק וקנין: אולי זה טוב היום – מחר זה לא יהיה טוב.

דוד רותם: בנוסף, מוצע להפוך את ההסדר להבעת אי-אמון בממשלה להסדר של אי-אמון קונסטרוקטיבי מלא.

דוד רותם: קרי, מוצע לקבוע כי במקרה שלא הצליחו חברי הכנסת שהציעו הצעת אי-אמון להרכיב ממשלה חלופית לאחר הפלת הממשלה, הכנסת לא תתפזר והבחירות לא יוקדמו.

דוד רותם: הממשלה שכיהנה טרם הבעת אי-אמון תמשיך לכהן.

דוד רותם: כמו כן, מוצע להפחית את מספר הימים הנתונים למי שמנסה להרכיב ממשלה חלופית ל-21 ימים, כדי להגביל עד כמה שניתן את התקופה שבה המדינה מתנהלת ללא ממשלה מתפקדת.

דוד רותם: התיקונים המוצעים בחוק-יסוד: הכנסת ובחוק-יסוד: משק המדינה, עניינם התנהלות ממשלה מכהנת ביחס לאישור חוק התקציב לאחר הרכבת הממשלה ולאחר בחירות.

דוד רותם: נתונים עד היום 45 ימים לאישור חוק התקציב.

דוד רותם: החוק קובע עוד כי אי-קבלת חוק התקציב יביא לפיזור הכנסת, שכן אישור התקציב הוא אחד המבחנים למשילות של הממשלה.

דוד רותם: הניסיון מלמד כי אין די בפרק זמן זה להבאת תקציב אחרי הבחירות, ובשנים האחרונות אושרו כמה הוראות שעה לתיקון התקופות שבסעיפים האמורים; עניין שאיננו רצוי כשלעצמו.

דוד רותם: לכן מוצע לתקן את סעיף 36א בהוראה קבועה שתיתן לממשלה ולכנסת פרק זמן של 100 ימים לאישור חוק התקציב לאחר בחירות.

דוד רותם: תקופה זו תאפשר איזון בין הצורך לתת לממשלה החדשה זמן נאות להציע תקציב, ולכנסת לדון בו ולאשר אותו, ובין הצורך ליצור פרק זמן שלא יביא את המדינה להתנהלות מזיקה וללא תקציב למשך תקופה ארוכה מדי.

דוד רותם: בהשלמה להארכת פרק הזמן הנדרש לאישור חוק התקציב, מוצע עוד לקבוע חלוקת זמנים לאישור חוק התקציב בין הממשלה ובין הכנסת, שתאפשר לכל אחת מהרשויות למלא את תפקידה כראוי.

דוד רותם: לפיכך מוצע לקבוע כי לממשלה יהיו נתונים, מתוך 100 הימים, לכל היותר 55 ימים להכנת התקציב, ולכנסת יהיו נתונים לפחות 45 ימים לדיונים ולאישור התקציב.

מיכל רוזין: גם ממהר לחוקק וגם ממהר להקריא.

דוד רותם: נוכח שמועות מטעות בעניין זה, אני מבקש להדגיש שאין שינוי בכלל שהממשלה והכנסת המכהנות צריכות להעביר תקציב עד סוף מרס בכל שנה, ואי-העברת תקציב כמותה כהחלטת הכנסת על התפזרותה.

דוד רותם: לבסוף, מוצע לקבוע עוד שני כללים בנוגע להוצאות הממשלה בחודשים שבהם היא מוציאה כספים לפני שאושר חוק התקציב – בדרך כלל בשלושת החודשים הראשונים בשנה, לאחר שלא אושר חוק התקציב, או בתקופות בחירות אם לא אושר חוק התקציב קודם לכן.

זהבה גלאון: למה חוק-יסוד?

זהבה גלאון: למה לא – – –

דוד רותם: היום סעיף 3ב לחוק-יסוד: משק המדינה קובע – – –

זהבה גלאון: – – –

דוד רותם: האם אני צריך להתייחס לקשקשת ולצרחנות הזאת?

יצחק וקנין: אדוני יכול להתייחס ויכול לא להתייחס.

זהבה גלאון: – – –

תמר זנדברג: – – –

עיסאווי פריג': מה שאתה עושה, זה הקשקשת.

מיכל רוזין: – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: אדוני, רק אני מבקש – –

דוד רותם: צרחנות, זה כל מה שיש.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: – – אל תגרום ללהט יתר במליאה.

עיסאווי פריג': קשקשת זה מה שאתה אומר – – –

דוד רותם: יש גבול לצרחנות שיכולה להפריע.

עיסאווי פריג': הקשקשת זה מה שאתה אומר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת.

זהבה גלאון: הדמוקרטיה יוצאת לך מהאוזניים כבר.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון, את ראשונת הדוברים פה, אני חושב, בהתחלה ממש.

איתן כבל: זה לא קשור.

יצחק וקנין: אני אאפשר לך, רק אני ביקשתי מיושב-ראש ועדת החוקה למתן את ההערות שלו כדי שלא – – –

איתן כבל: אדוני היושב-ראש – – – זו מצווה לקרוא לו קריאות ביניים.

יצחק וקנין: אדוני ימשיך.

דוד רותם: צדקה תציל ממוות.

דוד רותם: עוד מוצעים בהצעת חוק זו תיקונים שמטרתם להגביר את המשילות למנוע התפלגות יתר של סיעות בכנסת.

דוד רותם: התיקון הראשון מבקש להעלות את אחוז החסימה מ-2% הקבועים כיום ל-4%.

דוד רותם: אחוז חסימה זה מקובל גם במדינות אחרות, ומטרת התיקון היא לעודד איחוד מפלגות תוך מציאת המכנה המשותף בין קבוצות אוכלוסייה שונות ומבלי לפגוע פגיעה יתרה בייצוגיות של קבוצות אלה.

דוד רותם: יצוין כי לפי דיני ההתפלגות, יכולות כמה מפלגות להתמודד ברשימה אחת ולהישאר מפלגות נפרדות בכנסת, ובלבד שהודיעו על כך מראש לוועדת הבחירות.

דוד רותם: התיקונים האחרים לחוק המימון מבקשים לשנות במקצת את דיני ההתפלגות ומימון מפלגות בעקבות התפלגות.

דוד רותם: דיני ההתפלגות מנסים לשקף איזון בין הצורך לקיים את רצון הבוחר שבחר במפלגה מסוימת לכנסת, ומצפה שנציגיה יפעלו בהתאם למדיניות המפלגה והחלטותיה, ובין הכרה בקיומן של התפתחויות פוליטיות שאין לצפותן מראש, המצדיקות חבירות פוליטיות חדשות והתפלגות של סיעות.

דוד רותם: כדי שלא לעודד התפלגות והתפצלות ולצמצם את האפשרות שכספי המימון ישמשו כקלף מיקוח ובתמרונים פוליטיים, מוצע להגביל עוד את האפשרות לקבל מימון מפלגות שוטף בעת התפלגות.

דוד רותם: מוצע, ראשית, לקבוע כי התפלגות סיעה שאינה מורכבת מצירוף של מפלגות, שאירעה בשנתיים הראשונות שלאחר תחילת כהונת הכנסת, לא תביא לקבלת מימון שוטף בידי החלק שהתפלג, ומימון המפלגות השוטף של המפלגה האם לא ייפגע.

דוד רותם: הסדר זה היה קיים עד הכנסת השמונה-עשרה, ומוצע להשיב את המצב לקדמותו.

דוד רותם: מוצע לקבוע גם כי התפלגות כאמור לקראת בחירות, מהיום הקובע כהגדרתו בחוק, לא תקנה זכות למימון כאמור.

דוד רותם: יובהר כי הן ההסדר הקיים והן ההסדר המוצע אינם חלים על סיעות המורכבות ממפלגות שונות, או על התפלגויות שנעשו בעיצומה של תקופת כהונתה של הכנסת.

איתן כבל: זה לא תפילת ערבית, אני מבקש שתקריא את זה בצורה יותר בהירה.

בנימין בן-אליעזר: תקריא את זה כמו במנחה.

דב חנין: הכוונה היא להקריא את זה בצורה לא ברורה.

קריאות: זאת קשקשת.

קריאות: זה קשקשת.

איתן כבל: חבר הכנסת רותם – – –

יצחק וקנין: טוב, רבותי, הערתם את ההערות.

דוד רותם: אני עכשיו מתפלל מנחה, אני עוד לא הגעתי לערבית.

איתן כבל: תפילת שמונה-עשרה הוא קורא יותר לאט.

מיכל רוזין: – – –

דוד רותם: אני עכשיו במנחה, לא בערבית.

דוד רותם: שנית, מוצע לבטל את הוראות סעיף 16(3) לחוק מימון מפלגות, ובעקבותיו גם את סעיף 13ג(ג), המזכה חבר כנסת שפרש מסיעתו ומקים לקראת הבחירות מפלגה חדשה שהוא עומד בראשה, ביחידת מימון אחת על-חשבון המדינה.

דוד רותם: כמו כן, מוצע לבטל את הוראות סעיף 13ג(ג) לחוק האמור המפנה אליו.

דוד רותם: אין יסוד להנחה כי רשימה שעומד בראשה חבר כנסת שפרש, סיכוייה להיבחר גדולים מאלה של מפלגה חדשה, וגם אין הצדקה להפלותו לטובה.

דוד רותם: לבסוף, מוצע להחזיר את התיקון המכונה "חוק מופז": בעבר, אחד התנאים להתפלגות מותרת של סיעה גדולה, לפי סעיף 59 לחוק הכנסת, היה שהחלק המתפלג הוא לפחות שליש מהסיעה.

דוד רותם: ביסוד כלל זה עמדה ההנחה שחלק בגודל כזה מלמד על משבר אמיתי ומצדיק התפלגות.

דוד רותם: בכנסת השמונה-עשרה תוקן הסעיף האמור ונקבע בו כי חלק הקטן משליש רשאי אף הוא להתפלג, ובלבד שהוא מונה שבעה חברי כנסת לפחות.

דוד רותם: תיקון זה נועד להקל התפלגות, והיה בו כדי לפגוע בלכידות הסיעתית ובאמון הציבור בנבחרי הציבור ובמפלגות.

דוד רותם: מוצע אפוא להחזיר את המצב לקדמותו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד רותם, ביקש יושב-ראש הכנסת לשעבר, חבר הכנסת רובי ריבלין, לשאול שאלה.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: רבותי, רבותי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רותם, אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, אני דווקא הבנתי כל מילה שאמרת, אף שהם לא הבינו – –

קריאה: – – –

דוד רותם: הם לא הבינו כי הם לא רצו להבין.

יצחק וקנין: נא לא להפריע, רבותי.

ראובן ריבלין: – – ואני בתור חבר קואליציה מאוד מודאג, כי הייתי מודאג גם לגבי חוק מופז, וטוב שאתה מסביר אותו, אבל אתה תרגיע אותי: החוק הזה הוא רק כשאנחנו בקואליציה, לא כשנהיה באופוזיציה?

איתן כבל: כן.

דוד רותם: החוק הזה טוב גם כשאתה תהיה באופוזיציה, אדוני.

ראובן ריבלין: רק אני רוצה לדעת, כי אני רוצה שתרגיע אותי.

איתן כבל: רובי, זה לא בסדר.

דוד רותם: אדוני, חבר הכנסת ריבלין, גם כשתהיה באופוזיציה זה יהיה חוק טוב בשבילך.

עיסאווי פריג': והחוק הזה טוב לטרמפיסטים?

ראובן ריבלין: לא כשאני אהיה.

ראובן ריבלין: זה שאני אהיה – בטוח זה חוק טוב.

ראובן ריבלין: אני ואתה נהיה.

יצחק וקנין: רבותי וחבר הכנסת דוד רותם, יושב-ראש הוועדה, אני מחזיק בכלל שכל המשנה ידו על התחתונה.

ג'מאל זחאלקה: הערה לסדר, בבקשה.

יצחק וקנין: זה כלל שקבעו חכמים: כל המשנה ידו על התחתונה.

יצחק וקנין: זה יעלה וירד כל פעם לפי מצב הרוח של הקואליציה והאופוזיציה, ומי יודע לאן זה יגיע.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: בכל אופן, אני מודה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת דוד רותם.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לסדר הדיון, רבותי – – –

ג'מאל זחאלקה: אדוני היושב-ראש, יש בעיה חוקית במה שעשה חבר הכנסת – – –

עיסאווי פריג': רותם, החוק הזה טוב לטרמפיסטים?

יצחק וקנין: אתה רוצה הערה?

יצחק וקנין: אני מאפשר לו הערה.

יצחק וקנין: כן, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: יושב-ראש ועדת החוקה, עורך-דין רותם, לא הציג את החוק שעומד בפניו לדיון עכשיו.

ג'מאל זחאלקה: הוא הציג חוקים אחרים ויצר בלבול.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא יודעים, אנחנו הבנו כל מילה בעברית שנאמרה, אבל לא הבנו דברים שהם לא מונחים בפנינו.

ג'מאל זחאלקה: חוק המשילות שאנחנו דנים בו עכשיו לא כולל דברים רבים שחבר הכנסת רותם – לכן, אני רואה בהצגת הדברים הצגה לא חוקית.

ג'מאל זחאלקה: הוא לא הציג את החוק שאנחנו דנים ומצביעים עליו.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: הדברים ברורים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים, רבותי, לסדר הדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – – –

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אני יכול לענות?

יצחק וקנין: אני חושב שזה סתם יהיה מיותר.

עיסאווי פריג': לא, שיענה, שיענה.

עיסאווי פריג': קשקש, קשקש.

יצחק וקנין: אם תרצה, אדוני, אדוני – רבותי, רבותי, חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אדוני, הרי בסופו של דיון תצטרך לעלות ולענות לכולם, אז אם תענה לכל אחד, יצא שכרו בהפסדו.

יצחק וקנין: מכאן, אני מציע שבסיום הדיון תענה לכל אלה שיעלו ויגידו את הטענות שלהם לגבי הצעת החוק הזו.

יצחק וקנין: אני קורא לדוכן הנואמים את חבר הכנסת רונן הופמן, ראשון הדוברים, ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – – –

זהבה גלאון: אדוני, חבר הכנסת רותם הציג חוק, רק אין קשר בין מה שהוא אמר – – –

יצחק וקנין: הבנו, הבנו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה אמר את הדברים בצורה ברורה.

ג'מאל זחאלקה: – – – סלט טורקי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, הבהרת את דבריך בצורה טובה ביותר, תקבל תשובות בסיום הדיון.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

יצחק וקנין: רבותי, שלוש דקות, נא לא להפריע לדובר.

יצחק וקנין: רבותי, תקעתם אותי פה היום.

יצחק וקנין: מי מחליף אותי?

רונן הופמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני, כאחד מיוזמי החוק, מבקש להדגיש שהצעת החוק שאנחנו הגשנו ושאוחדה עם הצעת החוק של חבר הכנסת רותם היא הצעת חוק שהופיעה בהסכמים הקואליציוניים וששקדנו עליה רבות בטרם הגשנו אותה, בהתייעצות עם גופים שונים שעוסקים בנושא הדמוקרטיה הישראלית ושיטת הממשל הישראלית.

זהבה גלאון: איך אתה חובר לרותם?

רונן הופמן: אני מודע לכך שישנם גם גופים נוספים, שחושבים אחרת, אבל אנחנו הגשנו הצעת חוק – –

עיסאווי פריג': – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אנא ממך.

רונן הופמן: – – המשקפת את עמדותיהם העיקריות, הייתי אומר, של עיקר או רוב הגופים המקצועיים, כגון המרכז להעצמת האזרח והמכון הישראלי לדמוקרטיה, על אף ההסתייגויות ששמענו בוועדה.

רונן הופמן: ועל כן, הטיעון שנשמע לאורך הדרך כאילו נעשה כאן מחטף – אני לא מדבר על ההליך של העלאה לקריאה ראשונה, אלא בכלל במהות הדיון של הצעת החוק – היא טענה שאני סבור שהיא איננה נכונה.

רונן הופמן: עם זאת, אני מברך על כך שנקבעו דיונים נוספים ועל כך שבין הקריאה הראשונה לבין הקריאה השנייה והשלישית תהיינה הזדמנויות נוספות לשבת ולדון בעומק העניין, בליבת העניין, ולשמוע דעות נוספות.

רונן הופמן: הסעיפים העיקריים שאנחנו הבאנו בהצעת החוק הזו הם: העלאת אחוז החסימה, צמצום מספר משרדי הממשלה, מספר שרי הממשלה, ושריון, כפי שאמר חבר הכנסת רותם, שעבורנו הוא מאוד חשוב, על מנת שלא בקלות אפשר יהיה להרחיב מחדש את הממשלות בעתיד; הכבדה על מימון בסיטואציות מסוימות של התפלגות בתוך או בקרב סיעות, על מנת שכל התפלגות תהיה התפלגות אידיאולוגית ככל הניתן ולא התפלגות שמשמעותה סחטנות פוליטית או הענקת אתנן פוליטי לחלק מסוים מסיעה.

קריאות: – – –

תמר זנדברג: מתי ניתן למפלגה קטנה אתנן פוליטי?

משה גפני: – – –

קריאה: יש עתיד – – –

רונן הופמן: והסעיף הנוסף, וזה סעיף מרכזי, הוא סעיף האי-אמון הקונסטרוקטיבי שמשמעו, או משמעותו, שהבעת אמון או הבעת אי-אמון בממשלה מסוימת – –

משה גפני: – – –

רונן הופמן: – – תהיה באמצעות הבעת אמון בממשלה חלופית.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת הופמן.

בושה, בושה.

רות קלדרון: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

עיסאווי פריג': מדברים פה על – – – זו הפוליטיקה החדשה שלכם – – –

יעקב מרגי: היא יותר גרועה מהישנה.

זהבה גלאון: וגר הופמן עם רותם, זה ממש טוב.

עיסאווי פריג': למה אתה לא עובר משם, שיראו אותך?

עיסאווי פריג': אתה מגיש חוק כזה, אתה מתבייש בזה?

עיסאווי פריג': תעבור משם?

אילן גילאון: תודה לחברי הטובים מסיעת מרצ.

אילן גילאון: אני לא אסבול לפחות אצלכם.

אילן גילאון: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, חבר הכנסת דודו רותם, המשותף לי ולך זה ששנינו מנסים להגיד את כל האמת על רגל אחת, אבל אתה לא כל כך מצליח – –

דוד רותם: אצלך הבעיה היא במוח, לא ברגל.

אילן גילאון: – – ולא מדובר פה לא בחוק משילות ולא בחוק נעליים.

אילן גילאון: אתה יודע מה, אפילו לא בחוק נעליים אורתופדיות, אם אתה כבר רוצה ככה.

אילן גילאון: והקרב האמיתי הוא לא בין קואליציה לאופוזיציה, חברות וחברים.

אילן גילאון: הקרב האמיתי שמתנהל פה הוא בין קואליציה לדמוקרטיה.

אילן גילאון: זה סוג אחר של חוק הברזל של אוליגרכיה, אבל הוא תפור ברשלנות, עם עקבות כבדים של קרנפים, של אנשים שאומרים בעצם: תשמעו, אנחנו התפלחנו לפה וממשיכים את העיקרון של אלוהים לשלטון בחרתנו.

אילן גילאון: אנחנו כבר כאן, עכשיו נבנה חומה בצורה, כל דרך אפשרית.

אילן גילאון: נבנה כל מתרס אפשרי, א.

אילן גילאון: בשביל להגן עלינו במקום הזה, בסוג מסוים של חוק ברזל של אוליגרכיה – – –

יצחק כהן: מי כתב את זה?

יצחק כהן: מי כתב את זה?

אילן גילאון: מי כתב את חוק הברזל של אוליגרכיה?

אילן גילאון: מיכלס.

אילן גילאון: בסדר?

אילן גילאון: הייתי טוב?

יצחק כהן: כל הכבוד.

אילן גילאון: תודה לך.

רות קלדרון: הייתה בחינת פתע, ועברת אותה.

אילן גילאון: בסדר גמור.

אילן גילאון: אפשר גם לעבור את זה.

אילן גילאון: ואני לא מבין, דרך אגב, למה כולם התלוננו על חבר הכנסת רותם.

אילן גילאון: מה שהוא עשה כאן על הדוכן בכך שהוא הקריא את החוק, לא משנה שזה היה חוק אחר, זה נקרא הנגשה לאנשים עיוורים.

אילן גילאון: זאת אומרת, אתה מקריא כי לא כולם יכולים לקרוא.

אילן גילאון: הבעיה שפה אין ממש אנשים עיוורים, חבר הכנסת רותם, ומה שאתם עושים פה, אתם מנסים לתפוס חזקה על בית-המדרש שלכם, שהוא בית-מדרש של משטמה, שסוגר מקום לקבוצת מסוימות.

אילן גילאון: באמת, המשטמה הזאת מחוברת היום לקבוצה ששונאת ערבים וקבוצה ששונאת חרדים, והנה אתם יכולים לייצר עתיד יהודי נפלא בביתנו.

אילן גילאון: באמת, אתם יכולים לעשות דבר נהדר, בשיתוף הפעולה המדהים הזה.

אילן גילאון: אתה מדבר, חבר הכנסת הופמן, על אתנן?

אילן גילאון: האתנן, אתם נותנים אותו עכשיו, לא לקבוצות קטנות – לגדולות.

אילן גילאון: לא למשילות.

אילן גילאון: אחד מקבל את חוק שוויון בנטל, שהוא קש וגבבה, כל אחד יודע.

אילן גילאון: כל אדם רציני במדינת ישראל יודע שזה חוק ריק מתוכן.

אילן גילאון: השני מקבל את חוק המשילות.

אילן גילאון: השלישי מקבל את משאל העם.

אילן גילאון: גברתי, חבל שזמני תם, כי רציתי לחסוך את כל הנושאים, אבל אני אצטרך לדבר גם בנושא הבא, של משאל העם.

אילן גילאון: כל הדברים האלה – איך הם מסתדרים בתוך הכוח, אנחנו נצטרך לברר את הדבר הזה.

אילן גילאון: חשבתי לשלב גם את משאל העם ולהראות את הסתירה בין משילות למשאל עם.

אילן גילאון: איך אומרים, תרתי דסתרי.

אילן גילאון: אבל לא הספיק לי הזמן, ואני אדבר גם בסעיף הבא כדי להמשיך את הרעיון.

אילן גילאון: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה על ההתחשבות בזמן.

רות קלדרון: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג וחברת הכנסת זהבה גלאון.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, רבותי השרים – אני מודה לך, גברתי היושבת-ראש.

משה גפני: החוק הזה הוא איננו חוק המשילות ולא חוק-יסוד: משאל עם, הוא חוק התחרות בין שלושת ראשי המפלגות שנמצאות בקואליציה.

משה גפני: יש תחרות, צריך לקחת את זה בחשבון.

משה גפני: אני בעד חקיקה.

משה גפני: צריך לעשות הרבה חוקים, והכנסת צריכה לעבוד.

משה גפני: אבל חוק, צריך לעשות אותו לא באופן שבו זה נעשה, במיוחד לא בחוקים מהסוג שעליו אנחנו מדברים.

משה גפני: הראשון היה יאיר לפיד, שרצה להעביר חוק על הנושא של השוויון בנטל ולא הצליח.

משה גפני: לא הצליח, מכיוון שאי-אפשר לעשות חוק שבית-המשפט העליון אומר שזה נפיץ ורגיש, וכל אחד יודע שאי-אפשר לעשות את זה בכפייה.

משה גפני: הכנסת צריכה לפעול באופן מסודר, והוא לא הצליח עד תום המושב, שזה היום, היום האחרון, הוא לא הצליח להביא את החוק הזה.

משה גפני: מה הוא עשה?

משה גפני: הוא עשה ההפך.

משה גפני: במקום שהכנסת תחוקק באופן מסודר, ואחרי זה הממשלה מקבלת החלטות ונהלים ותקנות וכו', כמו שנהוג בחקיקה, הוא הלך לממשלה השבוע ועמד בתוקף על זה שיהיו שם איזשהן החלטות לגבי העניין הזה, כשהכנסת עוד לא חוקקה.

משה גפני: פעם ראשונה אני רואה דבר כזה.

משה גפני: אז זה דבר ראשון.

משה גפני: דבר שני, ראה את זה נפתלי בנט – למה זה אנוכי?

משה גפני: אני גם עומד בראש מפלגה גדולה, ועוד מנהלים עכשיו משא-ומתן מדיני, מה אנחנו נגיד לבוחרים שלנו?

משה גפני: כפה על ראש הממשלה משאל עם.

משה גפני: משאל עם זה נושא שצריך באמת לדון עליו.

משה גפני: זה הנושא המשפטי הכי ברור שעליו צריך לדבר כמו שצריך.

משה גפני: מביאים את זה ביום האחרון לדיון, משאל עם.

משה גפני: אגב, אני רוצה להגיד לבוחרי הבית היהודי, כמו שאני אומר גם לבוחרי יש עתיד – לא עשו כלום בנושא של תלמידי ישיבות, אבל גם לא עשו כלום בנושא של משאל עם, בגלל שיש חוק של משאל עם על רמת-הגולן ועל ירושלים.

משה גפני: אז החוק שעליו מדברים היום, ואנחנו נשב פה עד מאוחר בלילה, לא עושה כלום.

משה גפני: אלא מה, יבואו חכמי הבית היהודי ויגידו: החוק ההוא הוא חוק רגיל והחוק הזה הוא חוק-יסוד.

משה גפני: אז אני אספר לכם שאני הרי לא למדתי את הליבה, ובאתי לפה, אמרו לי: חוק-יסוד, נעמדתי דום.

משה גפני: עד שהגעתי לממשלת ברק, והיה חוק-יסוד שצריך רק 18 חברי כנסת, והוא עשה קואליציה, ולא היה לו.

ג'מאל זחאלקה: 18 שרים.

משה גפני: 18 שרים.

משה גפני: והוא עשה קואליציה, והוא היה צריך יותר.

משה גפני: עשר דקות במליאת הכנסת שינו חוק-יסוד – נהייתי אפיקורס.

משה גפני: אמרו לי: מה זה, דת, חוק-יסוד.

משה גפני: אני כל הזמן ידעתי, לימדו אותי, שחוק-יסוד זה מה שהתורה אומרת.

משה גפני: אמרו לי: לא, גם בכנסת יש חוק-יסוד.

משה גפני: עשר דקות – השתנה פה חוק-יסוד.

משה גפני: אז שתדעו, בוחרי הבית היהודי, לא יקרה היום שום דבר עם חוק משאל העם.

משה גפני: גם אם זה יהיה חוק-יסוד, ירצו לשנות את זה – עשר דקות וזה ישתנה.

משה גפני: אז לא עושים כלום.

משה גפני: ראה איווט ליברמן ששני המתחרים שלו מקבלים הישגים.

משה גפני: הישגים מדומים, לא קיימים, פשוט וירטואליים לחלוטין.

משה גפני: ואז הוא אמר: מה אני אעשה?

משה גפני: משילות, העלאת אחוז החסימה, אי-אמון.

משה גפני: אגב, שתדעו, בהיסטוריה של הכנסת, מי שמעלה את אחוז החסימה לא עובר אותו.

משה גפני: ב-1992 התחיה העלתה את אחוז החסימה.

משה גפני: אני זוכר פה, בספסלים האחוריים, ישבתי עם גרשון שפט, חבר כנסת מהתחיה, ואמרתי לו: זה אנטי-דמוקרטי בעליל.

משה גפני: אנחנו משטר דמוקרטי פרלמנטרי.

משה גפני: הרי יש ויכוחים – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת גפני, בבקשה תתחיל לסכם כי נגמר הזמן.

משה גפני: וואי, אני ב-1992.

ג'מאל זחאלקה: הוא באמצע משפט.

משה גפני: כן, כבר.

משה גפני: בסדר, אני לא אאריך.

משה גפני: בסדר.

עיסאווי פריג': זה חוק-יסוד, קח את הזמן שלך.

משה גפני: כן, ב-1992 אמרתי לו: זה אנטי-דמוקרטי, אנחנו משטר פרלמנטרי.

משה גפני: הרי אם לא יהיו בכנסת אנשים שייצגו את הציבורים השונים בישראל, הם יהיו ברחובות.

משה גפני: מה, הציבור הערבי לא יהיה פה?

משה גפני: מי לא יהיה פה?

משה גפני: הם יהיו ברחובות, זה יותר טוב?

משה גפני: מה אתה מרוויח בזה?

משה גפני: הרי הבעיות של המשילות זה במפלגות הגדולות.

משה גפני: אני עברתי את זה.

משה גפני: אני לא מדבר על ה"מיצובישי", אני לא מדבר על מי שעבר מכאן לכאן במפלגות הגדולות.

רות קלדרון: סליחה, חבר הכנסת גפני.

רות קלדרון: מישהו מהדוברים הבאים רוצה לתת דקה?

רות קלדרון: לזה אני מוכנה.

משה גפני: בסדר, הנה אני מסיים.

משה גפני: בסדר, אני לא רוצה – – –

רות קלדרון: זה בסדר גמור, כי אתה מספר נהדר, אבל אנחנו – – –

מיכל בירן: אני אתרום לו דקה.

משה גפני: לא, בסדר, אני רק אומר את העובדות.

משה גפני: אני ממש לא מספר.

משה גפני: ואני אומר: מי שאומר שהשמאל הביא את הסכמי אוסלו, פשוט טועה ואומר לא-אמת.

משה גפני: התחיה העלתה את אחוז החסימה, לא עברה את אחוז החסימה.

משה גפני: 60,000 קולות של הימין ב-1992 הלכו לטמיון, רבין עלה לשלטון והביא את הסכמי אוסלו.

משה גפני: מי שרוצה להאשים את השמאל – ואני לא מביע עמדה לגבי הסכמי אוסלו, אני רק פרשן – מי שהביא את הסכמי אוסלו זה הימין והימין הקיצוני.

תמר זנדברג: חדשות טובות.

תמר זנדברג: יש עתיד באופוזיציה.

משה גפני: הם הביאו את הסכמי אוסלו.

רות קלדרון: חבר הכנסת גפני – – –

משה גפני: ולכן אני אומר לאיווט ליברמן – ואני מסכם:

משה גפני: תדע לך, יש תהפוכות – אין לי זמן – יש תהפוכות במערכת הפוליטית בישראל.

משה גפני: מי שחושב שישראל ביתנו נשארת עם אותם מנדטים, פשוט טועה.

משה גפני: אם תעלו את זה ל-4%, לנו החרדים אין בעיה, אנחנו גדלים.

משה גפני: אתם לא תעברו את אחוז החסימה.

משה גפני: אבל אתם מבזים את הכנסת ביום האחרון של המושב הארוך הזה עם חוקים שצריך לדון עליהם בכובד ראש, מה זה משילות, מה באמת מייצב את המשילות, מה אנטי-דמוקרטי.

משה גפני: וזה אנטי-דמוקרטי ואנטי-משילות בעליל, אבל בעיקר זה אחוז חסימה שישאיר את ישראל ביתנו בחוץ.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חברת הכנסת תמר זנדברג.

– – –

קריאה: – – –

רות קלדרון: אני למדתי כיושבת-ראש שיש משפטי סיכום כאלה שכיושב-ראש אתה חושב שזהו, זה המשפט האחרון.

רות קלדרון: אבל הם – יש לזה איזה מין דרך ל-paragraph.

זהבה גלאון: – – –

רות קלדרון: אני לומדת.

רות קלדרון: בבקשה, גברתי.

רות קלדרון: שלוש דקות.

תמר זנדברג: גברתי היושבת-ראש, זה לא פייר – לדבר אחרי חבר הכנסת גפני, בהכרח תהיה פה עכשיו נפילה, ירידה ברמה.

רות קלדרון: זה יהיה מחיל אל חיל.

תמר זנדברג: חברות וחברים, כשחבר הכנסת דוד רותם הציג את החוק שאלתי אותו שאלה: איך הוצאת מפלגות המיעוט הערבי מהכנסת תסייע ליציבות או למשילות?

תמר זנדברג: הוא ענה בתגובה שהוא ממילא מתעלם ממני או ממה שאני אומרת, או משהו כזה.

אחמד טיבי: מקיומך, הוא אמר מקיומך.

תמר זנדברג: מקיומי.

תמר זנדברג: תודה רבה, חבר הכנסת טיבי.

תמר זנדברג: ולכן, אני רוצה לפנות לחבר הכנסת רונן הופמן שגם כן לא נמצא פה, אולי מישהו אחר מחברות וחברי יש עתיד יכול לענות.

קריאה: – – –

תמר זנדברג: ואני מבטיחה, אני מבטיחה באמת, אם תתקבל תשובה לשאלה הזו אני אשקול מחדש את עמדתי, שכרגע היא מאוד נחרצת נגד, וזה לא יהיה קל לשנות אותה, בנושא חוק המשילות.

תמר זנדברג: ובאמת, באמת בכנות, איך – –

רות קלדרון: אני – – –

תמר זנדברג: – – אחוז חסימה שימנע ממפלגות קטנות שהן לא חלק מהקואליציה, כמעט בהגדרה, לפחות לא קרה ככה בהיסטוריה בשנים האחרונות, ובפרט מפלגות שבאמת יש להן חשיבות ייצוגית לבית הזה, כי הן מייצגות כאן מיעוט לאומי שהוא גם ככה מופלה לרעה במדינת ישראל, איך חוק שהתועלת או המטרה, התוצאה, הכמעט בלעדית שלו תהיה הוצאה של המפלגות האלה מהכנסת, וכמעט הבטחה שהן לא יוכלו להתמודד אלא בתרגילים כאלה ואחרים שלא יהיה בהם ייצוג של הציבור הזה, איך הדבר הזה יסייע ליציבות ו/או למשילות?

תמר זנדברג: אני מבטיחה ומתחייבת שאם עד סוף הדיון תתקבל תשובה מנומקת ואמיתית לשאלה הזו, אני אבקש התייעצות סיעתית של מרצ ואנחנו נשקול מחדש את עמדתנו.

תמר זנדברג: זה לא יקרה, זה לא יקרה מפני שאין לכך תשובה.

תמר זנדברג: יש כאן הצעת חוק שהמטרה שלה בדברי ההצגה החוזרים ונשנים שלה מדברת על הסחטנות.

תמר זנדברג: חברות וחברים, מתי מפלגה קטנה באופוזיציה סחטה בפעם האחרונה?

תמר זנדברג: מתי?

תמר זנדברג: הסחטנות היחידה בהיסטוריה באה מהמפלגות הגדולות; לפעמים מחברי כנסת בודדים במפלגות הגדולות.

תמר זנדברג: גולדפרב לא היה חבר במפלגה קטנה, והמורדים בליכוד גם הם לא היו חברים במפלגה קטנה.

תמר זנדברג: בשיא תפארתה, בימי הזוהר של הליכוד, עם 40 מנדטים, מפלגה שבכל תחשיב שהוא הייתה עוברת את אחוז החסימה, ואפילו הקימה כאן ממשלה, ממנה יצאה הסחטנות.

תמר זנדברג: אז בואו ותסבירו לי, כדי שתנוח דעתנו, מה יש בהצעת החוק הזו מלבד היותה הצעת חוק שעולה ממנה סכנה חריפה מאוד של גזענות, למנוע ממפלגות שמייצגות מיעוט לאומי להתמודד לכנסת.

תמר זנדברג: עד שלא תתקבל תשובה על השאלה הזו, הנושא של אחוז החסימה הוא הבעייתי ביותר.

תמר זנדברג: נגמר לי הזמן, ובמשפט האחרון אני אציין בעיה נוספת שהיא לא פחות חמורה והיא לא מספיק מדוברת.

תמר זנדברג: חוקי המשילות מציעים עוד דבר שהוא מאוד מסוכן, והוא שהממשלה לא נופלת אם התקציב לא עובר.

תמר זנדברג: אחד הכלים הכי חשובים והכי דמוקרטיים שדווקא תורם למשילות הוא שממשלה חייבת לכהן באמצעות תקציב שהיא העבירה בכנסת.

תמר זנדברג: זה תורם למשילות, חברות וחברי יש עתיד.

תמר זנדברג: חברת הכנסת עדי קול, בלי שהממשלה תצטרך לבוא לכנסת ולהעביר תקציב, היא לא יכולה להתקיים, היא לא יכולה למשול.

תמר זנדברג: זה חוק להגברת המשילות.

רות קלדרון: זה היה משפט סיום בן שתי דקות?

תמר זנדברג: מה אתם מציעים?

תמר זנדברג: שממשלה שלא קיבלה אמון למדיניות הכלכלית שלה, לתקציב שלה, תמשיך למשול?

תמר זנדברג: איך זה מסייע למשילות?

תמר זנדברג: תסבירו לי, ואולי נשתכנע.

תמר זנדברג: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חברת הכנסת זהבה גלאון.

רות קלדרון: אחריה – חבר הכנסת פריג', חבר הכנסת חנין וחברת הכנסת מיכל רוזין.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו לא דנים כאן בחוק לחיזוק המשילות.

זהבה גלאון: אנחנו דנים כאן בחוק לחיזוק הגזענות, בתהליך מבזה, חפוז, ללא דיון מעמיק, כששני המגישים של ההצעה הם נציגים של מפלגות מונרכיות שלא התמודדו ולא עמדו לבחירה.

זהבה גלאון: הם באים כאן היום ובשם המשילות, בשם אותה כסות מזויפת של גזענות, מבקשים להדיר מהכנסת מפלגות אידיאולוגיות, לסתום את הפה לקבוצות אידיאולוגיות בחברה הישראלית, והכול בשם המשילות.

זהבה גלאון: עכשיו, אני רוצה לפצל את הדיון לשניים, כי כאילו מביאים שני חוקים.

זהבה גלאון: כאילו, אני לא אומרת במקרה כאילו.

זהבה גלאון: אמר חבר הכנסת רותם, יושב-ראש ועדת החוקה, בוועדת החוקה, כשהוא רצה לתאר ולהסביר למה הוא חושב שצריך לשנות את מוסד האי-אמון, ועכשיו אני מצטטת, חברי חברי הכנסת, הוא אמר: מתכווצת לי הבטן כשאני רואה שמרצ ויהדות התורה מגישות ביחד אי-אמון.

זהבה גלאון: מתכווצת לו הבטן.

זהבה גלאון: איזה טיעון משמעותי כדי להסביר למה הולכים בחוק-יסוד לשנות את מוסד האי-אמון.

זהבה גלאון: מה, אי-אפשר לשנות את תקנון הכנסת?

זהבה גלאון: בשביל, נניח, 18 שרים, או בשביל, אני לא יודעת כמה, ארבעה או חמישה סגני שרים, משנים חוק-יסוד בשיטה כל כך חפוזה, בהליך כל כך לא מתוקן?

זהבה גלאון: מה, יש בעיית ממשל?

זהבה גלאון: יש בעיית מושלים.

זהבה גלאון: חבורה עלובה, עלובה, אין לי דרך להגדיר את זה, של אנשים שיש להם את הכוח, שבשם הפוליטיקה החדשה מביאים לנו את עריצות הרוב הישנה של קבוצות מונרכיות שמחזיקות את הממשלה, אני לא רוצה להגיד במה, ומתנות את ההצבעה שלהן או התנו את ההצבעה שלהן על התקציב בחוקי משילות מזויפים.

זהבה גלאון: זה חיזוק המשילות?

זהבה גלאון: איזה עליבות, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: ועכשיו אני רוצה לדבר על הסוגיה של העלאת אחוז החסימה, כל הדיון הזה של ייצוגיות מול משילות.

זהבה גלאון: איך בחברה משוסעת, מפולגת, כמו החברה הישראלית רוצים להדיר מהכנסת קבוצות?

זהבה גלאון: ובואו נקרא לילד בשמו.

זהבה גלאון: מדובר בעיקר, חברי חברי הכנסת, על נציגי הציבור הערבי.

זהבה גלאון: יש מי שרוצה לזרוק את הערבים מהכנסת, בואו נקרא לילד בשמו, ומבקשים להעלות את אחוז החסימה כי לא יכולים לראות כל כך הרבה ערבים מול העיניים.

זהבה גלאון: הרי בשם מה בא דודו רותם?

זהבה גלאון: חבר הכנסת הופמן מסביר לנו איך הדבר הזה בקווי היסוד הקואליציוניים.

זהבה גלאון: איך אתם קוראים לזה?

זהבה גלאון: במצע של יש עתיד.

זהבה גלאון: מה, זה כזה ראה וקדש?

זהבה גלאון: מה זה, תורה שניתנה למשה מסיני?

זהבה גלאון: עומד כאן על הבמה היום ומסביר לנו: ארגונים דמוקרטיים, המצע שלנו.

זהבה גלאון: את מי מעניין המצע שלכם?

זהבה גלאון: אמר כאן חבר הכנסת גפני, ואני חוזרת, תזכרו את זה טוב, כי הכתובת הייתה על הקיר.

זהבה גלאון: לא רק שזה בעייתי כל ההליך הזה, לא רק שזה לא חוקתי, כמו שאומר פרופסור ברק מדינה – –

קריאה: – – –

זהבה גלאון: – – המפלגות הראשונות שהתאדו, התפוגגו, היו המפלגות שביקשו להעלות את אחוז החסימה.

זהבה גלאון: תזכרו, זה מופיע בדברי ימי הכנסת.

זהבה גלאון: תודה רבה.

רות קלדרון: את מקבלת הצטיינות על הזמנים.

רות קלדרון: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

רות קלדרון: ואחריו – חבר הכנסת חנין, חברת הכנסת רוזין וחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

משה גפני: – – – זהבה, מה רע שהם מגישים יחד?

משה גפני: יהדות התורה ומרצ – – – הוא היה מת שאני אגיש אתו.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה שר במליאה.

עיסאווי פריג': מהבושה – אני לא רואה לא חבר הכנסת רותם ולא חבר הכנסת הופמן.

עיסאווי פריג': מה, מתביישים בחוק שהציגו כאן?

עיסאווי פריג': לפחות שיבואו להקשיב.

עיסאווי פריג': גברתי, אני לא מתחיל לדבר, אני רוצה שר במליאה ושהזמן יעודכן לי לשלוש דקות.

קריאות: – – –צודק – – –

עיסאווי פריג': לפחות גם המשילות – תיקח לי את הזכות האלמנטרית הזו?

עיסאווי פריג': אני מבקש.

קריאה: אתה צודק.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': אולי בשם המשילות זה מותר לי?

רות קלדרון: צודק, לגמרי.

עיסאווי פריג': נו, אני רוצה.

עיסאווי פריג': לא, גם את זה כוללת המשילות.

עיסאווי פריג': נכון, גפני?

עיסאווי פריג': לקחו לי את זה.

משה גפני: – – –

עיסאווי פריג': לא מספיק שאני ערבי, גם אסור ששר ישמע אותי.

עיסאווי פריג': זהו, אני מבקש – – –

קריאות: – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת, מסתבר שמשמאלך, אם תיטיב לראות, יושב שר בשקט.

עיסאווי פריג': אבל שיהיה שר מולי ולא מאחורי.

עיסאווי פריג': מה המשילות אומרת, מה החוק אומר?

רות קלדרון: זה מתאים לך להיכנס – – –?

עיסאווי פריג': כן.

אופיר אקוניס: איציק, מבקשים שתשב ליד המקום.

עיסאווי פריג': סלח לי, אדוני השר, אני צריך לראות אותך.

רות קלדרון: צריך לראות אותך.

רות קלדרון: אני אתן לך את הזמן מהתחלה?

עיסאווי פריג': זמן מהתחלה, זמן מהתחלה.

עיסאווי פריג': אני מבקש.

משה גפני: – – – התקציב שר האוצר – – –

עיסאווי פריג': שר סמוי, כן, כן.

רות קלדרון: קדימה.

עיסאווי פריג': שוב, גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

ישראל חסון: עיסאווי – –

עיסאווי פריג': כן.

ישראל חסון: – – שיחזירו את השעון – – –

עיסאווי פריג': השעון על שלוש דקות עכשיו.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': חברי הכנסת רותם והופמן הציגו את זה, ואני לא רואה אותם בכיסאות.

עיסאווי פריג': איך אומרים בערבית, חברים דוברי ערבית יקשיבו לי: "אִלא מא תסתחי, אפעל מא שִאת"; נכון, חבר הכנסת חסון?

עיסאווי פריג': אם אין לך בושה, אתה יכול לעשות הכול.

עיסאווי פריג': והבושה הלכה, אז מותר לכם לעשות הכול.

עיסאווי פריג': עצם העובדה שאני קורא את סעיפי החוק, הלכה לכם הבושה.

עיסאווי פריג': מה שנאמר בממשל, זה אחד-אחד מתלבש עליכם.

עיסאווי פריג': אתם זוכרים שראש הממשלה ביבי אמר, שבניכוי ערבים וחרדים מצבנו מצוין.

עיסאווי פריג': כשהוא רצה להביא טבלאות הוא אמר, תנכו את הערבים והחרדים, מצבנו מצוין.

עיסאווי פריג': עכשיו הוא לא מסתפק באמירות, הוא רוצה ליישם את זה הלכה למעשה.

עיסאווי פריג': אבל לשם שינוי הוא אמר: החרדים חברים שלי, אני אצטרך אותם בעתיד, אני רוצה להחליף בחרדים את החבר שיושב לי טרמפיסט על הכתף, איווט ליברמן.

עיסאווי פריג': לקחתי אותו טרמפיסט ברשימה שלי ועכשיו יש לי בעיה בקרב החברים.

עיסאווי פריג': איך אני אפטר ממנו?

עיסאווי פריג': שלף שפן מהכובע: אחוז החסימה.

עיסאווי פריג': הוא רוצה להעלים לא רק את הערבים אלא גם את החברים.

עיסאווי פריג': ועכשיו, זו המציאות: הטרמפיסט, שזה ישראל ביתנו – נכון שיש פתגם שאומר, פראיירים לא מתים רק מתחלפים, אבל לפי התמונה הפוליטית, לליכוד אין מחליף, אין לטרמפיסט – טוב יותר מהליכוד.

עיסאווי פריג': אז הפראייר, מפלגת הליכוד שלקחה אתה את הטרמפיסט בעשרה מנדטים, עכשיו, מה יהיה, מי הפראייר הבא?

עיסאווי פריג': מה יקרה?

עיסאווי פריג': ישראל ביתנו יצטרכו להתמודד לבד.

עיסאווי פריג': מה יקרה אתם, חבר הכנסת גפני?

עיסאווי פריג': כמו שקרה לתחיה.

עיסאווי פריג': זה התהליך, זה התהליך.

עיסאווי פריג': אני מבסוט שהבושה הלכה להם וגם הכיסא ילך לכם, כי אין לכם זכות להיות במקום שבו אתם לא סובלים לשמוע את האחר.

עיסאווי פריג': תסבלו לשמוע את האחר.

עיסאווי פריג': סתימת הפיות הזאת תביא לדברים – בן-אדם שאתה מוציא מהמסגרת הפוליטית, תמצא אותו במקומות אחרים.

עיסאווי פריג': אני אחזור לסוף, לפיתה, מסכנה הפיתה.

עיסאווי פריג': הפיתה מסכנה.

עיסאווי פריג': עכשיו מתעקשים לשים בה סחוג, אבל הסחוג, לא כמו שר הכלכלה שאמר, רסיס בישבן, הסחוג יביא לדברים אחרים בישבן.

עיסאווי פריג': תשמרו על עצמכם, חברים.

רות קלדרון: היום המטפורות מאוד עשירות.

רות קלדרון: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חברת הכנסת רוזין.

רות קלדרון: חבר הכנסת הורוביץ נמצא אתנו?

רות קלדרון: וחבר הכנסת חנא סוייד.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אני חושב שמעולם לא נאמרו כל כך הרבה דברי הבל כמו שנאמרו על הצעות החוק האלה שכביכול מדברות על משילות.

רות קלדרון: סליחה שנייה.

רות קלדרון: חברי הכנסת, בבקשה לא לדבר בטלפון במליאה, זה ממש לא לכבוד הכנסת.

דב חנין: רק לא על חשבון הזמן שלי.

רות קלדרון: ברור.

דב חנין: תודה.

דב חנין: מזמן לא נאמרו כל כך הרבה דברי הבל כמו הדברים שנאמרו בתמיכה בהצעות החוק האלה.

דב חנין: מדברים אתנו על משילות, אין פה בעיה של משילות, יש פה בעיה של התקפה קיצונית ודרמטית על הדמוקרטיה.

דב חנין: בישראל אין בעיית משילות, ראש ממשלה שיודע לאן הוא רוצה ללכת, מצליח להעביר החלטות.

דב חנין: יש בישראל עודף משילות.

דב חנין: הבעיה האמיתית שקיימת בישראל היא הבעיה ההפוכה, בעיית ההשתתפות, אנשים לא משתתפים מספיק במערכת הפוליטית.

דב חנין: אחוזי המשתתפים בבחירות הולכים ומצטמצמים, וצריך להגדיל את ההשתתפות הזאת.

דב חנין: כדי להגדיל את ההשתתפות, צריך להסיר חסמי כניסה ולעודד אנשים להיכנס לפוליטיקה.

דב חנין: מה שאתם מנסים לעשות זה בדיוק את ההפך, אתם מייצרים חסמי כניסה גבוהים באופן קיצוני, מנסים ליצור חומות גבוהות ביותר מסביב למועדון השלטון.

דב חנין: בקדנציה הקודמת, גברתי היושבת-ראש, אני הייתי בשלבים מסוימים חבר הכנסת היחיד שהתנגד כאן לקבוצות החוקים שנקראו בשם "חוקי לפיד".

דב חנין: אלה היו חוקים שנועדו לשמור על המועדון הסגור מפני סכנת כוח חדש פוטנציאלי, שטענו שמתארגן לקראת הבחירות.

דב חנין: אני התנגדתי לחוקים האלה מתוך גישה עקרונית, לא מתוך תמיכה ביאיר לפיד – גם לא הכרתי אותו – אלא מתוך התנגדות לרעיון שאומר שמי שנמצא בתוך המועדון יכול למנוע ממי שנמצא בחוץ להיכנס.

דב חנין: אבל זה בדיוק מה שאתם עושים היום: אתם מייצרים חומות בלתי אפשריות שהמטרה שלהן לא לאפשר לכוחות חדשים להיכנס.

דב חנין: ההתקפה על המפלגות הקטנות – עמיתי חברי הכנסת, לא המפלגות הקטנות הביאו לכנסת את הפריימריז המושחתים.

דב חנין: לא המפלגות הקטנות יצרו את המודל ששתי המפלגות שמקדמות את ההצעה הזאת מביאות, של חברי כנסת ממונים על-ידי המנהיג.

דב חנין: המנהיג הגדול ממנה פה, המנהיג הגדול ממנה שם, לא במפלגות הקטנות.

דב חנין: המפלגות הקטנות לא הגבירו את האי-יציבות בישראל.

דב חנין: בישראל לא היו מעולם בחירות שנגרמו בגלל מפלגות קטנות.

דב חנין: בחירות בישראל מוקדמות לא בגלל המפלגות הקטנות אלא בגלל המפלגות הגדולות, בגלל בעיות בין המפלגות הגדולות או בתוך המפלגות הגדולות.

דב חנין: מפלגות קטנות לא מגבירות אי-יציבות, להפך, כל תיאוריה פוליטית יודעת לומר לנו, שככל שיש יותר שחקנים פוליטיים, היציבות הכוללת של המערכת הפוליטית גדלה, לא מצטמצמת.

דב חנין: אבל בכל זאת מקדמים פה הצעת חוק בצורה מהירה ודרמטית, בהליך בלתי ראוי, קלוקל לחלוטין, מנוגד למסורת של הכנסת, כי יש מאחורי הדברים האלה עומדות מטרות פוליטיות, והמטרה הפוליטית המרכזית, ללא ספק, היא ביצוע הטרנספר הפוליטי לאוכלוסייה הערבית.

רות קלדרון: חבר הכנסת חנין, משפט אחרון.

דב חנין: ביצוע הטרנספר הפוליטי לאוכלוסייה הערבית – אני מסיים – זה פרויקט מוצהר של ישראל ביתנו; קוראים לה ישראל ביתנו, לא ביתם.

דב חנין: אבל איך נכנסת לסיפור הזה מפלגת "אין עבר"?

דב חנין: איך נכנסת "אין עבר"?

דב חנין: "אין עבר" נכנסת לסיפור הזה באמת מתוך חוסר מודעות היסטורית, כי אתם יודעים, הם לא מסתכלים על העבר, באנו לשנות את כל מה שהיה; כל הלקחים, כל מה שאפשר ללמוד מההיסטוריה הרי לא מעניין אותם.

רות קלדרון: חבר הכנסת חנין, אתה מעמיד אותי בניסיון – – –

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אני מסיים.

דב חנין: אתם, שמתעלמים מהעבר, לא לומדים מהעבר וגם לא מוכנים היום ללמוד שום דבר; מי שאין לו עבר עד כדי כך גם אין לו עתיד.

דב חנין: ומהחוקים האלה, עמיתי חברי הכנסת מיש עתיד, אתם לא תינקו.

דב חנין: האחריות לזוועה הזאת היא גם עליכם.

דב חנין: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין.

רות קלדרון: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

רות קלדרון: אחריה – חבר הכנסת ניצן הורוביץ וחבר הכנסת חנא סוייד.

מיכל רוזין: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, איפה סגן השר אקוניס שטען פה בלהט שאנחנו כל הזמן אומרים על כל חוק שהוא לא דמוקרטי ולא מידתי וחסר היגיון פוליטי?

מיכל רוזין: מה לעשות שמתחילת הכנסת הזאת, מתחילת מושב הקיץ, אתם מתחרים ביניכם, המפלגות, מי מביא חוק יותר גזעני, יותר פאשיסטי, יותר לא מידתי, יותר פוגע בזכויות האדם, בזכויות הפרט, במיעוטים?

מיכל רוזין: כל רגע אתם מביאים חוק חדש, אנחנו כבר לא יודעים מה ילד יום, איזה עוד חוקים יותר גזעניים ויותר פאשיסטיים אתם יכולים להביא.

מיכל רוזין: אז ברור שכל פעם אנחנו אומרים שזה לא מידתי ולא דמוקרטי, אבל תסתכלו על עצמכם.

מיכל רוזין: אני רוצה להגיד לכם משהו אחד שאולי לא עלה פה בצורה מספיק חזקה.

מיכל רוזין: אני הרבה יותר מפחדת מיש עתיד מאשר ממפלגתו של איווט ליברמן.

מיכל רוזין: הרבה יותר.

מיכל רוזין: כי הציבור רגיל לאיווט ליברמן, הציבור יודע שהם פאשיסטים, הציבור יודע שהם גזענים, הציבור יודע שהם נגד המפלגות הערביות ונגד חברי הכנסת הערבים.

מיכל רוזין: אבל יש עתיד, יש להם אצטלה של מפלגה ליברלית, דמוקרטית, זכויות אדם, זכויות אזרח, ומתחילת הכנסת הזאת הם מצביעים על כל חוק גזעני וכל חוק אנטי-דמוקרטי ואומרים, לא נורא, אחר כך נדבר, אחר כך נסדר, נשב בוועדות, נחשוב ביחד, אבל קודם נצביע, קודם בואו נעביר.

מיכל רוזין: זו לא השיטה.

מיכל רוזין: באתם לפה לשנות, וגרמתם לכנסת הזאת להיות הרבה יותר גרועה, הרבה יותר גזענית, הרבה פחות דמוקרטית ממה שהיא הייתה קודם.

מיכל רוזין: אחוז החסימה מעביר מסר גזעני, מעביר מסר של ה"זועביז", כולם אותו דבר, אין שום הבדל.

מיכל רוזין: דרך אגב, חלק מיושבי הבית הזה לפעמים מתייחסים ככה גם לחרדים, לא רק לערבים, כולם אותו דבר; הם לא מבינים מה ההבדל – תהיו ביחד.

מיכל רוזין: זה גזענות כשאתה אומר שכולם אותו דבר ואתה לא רואה את ההבדלים בין בני-האדם; זו גזענות.

מיכל רוזין: אחוז החסימה, אומר פרופסור אברהם דיסקין, הוא יושב בוועדת חוקה אתנו, כשאנחנו מנסים לקיים דיון מעמיק, והוא אומר בצורה חד-משמעית: זה יפגע לא רק בדמוקרטיה, לא רק ביכולת המשילות, זה יפגע גם במפלגות הגדולות, כי זה יחזק את הבינוניות, וראינו שהן בעצם אלה שסוחטות את הממשלה, והן אלה שסוחטות במגעים הקואליציוניים.

מיכל רוזין: אתם לא רוצים להקשיב, אתם לא רוצים לשמוע את המומחים.

מיכל רוזין: שתי כנסות ישבו ודנו בכך ארוכות, והחליטו לא להחליט.

מיכל רוזין: מה אתם חושבים?

מיכל רוזין: לפני כן לא רצו לחוקק?

מיכל רוזין: רק בגלל יש עתיד, רק בגלל שיש עתיד נותנים לאיווט ליברמן לעשות מה שהוא רוצה, רק בגלל זה החוק הזה יעבור.

מיכל רוזין: שתי כנסות לא העבירו את זה, תחשבו למה.

מיכל רוזין: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

קריאות: – – –

רות קלדרון: שאלה מעניינת.

ניצן הורוביץ: קשה להם לשמוע את האמת.

ניצן הורוביץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, יש בישראל בעיית משילות, יש.

ניצן הורוביץ: זה שלרשות המחוקקת אין פיקוח על תקציבי הממשלה, פיקוח אמיתי, זו בעיית משילות.

ניצן הורוביץ: עבר פה ביומיים האחרונים תקציב מדינה; האם הכנסת הזאת באמת פיקחה על התקציב, באמת נכנסה לתוך התקציב?

ניצן הורוביץ: אומרים ביש עתיד, כשמדברים על אחוז החסימה – הנה, בארצות-הברית אין הרבה מפלגות, יש שתי מפלגות גדולות.

ניצן הורוביץ: אבל יש קונגרס שיושב על התקציב הממשלתי, שנכנס לקרביים של הממשלה, שבאמת מפקח.

ניצן הורוביץ: יש בארצות-הברית שתי מפלגות, אבל גם יש חוקה עם עקרונות חוקתיים.

ניצן הורוביץ: פה יש לנו חוקה?

ניצן הורוביץ: זו בעיית משילות.

ניצן הורוביץ: אם אתם רוצים להתמודד עם בעיית המשילות במדינת ישראל, תגבירו את הפיקוח הפרלמנטרי, תנו יותר סמכויות לכנסת, תביאו חוקה דמוקרטית למדינה הזאת; כך תפתרו את בעיית המשילות.

ניצן הורוביץ: לראש ממשלה במדינת ישראל, לממשלה קואליציונית, אין שום בעיית משילות.

ניצן הורוביץ: הבעיה היא שיש לפעמים יותר מדי כוח, ויותר מדי סמכויות.

ניצן הורוביץ: ראינו למשל בממשלה הקודמת – הרי הממשלה הקודמת של נתניהו יכלה לכהן עוד שלושה חודשים, עד אוקטובר 2013.

ניצן הורוביץ: הממשלה, משיקוליה שלה, בחרה להתפזר.

ניצן הורוביץ: החוק הזה שמובא לפנינו הוא אחיזת עיניים.

ניצן הורוביץ: ובדיוק כמו שר הפנים קודם, שהביא חוק לפגיעה בתכנון ולפגיעה בסביבה תחת הכותרת המכובסת "חוק הפרגולות", גם החוק הזה, שמדבר על המשילות, הוא חוק שמתכוון לערער ולהקטין את המשילות.

ניצן הורוביץ: דווקא הבית הזה כאן, בגלל הגיוון שבו, בגלל שהוא נותן ביטוי לקולות אמיתיים של הציבור הישראלי, בגלל שהמפה המפלגתית היא דמוקרטית, דווקא הוא מחזק את המשילות.

ניצן הורוביץ: ואני רוצה לומר לכם במה צריך לטפל מבחינת משילות לפני שמביאים את החוק הזה.

ניצן הורוביץ: צריך לטפל בחוקי החירום שהם כתם על ספר החוקים הישראלי.

ניצן הורוביץ: צריך לטפל באפליה ובגזענות שהן כתם על החברה הישראלית.

ניצן הורוביץ: צריך לטפל בתקציבים החשאיים ובדרכים העלומות שבהן עוברים תקציבים בבית הזה, ועוברים תקציבים ליחידות ממשלתיות בלי פיקוח אמיתי; כאן יש בעיית משילות.

ניצן הורוביץ: צריך לטפל בחוסר השקיפות הקיצוני שעדיין פועלים בו משרדי ממשלה, רשויות מקומיות וגופי שלטון.

ניצן הורוביץ: זו בעיית משילות.

ניצן הורוביץ: אחוז חסימה, אי-אמון, זה מה שמטריד אתכם?

ניצן הורוביץ: מה, אתם רוצים לחסום ייצוג, לגרום לכך שמפלגות וקולות שבאים מהציבור הישראלי לא יישמעו?

ניצן הורוביץ: אני לא מבין את המגמה הזאת.

ניצן הורוביץ: אני מבין, אני מבין למה זה מגיע, זה פופוליזם זול, זה דמגוגיה כשנכנסים לעניין, כשבודקים את הניסיון בעולם, כשבודקים את התנאים בישראל.

ניצן הורוביץ: כשבודקים את המציאות מבינים שאין לזה שחר, וגם אתם יודעים שאין לזה שחר.

ניצן הורוביץ: אני קורא לכם, היות שזה תחילתו של תהליך, וזו קריאה ראשונה.

ניצן הורוביץ: אני מבין את הרקע הפוליטי, התקשורתי, היחצני, אפשר לומר, שעומד בבסיס החוקים האלה, כי הרי אמת אין בהם.

ניצן הורוביץ: לנצל את תהליך החקיקה – קרי, זה יעבור, אין לי אשליה שאנחנו נצליח לבלום את זה, יש לכם רוב.

ניצן הורוביץ: רוב האנשים כאן הרי לא משתתפים בדיון, הם יבואו, יצביעו כמו בובות, והחוקים האלה יעברו.

ניצן הורוביץ: אז אני פונה אל חברי הקואליציה, לנצל את הדיונים בוועדה, לא כדי להעביר מהלך יחצני זול, פופוליסטי ודמגוגי, אלא לקיים דיון אמיתי על בעיית המשילות בישראל, והבעיה היא חוסר שקיפות וחוסר פיקוח פרלמנטרי, ובעיקר חוסר פיקוח תקציבי.

ניצן הורוביץ: ואם בדברים האלה נתקדם, אולי נפתור את בעיית המשילות שיש לנו במדינה הזאת.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת חנא סוייד; נמשיך הלאה?

רות קלדרון: הוא מגיע?

רות קלדרון: חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה וחברת הכנסת חנין זועבי.

עפו אגבאריה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא הופתעתי שאת הצעת החוק הביא מר דודו רותם, דוד רותם, חבר הכנסת, כי הוא יודע, והוא מודה ומתוודה שהוא פאשיסט, והוא לא רוצה לראות ערבים, וחוץ מזה הוא לא רוצה לראות שחורים בכנסת הזו, והוא אומר את זה בגלוי.

עפו אגבאריה: אבל זה שגם חבר הכנסת הופמן מיש עתיד מביא הצעה כזו, זה היה לי קצת מוזר.

עפו אגבאריה: אבל זה גם לא כל כך מוזר.

עפו אגבאריה: מי שהגיעו לכנסת לא בזכות פריימריז, ולא בזכות איזה מרכז מפלגה שהסמיך או בחר בהם כדי להגיע, אלא יצא כוכב תורן בפוליטיקה הישראלית ומינה, כפי שהיה הכוכב התורן איווט ליברמן, שמינה את הגוורדיה שלו, אז גם כן, מי שהוא כוכב תורן שהגיע לפוליטיקה הישראלית, מינה את החבר'ה שלו להיות חברי כנסת.

עפו אגבאריה: ומה העתיד של זה?

עפו אגבאריה: אנחנו רואים איך מפלגת איווט ליברמן מתחילה להצטמצם, ואנחנו גם רואים בסקרים איך יש עתיד, שלא יהיה לה עתיד, גם כן מצטמצמת; גם בגלל החוקים הבלתי-דמוקרטיים.

עפו אגבאריה: אתם באים כאילו מחברה שהיא באמת דמוקרטית, ודוגלת בדמוקרטיה, אבל מה יצא?

עפו אגבאריה: שבגלל הקואליציה שאתם נמצאים בה, אפילו הוליכו אתכם שולל, או שאתם בנויים ללכת שולל בצורה כזו, וזה דבר מאוד מצער.

עפו אגבאריה: קצת היסטוריה: בשנת 1952 רצה גם בן-גוריון להעלות את אחוז החסימה ל-10%.

עפו אגבאריה: ומי התנגדו אז?

עפו אגבאריה: מפד"ל ההיסטורית.

עפו אגבאריה: אבל מצד שני, הצליחו אחרי זה, ב-1988, להעלות את אחוז החסימה ל-1.5%, ואחר כך ל-2%.

עפו אגבאריה: האם זה באמת צמצם את מספר המפלגות?

עפו אגבאריה: אז אני אגיד לכם כמה מספרים בעניין הזה.

עפו אגבאריה: כאשר אחוז החסימה היה 1%, 55,000 קולות הלכו לטמיון.

עפו אגבאריה: כאשר הוא היה 2%, כ-190,000 קולות הלכו לטמיון.

עפו אגבאריה: כמה מפלגות היו מיוצגות?

עפו אגבאריה: זה היה כמעט אותו דבר.

עפו אגבאריה: זה לא הוריד את מספר המפלגות שהתחרו, אבל מספר הקולות שנשרפו עלה פי-ארבעה או פי-חמישה.

עפו אגבאריה: זאת אומרת, אתה הוצאת ממעגל ההשפעה או העשייה הפוליטית הרבה יותר אנשים.

עפו אגבאריה: זה בערך שלוש פעמים, גם מבחינת אחוזים, של אנשים שלא היו יכולים להשתתף בבחירות.

עפו אגבאריה: ואם אתם מדברים, רק קצת לסבר את האוזן לגבי מה שקורה במדינות אחרות.

עפו אגבאריה: למשל, בטורקיה יש האחוז הכי גבוה בעולם – –

רות קלדרון: אפשר להתחיל לסיים?

עפו אגבאריה: – – שזה 10%.

עפו אגבאריה: עכשיו, כמה ניגשו לבחירות, כמה מפלגות ניגשו לבחירות בטורקיה?

עפו אגבאריה: 16.

עפו אגבאריה: כמה מתוכן עברו את אחוז החסימה?

עפו אגבאריה: שתי מפלגות.

עפו אגבאריה: אתם יודעים כמה קולות נשרפו ולא הייתה להם השפעה כתוצאה מאחוז החסימה של 10%?

עפו אגבאריה: 14 מיליון ו-500,000, 14.5 מיליון אנשים שלא התבטאו ולא היה להם ביטוי בפרלמנט הטורקי.

רות קלדרון: תודה רבה.

עפו אגבאריה: אז מה זאת אומרת?

עפו אגבאריה: שהם לא רוצים שאנשים תהיה להם אפשרות להתבטא פה.

עפו אגבאריה: אם רוצים לחוקק שלא יהיו מפלגות ערביות ושלא יהיו חברי כנסת ערבים, אז שיהיה להם האומץ, ויבואו ויגידו ויציעו חוק שאנחנו לא רוצים ייצוג של ערבים בכנסת.

עפו אגבאריה: בואו, תעשו את זה, ואלה הפנים האמיתיות שלכם.

רות קלדרון: תודה רבה, אדוני.

רות קלדרון: חבר הכנסת חנא סוייד, בבקשה.

רות קלדרון: אחריו – חברי הכנסת זחאלקה, זועבי וגטאס.

חנא סוייד: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני חושב שהמטרה העיקרית של הצעת חוק המשילות היא לנפנף, להוציא, להרחיק, לא לאפשר לערבים להיות חברי הכנסת ולפעול במסגרת הפרלמנטרית.

חנא סוייד: עכשיו, בשביל שזה לא ייראה כל כך בוטה, אז עטפו את זה בכל מיני דברים אחרים, שיש הסכמה מלאה – כל הצעדים האחרים שדובר עליהם כאן, אי-אמון ועוד פרטים אחרים – שאפשר להסדיר אותם על-ידי שינויים בתקנון הכנסת.

חנא סוייד: אפילו לא צריך חקיקה, בוודאי לא חוק-יסוד.

חנא סוייד: אפשר לשנות את תקנון הכנסת ולשנות את הכללים המקובלים בהצגת אי-אמון כאן ודברים אחרים.

חנא סוייד: אני חושב שיש ניגודים, יש דברים שהם לא מדויקים בחוק הזה.

חנא סוייד: דוגמה: הכוונה בהעלאת אחוז החסימה היא לא לאפשר למפלגות קטנות להיכנס לכנסת.

חנא סוייד: עכשיו, אפשר להשיג את זה בכל מיני דרכים.

חנא סוייד: פה בחוק אומרים, שכל מפלגה בעצם יכולה להתחבר למפלגה אחרת, נכנסים לכנסת ואז מתפרקים.

חנא סוייד: ואז במקום שתיים-שלוש מפלגות, אתה יכול לקבל עשרה חברי כנסת שכל אחד יתפלג ויקים מפלגה אחרת כאשר הוא עובר את אחוז החסימה.

חנא סוייד: כך שבעצם אפילו לשיטתם של כותבי החוק זה דבר שלא ישיג את המטרה שלו, שישיג דווקא את הדברים ההפוכים בדיוק.

חנא סוייד: אני חושב שההיגיון שמאחורי החוק הזה הוא היגיון של מפלגה גדולה שנמצאת בקואליציה.

חנא סוייד: כי אם אנחנו ניקח – הנטייה הטבעית של אנשים זה לאפשר כמה שיותר, לאפשר בעצם בחירות חופשיות, ולאפשר גם לקבוצות קטנות להיכנס לבחירות, לרוץ לבחירות ולתת לציבור לשפוט אותן בסופו של דבר.

חנא סוייד: בעצם מה שקורה כאן הוא שהמפלגות הגדולות עושות מין מועדון אקסקלוסיבי, שלא מאפשרים או מעלים את הרף, מעלים את הסף בפני באים חדשים, בפני אנשים, בפני קבוצות חדשות, בפני מפלגות חדשות, מלהיכנס לכנסת.

חנא סוייד: כאילו מי שהיום במועדון, שזה בעיקר הקואליציה והמפלגות הגדולות, לא רוצים לאפשר, או בעצם הופכים את האפשרות של מפלגה חדשה להיכנס לכנסת ללא קיימת כמעט.

חנא סוייד: ולכן אני חושב שמכל הכיוונים החוק הזה הוא לא ראוי, הוא אנטי קבוצות קטנות, אנטי-מיעוטים, אנטי-דמוקרטי לחלוטין.

חנא סוייד: ולכן אין מקום בשום פנים ואופן לאפשר לחוק כזה לעבור בכנסת.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

רות קלדרון: אחריו – חברת הכנסת חנין זועבי וחבר הכנסת גטאס.

רות קלדרון: אני מבקשת אם אפשר לא להפנות את הגב לדובר, זו לא הרגשה נעימה.

רות קלדרון: אם אפשר מהצד, תודה.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית אני רוצה להעלות את הטענה שהחוק הוצג בצורה מטעה שעלולה לגרום לחברי כנסת להצביע בצורה מנוגדת לעמדתם.

ג'מאל זחאלקה: במה דברים אמורים?

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת רותם עלה על הבמה והסביר הצעת חוק שלא קיימת במציאות – והציג אותה בפני חברי הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: חברי הכנסת שרק שמעו ולא קראו, יש להם בעיה, כי הצעת החוק כוללת העלאת אחוז חסימה, כוללת מניעת התפלגות מפלגות, ואין הצעת חוק כזאת.

ג'מאל זחאלקה: זה שתי הצעות שהוא מיזג והציג כהצעת חוק אחת.

ג'מאל זחאלקה: יכול להיות שחבר כנסת, בתום לבו, שמע על החוק הזה, שמע על העלאת אחוז החסימה, אז הוא נגד ויצביע נגד.

ג'מאל זחאלקה: חבר כנסת אחר, יכול להיות שהוא לא שמע שבהצעת החוק של המשילות – אומנם הוא נגד הגדלת אחוז החסימה, אבל הוא בעד הגבלת הזכות להצעת האי-אמון, אז הוא יצביע בעד למרות שהוא נגד.

ג'מאל זחאלקה: לכן אני חושב שנעשה כאן דבר לא חוקי, או אני לא יודע אם זה לא חוקי פרופר, אבל בהצגת הדברים בדרך כלל, כפי שאני מבין, יושב-ראש ועדה, כשהוא מציג חוק, הוא מציג את החוק עצמו, לא מציג דברים אחרים שלא נמצאים בחוק.

ג'מאל זחאלקה: ולכן יש בעיה חוקית – לדעתי, לטעמי – בהצגת הדברים כפי שנעשתה.

ג'מאל זחאלקה: לגופו של עניין, הצעת החוק היא לא חוקתית.

ג'מאל זחאלקה: אני, כמובן, אשתמש בזכותי כחבר כנסת, אני אדבר על הכול, פעמיים אדבר על הכול, הוא מכריח אותנו לעשות זאת.

ג'מאל זחאלקה: קודם כול, הצעת החוק, אם בוחנים אותה, אם היא באה לפתור איזושהי בעיה קיימת ואם הפתרון ראוי – נגיד שיש בעיה של משילות, אז מה רצים על אחוז החסימה?

ג'מאל זחאלקה: האם זה ישנה את בעיית המשילות?

ג'מאל זחאלקה: האם זה יכול להגביר את המשילות?

ג'מאל זחאלקה: האם איזושהי מפלגה שקיבלה פחות ל-4%, כמוצע, ב-30-20 השנים האחרונות, גרמה למשבר קואליציוני והפילה ממשלה?

ג'מאל זחאלקה: לא היו דברים כאלה.

רות קלדרון: בבקשה להתחיל לסיים.

ג'מאל זחאלקה: הבעיות הן בין המפלגות.

ג'מאל זחאלקה: יש כאן פגיעה קשה מאוד, חמורה מאוד, לא חוקתית, בעקרון הייצוגיות.

ג'מאל זחאלקה: הייצוגיות היא לא דברים בעלמא אלא דבר קונקרטי.

ג'מאל זחאלקה: יש בחברה, בציבור האזרחי בישראל, מה שנקרא מיעוטים מובהקים.

ג'מאל זחאלקה: המיעוטים המובהקים הם החרדים, הערבים, הציבור הדתי-לאומי.

ג'מאל זחאלקה: אבל לאמיתו של דבר יש מיעוט מובהק אחד, כי החרדים קרובים מבחינה אידיאולוגית, וגם הדתיים-לאומיים.

ג'מאל זחאלקה: אבל הציבור הערבי הוא חברה שלמה שיש בה את כל מגוון הדעות, לא פחות מהחברה הישראלית, ואת זה צריך לאפשר, ולתת לפחות לזרמים העיקריים להתבטא.

ג'מאל זחאלקה: העלאת אחוז החסימה עלולה להביא לשינויים מפליגים.

ג'מאל זחאלקה: למשל, זה יכול לתת לכוח מסוים יתרון עצום, כי הוא ילך – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: אה, סליחה.

ג'מאל זחאלקה: אני אמשיך את הדברים שלי אחר כך, אבל אני אומר:

ג'מאל זחאלקה: זו הצעת חוק שלא פותרת שום בעיה, היא רק יוצרת בעיות.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: אני מזמינה את חברת הכנסת חנין זועבי.

רות קלדרון: ואני משתמשת ברגע הזה לאחל יום הולדת שמח לשר עוזי לנדאו, ותודה שאתה מבלה את היום הזה אתנו.

רות קלדרון: אני טועה?

עוזי לנדאו: סליחה?

רות קלדרון: אין לך היום יום הולדת?

אמנון כהן: יש יש.

אמנון כהן: מזל טוב.

עוזי לנדאו: מודה באשמה.

אברהם וורצמן: מזל טוב.

רות קלדרון: אז תודה שאתה מבלה את יום ההולדת שלך אתנו.

נחמן שי: מזל טוב.

רות קלדרון: בבקשה.

חנין זועבי: גברתי היושבת-ראש, יש בעיות, והמון בעיות, באופן המשילות בישראל, אולם החוק הזה בא לבסס דווקא סמכויות יתר לשלטון.

חנין זועבי: יש בעיה של אופי השלטון, של שלטון שלא מהסס להתנכל לאזרח, חבר הכנסת הופמן, של שלטון שלא מהסס להתנכל לאופוזיציה.

חנין זועבי: ועכשיו מביאים לנו חוק שרוצה להשתיק את האופוזיציה ולצמצם את כוח ההשפעה, שממילא הוא מצומצם, של האופוזיציה.

חנין זועבי: אנחנו יודעים גם שיש עריצות, יש סוג של סמכות יתר במושל, כאשר המושל מתנקם כל יום, גם בלי החוק הזה.

חנין זועבי: המושל, זה שיש לו בעיה על-פי הגדרת החוק, מתנקם כל יום באופוזיציה על-ידי דחיית כל ההסתייגויות מהחוקים שהממשלה מביאה, על-ידי דחיית רובם של החוקים שהאופוזיציה מנסה להעביר, על-ידי התייחסות לגופו של מציע החוק ולא לגופו של החוק, על-ידי דיונים חפוזים כאשר מדובר בחוקים הרי גורל, דיונים מתישים כאשר מדובר בחיבור בית לחשמל.

חנין זועבי: זה מה שהמושל פה והשלטון פה עושים באופוזיציה, חבר הכנסת הופמן.

חנין זועבי: דוגמה לכך, לדיונים חפוזים שמנסים להביא ביום האחרון של הכנסת, זה החוק הזה שהוא חוק-יסוד והוא חוק שיכול לשנות את המפה הפוליטית.

חנין זועבי: אנחנו נמצאים במדינה שצריכה ריסון משילות ולא חיזוק משילות.

חנין זועבי: צריכים ריסון של המשילות בהרבה מישורים: במישור של זכויות אדם, במישור של השוויון, במישור של יכולת האופוזיציה להשפיע.

חנין זועבי: דובר פה, ואני לא אחזור, שבעיית המשילות לא באה מהמפלגות הקטנות; המפלגות הקטנות לא יהיו אף פעם בשלטון.

חנין זועבי: יכולת הסחיטה נמצאת במפלגות החזקות ובמפלגות הגדולות.

חנין זועבי: ואני יודעת, חבר הכנסת הופמן, כאשר מדובר במפלגות הערביות, אם אני עכשיו שואלת אותך או כל חבר כנסת יהודי: מה אתם יודעים על ההבדלים בין המפלגות הערביות?

חנין זועבי: מה אתם יודעים על ההבדלים בחזון הפוליטי, בערכים?

חנין זועבי: אנחנו לא "מפלגות ערביות", יש בינינו הבדלים.

חנין זועבי: אני לא מייצגת רק ערבים, ואני לא מייצגת פה פלסטינים; אני מייצגת חזון מדיני, אני מייצגת חזון דמוקרטי, אני מייצגת ערכים.

חנין זועבי: אתם כבר יודעים את מי לשנוא מבין חברי הכנסת הערבים ואת מי לאהוב, את זה אתם יודעים, אבל את ההבדלים הפוליטיים בין המפלגות הערביות – אני בטוחה שאם אתה בא לפה ואני שואלת אותך, אתה לא יכול להגיד שום משפט על ההבדלים בין המפלגות הערביות.

חנין זועבי: ומה הקשר בין העלאת אחוז החסימה לבין המשילות?

חנין זועבי: דווקא יש קשר.

רות קלדרון: את בסוף הזמן אז בקצרה.

חנין זועבי: כן, קשר הפוך.

חנין זועבי: עכשיו משפט אחרון, כל דבר שמתייחס למשילות, יש קריטריון אחד למדידה שלו: האם הוא טוב לאזרח או רע לאזרח.

חנין זועבי: כאשר אתה פוגע בייצוג של המפלגות אתה פוגע בכוחו של האזרח; כאשר אתה פוגע במנגנון האי-אמון ומצמצם את כוחה של האופוזיציה אתה פוגע באזרח.

חנין זועבי: כל דבר שמשפיע על המנגנון ועל ה"סיסטם" הפוליטי נמדד על-ידי פגיעתו באזרח, בלי לפגוע – אני פה מסייגת את הדברים שלי – בלי לפגוע במשטר הייצוגי, כי המשטר במדינה, גם אם הוא לא דמוקרטי, גם אם הוא מדכא, בסופו של דבר הוא משטר ייצוגי.

חנין זועבי: החוק שאתה מביא, חבר הכנסת הופמן – אליך אני יכולה להפנות את הדברים שלי – פוגע במשילות.

חנין זועבי: אולי הוא מדבר על משילות כאשר הבעיה העיקרית היא טוהר המידות והוא פוגע באזרח ובדמוקרטיה?

חנין זועבי: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת שי וחבר הכנסת זאב.

באסל גטאס: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, בנאום שלי על התקציב בשבוע שעבר – צירוף המקרים של העלאת חוק התקציב ביחד עם חוק המשילות באותו שבוע, שהיה, לדעתי, צירוף מקרים נדיר, גרם לי לחשוב על העניין הזה מכמה היבטים.

באסל גטאס: מההיבט הראשון, העברת חוק התקציב וחוק ההסדרים – בכלל, המושג הזה של חוק הסדרים ואופן העברתו גרמו לי לראות כמה עודף משילות יש במשטר הפוליטי בישראל.

באסל גטאס: אם יש משהו לעשות, זה איך לחזק את הכנסת מול הממשלה, איך להציב חומות של עצמאות במיוחד על חברי הקואליציה בכנסת, שרעדו – איך הביאו אותם והחליפו אותם בשביל להצביע בוועדת הכספים כשהם לא השתתפו אפילו דקה אחת בדיונים על התקציב, רק להרים יד ולהוריד יד.

באסל גטאס: זה עודף משילות, וזה מראה שהפרלמנט, שהכנסת מתמסרת, הופכת את עצמה לסמרטוט, תסלחו לי על הביטוי.

באסל גטאס: אם יש משהו שצריך לשנות אותו זה המשמעת הקואליציונית.

באסל גטאס: צריך חוק לביטול המשמעת הקואליציונית.

באסל גטאס: אתה רוצה למשול?

באסל גטאס: תמשול בערכים, תמשול בשכנוע, תמשול בתוכניות פוליטיות שישכנעו את חברי הכנסת, את חברי המפלגה שלך, ואל תביאו אותם כשלבם בדבר אחד והאצבע שלהם מצביעה על דבר אחר.

באסל גטאס: מה שחסר במשטר הפוליטי בישראל זה תרבות שלטונית; ואני רוצה להתעכב על המושג הזה.

באסל גטאס: דיברתי עליו אבל אני רוצה להתעכב עליו יותר – במיוחד בהיעדר חוקה.

באסל גטאס: אם יש משהו שיכול לייצב ולהציב checks and balances, איזונים ובלמים, במערכת הפוליטית, זו תרבות שלטונית.

באסל גטאס: תרבות שלטונית אמיתית המבוססת על ערכים, חבר הכנסת הופמן, יכלה למנוע את הקואליציה של ברק מלשנות חוק-יסוד, כי בתרבות שלטונית לא משנים חוק-יסוד על בסיס אינטרס מיידי ורגעי של קואליציה.

באסל גטאס: אבל אין תרבות שלטונית, ולצערי המפלגה שלך מוסיפה יום-יום נזק על גבי נזק, מוסיפה טלאי על גבי טלאי לתרבות שלטונית מושחתת, תרבות שלטונית של אתנן פוליטי.

באסל גטאס: אם אתם מדברים על אתנן פוליטי, זה האתנן הפוליטי האמיתי במערכת.

באסל גטאס: אתם, בתרבות שלטונית אמיתית, חבר הכנסת הופמן, לא ממנים מנכ"ל משרד העבודה והרווחה עם עמדות כאלה לגבי רווחה בישראל בגלל שהוא מקורב פוליטי; לא ממנים – חבר כנסת שהופך לשר האוצר, שני היועצים שלו עומדים בניגוד עניינים עם התפקיד שלהם.

באסל גטאס: ככה מכרסמים במשטר הדמוקרטי, הוא מאבד לאט-לאט מאמון הציבור.

רות קלדרון: תודה.

באסל גטאס: לכן החוק הזה לא צריך להיות מחוקק, הוא צריך לעבור מן העולם.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב וחבר הכנסת אברהים צרצור.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת היא שהייתה לי תקווה גדולה, שאם ייכנס לכנסת כוח גדול כמו יש עתיד, ישתנו דברים יסודיים במשטר, בדמוקרטיה הישראלית.

נחמן שי: מותר לקוות ומותר לחשוב כך.

נחמן שי: אבל עצם העובדה שאנחנו מקבלים בסוף איזה מותג או מוצר משותף ליש עתיד וישראל ביתנו, אומר שהטוב, או לפחות החדש, התחבר אל הישן ואל הרע.

נחמן שי: והדרך אל הגיהינום, כמו שחברי יודעים, רצופה כוונות טובות.

נחמן שי: אז יש כנראה כוונות טובות לחברי רונן הופמן ולמפלגתו, אבל הכוונות האלה עולות בתוהו נוכח מה שאנחנו רואים פה.

נחמן שי: במקום לחשוב איך אפשר לעשות את הדמוקרטיה הישראלית טובה יותר, איך אפשר להגביר את ערך הייצוגיות שבה, למשל, כי בסוף דמוקרטיה היא על ייצוג – אנחנו רוצים לייצג גוונים, כוחות, קבוצות – יש פה ניסיון גס, בוטה, לפגוע בייצוגיות.

רונן הופמן: אתה חתום על הצעת חוק דומה.

נחמן שי: מה?

רונן הופמן: אתה חתום על הצעת חוק מאוד דומה, חבר הכנסת שי.

נחמן שי: אני לא בעד העלאת אחוז החסימה באותו אופן, ואני לא בעד כל השינויים שאתם מציעים.

נחמן שי: אני בעד חלק מההצעות האלה – –

רונן הופמן: הצעות מאוד דומות – – –

נחמן שי: – – אני בעד חלק, ואנחנו עוד נתווכח אתכם.

נחמן שי: היום אנחנו נצביע נגד.

מיקי רוזנטל: – – – את אחוז החסימה – – –

נחמן שי: היום אנחנו נצביע נגד.

רונן הופמן: – – –

קריאות: – – –

נחמן שי: אנחנו נצביע נגד בגלל שאתם, לצערי הרב, חברתם עם מגמה מסוכנת שנועדה למנוע ייצוג הולם, ראוי, חיוני, חשוב, שבלעדיו הדמוקרטיה היא לא דמוקרטיה; היא שלטון הרוב על פני המיעוט, או שלטון רוב שנועד לדכא, להשקיט, להשתיק קולות אחרים בחברה הישראלית.

נחמן שי: זה מה שהחוק הזה מנסה לעשות, בכל מיני דרכים – אם מדובר באחוז החסימה, אם מדובר באותן הצעות אי-אמון שמעסיקות את הכנסת כל שבוע.

נחמן שי: אז אולי אני מוכן לקנות את הרעיון שזה תדיר מדי, אבל להוריד את זה לפעם בחודש ואחר כך לשים עוד ועוד מגבלות?

נחמן שי: למה זה נועד?

נחמן שי: זה נועד למנוע את השיח הדמוקרטי במדינת ישראל.

נחמן שי: ואמרתי שהכי כואב לי שדווקא מפלגה חדשה – אבל אולי לא צריך לתמוה, כי מפלגה חדשה עדיין מגששת, מחפשת את דרכה, מאמינה שכל התבונה נמצאת אצלה, אבל מה לעשות שיש גם איזשהו ניסיון פוליטי מצטבר במקומות אחרים, במפלגות אחרות, אצל אנשים אחרים, והם מלמדים אותנו שלא זאת הדרך ללכת בה.

נחמן שי: לא זאת הדרך ללכת בה.

נחמן שי: בצד של ישראל ביתנו אין לי הפתעות, כי אני יודע בדיוק מה הם מנסים להשיג.

נחמן שי: הם רוצים בדיוק שהרוב ינהל את המיעוט.

נחמן שי: ובדמוקרטיה הסוד הוא שכן, נכון, יש רוב ויש מיעוט, אבל הרוב שומר על זכויות המיעוט, הרוב נותן למיעוט להביא את עצמו לידי ביטוי, אם זה בחיי הכנסת ואם זה בחיים הכלליים של המדינה.

נחמן שי: ואני תמה ועצוב על כך שיש עתיד נתנה לכך יד.

נחמן שי: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: אנחנו נמצאים עם חבר הכנסת אברהים צרצור, ואחריו – חבר הכנסת יעקב ליצמן וחבר הכנסת אחמד טיבי.

רות קלדרון: חבר הכנסת נסים זאב.

בנימין בן-אליעזר: זאב, תהיה תקיף.

שלי יחימוביץ': תראה להם מה זה.

נסים זאב: אני החלטתי להיות היום קצת עדין, מה לעשות.

נסים זאב: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אצל יוסף ואחיו כתוב: "ויאמרו לו אחיו המלֹך תמלֹך עלינו אם משול תמשֹל בנו; ויוסִפו עוד שנֹא אֹתו על חלֹמֹתיו ועל דבריו".

נסים זאב: מי שחושב שהוא יהיה המושל והעריץ והפריץ, פשוט הוא הזוי, הוא רק חולם חלומות, ואני מציע לממשלה הזאת להפסיק לחלום הרבה חלומות.

עוזי לנדאו: הדוגמה הזאת – – –

רות קלדרון: אם אנחנו נהיה יוסף זה יצא לא רע.

נסים זאב: לא, אבל "ויוסִפו עוד שנֹא על חלֹמֹתיו" – בגלל המשילות, בגלל שהם חשו שהוא רוצה למשול עליהם.

נסים זאב: כשאתה בא למשול בכוח, אתה שנוא.

נסים זאב: ואני אומר לממשלה הזאת: "אל נא אחי תרעו".

נסים זאב: אני רוצה שאנחנו נמשיך לאהוב את הממשלה הזאת ולחבק אותה כמו שעשינו עד היום.

נסים זאב: אנחנו מאוד אוהבים אותם – לראות אותם מפורקים, בעזרת השם, שלא תמשיך את הקדנציה הזאת.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, האם לממשלה הזאת חסר?

נסים זאב: הלוא הם סובלים מעודף משילות, אמר את זה חבר כנסת קודם.

נסים זאב: הלוא הם רומסים פה את העם, רודפים פה את הציבור.

נסים זאב: מישהו יכול אפילו להתווכח אתם?

נסים זאב: ראינו בדיוני התקציב: מה שהם רצו, ככה היה.

נסים זאב: תגידו לי, מאיפה זה בא?

נסים זאב: זה בא מבית היוצר, בהתחלה של אריק שרון – הרחבת הממשלה.

נסים זאב: היה צורך קואליציוני, החליטו להגדיל את מספר השרים בגלל מספר הסיעות.

נסים זאב: היו צריכים לספק את הצרכים של כולם.

נסים זאב: באו ואיזנו את זה בסופו של דבר.

נסים זאב: ואני אומר לך – – –

רונן הופמן: – – – מצמצמים את זה.

נסים זאב: אני יודע, אבל לא צריך לחנוק.

נסים זאב: מה שאתם עושים – מה מצמצמים?

נסים זאב: אתם באים וחונקים בכל המישורים.

נסים זאב: ואני אומר לך, הממשלה הזאת תהיה מורכבת בסופו של דבר מעוד סיעות.

נסים זאב: התמזל לה המזל שהיום שלוש סיעות הן המושלות והן המלכים, אבל ברגע שיהיו סיעות נוספות – ובדרך כלל זה קורה – תצטרכו עוד פעם לפתוח את הסעיף הזה ולומר: חוק המשילות, יש לו היום משמעות אחרת.

נסים זאב: כי לא תהיה ממשלה, ואם אין ממשלה אין משילות.

נסים זאב: כדי ליצור ממשלה צריך לתת לכולם להיות שרים ולהיות שותפים בעשייה.

נסים זאב: אז כל פעם אנחנו נשנה לפי ההרכב הקואליציוני?

נסים זאב: אני אומר לכם שחבל להתאמץ יותר מדי.

נסים זאב: רק תבינו מה זה משילות ומה זה עריצות.

רות קלדרון: חצי דקה.

נסים זאב: חצי דקה.

נסים זאב: כאשר השר ליברמן חשב להעיף את הסגן שלו, דני אילון, אז מה, הוא היה צריך את החוק הזה?

נסים זאב: הוא נפנף אותו בשנייה אחת, הודיע לו בטלפון: אדוני, אתה לא בא, אתה לא ממשיך.

נסים זאב: אותו דבר סטז' סטז'ניקוב – – –

קריאה: מיסז'ניקוב.

נסים זאב: הוא היה שר התיירות, שלח אותו לתור בארץ, שלח אותו לעשות tours ברחבי העולם – שלח אותו מהכנסת, אמר לו: אדוני, סיימת את תפקידך.

נסים זאב: אז מה אתם רוצים יותר מהמשילות – – –

דוד רותם: – – –

רות קלדרון: הסתיים הזמן, חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: מוץ מטלון נשאר פה, הצדיק הזה שהיה פה בסדום, בתוך המפלגה הזאת?

דוד רותם: תגיד, משהו על אמסלם אתה יכול לספר לנו?

נסים זאב: לא הסתכלו עליו ממטר.

נסים זאב: ראש הממשלה – מאן דכר שמיה בכלל, אם בכלל הוא עושה חשבון למישהו במפלגה שלו.

רות קלדרון: חבר הכנסת זאב, אנחנו על הזמן כבר – – –

נסים זאב: רק אני אומר לכם, כשראש הממשלה טס – באמת, הוא אוהב לטוס וליהנות.

נסים זאב: אנחנו אף פעם לא מדברים על הזמן שלו.

נסים זאב: באמת אנחנו מאוד נותנים לו את כל הכבוד, לראש הממשלה.

נסים זאב: אבל כשהוא רוצה לעשות איזשהו מהלך פוליטי, למשל לשים את השר פרץ, שלא היה לו נכון שיהיה שר, איך אומרים?

נסים זאב: האוצר, שם אותו שר הביטחון; את סילבן שלום, שהיה הכי מתאים להיות שר החוץ, איפה שם אותו?

נסים זאב: שם אותו שר בנגב: אתה תהיה שם אחראי על תפוחי האדמה, ומה עוד יש שם?

נסים זאב: פיתות?

קריאה: – – –

נסים זאב: פיתות יש שם.

יעקב ליצמן: – – –

נסים זאב: אז אני אומר לכם, אם זה לא משילות, אם זה לא עריצות, אתם צריכים עוד חוק בשביל דבר כזה?

נסים זאב: הלוא אין משילות ואין ממשלה יותר עריצה מהממשלה הזאת.

נסים זאב: ולכן, כל החוק הזה מיותר.

נסים זאב: הרי בסופו של דבר אתם תעשו מה שאתם רוצים.

נסים זאב: אתם בזים לנו, אבל תדעו לכם, העולם הוא גלגל.

רות קלדרון: חס וחלילה, לא בזים.

רות קלדרון: חבר הכנסת אברהים צרצור, בבקשה.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת ליצמן, חבר הכנסת טיבי וחבר הכנסת משה מזרחי.

אברהים צרצור: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת הזכירה לי הצעת חוק דומה בשנות ה-90.

אברהים צרצור: כנסת ישראל יצאה כמעט מכליה כשהובא החוק לבחירה ישירה של ראש הממשלה באותן שנים.

אברהים צרצור: אני באופן אישי עקבתי אחרי הסוגיה הזאת וקראתי מאות מחקרים.

אברהים צרצור: היו מאות דיונים בכל כלי התקשורת.

אברהים צרצור: גם מרכזי מחקר גדולים במדינת ישראל חקרו את הסוגיה הזאת.

אברהים צרצור: והייתה כמעט תמימות דעים בקרב כל הגורמים האלה, שהצעת החוק הזאת היא הצעה מעל ומעבר, היא תמקם את ישראל על מסלול של המראה, היא תביא את ישראל לרמה כזאת של דמוקרטיה שאין כדוגמתה בכל רחבי תבל.

אברהים צרצור: כנסת ישראל דהרה בריצת עמוק ואימצה את הצעת החוק ההיא – – –

מוחמד ברכה: – – –

אברהים צרצור: נכון.

אברהים צרצור: אמוק.

אברהים צרצור: כן, אתה צודק.

רות קלדרון: מה הוא אמר?

אברהים צרצור: אני אמרתי: כנסת ישראל דהרה בריצת עמוק, אז זה אמוק.

רות קלדרון: הלוואי שידענו להגיד את שתי הדרכים.

אברהים צרצור: נכון.

אברהים צרצור: כנראה שאל"ף ועי"ן זה – – –

מוחמד ברכה: האשכנזים לא מבדילים.

מוחמד ברכה: אתה לא אשכנזי.

אברהים צרצור: שזורים אחד בשני.

אחמד טיבי: – – –

אברהים צרצור: ככה בערבית, וככה בעברית.

אברהים צרצור: אבל מה שקרה, גברתי היושבת-ראש, בסופו של תהליך – –

רות קלדרון: מרוב התלהבות שכחתי לשים זמן.

אברהים צרצור: – – שרק קדנציה אחת, וכנסת ישראל ומדינת ישראל פשוט מאוד ברחו מהחוק הזה ועשו הכול כדי להיפטר מתוצאותיו ההרסניות ביותר.

אברהים צרצור: הצעת החוק לבחירה ישירה של ראש הממשלה לא הביאה למשילות, לא הביאה ליציבות של ממשלת ישראל; דווקא ההפך הגמור.

אברהים צרצור: ועל כן, הצעת החוק הזאת, כנראה, לעניות דעתי, תביא לאותן תוצאות.

אברהים צרצור: אם כנסת ישראל תאשר את הצעת החוק הזאת, היא גם תמהר לאחר מכן לבטל את החוק הזה, היות שהתוצאות של מימוש החוק הזה לא יהיו לטובת הדמוקרטיה במדינת ישראל.

אברהים צרצור: הצעת החוק לא תיצור את היציבות שכולנו מצפים לה, שאלה שהציעו את ההצעה הזאת מצפים לה לגבי הרכב הממשלה וכו' וכו'.

אברהים צרצור: יתרה מכך, גברתי היושבת-ראש – ובזאת אני מסכם – יתרה מכך, אני חושב שהפרטים של הצעת החוק הזאת הם פשוט מאוד מקוממים ביותר, במיוחד כשמדובר בכוונה.

אברהים צרצור: ולמה אני מדבר על הכוונות?

אברהים צרצור: אני, כאיש דתי, למשל, לא נוטה להיכנס לסוגיה של הכוונות, אבל אין שום ספק: הכוונות הן ברורות, חשופות ביותר.

אברהים צרצור: הייתי מוכן לקבל, גברתי היושבת-ראש, שישראל ביתנו תציע הצעת חוק מהסוג הזה, היות שאנחנו יודעים את האידיאולוגיה של המפלגה הזאת; אבל שיש עתיד באמת תתחבר לישראל ביתנו, ותהיה חלק אינטגרלי מהצעת החוק הזאת, אף שהם טוענים לאורך כל הדרך שזה היה חלק אינטגרלי מקווי היסוד של הממשלה הזאת?

אברהים צרצור: אני לא חושב שקווי היסוד של הממשלה הם תורה מסיני או קוראן ממכה.

רות קלדרון: בדיוק.

אברהים צרצור: בסדר גמור.

אברהים צרצור: כל הדברים האלה באמת הם פועל יוצא של מחשבות כאלה או אחרות, אבל בסופו של דבר, צריכים להתייחס לסוגיות האלה לא כתורה מסיני, לא כקוראן ממכה, אלא כדברים שיכולים להשתנות.

אברהים צרצור: ואלה שהציעו את ההצעה הזאת צריכים להיות פתוחים לדעות שונות, והם צריכים להיות מוכנים לשנות עד כדי ביטול ההצעה הזאת.

אברהים צרצור: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת יעקב ליצמן, בבקשה.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת טיבי, חבר הכנסת מזרחי וחבר הכנסת גנאים; וזה נדמה לי שיכול להיות טעות, כי הוא כבר דיבר.

רות קלדרון: מזכירת הכנסת, בבקשה, האם יש שוב חבר הכנסת מסעוד גנאים?

רות קלדרון: כי נדמה לי שהוא דיבר.

יעקב מרגי: הוא לא דיבר.

רות קלדרון: לא?

רות קלדרון: אני טועה?

רות קלדרון: סליחה.

יעקב ליצמן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, בסך הכול, יש עתיד, יש עתיד שוכחת את ההיסטוריה.

יעקב ליצמן: היא לא למדה היסטוריה, כנראה.

יעקב ליצמן: עפר, לא למדתם היסטוריה.

יעקב ליצמן: כמה היה לך במבחן בהיסטוריה?

יעקב פרי: – – –

יעקב ליצמן: אז בוא, אני אזכיר לך: בן לילה אבא לפיד ירד מ-15 לאפס.

יעקב ליצמן: בן לילה.

יעקב ליצמן: במה אתה בטוח בקדנציה הבאה – שאני מקווה מאוד שאתם תרדו בה מתחת לאפס?

עפר שלח: – – –

יעקב ליצמן: במה אתה בטוח שאתה כל כך מתלהב להביא לאחוז מסוים?

יעקב פרי: – – –

יעקב ליצמן: לפי הקצב שאתם הולכים בו היום, אין סיכוי שאתם עוברים אחוז חסימה.

יעקב פרי: – – –

עפר שלח: – – –

יעקב ליצמן: פגעתם בחלשים, פגעתם במעמד הביניים, פגעתם – האמת היא שלא פגעתם בעשירים, אבל זה לא 2%, זה לא 3%.

יעקב ליצמן: עשירים זה 2%; כמה הם?

יעקב ליצמן: ולכן אני לא יודע למה אתם מתלהבים להביא לשינוי כזה דרסטי.

יעקב ליצמן: ליהדות התורה, אף שאתם רוצים – אני בטוח שכמה שתרצו לחסל אותנו, אנחנו נכפיל את כוחנו.

יעקב ליצמן: הוכחנו שאנחנו יודעים במערכת בחירות אחת לעלות ב-40%, ואני מקווה שבפעם הבאה נעלה בעוד 40%.

יעקב ליצמן: אבל לא לקואליציה של ליכוד, בטח לא של ביתנו.

זהבה גלאון: מה אתנו?

רות קלדרון: אולי – – –

יעקב ליצמן: מה?

זהבה גלאון: מה אתנו?

זהבה גלאון: הרי רותם אמר שמתכווצת לו הבטן כשהוא רואה שמרצ ויהדות התורה מגישים אי-אמון – – –

יעקב ליצמן: הבעיה אצלכם שרואים בסקרים שאת עולה לתשע.

יעקב ליצמן: זו הבעיה.

יעקב ליצמן: זאת אומרת, את עולה כבר.

יעקב ליצמן: להם, להם – – –

זהבה גלאון: – – –

יעקב ליצמן: אני זוכר.

יעקב ליצמן: את זוכרת את טומי לפיד?

זהבה גלאון: כן.

יעקב ליצמן: את זוכרת שהוא ירד בן לילה מ-15 מנדטים לאפס?

זהבה גלאון: כן.

יעקב ליצמן: אתם זוכרים את זה?

זהבה גלאון: כן.

יעקב ליצמן: אז מי אומר שיאיר לפיד לא יודע לעשות את זה?

יעקב ליצמן: ואתם זוכרים איזו מפלגה שמ-28 מנדטים ירדה לשניים?

זהבה גלאון: כן.

יעקב ליצמן: זוכרים את זה?

יעקב ליצמן: אז במה, מה הביטחון שלכם?

יעקב ליצמן: גדולים על החלשים.

יעקב ליצמן: מבטיח לכם שבקדנציה הבאה, לפי מה שאתם הורסים את החלשים, ואת המשפחות, ולוקחים להם את הלחם, משחררים רוצחים בידיים, אתם הולכים להיות אפס, אתם.

יעקב ליצמן: תכניסו לכם לראש טוב-טוב, לפי המצב שלכם.

יעקב ליצמן: ואני רוצה להגיד עוד דבר אחד: אפשר כל פעם לשחק עם תקנון הכנסת, ואפשר לעשות קדנציה אחת – 18 שרים.

יעקב ליצמן: אני זוכר שהיו שתי שורות, ומה לא עשו?

יעקב ליצמן: לא תיקנו את החוק הזה שיהיו שתי שורות שרים?

יעקב ליצמן: זה הכול שטויות, והכול – אם צריך יתקנו; אם לא צריך – לא.

יעקב ליצמן: בגלל זה לשגע את כולנו, אחרי לילה ארוך השבוע, לשבת יום שלם עוד פעם היום על שטויות והבלים?

יעקב ליצמן: אם חולמים על שטויות באמצע היום, רבותי.

יעקב ליצמן: יש לי כדורים בשבילכם, מי שחולמים באמצע היום.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת משה מזרחי.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, מי שמביאים את החוק הזה טוענים את טענת היציבות, היעדר הסחיטה, הצורך להיאבק בסחיטה.

אחמד טיבי: מי מביא את החוק הזה?

אחמד טיבי: איווט ליברמן.

אחמד טיבי: ישראל ביתנו באמצעות שליחו-שלוחו, דודו סחטן רותם.

זהבה גלאון: דודו לא חבר שלך – – –

אחמד טיבי: תקשיבי טוב – –

רות קלדרון: חבר כנסת – – –

אחמד טיבי: – – זהבה.

אחמד טיבי: למה סחטן, כמו הבוס שלו?

אחמד טיבי: כי ישראל ביתנו הודיעה שאם החוק הזה לא יעבור, התקציב לא יעבור.

אחמד טיבי: מה זה אם לא סחיטה?

אחמד טיבי: מבטלים סחיטה באמצעות סחיטה?

יעקב מרגי: זה אקדח לרקה, זו לא סחיטה.

אחמד טיבי: מה זה, ישראבלוף חדש?

יעקב מרגי: זה אקדח לרקה.

אחמד טיבי: אקדח לרקה, איום על ראש ממשלה, על מפלגות הקואליציה, על ליצמן, שמפריע לי מהבוקר.

יעקב ליצמן: לא יכול להיות.

אחמד טיבי: ולכן – –

יעקב ליצמן: לא יעלה על הדעת.

אחמד טיבי: – – הטוענים על סחיטה הם הסוחטים הראשיים.

אחמד טיבי: יציבות.

אחמד טיבי: אתם זוכרים את הלילה המעניין והמרתק ההוא, כאשר הלכנו להצביע על פיזור הכנסת והצבענו על השארתה?

אחמד טיבי: היה מדובר בשתי מפלגות גדולות, שהסתודדו בלילה באיזושהי דירה, ותכמנו את מה שתכמנו ותכננו את מה שתכננו – הליכוד וקדימה.

אחמד טיבי: עכשיו, אני רוצה לעשות flashback לאחור, ליוזמים, ליש עתיד ולישראל ביתנו.

אחמד טיבי: בדרך כלל אלה שמציעים הצעות כאלה נפגעים בבחירות לאחר מכן.

אחמד טיבי: הכדור הוא עגול, ומשחקים משבת לשבת, ובדרך כלל אתם מפסידים במשחק הבא.

אחמד טיבי: כמו שאמר רובי: החוק הזה טוב רק לאלה שנמצאים בקואליציה עכשיו.

אחמד טיבי: אני לא יודע אם הוא טוב אפילו לכם.

אחמד טיבי: כבר נאמר רבות על המאמר של פרופסור ברק מדינה, מאמר מבריק, שדיבר על שתי סוגיות חשובות: סוגיית הייצוגיות, שמתבטלת כאשר אתה מבטל את הייצוג של מיעוט לאומי, והסוגיה של החיפזון – הליך חפוז שמבטל את האפשרות של דיון רציני ומעמיק.

אחמד טיבי: ולכן יש עתיד אולי רוצה לזרוק את ליצמן, שמפריע לי מהבוקר, מהכנסת – –

יעקב ליצמן: עוד פעם.

אחמד טיבי: – – וישראל ביתנו רוצה לזרוק את הערבים.

יעקב מרגי: לאן?

אחמד טיבי: שתיהן חוברות יחד.

נסים זאב: לאן?

נסים זאב: לאן רוצים?

אחמד טיבי: שתיהן חוברות יחד – יש עתיד באמצעות – – –

נסים זאב: אין איפה לשים אותם.

אחמד טיבי: מי זה חבר הכנסת שמציע את זה – – –

רות קלדרון: רונן הופמן.

אחמד טיבי: מה השם שלו?

רות קלדרון: חבר הכנסת רונן הופמן.

אחמד טיבי: רונן.

אחמד טיבי: הוא חדש, נכון?

אחמד טיבי: חדש.

יעקב מרגי: מה אתה – – –

אחמד טיבי: הוא חדש והוא כבר רוצה לזרוק שלוש מפלגות מהכנסת, עוד שתי סיעות.

יעקב ליצמן: גם אותנו.

אחמד טיבי: עוד שתי סיעות.

אחמד טיבי: אבל יש כאן מידה של יהירות, הייתי אומר, גם שלו וגם של המפלגה שלו, גם של מי שעומד מאחורי ההצעות האלה.

אחמד טיבי: ולאנשים האלה אני אומר: יהירים, נמאסתם.

אחמד טיבי: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת משה מזרחי, בבקשה.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים וחבר הכנסת טלב אבו עראר, שהשם שלו מזכיר הצבעות שמיות.

משה מזרחי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי וחברותי, אני פרלמנטר חדש, והייתי אזרח – אומנם בשירות ציבורי לפני כן – והבטתי על הכנסת הזאת במבט מאוד מסוים, שקשור למה שנקרא "אמון הציבור" במוסד הדמוקרטי המאוד-חשוב.

משה מזרחי: ואני אמרתי: אולי דברים שרואים משם לא רואים מכאן.

משה מזרחי: אוהבים את המשפט הזה פה, חביבי, חבל על הזמן.

משה מזרחי: אבל לא.

משה מזרחי: באתי הנה והדברים שרואים משם רואים גם מכאן, ובחריפות איומה נוכח הדרך שבה זה מתנהל.

משה מזרחי: אתמול ישבתי פה – זה יום שלישי האיום של הכנסת, שבו כאילו לא קורה כלום, והכנסת הייתה ריקה, ואפילו השר התורן קיבל פטור ולא היה פה.

משה מזרחי: וישבו פה ותיקי הכנסת, כמו חבר הכנסת איתן כבל וחבר הכנסת יושב-ראש הכנסת לשעבר רובי ריבלין, ועלו פה נושאים שונים שאף אחד לא היה פה להקשיב להם, כי הכנסת הייתה ריקה לגמרי, וקוננו על מראיתה של הכנסת, על ההצבעות; קוננו על יום שלישי ההזוי הזה, המיותר; קוננו על הדרך שבה ניהלנו, כאילו – האופוזיציה או הקואליציה – את הקרב על התקציב, שדיברנו, תסלחו לי על הביטוי, ללמפה, פה מול כנסת ריקה.

משה מזרחי: ואתה שואל: עכשיו אלה הדברים הכי חשובים?

משה מזרחי: כאילו המראית שלנו?

משה מזרחי: ואני רוצה לגעת במשהו שנוגע לאמון הציבור.

משה מזרחי: המפלגות שלנו והכנסת, או המפלגות נגיד, שזוכות בכמעט 80% של חוסר אמון של הציבור, שחושב שהמפלגות הן במקום הראשון שנגוע בשחיתות – מי במקום השני בכנסת?

משה מזרחי: עכשיו, זו לא השחיתות הפלילית, הצרה, כן?

משה מזרחי: לא לזה הכוונה כמובן.

משה מזרחי: לא שבזה אנחנו לא נגועים – מרוויחים את זה ביושר – אלא העניין הזה של האינטרסים, העדפת האינטרסים הפרטיים, הסקטוריאליים, האישיים, הקואליציוניים יעני, כאילו, כמו בחוק הדמוקרטי הזה, מאוד.

משה מזרחי: חבל, יש לי רק שלוש דקות.

משה מזרחי: והוא אומר: אלוהים אדירים, זו הבעיה, איך אנחנו נראים פה.

משה מזרחי: עכשיו, איך התנהל הדיון הזה סביב משהו שהוא בליבת המשטר החוקתי שלנו?

משה מזרחי: מנצלים את היעדר החוקה, שבמקום אחר היא משריינת את העיקרון הדמוקרטי של הרוב ומונעת את העריצות שלו על המיעוט.

משה מזרחי: אין לנו חוקה, אז מתעוררים בוקר אחד ומחליטים, בגלל שמישהו השתגע, כן?

משה מזרחי: וגם השתלט, מי שראה את הסרט "הנוסע השמיני" מבין למה אני מתכוון.

משה מזרחי: חבר הכנסת הופמן, כשאתה הסכמת לאחד – אתה מכיר את הסרט "הנוסע השמיני" – –

רות קלדרון: נגמר לנו הזמן.

משה מזרחי: אני כבר מסיים.

משה מזרחי: – – כן?

משה מזרחי: זה נראה כאילו אנושי, אבל זה בפנים – הוא השתלט עליך ולקח את זה ממך.

משה מזרחי: עכשיו, הדרך שבה התנהלו הדיונים סביב המשהו החוקתי הזה, בדיון אחד, שהמיעוט – בגלל חגב, המיעוט, הנפגע המרכזי, בגלל חגב – והתחננו לתת אפשרות למיעוט, שהוא יהיה הנפגע המרכזי מהחסימה, והוא סירב, היה בהול – יש לנו קדנציה שלמה עוד לשרת – היה בהול לקיים את זה.

משה מזרחי: גררו אותנו אחרי הדיון של הצבעות בתקציב, ולפנות שחר, במסתרים, בחשכה, לקיים דיון בהול סביב הרוויזיה.

משה מזרחי: זה היה בוער.

משה מזרחי: אנחנו מדברים על מראית הכנסת?

משה מזרחי: זו המשילות – איך אנחנו נראים בעיני הציבור.

משה מזרחי: לאיזה שפל אנחנו יורדים שבנושא כזה – מה היה כל כך להוט?

משה מזרחי: הייתה לכם קדנציה שלמה עם רוב.

משה מזרחי: יכולתם להעביר 25% חסימה כדי שתהיינה לנו פה שתי מפלגות גדולות.

משה מזרחי: לא עשיתם את זה.

משה מזרחי: אבל "הנוסע השמיני", שהשתלט על חבר הכנסת הופמן ויש עתיד – ואין לנו עתיד עם תהליכי החקיקה האלה – היה לוחץ שאנחנו נגמור את הדיונים, כדי שמישהו ינפנף במשהו שהוא כל כך מכריע במראיתו של הבית הזה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת אבו עראר וחבר הכנסת מוחמד ברכה.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, כבוד השרים, לא המשילות היא החסרה ולא המשילות היא כוונתו של חבר הכנסת רותם, שבא מבית-מדרש כל כך מפואר בדמוקרטיה או בליברליות.

מסעוד גנאים: אני חושב שבישראל לא חסרה משילות; חסרים חוקים, אולי, לתרבות שלטונית יותר סובלנית, יותר דמוקרטית; חסרים חוקים, אולי – לא אולי אלא בהחלט – חסרים חוקים נגד שחיתות שלטונית.

מסעוד גנאים: אבל האם חסרה משילות?

מסעוד גנאים: האם חסרה שתלטנות?

מסעוד גנאים: אז מה העניין פה?

מסעוד גנאים: העניין פה זה: 1.

מסעוד גנאים: יש לנו מפלגה שיש לה תרבות שלטונית דיקטטורית פאשיסטית, והיא רוצה להחיל את זה על כולם, ויש לנו מפלגה חדשה שלא יודעת את חוק ההיסטוריה, שזה כמו גלגל: פעם למעלה, פעם למטה.

מסעוד גנאים: כאשר אתה למעלה, אל תחשוב שהשטויות שלך ייתנו לך להיות שם ולהישאר שם.

מסעוד גנאים: אומרים בערבית פתגם: מַן חפר חֻפְרַה לִאַחִ'יהִ וקע פִיהַא – מי שחפר בור לאחיו, ייפול בבור הזה.

מסעוד גנאים: ועל הכנסת הוותיקים יותר ממני דיברו – על מפלגות שעברו בכנסת הזאת, היו למעלה ואחר כך נעלמו.

מסעוד גנאים: אז העניין הוא עניין של יותר דורסנות, יותר שתלטנות, ניסיון להשתיק את קולה של האופוזיציה והשתלטות של הרשות המבצעת על המחוקקת.

מסעוד גנאים: עכשיו, גם היסטורית אי-אפשר להזיז את הגלגל.

מסעוד גנאים: הדמוקרטיה ההיסטורית התחילה ביוון, אתונה.

מסעוד גנאים: היא התחילה כדמוקרטיה ישירה, משום שכולם היו מתאספים ומחליטים ומצביעים; חוץ מהנשים והעבדים, בטח.

מסעוד גנאים: אחר כך הדמוקרטיה השתנתה.

מסעוד גנאים: היא דמוקרטיה ייצוגית, רפרזנטטיבית.

מסעוד גנאים: אז מאחר שהיא ייצוגית אתה צריך לתת לכולם להיות מיוצגים, ואי-אפשר דרך חוק שאתה אומר שיביא ליציבות, חוק משילות, והעיקרון שלו או המטרה שלו היא שתלטנות ודורסנות – אתה לא תוכל להישאר דמוקרט גדול.

מסעוד גנאים: האבסורד האחרון ששמעתי מחבר הכנסת דודו רותם, שהוא אביר האיחוד בין כל המפלגות.

מסעוד גנאים: הוא אומר: נכון, 4%, אבל לטובתכם.

מסעוד גנאים: מה אתם מתלוננים, הערבים?

מסעוד גנאים: הוא רוצה את הטובה שלכם.

מסעוד גנאים: הוא רוצה שתתאחדו למפלגה ערבית אחת, כדי שישראל ביתנו תקים את הערבים ביתנו.

מסעוד גנאים: כך אומר חבר הכנסת דוד רותם.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, אני חושב שחוק כזה מנסה לשווק סחורה מקולקלת בצורה מאוד שקופה.

מסעוד גנאים: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: הכרזת מזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הכנסת (מספר הסגנים ליושב-ראש הכנסת בתקופת כהונתה של הכנסת התשע-עשרה), התשע"ג–2013, של חבר הכנסת משה גפני וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות הוועדה לזכויות הילד בעקבות דיון מהיר בנושא: לקראת החופשה השנתית – עשרות-אלפי תלמידים ערבים מנוצלים בשוק העבודה המקומי, הצעתה של חברת הכנסת חנין זועבי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

הצעת חוק-יסוד: (קריאה ראשונה)

רות קלדרון: בבקשה, חבר הכנסת אבו עראר.

רות קלדרון: הזמן שלך הוא שלוש דקות.

טלב אבו עראר: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, האמת, מה שאנחנו רואים במדינה הזאת – ממשלת ישראל מכריזה מלחמה על האוכלוסייה הערבית, על המיעוט הערבי.

טלב אבו עראר: זה מתחיל בניסיון להפקעת הקרקעות, הריסת בתים, איסור איחוד משפחות, עד שהגענו לשלב הזה: איסור ייצוג ערבים בכנסת הזאת.

טלב אבו עראר: זה השם האמיתי של הצעת החוק של רותם.

טלב אבו עראר: לא ראינו כנסת יותר קיצונית מהכנסת הזאת, שיש בה שר בממשלת ישראל ששמו בנט, יושב-ראש הבית היהודי – יעני, כמו שאומרים בערבית "מוכתר".

טלב אבו עראר: זה לא סתם אדם, לא אדם זוטר – שר, מתגאה, מתפאר בזה שהוא הרג ערבים.

טלב אבו עראר: וככה הוא אומר, ככה צוטט ב"ידיעות אחרונות":

טלב אבו עראר: אני הרגתי המון ערבים, לא אחד ולא שניים, אולי עשרה, גם לא – המון, מה זה המון?

טלב אבו עראר: אתה יכול להגדיר לי מה זה המון?

עיסאווי פריג': יותר מהרבה.

טלב אבו עראר: אולי עשרות, אולי מאות, אולי אלפים.

טלב אבו עראר: למה אדם כזה הוא בן-חורין?

טלב אבו עראר: למה הוא חופשי עד היום?

טלב אבו עראר: לא עצור?

טלב אבו עראר: אדם רוצח יושב בממשלה הזאת.

טלב אבו עראר: אז לא, אנחנו לא מתפלאים.

טלב אבו עראר: לא מוזר מה שעושה הממשלה הזאת.

טלב אבו עראר: רותם ניצל את ההזדמנות הזאת, בשיא הקיצוניות, בשיא הגזענות, בא, רצה לנצל את ההזדמנות הזאת ולהציע את החוק עם חברו השותף, איך קוראים לו? הופמן.

טלב אבו עראר: זה חיסול מכוון לאוכלוסייה הערבית.

קריאה: חיסול ממוקד – – –

טלב אבו עראר: חיסול ממוקד, ממוקד, וגם ממולכד לאוכלוסייה הערבית.

טלב אבו עראר: חשבו וכך חושבים שהערבים יפסיקו להיאבק נגד הגזענות, נגד האלימות, בלי נציגות בכנסת.

טלב אבו עראר: אנחנו יכולים כאוכלוסייה להילחם בכל הגזענות.

טלב אבו עראר: ניאבק עד שנשיג את כל הזכויות גם בלי כנסת.

טלב אבו עראר: יכולים לאכול ולשתות ולישון בלי הכנסת, מר רותם.

טלב אבו עראר: אנחנו, בדואים, ערבים, פלסטינים, איך שתקרא לנו – אפשר לחיות במדינה הזאת בארץ הזאת בלי כנסת, תאמין לי.

חמד עמאר: משפט אחרון.

טלב אבו עראר: אבל מה, אז ייחשף שחור פניך וייחשף הפרצוף האמיתי של הממשלה הזאת, של הכנסת הזאת, על הגזענות שלה, שהיא באמת מנסה להסתיר.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת טלב אבו עראר.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בהמשך לדבריו של חברי טלב אבו עראר, האמת, הוא צודק, אנחנו נסתדר בלעדיכם, אבל איך אתם תסתדרו בלעדינו?

מוחמד ברכה: את מי תקללו?

מוחמד ברכה: את מי תשמיצו?

מוחמד ברכה: מה תעשו?

מוחמד ברכה: יומכם יהיה שחור בלעדינו כאן.

מוחמד ברכה: כדי לרוקן את המאגר הבלתי-נדלה של גזענות ושל נבזות, איך תסתדרו בלעדינו?

מוחמד ברכה: יש כאלה שחושבים שהם עושים לנו טובה בעצם ישיבתנו בבית הזה.

מוחמד ברכה: יש הרבה אנשים – ואני מסכים חלקית לדעתם – שחושבים דווקא שבעצם היותנו בכנסת אנחנו עושים טובה לאופי הדמוקרטי של מדינת ישראל, מה גם שמדינת ישראל אינה חשודה ביחס הוגן לאזרחים הערבים מאז קמה ב-1948 עד היום.

מוחמד ברכה: עד כמה וכמה הדברים האלה אמורים לגבי אישית – בן למשפחה שנעקרה מביתה ב-1948, מחציתה פליטים במולדת, מחציתה פליטים מחוץ למולדת, ואני עומד כאן מאחורי הדגל, מאחורי הרצל, ונואם.

מוחמד ברכה: אני בא ומבקש את השוויון בתוך המדינה ואת האזרחות בתוך המדינה, ואתם מנופפים לי בכרטיס אדום?

מוחמד ברכה: בבקשה, בואו נלך במשחק הזה עד הסוף ותקראו לילד בשמו.

מוחמד ברכה: למה 3% או 4% או 5%?

מוחמד ברכה: תגידו: אין כניסה לערבים, הכול יהיה בסדר.

מוחמד ברכה: אתם תיראו מצוין בעולם.

יעקב מרגי: – – –

מוחמד ברכה: אסמע יא מרגי, יעקב מרגי, מה זה?

מוחמד ברכה: ואם כבר, מפלגה שקיבלה שליש מהקולות של האוכלוסייה הערבית, לפי ההצעה הזאת, אינה יכולה לשבת בכנסת.

מוחמד ברכה: אם אתם חפצי שוויון באמת, או שזה משילות וכו' וכו', ואתם רוצים שהערבים יתאחדו – למה?

מוחמד ברכה: תתאחדו.

מוחמד ברכה: הפטרוניות הזאת, כאילו שאין הבדלים ואין אידיאולוגיות, אין תפיסות שונות.

מוחמד ברכה: בבקשה, תקבעו את אחוז החסימה 33%, שהיהודים יתאחדו, מה קרה?

מוחמד ברכה: אתם דואגים רק לערבים שיתאחדו?

מוחמד ברכה: שהיהודים יתאחדו.

מוחמד ברכה: תנצלו 33% של אחוז חסימה.

מוחמד ברכה: אני רוצה לומר לאותם חברי כנסת – – –

חמד עמאר: משפט אחרון, בבקשה.

מוחמד ברכה: לא, סליחה.

מוחמד ברכה: אה, כן.

מוחמד ברכה: אני רוצה להגיד לאותה סיעה שמזדמנת לכנסת, בהמשך לסיעות אחרות שהזדמנו: הסיעה שלי, הסיעה שאני נמנה אתה, נמצאת מהכנסת הראשונה ועד היום.

מוחמד ברכה: מעולם לא דבק בנו שמץ של סחטנות, לא דבק בנו שמץ של שחיתות, לא דבק בנו שמץ של ויתור על עקרונות.

מוחמד ברכה: הלכנו במדבר ולא הורדנו את הדגל – דגל המאבק על שלום, על שוויון ועל המאבק היהודי-ערבי.

מוחמד ברכה: באים עכשיו, מפלגה מזדמנת, מפלגת אופנה, שנמצאת כאן חמישה חודשים בכנסת, ורוצה לסדר את העולם.

מוחמד ברכה: אני אומר לכם: אנחנו לא נתאבל.

מוחמד ברכה: תשמעו טוב.

מוחמד ברכה: הופמן, אני מציע לך כבר היום להסיר את ידך מהצעת החוק הזאת.

מוחמד ברכה: אנחנו לא נתאבד, לא נתאבל שיעשו 4% ו-5%.

מוחמד ברכה: אנחנו לא נהיה כאן.

חמד עמאר: תודה רבה.

מוחמד ברכה: אבל גם אתה לא תהיה כאן.

מוחמד ברכה: ומי שיהיה כאן זו אותה חבורה של פאשיסטים שישחירו את פניה של החברה הזאת ושל המדינה הזאת לעולמים.

מוחמד ברכה: שאף אחד לא יאיים עלינו בנושא של אחוז החסימה, ואנחנו לא משקשקים מפחד.

מוחמד ברכה: אנחנו יכולים לנהל את המאבק הזה מחוץ לכנסת.

מוחמד ברכה: אנחנו יכולים לנהל את המאבק – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת מוחמד ברכה.

מוחמד ברכה: – – על הקיום ועל השוויון ועל השלום גם ברחוב וגם בכל מקום, ואנחנו לא זקוקים לדוכן הזה – –

חמד עמאר: תודה רבה.

מוחמד ברכה: – – בשביל להיאבק על העקרונות שלנו.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת.

מוחמד ברכה: תלכו ותיחנקו עם אחוז החסימה שלכם.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת מוחמד ברכה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, ואחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

אמנון כהן: חזק, ברכה.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני לא יודע איך אפשר לדחוס לשלוש דקות תשובה לכל כך הרבה רוע וטיפשות.

מיקי רוזנטל: אוסף הפרגמנטים הזה, הרעיונות שמחוברים יחד ומכונים בטעות "חוק המשילות" – הייתי מנסה לייחס להם איזשהו משקל, אבל גם המניעים פסולים וגם הדרך פסולה.

מיקי רוזנטל: והדרך מעידה יותר מכול על המניעים של האנשים שעומדים מאחורי החוקים האלה, או החוק הזה.

מיקי רוזנטל: הניסיון – בכדורגל, אתה לא משנה את חוקי המשחק באמצע המשחק, ואתה בוודאי לא עושה את זה באופן חד-צדדי.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, אם הייתם באמת מתכוונים לשנות את המסד ואת שיטת הממשל, אם באמת מאחורי המהלך הזה היה איזשהו רצון לחזק את המשילות, הייתם באים להידבר עם שאר סיעות הבית הזה, שגם יש להן מה לתרום לשיח הזה.

מיקי רוזנטל: מטבע הדברים, עיקר הביקורת מתרכזת באחוז החסימה – חיליק, חבר הכנסת בר, אתה ממש מפריע לי.

יחיאל חיליק בר: סליחה.

מיקי רוזנטל: תודה.

מיקי רוזנטל: אבל יש שורה שלמה של דברים שהמכנה המשותף לכולם בחוקים האלה הוא הרצון למנוע דיון ציבורי, לצמצם את הנציגות של קבוצות שונות בכנסת, ואני לא יכול לראות בזה, באוסף הרעיונות האלה, אלא את החוט המחבר הזה.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, הרעיון הזה, למשל, שהאי-אמון יזדקק ל-61 חברי כנסת או יישמע פעם בחודש, או שממשלה תתנהל ללא תקציב, גם אם התקציב שלה לא יעבור – שזה הכלי המרכזי – או ממשלה שיהיה לה פרלמנט לעומתי במשטר שהוא לא נשיאותי; כל מיני רעיונות, באמת, ממש מטופשים, חסרי תוכן, חסרי תובנה, חסרי מעוף וחסרי הבנה.

מיקי רוזנטל: אני לא מתפלא על חבר הכנסת רותם, באמת.

מיקי רוזנטל: הוא נצר למפלגה שחרתה על דגלה את סילוקם של הערבים מהשיח הציבורי.

מיקי רוזנטל: אגב, חבר הכנסת ברכה, אני במקומכם לא הייתי מודאג.

מיקי רוזנטל: אני חושב שאם הדבר הזה יעבור, היחידים שיצאו נשכרים מזה זה לא המשילות ולא השיח הדמוקרטי אלא ערביי ישראל – –

חמד עמאר: משפט אחרון, בבקשה.

מיקי רוזנטל: כבר?

חמד עמאר: כן.

מיקי רוזנטל: – – שיקבלו נציגות הרבה יותר גדולה, כי אם יש משהו שיקומם את הערבים ויחזיר אותם להצבעה, זה מן הסתם יהיה הדבר הזה.

מיקי רוזנטל: ואני – טוב, נצטרך להמשיך אחר כך.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

חמד עמאר: חבר הכנסת יעקב מרגי.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת זבולון קלפה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי כבוד השר, אנו דנים היום באחד החוקים הכי דורסניים של הקואליציה הנוכחית, שמאפייניה הם זחיחות הדעת וניתוק מהציבור ומהמציאות.

יעקב מרגי: הפלא העצום הוא שחוק זה בא לאחר שהממשלה הקודמת, שלכאורה הייתה לה בעיה של משילות, כיהנה ארבע שנים; ואם מר נתניהו לא היה משחק באינטרסים של המדינה, ורק מסיבות אלקטורליות מפזר את הממשלה הקודמת תוך הפקרת האינטרסים החשובים של המדינה, הוא היה מכהן גם יותר מארבע שנים.

יעקב מרגי: אין כאן בעיה של משילות.

יעקב מרגי: יש כאן מפלגות שיש להן בעיה עם חופש הדיבור; יש כאן מפלגות שיש להן בעיה עם הדמוקרטיה במיטבה; יש כאן מפלגות שלוקות בעיוורון פוליטי ואף באמנזיה פוליטית.

יעקב מרגי: אותן מפלגות גם סובלות משנאה ואי-יכולת קבלה של האחר.

יעקב מרגי: והחמור מכול – חוק מאוד מהותי, שנוגע בנשמת אפה של הדמוקרטיה, עובר היום ללא דיון מעמיק, במחטף של היום האחרון.

יעקב מרגי: מר רותם, אם בביזיון עסקינן, אין ביזיון לכנסת יותר מחקיקת החוק הזה.

יעקב מרגי: בעשור האחרון ממשלות ישראל יצאו למלחמות, העבירו תקציב דו-שנתי, ביצעו את ההתנתקות.

יעקב מרגי: משימות אלו לא היו יוצאות לפועל ללא משילות.

יעקב מרגי: יש כאן, כפי שאמרתי, שנאה, יש כאן הדרה, יש כאן הרבה זריית חול בעיניים וניסיון לאמץ סגנונות דיקטטוריים.

יעקב מרגי: בקדנציה הקודמת לא עברה שום הצעת חוק בניגוד לדעתה של הקואליציה.

יעקב מרגי: אם לא הייתה משילות, היינו רואים פה קרקס בחקיקה.

יעקב מרגי: בדרך כלל חוקים או יוזמות או רפורמות נתקעים בגלל מחלוקות בקואליציה.

יעקב מרגי: בעיית המשילות היא בתוך הקואליציה.

יעקב מרגי: רק לפני ימים אחדים הממשלה העבירה את חוק השוויון בנטל, את חוק ההסדרים ואת חוק התקציב ללא בעיה.

יעקב מרגי: איזו בעיה של משילות יש כאן?

יעקב מרגי: הדבר היחיד שיש לאופוזיציה בכנסת זה העלאת נושאים לסדר-היום, ליצור דיון מעמיק ויסודי, וגם זאת ממשלת ליכוד ואין עתיד לביתנו – רק את זה הם יכולים להביא לעולם.

יעקב מרגי: ואני שואל שאלה: עד היום, מי הביא ביזיון לכנסת, לממשלה, המפלגות הגדולות או הקטנות?

יעקב מרגי: תבדקו את זה באופן יסודי פעם אחת.

יעקב מרגי: כל הביזיון הגדול של הפרלמנטריזם הישראלי בא מהמפלגות הגדולות.

יעקב מרגי: מה אתם חושבים, שבחוק הזה תעלימו את החרדים והערבים?

יעקב מרגי: יש כלל שהחיים יותר חזקים מכל גחמה פוליטית כזאת או אחרת.

יעקב מרגי: מי שלא רוצה אותנו קטנים ומפולגים, יקבל אותנו חזקים ומאוחדים.

יעקב מרגי: ואל דאגה, חזקים ומאוחדים – אבל גם מפוכחים.

יעקב מרגי: זה לא יהיה יותר עם הליכוד הרופס והבוגדני.

יעקב מרגי: ליש עתיד אני לא פונה היום, הם גילו לנו שאין להם אג'נדה, אין להם אג'נדה אחרת חוץ משנאת חרדים וערבים, כי אנחנו זוכרים היטב את ה"טפילים" וה"זועביז".

יעקב מרגי: לסיום, אדוני היושב-ראש, התמיהה הגדולה היא על הבית היהודי, שלא למדו כלום מההיסטוריה.

יעקב מרגי: אין בעיה מבחינתם שממשלה תמשיך לכהן למרות שתאבד את הרוב בכנסת – –

חמד עמאר: משפט אחרון, בבקשה.

יעקב מרגי: – – ואני רוצה לראות, אחרי שיהיה פה הסכם שיפנה יישובים ביהודה ושומרון ואורי אריאל וחבריו יפרשו מהממשלה, והממשלה תמשיך לכהן – ואז מה יאמרו?

יעקב מרגי: כמו שהם אמרו: אנחנו אשמים.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: הסליחה לא עזרה להם להחזיר את היישובים בגוש-קטיף.

יעקב מרגי: רבותי, ימים עצובים לכנסת, ימים עצובים לכוחות האור, ימים שמחים לכוחות החושך בסיום המושב הזה.

יעקב מרגי: המחטף העלוב הזה ייזכר לדורות.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת יעקב מרגי.

חמד עמאר: חבר הכנסת זבולון קלפה.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

זבולון כלפה: אדוני היושב-ראש, צהריים טובים, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני, ברשותכם, אתנתק לרגע מהשלב הראשון בחוק לגבי אחוז החסימה, כי לפי מה שאני מבין אמור להיות על זה דיון נפרד, כך הוצגו לפחות פני הדברים – –

מיקי רוזנטל: אל תאמין.

מיקי רוזנטל: קואליציה של שקרנים.

זבולון כלפה: – – ואני אדבר על שאר החוק.

זבולון כלפה: אני חושב שיש טעות, קודם כול, בהגדרת השם – הגדרת השם שקובעת "הגברת המשילות".

זבולון כלפה: אני סבור שהגברת המשילות לא מתחילה רק מהחקיקה הזאת.

זבולון כלפה: אפשרות למשילות יכולה להיות גם כיום; הרצון למשול, היכולת למשול, קיימת גם כרגע.

זבולון כלפה: אבל, לדעתי, יש פה בעיה מובנית, יש פה בעיה מובנית – בוז'י, אם לא תשמע לא תדע אחר כך להעיר על הדברים – יש פה בעיה מובנית בשיטה, בטכניקה, איך שהדברים עובדים, והגברת המשילות לא מתחילה בחקיקה ולא תסתיים בחקיקה.

זבולון כלפה: יש לא מעט כלים.

זבולון כלפה: אלא מה?

זבולון כלפה: המציאות בפועל, בשטח, היא שנוח לנו להשליך את הרצון למשול על אחרים, והם עושים כבתוך שלהם, ובעצם המדיניות נקבעת על-ידי אנשים שלא אמורים לקבוע מדיניות, ואנחנו מגיעים לתוצאות האלה, ואז, לאחר מכן מנסים לכבות שרפות כאלה ואחרות.

זבולון כלפה: אז אני חושב שקודם כול צריך להגדיר את החוק בשם אחר, כי זה לא ייצור פה הגברת משילות, החוק הזה, להבנתי.

זבולון כלפה: בלי לדבר כרגע בכלל על אחוז החסימה.

זבולון כלפה: מצד שני, כדי לפעול להגברת המשילות – ויש שם בחוק הזה, דרך אגב, חבר הכנסת מרגי, יש שם גם דברים טובים.

זבולון כלפה: אני מסכים אתך שחלק גדול מהביזיונות שהיו בכנסת היו בעיקר מהסיעות הגדולות, בדרך כלל, כי זה טבע העולם.

זבולון כלפה: לא נעים לי לומר, אבל סיעות קטנות בדרך כלל מביאות אנשים איכותיים לכנסת, וכנראה בסיעות גדולות מצטרפים גם כל מיני טרמפיסטים מדי פעם, כאלה ואחרים.

זבולון כלפה: הניסיון מלמד שלאחר מכן הם גם יורדים מן העגלה.

זבולון כלפה: אבל עדיין, בתוך החוק הקיים יש כמה סעיפים שהם מאוד רלוונטיים, שמונעים מאתנו את הביזיונות שראינו בכנסות האחרונות, של כל מיני קפיצות מפה לשם ומשם לפה, ושינויים כאלה ואחרים של חברים שבעצם נבחרו מטעם מפלגה מסוימת ולאחר זמן אנחנו מוצאים אותם במפלגות אחרות, עם אג'נדה הפוכה לגמרי, בלי שבאמצע הייתה מערכה של בחירות.

זבולון כלפה: הדבר הזה בוודאי חייב להשתנות.

יעקב מרגי: זה לא בחוק הזה.

זבולון כלפה: זה גם בחוק הזה.

זבולון כלפה: תסתכל שם בסעיפים הבאים, אתה תראה שזה גם מופיע.

זבולון כלפה: אבל מצד שני, עדיין אני חושב שיש פה חשיבות רבה מאוד לתרבות של השם, של הדיבור, של השיח.

זבולון כלפה: והשם הזה, הגברת המשילות – אני לא כל כך רואה את החיבור בין השם הזה לבין המציאות של החוק הזה.

זבולון כלפה: אני, בתור חבר קואליציה, כמובן שאצביע יחד עם הקואליציה בעניין הזה, אבל אפעל – – –

מיקי רוזנטל: לא חייבים – – –

תמר זנדברג: – – –

זבולון כלפה: קיבלתי את האישור שלך להתקזז אתך, אני מבין.

מיקי רוזנטל: יש כמה באופוזיציה – – –

תמר זנדברג: אין בעיה – – –

זבולון כלפה: פתאום אני רואה שכולם – – –

עיסאווי פריג': – – – מדברים, לא מצביעים בעד.

מיקי רוזנטל: יש לא מעט אנשים הגונים בקואליציה שלא מצביעים בעד החוק.

זבולון כלפה: שלא מצביעים בעד החוק.

עיסאווי פריג': התרגלנו לזה – – –

אברהם מיכאלי: – – –

חמד עמאר: משפט אחרון, בבקשה.

זבולון כלפה: אז אני אומר, מצד שני, חשוב לי – אני חושב ששינוי השם לשם שבאמת יביע את המהות שאליה אנחנו רוצים וחותרים, יש לו משקל ומשמעות רבה מאוד.

זבולון כלפה: אחוז החסימה זה דיון נפרד, בפני עצמו, ואני חושב שזאת תקלה חמורה, הקפיצה הזאת ל-4%.

זבולון כלפה: אין לזה מקום, זה לא יוביל אותנו לשום מקום, אבל על זה נדבר בהמשך.

זהבה גלאון: – – – 3% – – –

זבולון כלפה: ל-3% – זה רק לקדנציה הנוכחית.

זבולון כלפה: לכנסת הבאה לאחר מכן דובר כבר על 4%.

זבולון כלפה: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורי מקלב.

חמד עמאר: אני סוגר את רשימת הדוברים.

חמד עמאר: אחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

אורי מקלב: תודה רבה לך.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, סופו מוכיח על תחילתו.

אורי מקלב: הדרך שבה מחוקקים את החוק הזה, מה שאנחנו עדים לו בשבוע האחרון של הכנסת – שינוי סדרי בראשית תוך כדי דיונים על תקציב, על חוק ההסדרים, בשבוע האחרון של המושב הראשון של הכנסת.

אורי מקלב: הדורסנות והכוח והצורה שבה מביאים את החוק הזה מוכיחים באמת את הכוונות ולמי יש באמת משילות או דורסנות – ישיבות בארבע לפנות בוקר, רוויזיות.

אורי מקלב: אפשר לחשוב שהיה משהו שהממשלה הזאת – שתוצאות הבחירות האחרונות הוכיחו איזו בעיה במשילות, מפלגות קטנות רבות נכנסו לכנסת, הן מרכיבות את הקואליציה.

אורי מקלב: אנחנו רואים בקדנציה הזאת בדיוק הפוך: מפלגות גדולות הן שמרכיבות את הקואליציה, מתחברות יחד, ואיזו משילות יש לראש הממשלה, שהוא נמשל והוא נשלט והוא עושה בדיוק מה שמאיימים עליו.

אורי מקלב: אם מפלגה באה ואומרת לו שהיא לא תצביע בעד התקציב אם החוק הזה לא יעבור, אז ראש הממשלה מסכים.

אורי מקלב: זאת נקראת משילות?

אורי מקלב: זאת בעיה של מפלגות קטנות?

אורי מקלב: של יציבות?

אורי מקלב: בדיוק הפוך.

אורי מקלב: אבל מה?

אורי מקלב: יש בממשלה הזאת בעיה אחרת.

אורי מקלב: המשילות כאן מתבטאת במלחמת קרדיטים בין מפלגות – מי מביא רפורמות יותר גדולות.

אורי מקלב: אחד מביא את רפורמת המרפסות, זה מביא את ויסקונסין, זה מביא את הרפורמה בשירותי הדת, ויש גם מי שמביא רפורמות בקצבאות הילדים.

אורי מקלב: כל אחד מביא.

אורי מקלב: נו, מה תעשה מפלגה שאין לה?

אורי מקלב: אז היא מביאה את הרפורמה במשילות.

אורי מקלב: היינו כבר בזה, ראינו את הדברים האלה.

אורי מקלב: אבל מה שבאמת מפתיע את כולם, וזה מה שמשתקף בדברי כולם – הפוליטיקה החדשה.

אורי מקלב: מתברר שיש מלחמת קרדיטים לא רק כלפי הבוחר אלא בתוך הקואליציה.

אורי מקלב: איך זה יכול להיות שרק ישראל ביתנו יביאו את הרפורמה במשילות ושינוי שיטת הבחירות?

אורי מקלב: אז גם יש עתיד.

אורי מקלב: זה רק משקף את הדרך שלהם.

אורי מקלב: מי שבאמת דורך על מיעוט בנושא החרדי, על הזכויות האלמנטריות שלו, אחרי זה גם ידרוך על עוד ציבורים בישראל.

אורי מקלב: זאת רק תחילת הדרך.

אורי מקלב: מי שלא עוצר אותו בשלב הזה, גם לא יעצור אותו בשלבים אחרים.

אורי מקלב: לכן, אין לו בעיה לא להתחשב באחרים.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לחבר הכנסת ברכה, אם אתה חושב ואתה בא ואומר שאתם לא תהיו פה, אני רוצה להגיד לכם שאתם כן תהיו פה.

אורי מקלב: לא רק שתהיו פה, אתם תהיו פה ותתחזקו, המפלגות הערביות.

אורי מקלב: אנחנו כבר עברנו את זה.

אורי מקלב: המפלגות החרדיות – כבר חוקקו חוק אחוז החסימה בגלל שרצו לעצור את המפלגות החרדיות.

אורי מקלב: אבל הנה, זה ייזקף אני לא יודע לזכות מי, לזכות ישראל ביתנו, לזכות הבית היהודי, שהם הגבילו את המפלגות הערביות.

אורי מקלב: זה יהיה ברזומה שלכם.

אורי מקלב: לציבור הבוחרים שלכם תסבירו את זה.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד רק דבר אחד, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: אומרים שיש חיות – – –

חמד עמאר: משפט אחרון, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני.

אורי מקלב: אומרים שיש חיות שכשיש רעידת אדמה הן מרגישות ומתחילות לברוח ומתחילות לרוץ, וזה הסימן שיש רעידת אדמה.

אורי מקלב: יש כאלה שניבאו פה שהעולם הוא עגול וזה חוזר על עצמו: היום אחד למעלה, אחד למטה.

אורי מקלב: התהליך של המפלגות האלה, שהן היו ונעלמו – זה התחיל בחוקים כאלה.

אורי מקלב: מה עשתה קדימה כשרצתה להיכנס לממשלת אחדות לאומית עם הליכוד?

אורי מקלב: כששניהם התחילו להרגיש שהם רועדים, הם התחברו ביחד.

אורי מקלב: ומה הם ביקשו בממשלת אחדות לאומית?

אורי מקלב: הם רצו באמת את השוויון בנטל או חוק גיוס לכולם.

אורי מקלב: ואחרי זה, מה היה הנושא השני?

אורי מקלב: אני חושב שהמשילות.

אורי מקלב: קדימה ביקשו, לא לפני הרבה זמן, לפני שנה, לעת הזאת – מה הם ביקשו?

אורי מקלב: משילות, להגדיל את אחוז החסימה.

אורי מקלב: תראו מה קרה אתם מייד אחרי זה.

אורי מקלב: הם בקושי נכנסו, הם גירדו בקושי בקושי את 2% החסימה ובזכות זה הם בקושי נכנסו.

אורי מקלב: מה זה אומר, אדוני?

אורי מקלב: שזאת לא רק נבואה, זה כבר התחלה של דבר.

אורי מקלב: בזה אנחנו מתעודדים.

אורי מקלב: זו התחלה של דבר כשמישהו רועדת לו הקרקע מתחת לרגליים.

אורי מקלב: זה מה שקורה היום לליכוד ביתנו.

אורי מקלב: אין מי שלא מבין את מה שקורה במפלגה שלכם: הידרדרות, ואז מביאים חוקים כאלה.

אורי מקלב: כנראה שזה גם יש עתיד שאין לה עתיד.

אורי מקלב: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

חמד עמאר: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

חמד עמאר: אחריה – חבר הכנסת משה פייגלין.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה שנייה, ברשותכם, חברי וחברותי חברות הכנסת, להטריד אתכם קצת בעובדות ובתוצאות של מחקרים שהביאו בפנינו במעט מאוד הזמן שהיה לנו בוועדת הכנסת לדון בדברים הדרמטיים האלה – תוצאות מחקרים שהביאו אנשים שזוהי מומחיותם והם מבלים חיים שלמים בחקר הסוגיות האלה.

מרב מיכאלי: מהמחקרים שלהם עולה באופן חד-משמעי שהעלאה של אחוז החסימה לא מחזקת את המפלגות הגדולות.

מרב מיכאלי: היא מחזקת את המפלגות הבינוניות, ומשום כך היא גם לא מחזקת את היציבות; ההפך הוא הנכון – היא מגדילה חוסר יציבות.

מרב מיכאלי: המספר האפקטיבי של המפלגות הוא בעצם קטן.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, אולי בפועל זה נראה הבדל לא משמעותי, אבל מבחינת יחסי הכוח שיש ביניהן יוצא שזה פחות אפקטיבי ופחות יציב.

מרב מיכאלי: אגב, צריך לראות שמה שאנחנו רואות ורואים כרגע במהלך שמאלץ את כולנו להעביר את החוקים האלה הוא בדיוק סוג הדבר הזה.

מרב מיכאלי: הרי בקואליציה, לפחות חצי מהקואליציה דעתה לא נוחה מהחוקים האלה, אבל יש סחיטה הדדית של מפלגות דומות זו לזו בגודלן, ולכן יש באמת סחיטה הדדית, זה מה שיש.

מרב מיכאלי: הזכירו פה כבר קודמי שאחוז חסימה יותר גבוה משמעותו יותר קולות שלא נספרים והולכים לאיבוד.

מרב מיכאלי: צריך לומר גם זאת: פחות מפלגות, אחוז חסימה יותר גבוה, משמעותו אחוז השתתפות יותר נמוך בבחירות.

מרב מיכאלי: הזכירו פה את ארצות-הברית עם שתי המפלגות שלה.

מרב מיכאלי: אחוז ההצבעה בארצות-הברית נמוך לאין שיעור מאחוז ההצבעה בישראל.

מרב מיכאלי: בקיצור, משילות לא תבוא מהעלאת אחוז החסימה.

מרב מיכאלי: אבל הדבר החשוב ביותר בעיני הוא הדבר שיש לי הכבוד לחזור ולומר למורי וחברי חבר הכנסת גפני: מי שאין להם ייצוג בבית-הנבחרים, מי שאין להם ולהן ייצוג בפוליטיקה, איפה יהיו?

מרב מיכאלי: ברחובות.

מרב מיכאלי: בהפגנות במקרה הטוב, אבל יש גם אופציות טובות פחות מזה.

מרב מיכאלי: החברה הישראלית, למרות שאנחנו חוזרות ומשוות אותה שוב ושוב לאירופה ולאמריקה, מגוונת באופן קיצוני במיוחד, שסועה באופן חמור במיוחד.

מרב מיכאלי: אסור לשחק באש עם הדבר הזה.

מרב מיכאלי: אסור שלא לאפשר לחלקים השונים של החברה את הביטוי הפוליטי ואת הייצוג בפוליטיקה ובבית-הנבחרים.

מרב מיכאלי: אני באמת יכולה אך ורק להפציר בחברי וחברותי מהקואליציה שאני יודעת שמתנגדות ומתנגדים לחוק הזה ולמרכיבים שלו, לא לשתף אתו פעולה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

חמד עמאר: חבר הכנסת משה פייגלין, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

משה זלמן פייגלין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, במיוחד אני פונה לחברי חברי האופוזיציה, ייתכן שאין מתאים ממני לענות על טענותיכם שטענתם כאן אחת אחרי השנייה, משום שאני הצבעתי נגד חוק המשילות בתצורתו הראשונה, ואני הולך להצביע בעדו לאחר שינוי חשוב מאוד, שאני מאמין שהיה לי חלק בו, בתצורתו הנוכחית.

תמר זנדברג: עד שהקול מכריע אתה – – – לך עד הסוף, פייגלין.

משה זלמן פייגלין: באמת, תמר, תני לי לדבר.

משה זלמן פייגלין: תקשיבי ותיתני לי לדבר.

משה זלמן פייגלין: נדמה לי שחזקה עליכם שאינני עושה זאת מיראת הקואליציה אלא אני מצביע על-פי צו מצפוני, וכך אמשיך לעשות, אז הסכיתו ושמעו.

משה זלמן פייגלין: מה שהפריע לי בתצורתו הראשונה של החוק היה עובדה אחת, שאז דרשו חתימות של 65 חברי כנסת כדי להגיש הצעת אי-אמון.

משה זלמן פייגלין: זאת הייתה דריסה ברגל גאווה של האופוזיציה, של הדמוקרטיה, של זכות הדיבור, של כל השלטון הפרלמנטרי.

משה זלמן פייגלין: היה לי ברור לחלוטין שאני מצביע נגד הדבר הזה, בלי שום קשר לשום דבר אחר.

משה זלמן פייגלין: לעניין 18 השרים כמובן שהסכמתי, והלוואי שזה ירד לעוד פחות מזה.

משה זלמן פייגלין: עם עניין ה-4%, אחוז החסימה, הסכמתי, ומצדי זה גם יכול להיות יותר מזה, ומייד אסביר מדוע.

משה זלמן פייגלין: הבעיה שלי הייתה הנקודה הזאת של 65 החתימות.

משה זלמן פייגלין: כשזה ירד ל-61 חתימות עדיין לא הסכמתי, וברוך השם העניין הזה ירד.

משה זלמן פייגלין: הבעיה היא באמת לא המשילות.

משה זלמן פייגלין: הבעיה היא שבכל יום שלישי כל הממשלה מטורטרת לכאן בגלל כל פיפס של איזשהו – זה לא היה רציני.

משה זלמן פייגלין: עכשיו ניתן יהיה להגיש את אותן הצעות אי-אמון פעם בחודש בצורה מסודרת, כשראש הממשלה נוכח.

משה זלמן פייגלין: זה טוב וזה יפה וזה עושה סדר בדברים וזה עושה שכל.

משה זלמן פייגלין: ואני רוצה להשאיר לעצמי מעט זמן להסביר מדוע ה-4% הללו לא מפריעים לי כלל וכלל.

משה זלמן פייגלין: אני לא חושב שארצות-הברית של אמריקה עם שתי מפלגותיה הגדולות היא פחות דמוקרטיה מישראל.

משה זלמן פייגלין: אני חושב שמי שאין לו אג'נדה לאומית – – –

זהבה גלאון: – – –

משה זלמן פייגלין: אני גם חושב שמה שנאמר כאן, שאחוז ההצבעה שם הוא הרבה יותר נמוך, לא קשור לזה.

משה זלמן פייגלין: גם באוסטרליה אחוז ההצבעה הרבה יותר נמוך.

משה זלמן פייגלין: פשוט בישראל, ברוך השם, אחוז ההצבעה והמעורבות הציבורית גבוהים.

משה זלמן פייגלין: העניין הוא אחר.

משה זלמן פייגלין: אני רוצה לראות יהודים דתיים בכל המפלגות, אני רוצה לראות בני-מיעוטים בכל המפלגות.

משה זלמן פייגלין: בעיקרון, מפלגות סקטור, מפלגות נישה, הן דבר רע בעיני.

משה זלמן פייגלין: אני חושב שמי שאין לו אג'נדה לאומית ושחושב שהוא פונה אל מרחב האג'נדה הלאומית – וכלל הציבור הרחב צריך למצוא את מקומו בתוך המפלגות הקיימות, ואין בכך שום פגיעה בדמוקרטיה ובחירות האדם וביכולת הבעת הדעה.

משה זלמן פייגלין: זה רק יעלה את רצינותה של הכנסת.

משה זלמן פייגלין: אכן, זה לא קשור למשילות אלא לתרבות השלטונית שלנו, שלדעתי תהיה רגועה יותר ומוצלחת יותר בעקבות החוק הזה, ולכן אצביע בעדו.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה לחבר הכנסת משה זלמן פייגלין.

חמד עמאר: חבר הכנסת ישראל אייכלר.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי.

זהבה גלאון: משנים את שיטת הממשל והקואליציה לא פה.

זהבה גלאון: תסתכלו, שניים וחצי אנשים.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, אתם זוכרים, לפני המון המון המון זמן, בערך חצי שנה, שהייתה מפלגה בת 28 מנדטים בכנסת בשם קדימה?

ישראל אייכלר: אני עוד זוכר את האנשים שם מדברים על המשילות ועל רצון הרוב ועל המפלגות הקטנות וכל הדברים האלה.

ישראל אייכלר: וכשבאנו ודיברנו אל לבם של האנשים ואמרנו להם: אתם יודעים על מה אתם מדברים?

ישראל אייכלר: הם חשבו שהם יהיו פה עד ביאת המשיח.

ישראל אייכלר: משיח, בעוונותינו, עוד לא הגיע, אבל הם כבר לא פה.

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד לחבר הכנסת רונן הופמן: נדמה לי שאתה במקום 19 ברשימת יש עתיד, נכון?

ישראל אייכלר: אני לא הייתי מציע שתזדרז מאוד לחוקק חוקים שיכולים להזיק לך באופן שבפעם הבאה תראה את הכנסת דרך המסך של ערוץ 99, ערוץ הכנסת.

דב ליפמן: למה?

דב ליפמן: – – –

ישראל אייכלר: העובדה שבאים אנשים – – –

דב ליפמן: – – –

ישראל אייכלר: אני מדבר לעצם העניין.

ישראל אייכלר: קדימה רצתה לעשות דברים, ואני זוכר פה חברי כנסת שצרחו שוב נגד החרדים, והחרדים, ושהם לא יהיו פה ולא יהיו פה.

ישראל אייכלר: ואני זוכר, בישיבה האחרונה בוועדת הכנסת, שהיה מדובר שאנחנו מתפרקים, עד ששאול מופז רץ לנתניהו, וכל הפארסה הזאת, אז הוא אמר: אנחנו נצא לבחירות עם הרעיון של שוויון בנטל ואנחנו נקבע לחרדים.

ישראל אייכלר: אמרתי – אני לא רוצה להגיד את השם:

ישראל אייכלר: הלוואי שהייתי יודע – היית בטוח שאתה תחזור לכנסת כמו שאני בטוח שאנחנו נחזור לכנסת.

ישראל אייכלר: והוא לא פה.

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד לאנשי יש עתיד וגם לאנשי ליברמן, דודו רותם: ליברמן היה – כמה מנדטים הוא היה בפעם הקודמת?

ישראל אייכלר: 15.

ישראל אייכלר: כמה הוא עכשיו?

ישראל אייכלר: 11.

ישראל אייכלר: ואם לא היה לו את ביבי נתניהו שהוא התיישב לו על הגב, הוא היה חוזר עם 11 מנדטים?

ישראל אייכלר: אתה בטוח שבפעם הבאה, אם אנשי הליכוד לא ירצו את ישראל ביתנו אתם, יהיו לכם 4%?

דוד רותם: 17.

ישראל אייכלר: בכלל לא בטוח.

ישראל אייכלר: אל תהיה בטוח.

ישראל אייכלר: אל יתהלל חוגר כמפתח.

ישראל אייכלר: ועכשיו לגבי העניין שאומרים שבאמריקה יש שתי מפלגות.

ישראל אייכלר: רבותי, באמריקה הפוליטיקה מושחתת.

ישראל אייכלר: אם אתה לא מיליונר אין לך סיכוי להגיע לקונגרס, ודאי לא לסנאט, ואם אתה לא מיליארדר לעולם לא תהיה נשיא; וכדי שיהיה לך מיליארד דולר להיות נשיא אתה צריך להיות משועבד לכל מיני אינטרסנטים וטייקונים וחברות נפט וגז וכל מיני דברים כאלה.

ישראל אייכלר: אין מדינה מושחתת מבחינה דמוקרטית כמו ארצות-הברית, ואל תביאו לי את ארצות-הברית לדוגמה.

ישראל אייכלר: הדמוקרטיה היחידה שנראית כבר יותר קרובה היא זו של פוטין.

ישראל אייכלר: פוטין אמר פעם שהדמוקרטיה הרוסית צריכה להתאים למסורת הרוסית.

ישראל אייכלר: עד כמה שאני מכיר את המסורת הרוסית מההיסטוריה, מימי הצאר והקומוניסטים, הם לא היו דמוקרטים.

ישראל אייכלר: וכשאומר חברי חבר הכנסת פייגלין – חבר הכנסת פייגלין אומר שיש באמריקה אפשרות שתהיה מפלגה – שלא יצטרכו מפלגות נישה.

ישראל אייכלר: אתה נגד מפלגות נישה.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת פייגלין, במדינה שבה – – –

חמד עמאר: משפט אחרון, בבקשה.

ישראל אייכלר: כן, משפט אחרון.

ישראל אייכלר: במדינה שבה זכויות האדם מוגנות בהיותו אדם, באמת לא צריכים מפלגות נישה.

ישראל אייכלר: יש דמוקרטים, יש רפובליקנים, וזכותו של האזרח מוגנת.

ישראל אייכלר: בארץ הזאת, בעוונותינו – ורואים את זה עכשיו בממשלת יש עתיד.

ישראל אייכלר: כשהנישה הצפון תל-אביבית של יש עתיד התיישבה באוצר, היא מנהלת מלחמת חורמה נגד זכויות בסיסיות של ילדים ערבים, עניים וחרדים.

ישראל אייכלר: לכן חייבים פה מפלגות נישה.

ישראל אייכלר: ואל תשתעשעו בחלום שהערבים – יש פה יותר ממיליון ו-100,000 ערבים – יוציאו אותם מהכנסת ואפשר יהיה לשלול את זכויותיהם, או הציבור החרדי, אפשר יהיה לשלול את זכויותיו.

חמד עמאר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: הכנסת צריכה להתחנן לאנשים שיבואו להצביע, יבואו להיות מיוצגים, כדי שפה ייפלו ההכרעות, ולא ברחוב.

ישראל אייכלר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

חמד עמאר: חבר הכנסת דוד אזולאי – איננו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת יצחק וקנין.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת מנחם מוזס.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כאשר יושב-ראש ועדת החוקה דוד רותם, ידידי, הגיש את הצעת החוק, אמרתי שכל המשנה ידו על התחתונה.

יצחק וקנין: זה נכון, שלא תטעה.

יצחק וקנין: אני זוכר, ובטח ידידי ראובן ריבלין – בשנת 1996 נכנסתי לכנסת.

יצחק וקנין: הייתה אז שיטת בחירה שראש הממשלה נבחר בפתק – בחירה ישירה של ראש הממשלה, והמפלגה נבחרה בפתק.

יצחק וקנין: רבותי, מי העביר את החוק הזה?

יצחק וקנין: זוכר, ידידי עוזי לנדאו?

יצחק וקנין: השר עוזי לנדאו התנגד לשיטה הזאת, נכון?

יצחק וקנין: הוא אמר: רבותי, אתם הולכים לדרך לא-דרך.

יצחק וקנין: אתם עושים טעות חמורה.

יצחק וקנין: ואז ש"ס עולה ל-17 מנדטים.

יצחק וקנין: התחיל להפחיד את כולם.

יצחק וקנין: מה עושים?

יצחק וקנין: איך אנחנו עוצרים?

יצחק וקנין: בוחרים מפלגה בפתק.

יצחק וקנין: הליכוד ירד ל-19 מנדטים, אנחנו עלינו ל-17 מנדטים.

יצחק וקנין: הבינו שפה התהליך הזה הוא – חבר'ה, אלה הולכים לדרוס אותנו מייד.

יצחק וקנין: מפלגת העבודה – – –

עוזי לנדאו: – – – על חודו של קולו עבר חוק המפלגות.

יצחק וקנין: נכון.

יצחק וקנין: ואז אתם באתם עם מפלגת העבודה, כי גם היא ירדה במנדטים, גם מפלגת העבודה, והחלטתם לשנות, לחזור לשיטה הישנה.

יצחק וקנין: רבותי, בכנסת הזאת, מה שאני זוכר ב-17 שנים וחצי שאני נמצא פה, כל כך הרבה פעמים עשינו משהו וחזרנו ממנו.

יצחק וקנין: ואני אומר לכם: גם מזה יחזרו.

יצחק וקנין: אני חושב שזאת טעות חמורה לעשות את מה שאתם עושים היום.

יצחק וקנין: רבותי, הפרלמנט הזה הוא לא שופע.

יצחק וקנין: יש ימים שאנחנו יושבים פה – ואני בין אלה שנמצאים פה בבית הזה הרבה מאוד – יש ימים שאין פה חברי כנסת, או שהשרים בכלל לא מגיעים לפה.

יצחק וקנין: אם אתם רוצים לרוקן את הכנסת מתוכן, אז בבקשה, בואו תבטלו את כל מה שיש.

יצחק וקנין: אפשר גם לבטל את ימי העבודה, להשאיר אולי רק את הוועדות.

יצחק וקנין: לא צריך יותר מזה.

יצחק וקנין: רבותי, השאלה היא איפה הרף התחתון, לאיפה אנחנו מגיעים – למטה למטה.

יצחק וקנין: אני חושב שזאת טעות גם בנושא אחוז החסימה.

יצחק וקנין: תראו, אני לא בא – במפלגה שלי, בשנים האחרונות, לפחות בארבע, חמש הקדנציות האחרונות, היא לא פחות מעשרה מנדטים, 11, 12, 17, 12 מנדטים.

יצחק וקנין: מעולם לא הייתה פחות מזה, אז ככה שלא מפריע לי גם אם יהיה 6% חסימה.

יצחק וקנין: אבל אני חושב שהשינויים האלה השכם והערב, בלי איזה קו – תראו גם איך מחוקקים את זה.

יצחק וקנין: לו היינו עושים איזה קו חשיבה, באמת איזו ישיבה שיש בה איזה רציונל.

יצחק וקנין: אנחנו באים פה באיומים, שמים אקדח על הרקה, כמו שהרבה פה אמרו.

יצחק וקנין: אי-אפשר לעשות מהפרלמנט חוכא ואטלולא, אני אומר לכם.

חמד עמאר: משפט אחרון.

יצחק וקנין: אני אומר לכם.

יצחק וקנין: אני אומר: אי-אפשר בשום פנים ואופן.

יצחק וקנין: אם אנחנו חושבים שככה נוכל לשנות את סדרי העבודה והממשל במדינת ישראל, אנחנו טועים טעות חמורה.

יצחק וקנין: הדברים יותר יסודיים, וצריך לטפל בהם בהרבה יותר עבודה, עם מחשבה איך אנחנו רוצים לראות את הבית הזה.

יצחק וקנין: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת יצחק וקנין.

חמד עמאר: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת אמנון כהן.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השר המקשר מר עוזי לנדאו, מזל טוב לגיל 70.

מנחם אליעזר מוזס: עד מאה-ועשרים.

קריאות: נגיד לו מזל טוב – – – זה היום?

מנחם אליעזר מוזס: היום.

מנחם אליעזר מוזס: היום יום הולדת של עוזי לנדאו, שר התיירות, בן ה-70.

מנחם אליעזר מוזס: בעזרת השם, עד מאה-ועשרים.

מנחם אליעזר מוזס: עד כאן מסרתי בשם כל באי הכנסת, תתחיל לי עכשיו את השלוש דקות.

חמד עמאר: אני מוסיף לך דקה.

מנחם אליעזר מוזס: או, יופי.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, האומנם יכול להיות שמהעלאת אחוז החסימה ניהנה אנחנו, המפלגות החרדיות?

מנחם אליעזר מוזס: כי, מר דרעי, המפלגות הקיקיוניות, המאיימות והמחבלות מדי מערכת בחירות ופורסות כנפיהן על ציבורים מסוימים, שחושבים שעדיין יש לפרסומת הכוח להכניס מנדטים לכנסת – ראו ערך: אמסלם, ראו ערך: אמנון יצחק, ראו ערך: בן-ארי – שגרמו לאיבוד קולות של ארבעה וחמישה מנדטים, שאילו היו בידי היהדות החרדית היינו מהווים גוש חוסם לממשלת הברית החדשה בנט-לפיד.

מנחם אליעזר מוזס: אבל לא זו הבעיה.

מנחם אליעזר מוזס: הבעיה היא עצם המשחק בחוקי-יסוד, כאשר מי יתקע לידנו, מר רותם, שהיום אתה בא ומציע להעלות את זה מ-2% ל-4%, ובבחירות הבאות לא תבוא ותציע להכפיל את זה ל-8%?

מנחם אליעזר מוזס: מי יתקע לידנו את הדבר הזה?

דוד רותם: אף אחד לא – – –

מנחם אליעזר מוזס: או, הנה, אתה מודה בזה.

מנחם אליעזר מוזס: ואז זה יהווה סכנה אמיתית לדמוקרטיה, וזה יהיה סתימת פיות בנוסח הבולשביקים, רק שפעם זה היה בצורה אידיאולוגית, פעם זה הלך בכוחנות.

מנחם אליעזר מוזס: היום הכול מסודר, בצורה אלגנטית, היום מצביעים על זה בצורה דיפלומטית, ורק אחר כך אתה תופס מה קרה כאן.

מנחם אליעזר מוזס: ואילו לא היית מודה בכך שעוד יגיעו כאלה זמנים, ניחא.

מנחם אליעזר מוזס: אבל אם בעל החוק עצמו אומר שאפשר לשחק בחוקי-יסוד, אז אל תשכחו שיכול עוד להיות מצב שאתם תהיו בצד השני של המתרס, ואז תצטערו על כך.

מנחם אליעזר מוזס: אבל אני רוצה להתייחס לעצם השם "הגברת המשילות".

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לדעת מה אתם צריכים עוד להגביר, מעבר למשילות שהוכחתם כאן בכל החוקים נגד הציבור שאני מייצג כאן, החל בחוקי הגיוס, עבור דרך חוקי החינוך, הרעבת ילדי ישראל מגיל חמש ושש ומעלה בכל גילאי החינוך.

מנחם אליעזר מוזס: האם המשילות הזאת צריכה עוד הגברה?

מנחם אליעזר מוזס: בשביל מה תגבור המשילות?

מנחם אליעזר מוזס: אתם מושלים ללא הרף – דברים שלא העזו 65 שנה לנגוע בהם, ועכשיו אתם באים ואומרים: הגברת המשילות.

מנחם אליעזר מוזס: בושנו ונכלמנו מעצם המשילות, ואתם באים עוד להוסיף לנו הגברה למשילות?

מנחם אליעזר מוזס: אומרים אצלנו "מויחל טויבעס".

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו מוחלים לכם על הטובות האלה.

מנחם אליעזר מוזס: לא מדובשכם ולא מעוקצכם.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

אריה מכלוף דרעי: הרב מוזס, מה זה "אצלנו"?

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

מנחם אליעזר מוזס: אני יודע שאתה יודע מה זה "מויחל טויבעס".

מנחם אליעזר מוזס: תודה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אמנון כהן, אחריו – חבר הכנסת משולם נהרי, ואחריו – חבר הכנסת אריה דרעי.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, באמת קשה כשאתה קורא חוק שמדבר על נושא המשילות, ואני באמת לא ראיתי שיש איזושהי בעיה במשילות בין קואליציה לאופוזיציה, לא רק בכנסת הזאת אלא בכלל בכל הכנסות שהיו; גם בנושא האי-אמון, שהוא אומנם אחד מכלי הנשק של האופוזיציה, שיכולים לפחות להציף נושא, לדבר עליו, וממשלה מקשיבה, לפעמים מקבלת.

אמנון כהן: אבל לא ראיתי שהפילו איזושהי ממשלה באי-אמון, וגם את זה רוצים לצמצם.

אמנון כהן: אולי יש איזשהו היגיון, אבל אפשר לדבר, אפשר לעשות את זה בהידברות – אולי באמת לא כל שבוע.

אמנון כהן: לא פעם ויתרנו, כאופוזיציה, אם ראש הממשלה לא נמצא בארץ, נמצא בשליחות כזאת או אחרת.

אמנון כהן: אבל פה לא נראה שיש בעיה במשילות, יש פה בעיה בדברים אחרים.

אמנון כהן: גם בנושא של פיזור הכנסת בפרק זמן של 45 יום, שרוצים להאריך את זה ל-100 ימים – גם כאן, לא ראיתי אף פעם שממשלה נפלה בגלל שהיא לא העבירה תקציב עד סוף חודש מרס.

אמנון כהן: אני כאן משנת 1999, עברתי הרבה מאוד דיונים של תקציב, גם לא פעם הייתי חבר ועדת הכספים, ולא היה אף פעם מצב שממשלה נפלה בגלל שהיא לא הצליחה להעביר תקציב.

אמנון כהן: כן, היא הלכה לבחירות מוקדמות כשלא היה לה מצב של קואליציה, אבל לא ראיתי שממשלה נפלה.

אמנון כהן: לכן, לומר על זה שאין משילות, זה משהו שהוא לא מובן מאליו.

אמנון כהן: אבל אני חושב שיש בעיה אחרת.

אמנון כהן: בעיה של משילות – אם אומרים שיש בעיה במשילות, אז זו בעיה במשילות בממשלה עצמה.

אמנון כהן: לא פעם אני רואה שרים שרוצים להעביר איזושהי מדיניות, ואז הם נתקעים בתוך המשרד שלהם: פעם היועץ המשפטי שלהם לא נותן להם להעביר נושא, פעם זה חשב המשרד.

אמנון כהן: אז יש פה בעיה במשילות הזאת.

אמנון כהן: אם יש דברים לא נכונים, היועץ המשפטי עוצר אותם; לפעמים היועץ המשפטי גם מתערב בשיקול הדעת של השר: במקום שהוא ייתן עצה, יהיה יועץ משפטי, הוא למעשה הופך להיות המושל.

אמנון כהן: אז יכול להיות שפה אין משילות, אבל בין זה לבין לבוא ולהגיד שאין משילות במדינה, זה בוודאי ובוודאי לא נכון.

אמנון כהן: מדינת ישראל היא מדינה שקולטת עלייה, מדינה שיש בה הרבה מיעוטים, והגיוון הוא רב.

אמנון כהן: כל אחד מייצג פלח אוכלוסייה מסוים.

אמנון כהן: זו מדינה דמוקרטית שנותנת במה לכל אחד, כל אחד יכול להציג את המועמדות שלו, כל קבוצה וקבוצה שיש לה אג'נדה מסוימת הנציג שלה בפרלמנט ייצג אותה בנאמנות.

אמנון כהן: לכן, אני חושב שלסתום פיות או להעלות את אחוז החסימה בצורה כזאת, כשלמעשה נסתום פיות לאוכלוסיות רחבות בחברה הישראלית, זה לא נאה ולא מתאים למדינה דמוקרטית.

חמד עמאר: משפט אחרון, בבקשה.

אמנון כהן: אנחנו מאבדים את הסובלנות במדינת ישראל, כי אנחנו באמת צריכים לתת מענה לכל אותם פלחים שבמפלגות הגדולות בוודאי ובוודאי לא רוצים ולא יכולים לשלב אותם בשורותיהם.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת אמנון כהן.

חמד עמאר: חבר הכנסת משולם נהרי – איננו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת אריה דרעי.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת אריאל אטיאס.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חבר הכנסת מאיר שטרית, איך אצלנו אומרים "מויחל טויבעס"?

מאיר שטרית: – – –

אריה מכלוף דרעי: בלבשֹ?

אריה מכלוף דרעי: בלבשֹ?

אריה מכלוף דרעי: בלבשֹ, טוב.

מאיר שטרית: – – –

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, אנחנו כאן ביום האחרון של המושב – שעות רבות, חוק המשילות.

אריה מכלוף דרעי: אלה שצופים בנו ואלה ששומעים אותנו חושבים שבאמת אנחנו הולכים לעשות שינוי אדיר:

אריה מכלוף דרעי: אנחנו הולכים לשנות את שיטת הממשל במדינת ישראל, אנחנו הולכים ליצור מצב של ממשלה חזקה, יציבה, שאי-אפשר להפיל אותה, שראש הממשלה יוכל למנות שרים כרצונו, שראש הממשלה יוכל באמת למשול ארבע שנים ושהממשלה לא תהיה נתונה כל שבוע לאיזושהי סערת רוחות.

אריה מכלוף דרעי: זה באמת שווה דיון.

אריה מכלוף דרעי: מה השיטה הטובה: בחירה ישירה לראשות ממשלה?

אריה מכלוף דרעי: משטר נשיאותי?

אריה מכלוף דרעי: ראש המפלגה הגדולה?

אריה מכלוף דרעי: יש שורה שלמה של דברים.

אריה מכלוף דרעי: ואני רואה את הצעת החוק, ואני עובר על חוק המשילות, ואני לא רואה שום דבר מכל הנושאים הללו; לא מוזכר שם בכלל לא משטר נשיאותי, ולא בחירה ישירה לראשות ממשלה, ולא שראש הממשלה יכול למנות את השרים בלי אישור הכנסת, ולא שחברי הממשלה לא יהיו חברי כנסת אלא אנשי ביצוע, וגם אם לא מאשרים לראש הממשלה תקציב, הממשלה לא תיפול.

אריה מכלוף דרעי: שורה של דברים, כל מה שבאמת קשור למשילות, חוזק הממשלה מול הכנסת, חלוקת התפקידים בין שתי הרשויות הללו – אין לזה זכר.

אריה מכלוף דרעי: מה יש לנו בחוק המשילות, כביכול, עם הכותרת?

אריה מכלוף דרעי: זה מזכיר לי את כל הרפורמות של הממשלה – – –

ישראל אייכלר: בחוק הזה יש סעיף אחד: שאריה דרעי לא יביא עוד פעם 17 מנדטים.

אריה מכלוף דרעי: לא.

אריה מכלוף דרעי: למה?

ישראל אייכלר: זה מה שיש בחוק הזה.

אריה מכלוף דרעי: לא, לא.

אריה מכלוף דרעי: מה שיש כאן, מה שיש כאן, יש שני פרקים: יש את העלאת אחוז החסימה מ-2% ל-4%.

אריה מכלוף דרעי: זה נושא חשוב שצריך לדון בו באמת: האם זה מתאים לחברה כמו שלנו, חברה עם כל כך הרבה ציבורים?

אריה מכלוף דרעי: אבל מה זה קשור לחוק המשילות?

אריה מכלוף דרעי: מה זה משנה באמת, רבותי, במשא-ומתן קואליציוני, או בממשלה, או אם יש 15 מפלגות או 18 מפלגות או עשר מפלגות?

אריה מכלוף דרעי: מה זה קשור באמת אחד לשני בכלל?

אריה מכלוף דרעי: זה לא חוק משילות.

אריה מכלוף דרעי: זה עניין של ייצוג, לא ייצוג, כמה צריכים להיות בכנסת, האם לתת לכל אחד, לא לתת לכל אחד.

אריה מכלוף דרעי: ורבותי, ואם נעלה ל-4% או ל-7% או ל-6%, לא יתכנסו מפלגות ביחד?

אריה מכלוף דרעי: הרי יתחברו מפלגות ביחד.

אריה מכלוף דרעי: אז יעשו משא-ומתן לפני זה ויחלקו ביניהם את הדברים הללו לפני זה.

אריה מכלוף דרעי: הדבר השני שיש כאן בחוק הזה הוא הנושא של האי-אמון.

חמד עמאר: משפט אחרון, בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: אז בסדר, אז אנחנו לא נעשה את זה כל שבוע; נעשה את זה פעם בחודש.

אריה מכלוף דרעי: בכנסת הבאה, כשהקואליציה והאופוזיציה יהיו אחרות, ישנו את זה.

אריה מכלוף דרעי: מה לזה ולחוק המשילות, תגיד לי.

אריה מכלוף דרעי: שאנחנו מחזיקים כאן את ראש הממשלה ואת השרים שישמעו קצת את מה שהעם חושב, זה נקרא שמה – שהממשלה פחות חזקה, יותר חזקה?

אריה מכלוף דרעי: לכן אני אומר, אדוני, לפני שדנים בחוק הזה אני מציע, למען כבודה של הכנסת, למחוק את הכותרת "חוק המשילות".

אריה מכלוף דרעי: זה לא חוק משילות, זה חוק לצרכים אחרים.

אריה מכלוף דרעי: זה לא חוק משילות.

אריה מכלוף דרעי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת אריה דרעי.

חמד עמאר: חבר הכנסת אריאל אטיאס – איננו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, ואחריו – חבר הכנסת אראל מרגלית.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב בראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, אנחנו עברנו בשבוע האחרון דיונים – לא אגיד רבים וארוכים מדי, אבל עברנו כמה דיונים בוועדת חוקה, שאליה החוק הובא.

אברהם מיכאלי: ואני אמרתי שיוזם החוק הראשי, חבר הכנסת רותם, את דעתו הביע כבר בקדנציה קודמת, וזה לא היה חדש בשבילנו לשמוע מחבר הכנסת רותם שהוא רוצה לשנות את הסעיפים הספציפיים האלה.

אברהם מיכאלי: אני ביקשתי ממנו דבר אחד: חבר הכנסת רותם, בוא לא נגמור את זה בקדנציה הזאת בחיפזון.

אברהם מיכאלי: נעשה כמנהג הבית הזה – – –

דוד רותם: אל תדאג, אנחנו נדון בזה הרבה ישיבות.

אברהם מיכאלי: נעשה כמנהג הבית הזה, כפי שהוא יודע היטב, והוא השתתף אתנו בהרבה מאוד ישיבות, לפחות בכנסת השבע-עשרה ובכנסת השמונה-עשרה – בשמונה-עשרה פחות, אתה צודק, בשבע-עשרה יותר.

אברהם מיכאלי: אנחנו לא היינו, אני וחבר הכנסת רותם, בכנסת השש-עשרה, אבל מסתבר שגם בה דנו בזה הרבה.

אברהם מיכאלי: אמרנו: בוא לא ניחפז ולא נעביר את זה כרגע, בסוף המושב הזה, בקריאה ראשונה.

אברהם מיכאלי: וחבר הכנסת רותם לא השתכנע.

אברהם מיכאלי: אנחנו כאופוזיציה, תפקידנו היה להקשות עליו ככל שניתן, אבל מה לעשות, קואליציה גוברת בקולותיה על אופוזיציה, וכך היה.

אברהם מיכאלי: אבל, רבותי, חבר הכנסת אריה דרעי אמר באופן הכי ברור: החוק הזה הוא לא חוק המשילות.

אברהם מיכאלי: החוק הזה הוא חוק לנוחות שלטונית כדי לנהל קואליציה x במצב מסוים, כדי שלא יפריעו לה.

אברהם מיכאלי: והיום, בקואליציה הזאת, חברי כנסת לא מנוסים שבאו לכנסת וחושבים שהכנסת הזאת לא מתנהלת בפוליטיקה הטובה בשבילם – הם קוראים לנו, לוותיקים יותר, "פוליטיקה ישנה", והם חושבים שהם פוליטיקה חדשה.

אברהם מיכאלי: ובפוליטיקה החדשה, חברי מיש עתיד, אתם חושבים שאתם מנסים פה להביא חוכמה חדשה, אבל מה לעשות, אומרים: מזקנים – אני לא אומר שאנחנו כולנו זקנים, אבל מאלה שמנוסים יותר – מהם לומדים חוכמה.

אברהם מיכאלי: יושבים פה חברי כנסת הרבה יותר ותיקים ממני, ומי כיו"ר הכנסת לשעבר יכול ללמד אותנו שבכנסת לא משנים דברים בכזאת חופזה – רעיונות מבריקים כביכול שיש לכם.

אברהם מיכאלי: ואז התחברתם לחבר הכנסת רותם, ואפילו מבחינה פרוצדורלית – אנחנו ראינו בוועדה – שני החוקים אוחדו והיום אתם פחות בולטים בחוק הזה.

אברהם מיכאלי: יש כאן הבלטה של החוק של חבר הכנסת רותם.

אברהם מיכאלי: מצד שני, אני אומר לכם, ואמרו לכם את זה פה היום חברים במהלך הדיון: זה יכול לפגוע רק בכם.

אברהם מיכאלי: אני מחזיק כאן נתונים שוועדת הבחירות המרכזית סיפקה לנו, חברי בוועדת החוקה, בזמן הדיונים.

אברהם מיכאלי: יש פה נתונים מה היה קורה לו היום היה אחוז החסימה 2.5%, 3%, 3.5% או 4%, ואנחנו רואים ברשימה שהמפלגות שנפגעות באופן מהותי מהגדלת אחוז החסימה אלה אכן המפלגות הערביות, ובצדק זכותן לבוא ולזעוק על כך.

אברהם מיכאלי: זה לא החוק הזה שאנחנו כרגע דנים בו, כן?

אברהם מיכאלי: זה החוק הבא.

חמד עמאר: משפט אחרון, בבקשה.

אברהם מיכאלי: אבל מעבר לזה, הרבה מאוד מפלגות גדלות מאחוז החסימה בצורה כזאת או אחרת, והתמונה משתנה.

אברהם מיכאלי: אם היינו הולכים לפי אינטרסים, אכן אפשר היה לומר שהעלאת אחוז החסימה משנה לכל מיני מפלגות, אבל לגבי משילות בוודאי שהיא לא משנה כלום.

אברהם מיכאלי: הלוואי והלוואי שהכנסת תתפקד במהותה בוועדות, שחברי כנסת ישתתפו בוועדות ויבואו למליאה להשפיע בזמן שצריך להשפיע, ואז אנחנו נראה לציבור שהמשילות של השלטון הנוכחי או של השיטה הנוכחית היא מצוינת ולא צריך להחליף אותה.

אברהם מיכאלי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

חמד עמאר: חבר הכנסת אראל מרגלית, ואחריו – חבר הכנסת יצחק הרצוג.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כדי לעשות שינוי בשיטת הממשל צריך דיון רציני, עמוק, ואי-אפשר לעשות אותו ביום האחרון של מושב הכנסת.

אראל מרגלית: עכשיו מילה אחת על משילות.

דוד רותם: אנחנו כבר פעם שנייה נקיים – – –

אראל מרגלית: לא משנה, אבל אתה מציג פה מתווה מאוד ברור.

דוד רותם: אנחנו נקיים דיונים רציניים – – –

אראל מרגלית: אם ראש הממשלה היה רוצה היום להוביל תהליך מדיני, כמו שמנחם בגין הוביל בשיטה הקיימת, כמו שדוד בן-גוריון הוביל בשיטה הקיימת, כמו שיצחק רבין הוביל בשיטה הקיימת; אם הוא רוצה להוביל תהליך כלכלי, כמו שיצחק רבין הוביל בשיטה הקיימת וכמו שאחרים – ניתן לעשות את זה בצורה ברורה.

אראל מרגלית: מה שחסר היום זה כיוון ברור שאליו רוצים ללכת.

אראל מרגלית: יהיה כיוון ברור – תהיה משילות, ואפשר יהיה לקבל תמיכה גם מהקואליציה, ובמידה רבה גם מהאופוזיציה, בדברים שהם הרי גורל.

אראל מרגלית: כשרוצים לעשות שינוי קרדינלי בשיטת הממשל במדינה כמו מדינת ישראל, שיש בה כל כך הרבה קבוצות שונות שבאות ממגזרים שונים, השינוי צריך להיות שינוי רציני ביותר, עם דיון רציני ביותר, ולא בתחושה של כוחנות.

אראל מרגלית: כי אם משנים למשל את אחוז החסימה, את המבנה הדמוקרטי של הפרלמנט, את האופן שבו הפרלמנט נמצא ביחסי גומלין מול הממשלה, בלי לקיים דיון אמיתי בשאלה איך אופוזיציה מתנהלת מול הממשלה, בלי לקיים דיון אמיתי בשאלה איך משמרים את הזכויות של קבוצות של מיעוטים בתוך המדינה הזאת – שאנחנו רוצים שהיא תהיה מדינה יהודית-דמוקרטית ואנחנו רוצים שהיא תייצג את הקבוצות השונות – הדבר הזה נתפס כמעשה אלים, חד-צדדי ולא ראוי לאופן שבו הפרלמנט צריך להתנהל.

אראל מרגלית: ולכן, אני חייב לומר שאם היית לוקח לפני שנה – כשאני שמעתי את שמגר מציג את התוכנית המוסדרת שלו, תוכנית יחסית ואזורית, עם העלאת אחוז החסימה, במכון הישראלי לדמוקרטיה, היא נראתה לי תוכנית רצינית לדון בה, כמו גם אם רוצים להציג תוכניות אחרות.

אראל מרגלית: אבל כשאני שומע את חברי מהאופוזיציה – –

חמד עמאר: משפט אחרון, בבקשה.

אראל מרגלית: – – מביאים את הצד השני, ואני רואה את האופן שבו זה מובא כאן, אני חושב שזה לא ראוי, הדרך שבה הכנסת בחרה לעצמה להיכנס לדיון רציני על היחסים בין הממשלה לבין הכנסת ועל שיטת הממשל כולה.

אראל מרגלית: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יצחק הרצוג.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני רוצה להמשיך בקו של הדברים שאמר חברי אראל מרגלית.

יצחק הרצוג: אנחנו עוסקים בנושא המשילות שנות דור.

יצחק הרצוג: האמת שהוא קיים מקום המדינה.

יצחק הרצוג: עוד דוד בן-גוריון התלבט לגבי שיטות הממשל וצורת הבחירות.

יצחק הרצוג: הוא, למשל, תמך בשיטה רובית, והתקבלה השיטה היחסית.

יצחק הרצוג: דורי דורות – ותיקי הכנסת זוכרים את המאבקים שעסקו בנושא הזה, החל מנושא היחסיות, עובר לנושא אזורי בחירה, ועדת מגידור, ועדות אחרות – הכול עלה על השולחן.

יצחק הרצוג: דבר אחד היה ברור תמיד: יש כללי משחק, וכללי המשחק, מקיימים אותם בעין צופה פני עתיד ובשמירת ההגינות.

יצחק הרצוג: אני באופן אישי, לדברים מסוימים אני מוכן להסכים בהצעות שעולות.

יצחק הרצוג: אבל לדבר אחד אני לא מוכן להסכים: לא מוכן לקבל דורסנות, לא מוכן לקבל כפייה, לא מוכן לקבל אפילו סחטנות.

יצחק הרצוג: זה מה שקורה פה, אנחנו יודעים את האמת.

יצחק הרצוג: יש מנהיג מפלגה שהוא חלק ממפלגה גדולה יותר, שפשוט כופה את דעתו הר כגיגית על כל הבניין הזה; או, בואו נאמר, על כל הקואליציה.

יצחק הרצוג: זה הסיפור כולו.

יצחק הרצוג: הוא רוצה להראות הישגים.

יצחק הרצוג: אביגדור ליברמן רוצה להראות הישגים.

יצחק הרצוג: זה לא מצדיק דיון כזה חפיף.

יצחק הרצוג: המוסד הזה, אדוני היושב-ראש, צריך לכבד את עצמו.

יצחק הרצוג: לכבד את עצמו זה אומר לא להביא ביום האחרון, אלא ליזום תהליך של הידברות עם סיעות הבית.

יצחק הרצוג: ואני שמח שראש הממשלה הסכים אתנו לפני יומיים, באישון לילה, לקיים הידברות אינטנסיבית בכל מה שקשור לחוקי המשילות.

יצחק הרצוג: אני מאוד מקווה שהוועדה שהוא הודיע על הקמתה, בראשותו של יריב לוין, יו"ר הקואליציה, תהיה ועדה אמיתית, ולא תהיה ועדה פיקטיבית.

יצחק הרצוג: ואני מאוד מקווה שההתחייבות של שרת המשפטים, שהיא יושבת-ראש ועדת השרים לחקיקה, להחזיר את החוק הזה, אם הוא יעבור כאן ברוב של 61, לוועדת השרים לדיון המשך כדי למצות את הדיון.

יצחק הרצוג: אין מה לעשות, הנושאים פה הם כבדי משקל.

יצחק הרצוג: אני אגיד משהו לא פופולרי.

יצחק הרצוג: יש פה הצעה לתחום את מספר השרים ב-18 ובלי שרים בלי תיק.

יצחק הרצוג: עכשיו, תדעו לכם, כמי שבאמת מכיר את עבודת הממשלה בגלגלי השיניים שלה, לעתים צריך שר אחד או שניים בלי תיק, כי יש עומס פעילות קיצוני; אחד לא מספיק.

יצחק הרצוג: לכן זה לא נכון לקשור את ידי הממשלה במצבים שבהם – אדוני השר לנדאו, אתה ותיק בממשלה; אתה יודע שיש לפחות 50 ועדות שרים.

יצחק הרצוג: לעתים צריך מישהו שיש לו זמן והוא יכול לעבוד ולסייע לראש הממשלה, ויש שרים גדולים שהיו בלי תיק והיו לצדו של ראש הממשלה והובילו תהליכים חשובים.

ראובן ריבלין: – – –

יצחק הרצוג: אבל זה לא הדבר העיקרי.

ראובן ריבלין: ויום אחד היא תשנה את חוק-היסוד – – –

יצחק הרצוג: הדבר העיקרי, אדוני יושב-ראש הכנסת לשעבר – – –

ראובן ריבלין: שנייה אחת – – –

יצחק הרצוג: – – – גם נושא האי-אמון.

יצחק הרצוג: נושא האי-אמון – זה מרכיב חיוני בעבודת הפרלמנט.

יצחק הרצוג: חיוני.

יצחק הרצוג: זה מאפשר להביא לפה את השרים ואת הממשלה לשמוע דעות אחרות.

יצחק הרצוג: ולבסוף – אחוז החסימה.

יצחק הרצוג: גם כאן, זה חורץ גורלות, זה משנה סדרי עולם, זה הופך – יש בזה הפוך בה והפוך בה לכולם.

יצחק הרצוג: זה לעתים מנטרל גם מיעוטים.

יצחק הרצוג: צריך לקחת את הכול בחשבון.

יצחק הרצוג: לכן, זה לא המקום ולא הזמן להביא את הדיון הזה להצבעה היום, אדוני היושב-ראש.

יצחק הרצוג: אנחנו, סיעת העבודה, נתנגד בתוקף לחוקים המובאים הערב.

יצחק הרצוג: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איתן כבל.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת רובי ריבלין.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, גברתי הקצרנית, אני פונה אל חברי בקואליציה, ואני אומר לכם, חברי בקואליציה, אדוני יושב-ראש הכנסת לשעבר: זאת לא בקשה למשילות, זו בקשה לסתם כוח, לא מעבר לכך.

ראובן ריבלין: זו בקשה שנובעת מחוסר כוח.

איתן כבל: לא, זו בקשה שבאה – אוקיי, תסביר את זה איך שאתה רוצה.

איתן כבל: אוקיי?

איתן כבל: אני רוצה להבין: אנחנו מטרידים את הקואליציה?

איתן כבל: כל כך מטרידים אותה?

איתן כבל: זאת אומרת, הם כבר סיימו בקואליציה לטפל בחברי הכנסת שכבר הם כמו קונוסים בסיעות שלהם.

איתן כבל: יש חברי כנסת, יש קואליציה, יש יושבי-ראש של סיעות, ולא ראיתי כבר שנים – מדברים עלינו, להחליש אותנו, האופוזיציה.

איתן כבל: האם – – –

שלי יחימוביץ': תסביר מה זה קונוסים.

איתן כבל: אני אסביר.

איתן כבל: הקונוסים אלה העמודים בכביש שלא זזים.

איתן כבל: ואני מצטער להסתכל עליכם ולומר שכנסת ישראל היום, ובעיקר הקואליציה, אין בה את מספר חברי הכנסת; יש בה את ליברמן שקובע לאנשים שלו כיצד לנהוג, יש את לפיד שקובע לאנשים שלו כיצד לנהוג ויש את בנט שקובע כיצד לנהוג.

איתן כבל: שאר חברי הכנסת, או רובם הגדול – אם הקונוס, חס וחלילה, ינסה לענות, ינסה לחשוב לבד, הוא ימצא את עצמו מחוץ למפלגתו, במקרה הטוב, בקדנציה הבאה, ובמקרה הגרוע אולי יעשו לו גם כן את ההדחה תוך כדי תנועה.

איתן כבל: ממה אתם מוטרדים?

איתן כבל: האם הממשלות נפלו בגלל מפלגות קטנות?

איתן כבל: מה הקשקוש הזה?

איתן כבל: אני מספיק ותיק כדי להיות כאן, לראות את הדברים.

איתן כבל: אינני מבין.

איתן כבל: אני מאלה שתומכים בטיפול בנושא המשילות, אבל כמקשה, כתפיסה.

איתן כבל: לבוא ולקחת אחוז חסימה כאן, לסתום את הפה לאופוזיציה עם הדבר הקטן הזה שנקרא כל יום שני – חבר הכנסת רותם, אני יודע שזה מטריד אותך לשמוע אותנו כל יום שני, אבל אני אומר לך, גם מטריד את בעל הבית שלך להקשיב לך.

דוד רותם: טוב שמטריד אותו.

איתן כבל: כן כן כן כן, ואנחנו יודעים איך העסק עובד.

איתן כבל: האם מישהו שואל אתכם משהו?

איתן כבל: האם אתם קובעים משהו?

איתן כבל: האם מישהו בקואליציה קובע מה יהיה?

איתן כבל: זאת אומרת, אני אומר: מה אנחנו רוצים מהכנסת?

איתן כבל: אם הכנסת מטרידה את הממשלה, אם הכנסת מפריעה לממשלה בעבודתה, בואו נקבע שאנחנו מתפזרים – – –

חמד עמאר: משפט אחרון, בבקשה.

איתן כבל: אני מסיים, אדוני.

איתן כבל: אני מסיים.

איתן כבל: ולכן אני אומר לכם: הכנסת גם ככה חלשה, חלשה מאוד מאוד אל מול הממשלה.

איתן כבל: ומי שחושב שלעולם הוא נבחר כאן, יתפלא מאוד מאוד איך הגלגל מסתובב, ואז נראה אתכם, כמו שאמר חבר הכנסת ראובן ריבלין, האם הכללים שאתם מבקשים להשית עלינו היום יהיו טובים באופוזיציה, וזה לא יהיה עוד הרבה זמן.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת איתן כבל.

חמד עמאר: חבר הכנסת ראובן ריבלין.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, אני נולדתי לחי"ת הקדמון – לחי"ת של מנחם בגין, לא חלילה לחטאים ולעוונות.

ראובן ריבלין: אני נולדתי לחי"ת הקדמון, ואני חבר הליכוד מיום היווסדו, ואני יודע: הליכוד הוא מיסודה של תנועת החרות, מיסודו של הארגון הצבאי הלאומי.

ראובן ריבלין: וכשנולדתי לחי"ת הקדמון היו קוראים למי שישב במקומה של ראש האופוזיציה יחימוביץ "האיש שיושב על-יד בדר".

ראובן ריבלין: אני הייתי בין אותם אנשים אשר הוריהם היו "הפורשים" ושאותם לא רצו להכיר ואמרו להם: בלי חרות ומק"י.

ראובן ריבלין: ובן-גוריון בשנת 1952 רצה בגלל חרות ומק"י להגדיל את אחוז החסימה ל-10%.

אבישי ברוורמן: נכון.

ראובן ריבלין: ואני רוצה לומר לכם שהוא הבין מייד, ואמר לאחר מכן, שנכון, במדינה שבה יש צורך בהשתתפות כל האזרחים בצרכים המיידיים של קיומה, קיומה של מדינת ישראל, צריך לתת לכל דעה את האפשרות להישמע.

ראובן ריבלין: ואני אומר לכם, היום אנחנו נמצאים בימים שיש בהם שסעים שכמעט לא ניתנים לפתרון.

ראובן ריבלין: הייתי פה, על הדוכן הזה, כאשר החלטנו והכרענו: הכנסת – כנסת ישראל, כיכר השוק של הדמוקרטיה בת-ימינו, כאשר הוכרעה הכרעה שיכולה הייתה – אם לא הייתה מוכרעת כאן – להביא אפילו למלחמת אחים.

ראובן ריבלין: והדיון כאן, והדיון כאן, הוא דיון שבא לנסות ולמנוע קרעים שיכולים להביא כדי מלחמת אחים, רק משום שניתנת האפשרות לכל ציבור שיש לו דעה – ויש לנו דעות רבות.

ראובן ריבלין: זה לא רק בין יהודים וערבים, בין ישראלים לפלסטינים או בין חרדים ובין כאלה שאינם שומרים תרי"ג מצוות.

ראובן ריבלין: והיכולת שלנו כאן

ראובן ריבלין: לדון ולאפשר לכל אחד להביע את דעתו, לנסות לשכנע – אני רעדתי כששמעתי את ברכה היום; כן, הוא מדבר ליד דגל ישראל וליד הרצל, והוא שכח לומר גם ליד סמל המנורה של המדינה – הדבר שמאפשר לנו, תוך ויכוח שכמעט אין בו גישור, לקיים את הדמוקרטיה הישראלית.

ראובן ריבלין: חברי בליכוד, קשה לי, לא כי אני הולך נגדכם, אלא כי אתם הולכים נגדי.

ראובן ריבלין: ופעם זה לא היה קורה כך, בימים שתנועת הליכוד הייתה מיסודה של תנועת החרות, שמאמינה במדינת ישראל ובחזרתו של עם ישראל לארץ-ישראל, ובאותה עוצמה – בדמוקרטיה הישראלית, המחייבת מציאת מקום שבו אנחנו נדון.

ראובן ריבלין: ולסיום, רק דבר אחד, שהוא הגיחוך שבכל החוק הזה: אני באמת התרגשתי.

ראובן ריבלין: אני רוצה רק לומר, אדוני – – –

מיקי רוזנטל: חבל רק שמי ששומע אותך – – –

ראובן ריבלין: סלח לי, אני רק רוצה לומר דבר אחד.

ראובן ריבלין: ראו נא: ישבנו פה והתחננו בפני הממשלה שלא תחוקק את חוק מופז, כי חשבתי שחוק מופז הוא חוק מביש, המשנה את חוקי המשחק תוך כדי משחק.

ראובן ריבלין: וראו את the roll of history, את גלגולו של גורל: חוק מופז – מופז לא השתמש בו.

ראובן ריבלין: מי שעמדה כאן בחרפות וגידופים, אפילו מעבר ליכולת שלנו להתווכח כאן בכנסת, הייתה ראש האופוזיציה דאז ציפי לבני.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה עמד על העניין.

ראובן ריבלין: ניסיתי למנוע בעדו בכל כוחי, על מנת להציל את שמה של הדמוקרטיה הישראלית דרך הכנסת ואותו, משום שאני באמת מאמין שהוא, יש לו את הסגולות להיות מנהיג בישראל.

ראובן ריבלין: בסוף מה קרה?

ראובן ריבלין: סיעת קדימה השתמשה בחוק מופז כדי להדיח את חבריו של מופז ממופז, בניגוד ליכולת של ראש הממשלה לבלום את ציפי לבני.

ראובן ריבלין: והיום אומרים שהחוק הזה הוא חוק לא טוב כי הוא לא מאפשר משילות.

ראובן ריבלין: נו, חברים, אם טעיתם פה, אולי אתם טועים עוד פעם.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה אמר אתמול, כפי שפורסם בעיתון, לחבר הכנסת חנין, שהוא לא רוצה את חוק המשילות – אני מאמין לו גם – אבל לוחצים עליו.

ראובן ריבלין: יש רגעים שצריכים להדוף לחצים.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה, גם זה רגע כזה.

חמד עמאר: תודה רבה.

משה מזרחי: חבר הכנסת ריבלין, אין פה אף ליכודניק שישמע אותך.

חמד עמאר: חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

איתן כבל: זה חלק מהמשילות.

איתן כבל: אתה לא מבין, זה חלק מהמשילות – יש קול אחד.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – אלה הצופים בבית ואלה שנמצאים כאן – אלה הצופים בבית ואלה שנמצאים כאן בוודאי שמו לב, בוודאי שמו לב לעובדה שחוק המשילות שעליו אנחנו דנים כעת, מוגש על-ידי חברי כנסת – אדוני יושב-ראש הכנסת לשעבר, אני אומר שבוודאי שמנו לב לכך שהחוק שעליו אנחנו דנים כרגע הוא חוק שמוגש על-ידי חברי כנסת משתי סיעות דמוקרטיות מובהקות:

מאיר פרוש: חברי כנסת מישראל ביתנו – –

דוד רותם: כמה הסיעה שלך היא דמוקרטית?

מאיר פרוש: – – וחבר כנסת מיש עתיד.

מיקי רוזנטל: הוא לפחות – – –

מאיר פרוש: אתם לא תמצאו שחבר כנסת מהליכוד או חבר הכנסת ממפלגת העבודה – שעד כמה שאפשר, יש כאלה שאומרים שיש יותר מדי דמוקרטיה שם – אבל לא תמצאו חבר כנסת שבא ממקום שהדמוקרטיה בגרונו, ועם זה הוא לפחות מצהיר כלפי חוץ שכך הוא רוצה לנהוג, שיבוא ויציע כאן:

מאיר פרוש: בואו נחסום את פיהן של הקבוצות הקטנות האלה.

מאיר פרוש: ודווקא מסיעות – מי מחליט על הרשימה ביש עתיד?

מאיר פרוש: ממש בשיא הדמוקרטיה זה עובד.

מאיר פרוש: ומי מחליט על הרשימה בישראל ביתנו?

מאיר פרוש: רק בפריימריז, רק בדמוקרטיה.

דוד רותם: מי מחליט על הרשימה של יהדות התורה?

מאיר פרוש: זה ממש לא לעניין מה שאתה שואל עכשיו.

מאיר פרוש: סלח לי שאני אומר לך את זה, זה ממש לא לעניין מה שאתה אומר עכשיו.

מאיר פרוש: אני לא בא להגיד בקשר ליהדות התורה.

מאיר פרוש: אתה בא לייצג פה תפיסה, אתה איש דמוקרטי.

מאיר פרוש: אתה בא ממפלגה ששם אדם אחד רוצה לומר מי יהיה ברשימה.

מאיר פרוש: ובא רונן הופמן ואומר: אני מגיש הצעה כזאת.

מאיר פרוש: מאיפה הוא בא?

מאיר פרוש: ממקום שאדם אחד קובע מי – לא רק בכנסת הזאת, גם בכנסת הבאה – קובע מי יהיו חברי הכנסת.

מאיר פרוש: עכשיו, מה אתה רוצה, רונן?

מאיר פרוש: מה אתה רוצה, דודו רותם?

מאיר פרוש: שמה – סליחה, אדוני היושב-ראש, גם אתה מאותה המפלגה – מה אתם מבקשים, שאיווט ליברמן יחליט פה בבית, פה במליאה, רק מה שהוא אומר, כמו שהוא מרכיב את הרשימה?

מאיר פרוש: שיאיר לפיד יבוא פה למליאה ויאמר: מה שאני אומר – כך יהיה, כמו במפלגה שלו?

מאיר פרוש: איך אתם באים לפה ומבקשים דבר כזה?

מאיר פרוש: הרי זה ממש אנטי-דמוקרטי.

מאיר פרוש: נעזוב רגע את ההתנהלות שלכם בכל מה שקשור – ואני חוזר לנושאים שלנו – ללכפות על ילדים שילמדו לפי מה שאתם מבקשים שילמדו שם, ואם לא, לא תיתנו כסף.

מאיר פרוש: בגלל שיש לכם את הכוח, אתם יכולים לאלץ אנשים.

מאיר פרוש: ואם האבא לא רוצה ללכת לעבודה, הוא רוצה לשלוח את הילדים שלו שילמדו כמו שלמדו לפני 100 שנה – אז מה, אתם יכולים לאלץ?

מאיר פרוש: זה הדרך שלכם?

מאיר פרוש: זו הדמוקרטיה?

מאיר פרוש: הרי אתם מתנהגים כאנטי-דמוקרטים מובהקים.

מאיר פרוש: אמרתי את זה כבר השבוע, ואני שוב חוזר: אם לנו יהיו בעוד עשר שנים 30 מנדטים – החרדים, ש"ס ויהדות התורה – ונכפה שילמדו כל היום את הדף היומי, מה תצעקו?

מאיר פרוש: אנטי-דמוקרטיה.

מאיר פרוש: אבל אנחנו, יש לנו את האפשרות לדרוש את זה מכם.

מאיר פרוש: איזה מין התנהלות?

מאיר פרוש: מה, הכול שלכם?

מאיר פרוש: הכול לגנוב והכול לקחת בשבילכם?

מאיר פרוש: תתביישו לכם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מאיר שטרית, ואחריו – חבר הכנסת איציק כהן.

אבישי ברוורמן: נו, מאיר'קה, אני חושב מה היית אומר אם היית בכיסא הקודם.

מאיר שטרית: הייתי אומר אותו דבר.

קריאה: הוא – – – עכשיו ב-5%.

קריאה: 5% – – –

מאיר שטרית: אני ביקשתי 5% כשהייתי באופוזיציה.

מאיר פרוש: – – –

מיקי רוזנטל: – – –

רונן הופמן: – – –

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, קודם כול אני רוצה לומר, ואני אומר מראש – – –

רונן הופמן: – – –

מאיר פרוש: – – –

רונן הופמן: – – – דיקטטורה – – –

מאיר פרוש: – – –

חמד עמאר: סיימת לדבר, חבר הכנסת מאיר פרוש?

חמד עמאר: בבקשה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית, אתם עדים, חלק מחברי הכנסת הוותיקים, שהגשתי הצעת חוק להעלאת אחוז חסימה ל-5% – פעמיים: פעם אחת ב-1996, ממשלת נתניהו, ואז מפלגת העבודה הפילה אותי יחד עם חברי הכנסת הערבים, ופעם שנייה בקדנציה הקודמת, שאז גם ליברמן וגם הליכוד הצביעו נגד העלאת אחוז החסימה.

מאיר שטרית: אז הנה, אני מדבר קודם על דעתי.

מוחמד ברכה: – – – אתה שומע?

מאיר שטרית: רגע, רגע.

מוחמד ברכה: יכול להיות שהייתם מתחרטים היום – –

מאיר שטרית: יכול להיות.

מוחמד ברכה: – – כי אם היה 5% אתה לא היית עובר – – –

מאיר שטרית: יכול להיות, מאה אחוז, יכול להיות.

מאיר שטרית: חבר הכנסת ברכה, אני לא חושש, אם אני מגיש 5% – גם עכשיו אני תומך ב-5%, אם זה היה תלוי בי.

מאיר שטרית: האמת היא שבעיני, השינויים שנעשים עכשיו הם לא שינויים שבאמת ישנו את הממשל בישראל.

מאיר שטרית: שינוי אמיתי של הממשל בישראל, אם אתה רוצה לשמוע את דעתי, זה באמת בחירות אישיות, אזוריות, ובחירה אישית של ראש ממשלה או משטר נשיאותי.

מאיר שטרית: אז אתה שינית את שיטת הממשל.

מאיר שטרית: מה שעושים פה זה תיקונים בעצם כדי לשלוט יותר מהר.

מאיר שטרית: ואני רוצה לומר, אגב, התחלנו מדרך מסוימת, ואני, תסלחו לי, אבל אני רוצה לשבח את דוד רותם על זה שהוא היה פתוח לשנות ממה שהוא הביא בהתחלה.

מאיר שטרית: אני רוצה למנות בפניכם את השינויים: 1.

מאיר שטרית: החוק שהוגש, הראשוני – אתם זוכרים?

מאיר שטרית: אפשר היה להגיש הצעת אי-אמון רק אם 61 חברים חתומים.

מאיר שטרית: הודענו שאנחנו מתנגדים לזה בכל תוקף, וזה ירד מהפרק.

מאיר שטרית: הדבר השני היה שהאי-אמון היה מאושר רק אם 65 חברי כנסת מצביעים – ירד מהפרק; זה עומד על 61.

מאיר שטרית: הדבר השלישי היה פיזור כנסת על-ידי ראש הממשלה בלי אישור הנשיא – ירד מהפרק.

חנא סוייד: אבל אין לו עזים, אין לו עזים.

מאיר שטרית: רגע, אני לא צריך עזים.

מאיר שטרית: זה לא עזים, זה לא עזים.

מאיר שטרית: תאמין לי, התכוונו לכל מילה, חבר הכנסת סוייד.

מאיר שטרית: הייתה הצעה שגם אם אין תקציב יש ממשלה; היום אם אין תקציב אין ממשלה.

מאיר שטרית: העובדה שמציעים לצמצם את הממשלה ל-18 שרים, בעיני היא מבורכת.

מאיר שטרית: אני חושב שזה צעד נכון, ואני אומר לכם, מרבה שרים מרבה דאגה, מרבה ברדק.

מאיר שטרית: ככל שממשלה קטנה יותר, התיאום בתוכה יותר טוב.

אמנון כהן: – – –

מאיר שטרית: הייתי בממשלה של 18 שרים, ממשלת נתניהו ב-1996–1999, והייתי בממשלה רחבה של 30 ומשהו שרים – עולם אחר, מבחינת התנהלות, יכולת משילות.

מאיר שטרית: זה עולם אחר.

מאיר שטרית: אחוז חסימה 4%.

מאיר שטרית: אני גם רוצה להגיד לכם – הנה, תשמחו – אני סיכמתי, וגם חבר הכנסת רותם אישר את זה בוועדה לקראת ההצבעה בקריאה הראשונה, שהסיעה שלנו לא מסכימה ל-4%, למרות עמדתי האישית.

מאיר שטרית: אני מקבל את עמדת חברי לסיעה, ולכן סוכם שלקראת הדיון בקריאה השנייה והשלישית אולי נעבור למשהו מדורג יותר, ונדון בזה לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

מאיר שטרית: לא ירדנו מהמפה.

מאיר שטרית: לכן, גם בניגוד לעמדתי האישית – אני חושב שבחירות אישיות זה הדבר הכי נכון, ואם לא אז אולי 5% – אני קיבלתי את דעת חברי.

מאיר שטרית: ואני חושב שנכון להידבר.

מאיר שטרית: אה, עוד דבר אחד.

מאיר שטרית: היום, הצעות האי-אמון בכל שבוע, הריטואל הזה, זה באמת מיותר לחלוטין, ועכשיו החליטו שכל סיעה – ההצעה המקורית הייתה שסיעה לא יכולה להגיש הצעת אי-אמון.

מאיר שטרית: רק אם x חברים הגישו.

מאיר שטרית: על-פי ההצעה הקיימת היום, כל סיעה יכולה להגיש אי-אמון, אם כי הצעות האי-אמון יידונו פעם אחת בחודש, בהשתתפות ראש הממשלה.

מאיר שטרית: אני, אגב, חושב שזה יותר חזק ויותר נכון שראש הממשלה יושב פה, שומע את האי-אמון; זה מקבל ביטוי יותר חזק בציבור.

מאיר שטרית: ולכן, זו לא פגיעה כל כך גדולה.

מאיר שטרית: אבל להגיד שזה שינוי משילות – כמו שאמר פה ידידי חבר הכנסת רובי ריבלין, הוא צודק, זה לא שינוי משילות.

מאיר שטרית: שינוי משילות זה שינוי שיטת משטר, והלוואי שנגיע ליום הזה – – –

ישראל חסון: אז מה זה כן?

ישראל חסון: – – –

מאיר שטרית: זה תיקונים.

מיקי רוזנטל: אז מה זה כן?

מאיר שטרית: תשמע, זה תיקונים.

חמד עמאר: משפט אחרון.

מאיר שטרית: חבר הכנסת רוזנטל, תשמע, היום אתה באופוזיציה, יכול להיות שמחר אתה תהיה בקואליציה.

קריאה: – – –

מאיר שטרית: בדיוק, יכול להיות שתהיה בקואליציה.

מיקי רוזנטל: אבל מה כל כך קשה לשמוע פעם בשבוע את הביקורת?

מאיר שטרית: זה לא.

מאיר שטרית: תגיד לי, מישהו יכול למנוע ממך להשמיע ביקורת גם כשאין הצעות אי-אמון?

מאיר שטרית: אתה יכול לדבר כמה שאתה רוצה.

מיקי רוזנטל: אין, אין.

מאיר שטרית: יש לך המון הצעות חוק.

מאיר שטרית: הרי מדברים על מה שרוצים, איך שרוצים, מתי שרוצים.

מאיר שטרית: מי מפריע לך לדבר?

מאיר שטרית: הצעת אי-אמון הופכת את זה – – – יותר?

חמד עמאר: תודה רבה.

חנא סוייד: – – – צריך שינוי תקנון, לא חוק-יסוד.

מאיר שטרית: אפילו העיתונות, אגב, התחלפה.

מאיר שטרית: נמאס לה מהריטואל הזה.

מאיר שטרית: דווקא אם זה יהיה פעם בחודש, לדעתי זה יגרום – אגב, משפט אחרון: אדוני, חברי מהאופוזיציה, כידוע, אני בכנסת מ-1981.

מאיר שטרית: אני זוכר מה זה הצעת אי-אמון בכנסת העשירית, שנת 1981.

מאיר שטרית: הצעת אי-אמון – כל המדינה הייתה רועשת, כי לא היו מגישים את זה כל שבוע.

מאיר שטרית: העולם כולו היה עומד על הרגליים, ויודעים: מה יקרה?

מאיר שטרית: אולי הממשלה תיפול, אולי לא תיפול; כי זה היה על נושאים רציניים, ידעו זאת.

מאיר שטרית: היום, כשכל שבוע יש הצעת אי-אמון – זילות בהצעת אי-אמון, וזה נופל.

מאיר שטרית: לכן אני חושב שהתיקונים האלה הם תיקונים נכונים, אבל זה לא שינוי משילות.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יצחק כהן – איננו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואחריו – חברת הכנסת מיכל בירן.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, לא עליתי רק בשביל להלאות ולחזור על מה שדובר כאן, ואפילו לא בשביל לשפוט את מה שדובר כאן.

אלעזר שטרן: עליתי בשביל שני דברים.

אלעזר שטרן: 1.

אלעזר שטרן: אמר גם אחרון הדוברים כרגע, חבר הכנסת מאיר שטרית, ש-4% זה לא משאת נפשנו, ואני לא רוצה לחזור על ההחלטות, אני מאמין – בהסכמה עם יושב-ראש הוועדה – שבעלייה המדורגת, ואני מאמין שככה זה יהיה, לא יהיו מחר בבוקר 4%.

קריאה: – – – גם לא 2.5% – – –

אלעזר שטרן: בכוונה לא אמרתי מספר, בכוונה לא אמרתי מספר.

אלעזר שטרן: הדבר השני שבשבילו כן עליתי – כמו שאמרתם פה לחבר הכנסת שטרית, יכול להיות שההצעה גם הייתה מונעת ממנו, אם הייתה מתקבלת, להיות חבר כנסת.

אלעזר שטרן: אני חושב שצביעת ההחלטה בצבעים גזעניים לא משרתת את הבית הזה.

זהבה גלאון: אבל זה – – –

קריאה: אבל היא גזענית.

אלעזר שטרן: אבל, זהבה, אמר לך חבר הכנסת שטרית לפני רגע שכשהוא הציע 5% – יכול להיות שזה היה מונע ממנו להיבחר לכנסת.

דב חנין: הוא היה מסתדר – – – אתה לא מכיר את חבר הכנסת שטרית, הוא היה מוצא מקום אחר.

דב חנין: הכישרון הפוליטי שלו פשוט גדול.

אלעזר שטרן: אבל, חבר הכנסת דב חנין, אותך אני בטוח מכיר כבר.

אלעזר שטרן: לשמחתי אני מכיר אותך – – –

דב חנין: – – –

אלעזר שטרן: לשמחתי אני מכיר אותך, אנחנו קצת מכירים.

אלעזר שטרן: אני אומר עוד פעם: כל פעם שאנחנו עולים פה לדוכן ומייחסים להחלטות שנאת חרדים או שנאת ערבים, אני מציע לעשות את זה בדחילו ורחימו.

חנא סוייד: פעם בחודש – – –

אלעזר שטרן: אנחנו אומרים את זה יותר מאשר פעם בשבוע.

אלעזר שטרן: ואני אומר דבר אחד: יש לנו קהלים מאחורינו.

אלעזר שטרן: אנחנו, את המחיר של השנאה משלמים כל יום, ואת השיא כבר שילמנו.

אלעזר שטרן: אם אנחנו לא נהיה אחראיים בשימוש בביטוי הזה, ולא נדע שכשמובילים קהל או עדר – אנחנו לא נוכל לעצור כשנחליט לעצור.

אלעזר שטרן: חלק ימשיכו לתהום וייפלו שם, והתוצאות הן לא לטובת כולנו.

אלעזר שטרן: אני חוזר ואומר עוד פעם: החוק הזה, שיש בו מרכיבים חיוביים – אנחנו כבר שינינו אותו גם בוועדה, צריך לומר – את הנושא הזה, שאם אתה מעלה בחוק, אז לא יכול להיות שמפלגה שמתמודדת ולא זוכה לא תקבל את מימון המפלגות, כי זה ימנע מאנשים להתמודד מראש.

אלעזר שטרן: דווקא כדי שכן יתמודדו, הסעיף הזה כבר תוקן.

אלעזר שטרן: אני מקווה שהחוק, כשיובא לקריאה שנייה ושלישית, יהיה חוק שישקף גם את רוח הדברים שאמר קודם מורנו ורבנו פה, יושב-ראש הכנסת הקודם רובי ריבלין.

ראובן ריבלין: מורנו מספיק, רבנו הוא לא.

אלעזר שטרן: אבל כתוב: "עשה לך רב".

אלעזר שטרן: רובי, רובי, רובי, כתוב: "עשה לך רב", ואין הרבה רבנים שמוכנים שאני אעשה אותם רב שלי.

ראובן ריבלין: "וקנה לך חבר".

אלעזר שטרן: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת אלעזר שטרן.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל בירן, ואחריה – חבר הכנסת יעקב אשר.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לחלוק אתכם סיפור קטן.

מיכל בירן: בממשלה הקודמת מפלגת העבודה החליטה להיכנס לממשלה, הייתה הצבעה בוועידת מפלגת העבודה, והפסדנו.

מיכל בירן: ניסינו לשכנע, חילקנו פלאיירים, דיברנו עם האנשים והפסדנו.

שלי יחימוביץ': בהפרש קטן.

מיכל בירן: בהפרש קטן, אבל הפסדנו.

מיכל בירן: חבר הכנסת שטרן.

מיכל בירן: הייתי כל כך באבל מהדבר הזה.

מיכל בירן: שוב, מי שעוד לא הכיר, אני קצת היפראקטיבית, אבל יום אחרי הוועידה הזאת לא הצלחתי לצאת מהמיטה עד הצהריים.

מיכל בירן: הייתי באבל.

מיכל בירן: אם לא הייתי שוכחת את הרכב של חברת הכנסת יחימוביץ בגני-התערוכה והייתי צריכה ללכת לחלץ אותו, אני לא יודעת אם הייתי מצליחה להוציא את עצמי; אבל גדול בתחושת ההבנה של מה הבחירה הזאת אומרת.

מיכל בירן: ובכל זאת, למרות זה, בכל התקופה האיומה שאחרי זה – בתקופה של אהוד ברק, של מפלגת העבודה, כשהיו ארבעה מנדטים בסקרים, והיה נראה שהמפלגה הזאת, בינה ובין הערכים שלי תהום פעורה – בכל זאת בכל חוג בית שהייתי בו, כשאנשים שאלו אותי: אז למה את רוצה שנתפקד למפלגת העבודה?

מיכל בירן: בכל חוג בית העליתי דווקא את הוועידה הזאת.

מיכל בירן: אנשים אמרו לי: אבל הפסדת בה, מפלגת העבודה נכנסה לקואליציה.

מיכל בירן: ועניתי להם שיכולתי גם לא להפסיד בה; שהפסדתי בהליך דמוקרטי; שלמדתי מזה לקח – שאם הייתי מתארגנת בזמן ואם היינו פוקדים אנשים ואם היינו מתגייסים ואם היינו מיטיבים לשכנע, יכול היה להיות גם אחרת.

מיכל בירן: להליך תקין ודמוקרטי יש הרבה כוח לחבר אנשים ולשמור על שלמות המערכת, גם כשמפסידים, גם כשמאוד לא אוהבים את התוצאה.

מיכל בירן: הידיעה שאם רק תפעל נכון ותשכנע מספיק אתה יכול להיות גם בצד השני, היא קריטית ליכולת של אנשים כל כך שונים, כמו שאני רק מסתכלת באולם הזה על חילונים וחרדים ויהודים וערבים – היכולת שלנו לחיות במדינה הזאת ביחד טמונה בעובדה ובתחושה שבהליך הדמוקרטי יש מקום לכולנו.

מיכל בירן: ההצעות שעומדות כאן היום מפוררות בדיוק את הדבר הזה.

מיכל בירן: אני חושבת שהקליפ של זאב אלקין – למרות שהוא לא קשור להצעה הזאת – ה"אלקין סטייל", שרץ חזק ברשת, ונעשה בכישרון רב, בסופו של דבר מראה מה באמת עומד לפנינו.

מיכל בירן: מדובר בקואליציה ששכחה שהיא יכולה להיות גם אופוזיציה.

מיכל בירן: הרי מי שחושב: היי, אני יכול להיות גם בצד השני – חושב רגע על מה שיהיה כשהוא יהיה בצד השני, מה הוא ירצה, איזה כלים הוא יצטרך כדי בכל זאת לעמוד ולייצג את הציבור שלו.

מיכל בירן: מי שחושב שהוא הולך להיות שליט לנצח, כבר לא אכפת לו מכלום.

מיכל בירן: הוא מוכן להרוס את כללי המשחק, הוא מוכן לעשות הכול בשביל לוודא שלא יקרה מצב שהוא יהיה בצד המפסיד.

מיכל בירן: אני אסיים.

מיכל בירן: הדבר הזה יכול לפרק את כל החברה שלנו.

מיכל בירן: דיברו כאן גם לפני, אבל אי-אפשר להמעיט בערכו ובחשיבותו של העניין הזה.

מיכל בירן: בסופו של דבר, אם לא ניתן ביטוי לכל הקבוצות בחברה הישראלית בכנסת, נקבל את זה ברחובות, נקבל את זה בייאוש, בחוסר תקווה, בחוסר לגיטימציה, ונהפוך את המדינה הזאת לכזאת שפשוט אי-אפשר לחיות בה.

מיכל בירן: אני מצביעה נגד חוקי המשילות.

מיכל בירן: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יעקב אשר, ואחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

כנראה לא רק הבדלים באנשים, גם הבדלים בגובה יש כאן בכנסת.

אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, דב, השרים, השר, כמה אירוני שחוק המשילות נעשה על-ידי אנשים שהם המושלים הכי דיקטטוריים שהיו בתולדות המדינה, לפחות בתוך מפלגותיהם.

ואני רוצה לומר, אמרו מקודם – כמובן התריסו על המפלגות החרדיות.

אמר את זה גם דוד רותם: מה הדמוקרטיה אצלכם?

אז קודם כול, אנחנו, לא רוממות הדמוקרטיה כל היום בגרוננו.

אבל הרשו לי לקרוא ציטוט ממאמר שנכתב לפני שנה על-ידי כותב, עיתונאי כנראה, חילוני.

זה היה בתקופה שהתפרסם התקנון של מפלגת יש עתיד.

הוא כותב כך: מלבד נשימה ושיעול, כל פעולה אחרת של חבר מפלגה, מפלגת יש עתיד, לא תיעשה ללא אישור המנהיג.

מעיון בתקנון מפלגת יש עתיד מגלים שההשראה – – –

יפעת קריב: זה ממש – – –

אז בואי תנסי את זה פעם אחת.

דב ליפמן: זאת לא המציאות.

אני מצטט ממאמר.

יפעת קריב: אה, ממאמר.

יפעת קריב: מאמר אקדמי?

יפה.

מאמר שאם הוא לא נכון כותבו היה צריך לשלם הרבה בתביעת דיבה, שלא הייתה עד היום.

אני מבקש מהיושב-ראש להשלים לי את השניות הללו.

תנו לי רק לסיים.

יפעת קריב: נו, באמת.

את רוצה לצחוק – תצחקי אחר כך.

אני אשמח מאוד.

יפעת קריב: למה?

יפעת קריב: תוך כדי.

מה שמגלים מהתקנון, שההשראה למבנה המפלגה החדשה – כך כותב הכותב, יוסי דהן קוראים לו – מקורה כנראה במפלגת האיחוד הלאומי של רוברט מוגאבה, נשיא זימבבואה.

זהבה גלאון: הוא צודק.

ופה הוא מפרט קצת: מהתקנון אנו למדים שלמפלגה יש מייסדים, מעגל מצומצם של אוהדים מעריצים נאמנים, אבל המנהיג החשדן אינו שש לסמוך על זרים.

כמו בארגוני פשע, רק קשרי דם מבטיחים נאמנות מלאה.

לכן צורפו האם, הרעיה והבן לרשימת המייסדים, וגם – הוא מוסיף – המאפרת ומאמן הקראטה האישי.

כך הוא כותב.

ומסיים את המאמר: זה האיש וזה העתיד.

ככה נראית בשורת הישראליות החילונית הליברלית והדמוקרטית.

היושב-ראש, אני מבקש את עזרתך.

חמד עמאר: אני אוסיף לך דקה.

לא, לא.

אני מבקש רק את עזרתך, כי אני לא שומע את עצמי.

אדוני היושב-ראש, יושבת-ראש האופוזיציה, לי אין אופוזיציה, אז – – –

שלי יחימוביץ': חבר'ה, זה בסדר להסתובב במליאה.

שלי יחימוביץ': זה מותר.

שלי יחימוביץ': אני מכבדת אותך מאוד.

לא, אני לא שומע את עצמי.

אני לא שומע את עצמי.

הוא מסיים: זה האיש וזה העתיד.

כך נראית בשורת הישראליות החילונית הליברלית והדמוקרטית.

וכאן הוא כותב: כמה אירוני שהחילוניות הבורגנית והחלולה הזאת דומה דמיון כמעט מלא לאויב שעליו הכריזה מלחמה, המפלגות החרדיות.

והוא כותב על המפלגות החרדיות שהן מפלגות אנטי-דמוקרטיות במבניהן, המצייתות להוראות האדמו"ר, אולם למען האמת ההשוואה הזאת עושה עוול לפלורליזם המוסדי של המפלגות החרדיות.

אצלם לפחות קיימת הפרדה בין הסמכות הרוחנית לבין השליחים הפוליטיים, הנהנים מעצמאות מסוימת – –

חמד עמאר: משפט אחרון.

– – עצמאות שחברי הכנסת של מפלגת האדמו"ר החילוני לא נהנים ממנה.

חמד עמאר: תודה רבה.

אני רוצה לסיים, אדוני.

זה לא חוק של משילות, זה חוק של מַשילות, מלשון להשיל, להסיר, להזיז אבנים שכביכול מפריעות לכם, הביקורת בדרך.

וכאן אני מסיים, אדוני, בבקשה לכם, מפלגת יש עתיד, ישראל ביתנו: אתם כל כך דמוקרטים, בואו תסכימו שההצבעה היום, שמחייבת 61 ח"כים להצביע בעד, תהיה הצבעה חשאית.

בואו תרימו את הכפפה הזאת.

תהיו דמוקרטים עד הסוף.

אני מקווה שהתקנון של הכנסת יאפשר זאת – אולי בהסכמה.

אני מבקש: תשימו את זה, ואם זה יהיה חשאי נקבל עלינו את הדין הזה.

תהיו אמיצים.

הרי אתם יודעים כמה מתוך המפלגות שלכם לא רוצים את החוק המביש הזה.

חמד עמאר: תודה רבה.

מיקי לוי: תמשיך לבקש.

מיקי לוי: תמשיך לבקש.

חמד עמאר: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ואחריה – חבר הכנסת ישראל חסון.

מיקי לוי: זו הדמוקרטיה, חבר הכנסת אשר, זו הדמוקרטיה.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אין קשר בין הגיבוב הזה שאתם מביאים היום לבין הגברת המשילות.

שלי יחימוביץ': קודם כול, הספיחים של החוק הזה, שכאילו הופכים אותו למשהו יותר מורכב, חוץ מהחוק להדרת מיעוטים מהמערכת הפוליטית הישראלית, זה הקטנת הממשלה ל-18 שרים, אבל משום מה לא בקדנציה שלכם – בקדנציה הבאה.

שלי יחימוביץ': לא על חשבונכם.

שלי יחימוביץ': והחלק הנוסף הוא ביטול חוק מופז.

שלי יחימוביץ': אין לכם בושה?

שלי יחימוביץ': באמת, חוק שאתם חוקקתם, אותה קואליציה, חוק מופז, כי ניסיתם לפלג את קדימה.

שלי יחימוביץ': ועכשיו אתם באים, ומי שמבקש להעביר את החוק הזה הוא מי שהייתה אז יו"ר האופוזיציה והתנגדה במלוא גרונה לאותו חוק מופז.

שלי יחימוביץ': אז באמת, קצת יושר אינטלקטואלי.

שלי יחימוביץ': הרי אין שום דבר אידיאולוגי ושום דבר מצפוני בחקיקה הזאת, חוץ מחקיקה שימושית לטובת

שלי יחימוביץ': כם ברגע נתון אחד.

שלי יחימוביץ': מה נשאר?

שלי יחימוביץ': נשאר החוק להדרת מיעוטים מהמערכת הפוליטית הישראלית.

שלי יחימוביץ': אומרים שזה ימנע סחטנות פוליטית של מפלגות קטנות.

שלי יחימוביץ': ומי מבצע עכשיו את הסחיטה הזאת?

שלי יחימוביץ': מי מבצע את הסחטנות?

שלי יחימוביץ': מפלגות קטנות?

שלי יחימוביץ': לא.

שלי יחימוביץ': ישראל ביתנו מבצעת עכשיו, ברגעים אלה, פה במליאה, את הסחטנות הפוליטית הגדולה ביותר, משום שהיא רוצה לזקוף לזכותה משהו, איזשהו פרי מהקדנציה האומללה הזאת, בזמן שמי שעומד בראשה הוא מי שמתנהלים נגדו הליכים פליליים, והוא לא יכול אפילו לכהן כשר.

שלי יחימוביץ': צחוק הגורל – הרי הגלגל מסתובב – שאתם, אם החוק הזה חלילה יעבור – והוא לא יעבור, אנחנו לא ניתן שהוא יעבור – אתם לא תיכנסו לכנסת, כי לא תעברו את אחוז החסימה בתום ההליכים הפליליים האלה של מי שעומד בראשכם.

שלי יחימוביץ': אז הגלגל מסתובב, וכשפוגעים בדברים בסיסיים כמו חוקי-יסוד, אי-אפשר לעשות אותם מתוך חשיבה רגעית ומתוך איזה ספין פוליטי.

שלי יחימוביץ': למפלגה שאני עומדת בראשה, מפלגת העבודה, אין שום בעיה עם אחוז החסימה.

שלי יחימוביץ': ובכל זאת, אני מתנגדת בחריפות להעלאת אחוז החסימה, גם כיוון שהוא מונע ביטוי פוליטי לגיטימי מקבוצות רבות בישראל, וגם פרגמטית: במקום שבו אין ביטוי פוליטי יש תסכול, יש זעם, מתרחשות תופעות הרבה יותר חמורות.

שלי יחימוביץ': אין לכם שום בעיית משילות.

שלי יחימוביץ': אתם לא צריכים להגביר שום משילות.

שלי יחימוביץ': ואני לא אתן את דוגמת חוק ההסדרים שכפיתם, ואני לא אתן דוגמת התקציב שכפיתם, אני אדבר רק על דבר אחד: איך במחי יד, בהבל פה, החלטתם על ייצוא של 40% מאוצרות הטבע של הגז של מדינת ישראל, והענקתם – בנימין נתניהו ויאיר לפיד – מתנה של יותר מ-300 מיליארד שקלים לשתי ענקיות גז.

שלי יחימוביץ': בהבל פה, בלי לעבור את הכנסת.

שלי יחימוביץ': אתם לא סובלים מחוסר משילות, אתם סובלים מעודף חמור של משילות רעה.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת ישראל חסון.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני שמעתי פה את מרבית הדוברים, ואני רוצה להתריע על שני דברים.

ישראל חסון: רונן, חשוב לי שתשמע.

ישראל חסון: אופיר, אתה בטח תהיה זה שיצטרך להשיב לנו, לא?

אופיר אקוניס: הכול בסדר – – – גם אם אני לא אהיה זה שיצטרך להשיב, אני אקשיב.

ישראל חסון: אני אשמח מאוד.

ישראל חסון: אם שמת לב, אדוני היושב-ראש, התקיים פה דיון מדהים.

ישראל חסון: מהקואליציה דיברו שני יוזמי החוק ועוד שני חברים מהתנועה.

ישראל חסון: כשבאו לנמק מדוע לקיים את החוק, יושב-ראש – – –

דוד רותם: – – –

ישראל חסון: לא שמעתי אותך, סליחה.

ישראל חסון: לא התקיים פה דיון.

ישראל חסון: לא התקיים פה דיון.

ישראל חסון: לא היה פה דיון.

ישראל חסון: לא היה פה דיון של בעד–נגד.

ישראל חסון: לא – – –

זהבה גלאון: לא, היה פה נגד.

ישראל חסון: היה פה נגד-נגד-נגד.

מרב מיכאלי: גם מהקואליציה.

מרב מיכאלי: רובי ריבלין היה נגד.

ישראל חסון: ועכשיו, זו התרבות.

ישראל חסון: וכיצד התרבות הזאת מתנהלת כרגע?

ישראל חסון: דודו, אליך אני לא פונה, חברי דודו רותם.

ישראל חסון: אני פונה דווקא לרונן בעניין הזה.

ישראל חסון: שימו לב מה קורה לנו בכנסת הזאת.

ישראל חסון: בכנסת הזאת קרוב ל-50% מנבחרי הציבור נבחרים על-ידי בוחר יחיד.

ישראל חסון: על-ידי בוחר יחיד.

ישראל חסון: 50% מחברי הכנסת, חובת נאמנותם ומחויבותם הן לבוחר יחיד, שהוא קובע והוא מחליט.

דוד רותם: – – –

ישראל חסון: כנ"ל.

ישראל חסון: אני אומר לך כנ"ל, תקשיב.

ישראל חסון: זה התהליך שכנסת ישראל הולכת בו.

ישראל חסון: כלומר, אם אתה רוצה הגברת משילות, תגדיל את האחריות של הנבחר כלפי הבוחר שלו.

ישראל חסון: מה אתם יוצרים כאן?

ישראל חסון: הכנסת הולכת לתהליך של התנתקות מהאחריות של הנבחר כלפי הבוחר, ועכשיו אתם רוצים לצמצם את הייצוג.

ישראל חסון: אלו שני תהליכים.

ישראל חסון: יתרה מזו, אתם מעודדים את היעדר השיח.

ישראל חסון: יכול להיות שבחוק כזה לא עולים כל חברי הקואליציה ומתנצחים ומסבירים מדוע הוא טוב?

ישראל חסון: זה דיבור לקיר.

ישראל חסון: אתה יודע, דודו, לא יכול להיות שיושב-ראש ישראל ביתנו לא עולה לפה ומסביר לנו מדוע זה טוב.

ישראל חסון: שיעמוד ויסביר, שידבר.

ישראל חסון: שמישהו יסביר לנו למה זה טוב.

דוד רותם: אני הסברתי.

ישראל חסון: אתה לא הסברת, אתה הצגת את החוק.

ישראל חסון: דודו, אני אומר לך, אפשר לעשות מהרבה דברים צחוק.

ישראל חסון: אני אומר לך, אי-אפשר להמשיך לעשות מכנסת ישראל חוכא ואטלולא, וממדינת ישראל – שדה ניסוי משטרי שלטוני.

ישראל חסון: תודה לך.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת ישראל חסון.

חמד עמאר: חבר הכנסת חיליק בר.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבל שידידי חבר הכנסת רונן הופמן לא נמצא פה.

יחיאל חיליק בר: הייתי מאוד רוצה שהוא ישמע אותי.

רונן הופמן: אני פה.

יחיאל חיליק בר: רונן, מה שלומך?

יחיאל חיליק בר: אני שמח שאתה פה.

יחיאל חיליק בר: רונן, נאמר כבר הכול.

יחיאל חיליק בר: באמת, דברים קשים, פחות או יותר מה שאני רציתי להגיד.

יחיאל חיליק בר: אבל אני פה כדי להגיד אותם שוב, ובעיקר כדי להגיד מתישהו בעתיד: אמרנו לכם.

יחיאל חיליק בר: זה מאוד מאוד חשוב להגיד: אמרנו לכם, גם אם זה קצת קטנוני.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להגיד לך – אתה יודע, עדכנו אותי שלאחרונה בכל סקר אפשרי, אפילו התקציב לא פגע המון בפופולריות של יאיר לפיד.

יחיאל חיליק בר: הוא פגע בו, ואתם משלמים על זה במנדטים, אבל גילינו שהשת"פ הזה של לפיד-ליברמן, השת"פ הזה, לצערי, של הופמן-רותם – דבר שלא יירשם לזכותך, ואני אחד מהאנשים שמעריכים אותך – הוא כנראה טעות אחת יותר מדי.

יחיאל חיליק בר: הוא כנראה – –

רונן הופמן: חמישה חברי סיעה שלך תומכים בהעלאת אחוז החסימה.

רונן הופמן: חמישה חברי סיעה שלך תומכים בהעלאת אחוז החסימה.

יחיאל חיליק בר: – – הוא כנראה שת"פ אחד יותר מדי במפלגה שהבטיחה לבוא לשלום – – –

רונן הופמן: – – –

יחיאל חיליק בר: רונן, רונן – – –

רונן הופמן: חמישה חברים.

יחיאל חיליק בר: רונן, תקשיב לי.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע, אתה יודע, אתה היית פעם במפלגה שלנו.

יחיאל חיליק בר: בגלל שהיית בה, וחווית, וספגת כל כך הרבה שנים במפלגת העבודה, אני רואה בך אדם נאור.

יחיאל חיליק בר: אני נותן לך את הקרדיט הזה.

יחיאל חיליק בר: אבל המפלגה שלך, שאמרה שהיא באה לשנות, לא שינתה – עזוב את התקציב הגרוע הזה, העבודה בעיניים על אותו מעמד ביניים שהבטחתם לשנות לו ובגדתם בו עם התקציב הכי רע והכי מכוער שיכול להיות למעמד הביניים ולשכבות החלשות.

יחיאל חיליק בר: אבל, רונן, חוק המשילות, חוק המשילות, השת"פ הזה עם מפלגה שבניגוד אליכם – אולי בעוד שבע שנים יהיו לכם פריימריז – היא מפלגה דיקטטורית וחשוכה במהותה, היא מפלגה שכבר שנים מתנהלת על-ידי בן-אדם אחד; לפחות לפיד, שהוא סוג של דיקטטור – אבל הוא זמני, הוא אומר:

יחיאל חיליק בר: בעוד שבע שנים יהיו פריימריז.

יחיאל חיליק בר: ואתה יודע מה, רונן?

יחיאל חיליק בר: הציבור לא יסלח לכם על הגזירות האלה כל כך מהר.

יחיאל חיליק בר: הדמוקרטיה הפרלמנטרית, זו שתביא אתכם לספסלים האלה יותר מהר ממה שתחשוב, לא תסלח לכם על החוק החשוך הזה; חוק שיש לו ריח של דיקטטורה, של משטר חשוך, של דחיקת מיעוטים.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע מה?

יחיאל חיליק בר: אני לא רוצה להיות מאלה שאומרים: גזענות.

יחיאל חיליק בר: אני יכול להאשים אתכם בטיפשות, אני יכול להאשים אתכם בתמימות ורשעות.

יחיאל חיליק בר: אבל ניתן לך קרדיט שאתה תמים וטיפש – במירכאות ולא במירכאות – אבל לא גזעני.

יחיאל חיליק בר: אבל, רונן, לא לעולם חוסן.

יחיאל חיליק בר: לא לעולם חוסן.

יחיאל חיליק בר: אתם מהר מאוד – אני מקווה בשבילכם, בשביל המדינה הזאת, בשביל להפיל את הממשלה הרעה הזאת – תעברו לאופוזיציה.

יחיאל חיליק בר: ואז נגיד לכם: אמרנו לכם.

יחיאל חיליק בר: אבל כנראה שזה יהיה מאוחר מדי.

יחיאל חיליק בר: ואתה יודע מה הכי גרוע, רונן?

יחיאל חיליק בר: שנינו חברי כנסת חדשים.

יחיאל חיליק בר: ואני מתבאס שכחברי כנסת חדשים נפל דווקא עלינו להיות חברים בכנסת שחוקקה את החוק הלא-דמוקרטי, הדיקטטורי והמכוער הזה, ואני מתבייש היום להיות חבר בכנסת שעושה את זה.

יחיאל חיליק בר: אני מתבייש באמת להיות חלק ממערכת פרלמנטרית שיורה לעצמה ברגל.

יחיאל חיליק בר: ואתה יודע מה?

יחיאל חיליק בר: אפילו על התקציב הרע שלכם – ואני מסיים, אדוני – – –

חמד עמאר: משפט אחרון.

יחיאל חיליק בר: אפילו על התקציב הרע שלכם היו יכולים להגיד שאלו קואליציה–אופוזיציה, בסדר?

יחיאל חיליק בר: אבל החוק הזה יהפוך את המשחקים בכנסות הבאות למשחקי קואליציה–קואליציה, וזה דבר שאף אחד בדמוקרטיה מתוקנת לא רצה.

יחיאל חיליק בר: אז אני פשוט מתבייש.

יחיאל חיליק בר: תודה.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת חיליק בר.

חמד עמאר: הודעה לסגן המזכירה.

רונן הופמן: חמישה חברי כנסת תומכים בזה.

קריאה: למה לא הצבעה חשאית?

קריאה: למה אצלכם לא תומכים?

קריאה: למה בליכוד לא תומכים?

חמד עמאר: חבר הכנסת הופמן, אני מבקש שתשב.

חמד עמאר: לשבת.

חמד עמאר: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת הופמן, אני מבקש שתשב.

חמד עמאר: לשבת בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

נאזם בדר: החל בהצעת חוק פ/1622/19 וכלה בהצעת חוק פ/1672/19 – הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – משלוח התראה לתשלום לצרכן), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת גילה גמליאל; הצעת חוק שירות חברתי לגמלאים, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איתן כבל, דב חנין, ניצן הורוביץ, מיקי רוזנטל, אראל מרגלית ועליזה לביא; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (מכשיר MRI בכל בית-חולים עם חדר מיון), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק הנחה לסטודנטים בדמי נסיעה בתחבורה ציבורית, התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – התקנת דוד שמש), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, עיסאווי פריג', דב חנין, מיקי רוזנטל, יחיאל חיליק בר, אילן גילאון, דוד אזולאי, אמנון כהן ואיתן כבל; הצעת חוק ההגבלים העסקיים (תיקון – פטור לתוצרת חקלאית), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק הסנגוריה הציבורית (תיקון – פיקוח על החזקה בבידוד או על החזקה באיפול תקשורתי), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, נחמן שי, מיכל רוזין, דב חנין ותמר זנדברג; הצעת חוק-יסוד: שוויון האוכלוסייה הערבית, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי-דין של גירושין) (תיקון – חובת דיון בהטלת מאסר על סרבן גט), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, רוברט אילטוב, שמעון אוחיון, שולי מועלם-רפאלי, דב חנין, מיקי רוזנטל ואלעזר שטרן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הכרה בפגיעה מינית בעבודה כפגיעה בעבודה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת יצחק הרצוג, נחמן שי, דב חנין, יחיאל חיליק בר, איציק שמולי, דב ליפמן, אלעזר שטרן, עליזה לביא, יפעת קריב ואורית סטרוק; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הרחבת הגדרת ילד לעניין קצבת שאירים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת נסים זאב, מאיר שטרית, יריב לוין, איתן כבל, משה זלמן פייגלין, אברהם מיכאלי, דב ליפמן, יעקב מרגי, מנחם אליעזר מוזס, אמנון כהן, מירי רגב, פנינה תמנו-שטה,

נאזם בדר: יעקב ליצמן, משולם נהרי, יחיאל חיליק בר, שמעון אוחיון, ישראל אייכלר, גילה גמליאל, אורית סטרוק, אורי מקלב, יעקב אשר וישראל חסון; הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון – פיקוח על מרווחי שיווק), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת יצחק וקנין, אברהם מיכאלי, ישראל אייכלר, נסים זאב, משולם נהרי, אורי מקלב, יעקב מרגי, מאיר שטרית, אמנון כהן, מנחם אליעזר מוזס, דב חנין, אילן גילאון, זהבה גלאון, ניצן הורוביץ, עיסאווי פריג' ואיתן כבל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – ביטול עמלות על שירותים בסיסיים בחשבון עובר ושב), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת גילה גמליאל, מיקי רוזנטל וישראל חסון; הצעת חוק העונשין (תיקון – עבירות המתה ורשלנות), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק הממשלה (תיקון – ועדת שרים לענייני חקיקה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, מירי רגב, שלי יחימוביץ, אילן גילאון, איתן כבל, נחמן שי, באסל גטאס, תמר זנדברג ומיכל רוזין; הצעת חוק חובת פרסום בערבית בגופים ציבוריים, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת עיסאווי פריג', אבישי ברוורמן, מסעוד גנאים, באסל גטאס, יצחק הרצוג, נחמן שי, מיקי רוזנטל, מיכל רוזין, אילן גילאון, זהבה גלאון, תמר זנדברג, איציק שמולי, טלב אבו עראר, חנין זועבי, איתן כבל, דב חנין וניצן הורוביץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת הנישואין והגירושין (הסכמי קדם-נישואים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס ורוברט אילטוב; הצעת חוק ביטול מירוץ הסמכויות (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, רות קלדרון, שמעון סולומון, יפעת קריב, קארין אלהרר, עפר שלח, פנינה תמנו-שטה, רינה פרנקל ובועז טופורובסקי; הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון – דין התפטרות עקב הטרדה מינית או התנכלות כפיטורין), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת פנינה תמנו-שטה, מיכל בירן, נחמן שי, שולי מועלם-רפאלי, עליזה לביא ומיכל רוזין; הצעת חוק להארכת תוקפן של תקנות שעת חירום (יהודה והשומרון – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית) (תיקון),

נאזם בדר: התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת עיסאווי פריג' ודב חנין; הצעת חוק העונשין (תיקון – הדרה מהמרחב הציבורי או משירות ציבורי על רקע מיני), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת חנין זועבי, באסל גטאס וג'מאל זחאלקה; הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – סמכות שיפוט בהסכמה בעניין אזרחי), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון – העברת נטל הוכחה במקרה של פיטורין בשל הגשת תלונה על הטרדה מינית), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, מאיר שטרית, זהבה גלאון, מיכל רוזין, יפעת קריב ומירי רגב; הצעת חוק האזרחות (תיקון – ביטול סמכות בית-משפט שהרשיע אדם לבטל אזרחות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי ובאסל גטאס; הצעת חוק נכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה) (תיקון – העלאת הסיוע לניצולים והגבלת איתור נכסים ויורשים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, שולי מועלם-רפאלי, גילה גמליאל, דוד צור, אורית סטרוק, משה גפני, איציק שמולי, דב חנין, אילן גילאון ודוד רותם; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – חובת הודעה בעת ביצוע בדיקת ממוגרפיה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת גילה גמליאל, יצחק כהן ומיקי רוזנטל; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – הודעה לחייב בטרם הגשת בקשה לביצוע משכנתה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איתן כבל, משה מזרחי, דב חנין, ניצן הורוביץ, נחמן שי ואחמד טיבי; הצעת חוק הקמת מקלטים לנשים מוכות, התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת חנין זועבי; הצעת חוק יום הוקרה לנכי ופצועי צה"ל ונפגעי פעולות האיבה, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת יוני שטבון ועפר שלח; הצעת חוק בטיחות מתקני משחקים בגני-שעשועים, התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת חנין זועבי; הצעת חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים (תיקון – קיצור תקופת המחיקה לקטינים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורית סטרוק, דב חנין, איילת שקד, יוני שטבון, עדי קול ומירי רגב; הצעת חוק איסור מימון טרור (תיקון – תוספת להגדרה של מעשה טרור), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איתן כבל, אברהים צרצור, ניצן הורוביץ,

נאזם בדר: עיסאווי פריג', נחמן שי, עמרם מצנע ודב חנין; הצעת חוק חוקרים פרטיים ושירותי שמירה (תיקון – ביטוח שומר הנפגע בעת מילוי תפקידו), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אמנון כהן, איתן כבל ודוד אזולאי; הצעת חוק לתיקון פקודת הסמים המסוכנים (הוספת חומר קנבוס כחומר בעל תועלת רפואית), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, שלי יחימוביץ, משה זלמן פייגלין וג'מאל זחאלקה; הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון – ייצוג לנשים ברשימות מועמדים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת יפעת קריב, עליזה לביא, דב חנין, פנינה תמנו-שטה, קארין אלהרר, זהבה גלאון, גילה גמליאל, תמר זנדברג, ניצן הורוביץ, נחמן שי, שולי מועלם-רפאלי, מיכל רוזין, עיסאווי פריג', משה מזרחי, מיכל בירן, מאיר שטרית, דוד צור, רות קלדרון, רינה פרנקל וחנין זועבי; הצעת חוק חובת סימון בקר והקמת מאגר גנטי, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת זבולון קלפה, יצחק וקנין, איילת שקד, אלעזר שטרן, אראל מרגלית, דוד אזולאי ובועז טופורובסקי; הצעת חוק רשות השידור (תיקון – פטור מאגרה בבתי-חולים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מאיר שטרית, חמד עמאר, רינה פרנקל, יצחק וקנין, יפעת קריב, דוד צור ובועז טופורובסקי; הצעת חוק מעונות ממשלתיים לאנשים עם פיגור שכלי, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק השכירות והשאילה (תיקון – הגבלה על העלאת דמי השכירות), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת יצחק הרצוג; הצעת חוק הגנת הורה על ילדו הקטין (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מרדכי יוגב, איילת שקד, יוני שטבון, אורית סטרוק, יצחק כהן ודב ליפמן; הצעת חוק זכות יוצרים (תיקון – הפרת זכות יוצרים ברשת האינטרנט), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת רוברט אילטוב; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הוראות בעניין תוכנית הטבות לצרכן), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איתן כבל, דב חנין, נחמן שי, משה זלמן פייגלין, משה מזרחי, אחמד טיבי, מרב מיכאלי ואיציק שמולי; הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – חובת עיקור או סירוס של כלבים וחתולים),

נאזם בדר: התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מירי רגב, עמרם מצנע ובועז טופורובסקי; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – סידור פריטים בחשבונית לפי סדר האל"ף-בי"ת), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת נחמן שי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (רישום רכב), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת בועז טופורובסקי, עפר שלח, חמד עמאר, דב ליפמן, מנחם אליעזר מוזס, משה מזרחי, שמעון אוחיון, אלעזר שטרן, עליזה לביא, נחמן שי, מירי רגב, יריב לוין, זבולון קלפה, איציק שמולי ומרב מיכאלי; הצעת חוק אחריות המדינה לחינוך ציבורי, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת עמרם מצנע, איתן כבל, דוד צור, אלעזר שטרן, איציק שמולי, אראל מרגלית, עדי קול, שולי מועלם-רפאלי, עיסאווי פריג', דב חנין, קארין אלהרר, אברהים צרצור, נחמן שי, אורלי לוי אבקסיס, זהבה גלאון, אילן גילאון, מרב מיכאלי, פנינה תמנו-שטה, יצחק הרצוג, מסעוד גנאים, גילה גמליאל, יפעת קריב, אבישי ברוורמן, חנא סוייד, משה מזרחי, שאול מופז, בועז טופורובסקי, סתיו שפיר, מיכל רוזין ועליזה לביא; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מרכז שירות ארצי לעניין כרטיס "רב-קו"), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ישראל אייכלר, אברהם מיכאלי, דב חנין, מיקי רוזנטל, יצחק כהן, אורי מקלב, מנחם אליעזר מוזס, יעקב ליצמן ומירי רגב; הצעת חוק המכר (דירות) (הבטחת השקעות של רוכשי דירות) (תיקון – הבטחת נכסי בעלי דירות בעסקאות מסוג של התחדשות עירונית), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מאיר שטרית, שמעון אוחיון, עליזה לביא, איציק שמולי, ניצן הורוביץ, דב חנין, נסים זאב, רינה פרנקל ואורי מקלב; הצעת חוק עזרה ראשונה, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, דב ליפמן, משה זלמן פייגלין, אלעזר שטרן, אילן גילאון, דב חנין, אורלי לוי אבקסיס ויוני שטבון; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – כהונת ובחירת רבני עיר), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן, דוד צור, דב ליפמן, גילה גמליאל, מאיר שטרית, עמרם מצנע ועליזה לביא; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (תמיכה של ישות מדינית זרה בעמותות בישראל),

נאזם בדר: התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איילת שקד ורוברט אילטוב.

נאזם בדר: החלטת ועדת האתיקה בעניין קובלנתו של חבר הכנסת אלעזר שטרן נגד השר אורי אריאל.

נאזם בדר: תודה.

הצעת חוק-יסוד: (קריאה ראשונה)

חמד עמאר: מסכם את הדיון שר התיירות חבר הכנסת עוזי לנדאו.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת רובי ריבלין, אני בא מתנועת החרות, מאותן שנים שבהן תנועת החרות הייתה נתונה לרדיפות – –

קריאה: – – –

עוזי לנדאו: – – כשהמטרה של ראש הממשלה דאז בן-גוריון בהעלאת אחוז החסימה וגם בהחלטה וברצון להביא לבחירות אזוריות – למחוק את המפלגות הקטנות כמעט כליל.

עוזי לנדאו: וזה לא צלח.

קריאה: זה מה שאתם עושים עכשיו.

עוזי לנדאו: ואני שותף למלוא רחשי לבו של רובי ריבלין, של תנועת החרות, של מנחם בגין, שבדמוקרטיה יש לשמור על זכויות כל גורם אותנטי לייצוג מלא בכנסת.

עוזי לנדאו: אני רוצה להוסיף שבדיונים ובוויכוחים האלה על שינוי שיטת הממשל שהיו בכנסת ישראל, בוודאי בתקופה של שנות ה-80 והלאה, ועדיין רבים מחברי הכנסת היושבים כאן היו כבר אז שם – אני רואה כאן את חבר הכנסת פואד בן-אליעזר – הדיונים שהתקיימו אז לא היו דיונים סיעתיים.

עוזי לנדאו: היו ויכוחים בתוך הליכוד דאז ובתוך מפלגת העבודה דאז, כי הדיון הזה עצמו הוא דיון יסודי, הוא רציני, שיורד עד לשורשי הדרך שבה דמוקרטיה יכולה להתנהל.

עוזי לנדאו: וגם אז היו סוגיות כבדות.

עוזי לנדאו: אחת מהן – אחוז החסימה, אחת נוספת – בחירות אזוריות, ושלישית – ראש הממשלה הראשון יהיה זה שיעמוד בראש המפלגה הגדולה.

עוזי לנדאו: אלה היו הסוגיות היסודיות ביותר.

עוזי לנדאו: והמהפכה האמיתית על כולן הייתה השאלה האם יהיו בחירות ישירות לראש הממשלה, בחירות נשיאותיות או לא.

עוזי לנדאו: התלונן כאן חבר הכנסת אריה דרעי ואמר שאיננו רואה משילות בחוק הזה.

עוזי לנדאו: אני אינני חושב שצריכים להגיע למשילות מוגזמת כפי שהוצע בחוק לבחירה ישירה לראש הממשלה, והחוק הזה בוטל – אני אוסיף: ברוך השם.

עוזי לנדאו: החוק הזה בוטל לפני כ-12 שנים, והיום אנחנו יוצאים לא למהפכה בתוך המערכת הקיימת אלא לשינוי חשוב להתקדמות, על מנת להפוך את השיטה הנוכחית לשיטה משופרת עם יתר משילות.

עוזי לנדאו: אני רוצה כאן לומר שתי הערות – אולי לפרספקטיבה: יש במדינת ישראל היום מכשול גדול למשילות, והוא נובע בראש ובראשונה משלטון הפקידות הממשלתית וממשפטיזציה מופרזת, מוגזמת, של הליך קבלת ההחלטות במדינת ישראל.

עוזי לנדאו: דיבר על זה פרופסור אמנון רובינשטיין, לשעבר שר החינוך, שר בהרבה תחומים בכנסת וחבר כנסת מוביל, כיום פרופסור במרכז הבין-תחומי בהרצלייה.

עוזי לנדאו: הנושא השני הוא הגברת המשילות של הממשלה, והנושא הזה לוקה עדיין בחסר גדול.

עוזי לנדאו: אני מבקש כאן להדגיש כמה מן הנושאים שדנו בהם אז ועדיין רלוונטיים היום.

עוזי לנדאו: דובר על צמצום מספר המפלגות, ועדיין מספר המפלגות היום במדינת ישראל גדול מדי, מה לעשות.

עוזי לנדאו: ולדבר הזה יש ביטוי בדרך שבה מתקיים המשא-ומתן להרכבת הממשלה.

עוזי לנדאו: הנושא הקשה השני זה גודל המפלגות הגדולות בישראל.

עוזי לנדאו: אני רוצה להזכיר לידידי חבר הכנסת רובי ריבלין, שעוד בשנת 1984 היה גודל כל אחת משתי המפלגות הגדולות בישראל מעל 45 מנדטים.

עוזי לנדאו: שתי המפלגות יחד, בבחירות 1994, הרכיבו אז – – –

דב חנין: – – –

עוזי לנדאו: בבקשה?

דב חנין: – – – אחוז החסימה היה 1%, והעליתם את אחוז החסימה – – –

עוזי לנדאו: אני מסכים אתך, אני מסכים אתך.

עוזי לנדאו: אתה צודק.

עוזי לנדאו: דב חנין, אתה צודק.

מיקי רוזנטל: אבל מה הקשר?

עוזי לנדאו: מה שעשו אז, אגב, שתי המפלגות – העלו את אחוז החסימה ל-1.5%, והתהליך היה נכון.

עוזי לנדאו: גם להעלות ל-2% היה נכון.

עוזי לנדאו: אתה רוצה למצוא את האיזון, חבר הכנסת חנין, בין שני עקרונות חיוניים לדמוקרטיה: האחד הוא ייצוגיות והשני הוא משילות.

עוזי לנדאו: בקצה של הייצוגיות תן לכל אחד את האפשרות להיבחר עם אחוז חסימה אפס.

מרב מיכאלי: זה לא סותר, זה לא סותר.

עוזי לנדאו: בקצה של המשילות תן לממשלה כוח מוגזם, מופלג, בלתי סביר.

מרב מיכאלי: לא נכון.

עוזי לנדאו: מהו האיזון שבתוכו אתה רוצה לעבוד?

עוזי לנדאו: 2% איננו איזון מספיק.

עוזי לנדאו: הטענה שלכם ש-4% זה מוגזם – יכול להיות.

עוזי לנדאו: צריך להיכנס לתהליך שבו נדבר, נידבר ונגיע למשהו סביר.

עוזי לנדאו: אמר כאן חבר הכנסת שטרית דבר נכון.

עוזי לנדאו: מאז נכנס לצנרת הליך החקיקה הראשוני שבאתם עליו במקלכם ובתרמילכם, התקיים תהליך של הידברות ונכנסו כמה שינויים חשובים.

עוזי לנדאו: אבל התהליך נעצר, וצריך להמשיך אותו, ונמשיך אותו מן ההצבעה היום.

עוזי לנדאו: אני רוצה כאן להוסיף כמה מן הדברים החשובים, החיוניים, בוודאי בנושא שחסר כאן ונצטרך לדון בו, וזה הבחירות האזוריות.

עוזי לנדאו: השיטה הזאת היא לבדה מכניסה כמה שינויים חשובים ביותר.

עוזי לנדאו: אני אולי רוצה פה להעיר.

עוזי לנדאו: לגבי הייצוגיות, אני שמעתי כאן

עוזי לנדאו: את חבר הכנסת חנא סוייד מדבר על כך שההיגיון של הצעת החוק הזאת הוא היגיון של מפלגה גדולה בקואליציה.

עוזי לנדאו: אני מסכים עם חבר הכנסת סוייד.

עוזי לנדאו: צריכה להיות מפלגה גדולה בקואליציה, מפלגה שהיא ועוד אחת או שתיים יוכלו להקים קואליציה יציבה.

עוזי לנדאו: זה לא המצב היום.

עוזי לנדאו: בעבר שתי המפלגות הגדולות – גם כשהשנייה הייתה קטנה יותר, היו יכולות בקלות לעבור מעל 60.

עוזי לנדאו: זה לא המצב היום.

עוזי לנדאו: היום בקואליציה אתה צריך שלוש או ארבע או חמש מפלגות.

עוזי לנדאו: זה לא סביר.

עוזי לנדאו: מה שבלתי סביר זה לא לאפשר למיעוט אותנטי, לגיטימי, להמשיך להעלות את קולו.

עוזי לנדאו: אבל באופן עקרוני אתה צודק.

עוזי לנדאו: ההיגיון הוא קולה של המפלגה הגדולה.

באסל גטאס: – – –

עוזי לנדאו: אני אינני מסכים עם מה שאומר חבר הכנסת נחמן שי שההצעה המועלית כרגע נועדה למנוע את השיח הדמוקרטי.

עוזי לנדאו: היא לא נועדה למנוע את השיח הדמוקרטי.

עוזי לנדאו: הוא יהיה.

עוזי לנדאו: גם כאשר יהיו לך בסיכומו של תהליך חמש או שש מפלגות יש לך שיח דמוקרטי, והוא מתקיים גם בעיתונות.

עוזי לנדאו: יוסיפו להיות לך מפלגות חרדיות בכנסת, ויוסיפו להיות לך מפלגות ערביות בכנסת, ואני רוצה שיהיו גם אלה וגם אלה.

עוזי לנדאו: אתה רוצה להתווכח אתם.

עוזי לנדאו: אני כאן שותף מלא למה שאמר חבר הכנסת רובי ריבלין, ואני רוצה לראות את מוחמד ברכה מתווכח בכנסת.

עוזי לנדאו: אני רוצה לראות אותו.

עוזי לנדאו: יאמר מה שיש לו, והוויכוחים צריכים להיות פרלמנטריים.

עוזי לנדאו: אבל אם במדינה כמו גרמניה יש לך 5% חסימה, ושם יש לך שיטת ממשל שמחייבת בהצבעת אי-אמון קונסטרוקטיבי 61 חותמים או 50% פלוס כדי שאפשר יהיה להצביע אי-אמון ולהחליף ממשלה, והיא מדינה דמוקרטית – –

עפו אגבאריה: – – –

עוזי לנדאו: – – אני מתקשה לקבל כאן את הנימוקים שלכם ואת הזעם שלכם כשבאים ואומרים שהשיטה הזאת היא אנטי-דמוקרטית בעליל.

עוזי לנדאו: היא דמוקרטית עם כל הכיוונים או עם כל הוויכוחים שיכולים להיות שם.

עוזי לנדאו: אומר חבר הכנסת אברהים צרצור שהיו מאות דיונים ומחקרים על הבחירה הישירה.

עוזי לנדאו: זה נכון, הכול נכון, אבל אי-אפשר לומר שהם אינם מקבלים את ביטוים בדרך שבה אנחנו מציגים כאן את הצעת החוק שלנו.

עוזי לנדאו: ואני רוצה לומר לכל ידידי מן האופוזיציה: את הצעת החוק הזאת – עקרונותיה, אלה הובאו על-ידי קבוצה נכבדה של פרופסורים לא מן הימין ולא מן השמאל.

עוזי לנדאו: אני מדבר על פרופסור רובינשטיין, ואני מדבר על פרופסור אוריאל רייכמן, ואני מדבר גם על אנשי המכון הישראלי לדמוקרטיה; וכבוד השופט שמגר צוטט היום כאן באולם הזה, אבל הוא עמד מאחוריהם.

מיקי רוזנטל: – – – מסתייגים מרוב החוק – – –

עוזי לנדאו: כולם מסכימים על כמה מן העקרונות המועלים כאן היום, מה לעשות.

עוזי לנדאו: ישראל, אתה לא צודק.

ישראל חסון: ההצעה היא מכלול.

עוזי לנדאו: אני מסכים שההצעה היא מכלול.

עוזי לנדאו: אני מסכים שההצעה היא מכלול, אבל מן המכלול ההוא, מה שאי-אפשר היה לבצע מבחינה פוליטית היום זה כל נושא הבחירות האזוריות, את החלוקה הזאת.

עוזי לנדאו: אבל אם אתה מוציא מכאן את הבחירות האזוריות זה לא פוגם בהיגיון של מה שנותר.

ישראל חסון: הפרדת רשויות – – –

עוזי לנדאו: אני לא שומע אותך.

עוזי לנדאו: בכל מקרה, תראו, הוויכוח הזה הוא ויכוח יסודי, הוא ויכוח רציני, הוא ויכוח שנצטרך לקיים, אני שמח שכרגע הוא נכנס לצנרת באופן רציני ויסודי.

עוזי לנדאו: ואני רוצה לומר לכם, עם כל הטיעונים, שכאן מדובר על כך שהיום אנחנו באופוזיציה ומחר נהיה בקואליציה, נער הייתי, בגרתי וגם זקנתי, והייתי גם פה והייתי גם שם, פעם אחת ופעמיים בכל צד, ואני רוצה לומר לכם, את הוויכוח הזה צריך לקיים מתוך מבט ארוך טווח, מה חשוב לדמוקרטיה יציבה במדינת ישראל.

עוזי לנדאו: אני חושב שאנחנו מתקדמים בדרך הזאת.

עוזי לנדאו: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לשר עוזי לנדאו, שסיכם את הדיון בחוק, שלא נטעה בשם – הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון) (הגברת המשילות), של חברי הכנסת דוד רותם, רוברט אילטוב, חמד עמאר ורונן הופמן – קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, השרים, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חזרו – כל חברי הכנסת חזרו, יכולים לקיים את ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הבטחתי לחברי הכנסת המוסלמים שאנחנו לא ננעל את ההצבעה לפני שהם יגיעו, אבל אנחנו אפילו לא התחלנו אותה, ואני שמח שאנחנו יכולים לקיים אותה כסדרה.

יולי יואל אדלשטיין: התקבלו בקשות כנדרש להצבעה שמית בחוק, ואנחנו, אם כן, נתחיל להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: שנייה אחת, חברים בשולי האולם, אני רק מזכיר שמזכירת הכנסת, לפני יומיים, 41 פעם, אם אני לא טועה, קראה את שמות כולם, אז – נא לחוס על גרונה, לשמור על שקט, רצוי שכבר בסיבוב הראשון כולנו נצביע.

ג'מאל זחאלקה: הצבעה אנטישמית.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: מאז שראש הממשלה פעם תיקן אותי אני מקפיד, הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: הבדיחות על הנושא הזה כבר פאסה.

ג'מאל זחאלקה: אבל מי דרש, כבוד היושב-ראש?

יולי יואל אדלשטיין: מה?

ג'מאל זחאלקה: מי ביקש?

יולי יואל אדלשטיין: אה, מי ביקש הצבעה שמית?

יולי יואל אדלשטיין: מטעם הקואליציה.

ג'מאל זחאלקה: טוב לציין זאת.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: צודק חבר הכנסת זחאלקה, הבקשות הפעם התקבלו – החתימות, לפי השמות הן מטעם הקואליציה.

עפו אגבאריה: זו לא הצבעה שמית, זו הצבעה אנטישמית.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי המזכירה, אנחנו ערוכים.

יולי יואל אדלשטיין: נא לפתוח את ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – נגד עפו אגבאריה – נגד יולי יואל אדלשטיין – נמנע יצחק אהרונוביץ – בעד שמעון אוחיון – בעד אורי אורבך – בעד דוד אזולאי – אינו נוכח אריאל אטיאס – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – בעד קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – בעד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – בעד אורי אריאל – בעד יעקב אשר – נגד מיכל בירן – נגד בנימין בן-אליעזר – נגד אלי בן-דהן – בעד נפתלי בנט – בעד יחיאל חיליק בר – נגד אבישי ברוורמן – נגד מוחמד ברכה – נגד עמר בר–לב – נגד באסל גטאס – נגד אילן גילאון – נגד זהבה גלאון – נגד גילה גמליאל – בעד מסעוד גנאים – נגד משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד דני דנון – אינו נוכח אריה דרעי – נגד רונן הופמן – בעד ניצן הורוביץ – נגד צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד אבי וורצמן – בעד יצחק וקנין – נגד נסים זאב – אינו נוכח חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד תמר זנדברג – נגד ציפי חוטובלי – בעד דב חנין – נגד ישראל חסון – נגד בועז טופורובסקי – בעד אחמד טיבי – נגד מרדכי יוגב – בעד שלי יחימוביץ – נגד משה יעלון – בעד אליהו ישי – אינו נוכח איתן כבל – נגד אמנון כהן – נגד יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – בעד חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד לימור לבנת – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד מיקי לוי – בעד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – בעד דב ליפמן – בעד יעקב ליצמן – נגד עוזי לנדאו – בעד סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד – בעד מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת שאול מופז – אינו נוכח משה מזרחי – נגד אברהם מיכאלי – נגד מרב מיכאלי – נגד עמרם מצנע – בעד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – אינו נוכח אראל מרגלית – נגד משולם נהרי – נגד בנימין נתניהו – בעד חנא סוייד – נגד שמעון סולומון – בעד אורית סטרוק – בעד ניסן סלומינסקי – בעד גדעון סער – בעד חמד עמאר – בעד משה זלמן פייגלין – בעד שי פירון – בעד מאיר פרוש – נגד יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – נגד רינה פרנקל – בעד עמיר פרץ – בעד דוד צור – בעד אברהים צרצור – נגד עדי קול – בעד פניה קירשנבאום – בעד רות קלדרון – בעד

חיים כץ: עדי קול אמרה "נמנעת".

ירדנה מלר-הורוביץ: סליחה.

ירדנה מלר-הורוביץ: עדי קול?

עדי קול: אמרתי "נמנעת".

ירדנה מלר-הורוביץ: נמנעת.

יחיאל חיליק בר: כל הכבוד, יש עדיין חברי כנסת – – –

קריאות: כל הכבוד, כל הכבוד.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת)

ירדנה מלר-הורוביץ: זבולון קלפה – בעד יפעת קריב – בעד מירי רגב – בעד מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – נגד דוד רותם – בעד יואל רזבוזוב – בעד ראובן ריבלין – נגד יוני שטבון – נגד יובל שטייניץ – בעד מאיר שטרית – בעד אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – נגד סילבן שלום – בעד עפר שלח – בעד איציק שמולי – נגד יאיר שמיר – בעד סתיו שפיר – אינה נוכחת איילת שקד – בעד פנינה תמנו-שטה – בעד

יולי יואל אדלשטיין: גברתי המזכירה, נא לקרוא שוב בשמות חברי הכנסת שלא ענו לך בסיבוב הראשון של ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) דוד אזולאי – אינו נוכח דני דנון – אינו נוכח נסים זאב – אינו נוכח אלי ישי – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת שאול מופז – אינו נוכח יעקב מרגי – אינו נוכח סתיו שפיר – אינה נוכחת

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שרים, האם יש מישהו באולם שלא קראו בשמו, בשמה, ומעוניין להשתתף בהצבעה?

יולי יואל אדלשטיין: אין כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הסתיימה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: הצבענו בקריאה ראשונה על הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון) (הגברת המשילות), של חברי הכנסת דוד רותם, רוברט אילטוב, חמד עמאר ורונן הופמן.

יולי יואל אדלשטיין: התוצאה: בעד – 63, נגד – 46, שני נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותועבר להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: – – –

אחמד טיבי: עוד יום שחור של הכנסת.

קריאות: – – –

קריאות: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/515).

קריאות: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 61) (העלאת אחוז החסימה והגברת המשילות), התשע"ג–2013, של חברי הכנסת דוד רותם ורונן הופמן – קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה חבר הכנסת דוד רותם, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רותם, אתה מעוניין להציג את החוק?

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, כשהוא דיבר בהצעת החוק הקודמת הוא הציג את שני החוקים, לא חוק אחד.

ג'מאל זחאלקה: לכן אני מבקש, אני דורש, לא לתת למר רותם לדבר.

ג'מאל זחאלקה: הוא דיבר בפעם הראשונה, הציג את החוק.

יולי יואל אדלשטיין: הוא מדבר כאן בתוקף תפקידו כיושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, מה אנחנו נעשה.

ג'מאל זחאלקה: נכון, בסדר, אבל הוא עשה את זה פעם שעברה.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, אנחנו נבקש מחבר הכנסת דוד רותם להבהיר לנו על מה הצבענו ועל מה נצביע עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: למה?

יולי יואל אדלשטיין: אולי הוא יצליח לשכנע.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת, או לפחות לא להפריע לדובר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, חברי הכנסת – –

עיסאווי פריג': מה אתה עכשיו מקשקש?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', נו.

דוד רותם: – – בהצעת החוק מוצעים כמה תיקונים שמטרתם להגביר – ולמנוע התפלגויות יתר של סיעות בכנסת.

דוד רותם: התיקון הראשון מבקש להעלות את אחוז החסימה מ-2% הקבוע היום ל-4%.

דוד רותם: אחוז חסימה זה מקובל גם במדינות אחרות, ומטרת התיקון היא לעודד איחוד מפלגות תוך מציאת המכנה המשותף בין קבוצות אוכלוסייה שונות.

דוד רותם: התיקונים האחרים לחוק מימון המפלגות ולחוק הכנסת מבקשים לשנות במקצת את דיני ההתפלגויות ומימון מפלגות בעקבות התפלגות.

דוד רותם: דיני ההתפלגות מנסים לשקף איזון – – –

דב חנין: – – – אנטי-דמוקרטית בצורה קיצונית.

דוד רותם: מה אתה אומר?

דוד רותם: אם הייתי סומך עליך במה שקשור לדמוקרטיה הייתי כבר מוכר את הדמוקרטיה מזמן.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חנין, תודה.

דוד רותם: דיני ההתפלגות מנסים לשקף איזון בין הצורך לקיים את רצון הבוחר, שבחר במפלגה מסוימת לכנסת – –

ג'מאל זחאלקה: אמר כבר, מספיק, כמה פעמים – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה, אני לא שמעתי, אני רוצה להשתכנע, תן לחבר הכנסת דודו רותם לשכנע אותי.

דוד רותם: – – ומצפה שנציגיה יפעלו בהתאם למדיניות המפלגה.

דוד רותם: מוצע, ראשית, לקבוע כי התפלגות סיעה שאינה מורכבת מצירוף של מפלגות, שאירעה בשנתיים הראשונות, לא תביא לקבלת מימון שוטף בידי החלק שהתפלג, ומימון המפלגות השוטף של מפלגת האם לא ייפגע.

דוד רותם: הסדר זה היה קיים עד הכנסת השמונה-עשרה – זה היה חוק שלך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, זה היה חוק שלי, אני שמח שמחזירים אותו.

דוד רותם: כן, זה חוק שבזמנו הציע היושב-ראש, הוא לא עבר, ואנחנו מציעים אותו עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: לא, הוא עבר, הוא היה קיים קדנציה אחת, ולאחר מכן, לצערי, שינו אותו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מדבר על פיצול סיעות, או בעצם אי-פיצול סיעות בשנתיים הראשונות.

דוד רותם: מוצע גם לקבוע כי התפלגות כאמור לקראת הבחירות מהיום הקובע כהגדרתו בחוק לא תקנה זכות למימון.

דוד רותם: יובהר כי הן ההסדר הקיים והן זה המוצע אינם חלים על סיעה המורכבת ממפלגות שונות.

דוד רותם: שנית, מוצע לבטל את הוראות סעיף 16(3) לחוק המימון, ובעקבותיו גם את סעיף 13(ג), המזכה חבר כנסת שפרש מסיעתו ומקים לקראת הבחירות הבאות מפלגה חדשה, שהוא עומד בראשה, ביחידת מימון אחת על חשבון המדינה.

דוד רותם: לבסוף, מוצע להחזיר את התיקון – לבטל את חוק מופז.

דוד רותם: בעבר אחד התנאים להתפלגות מותרת של סיעה גדולה, לפי סעיף 59 לחוק הכנסת – –

זהבה גלאון: – – –

דוד רותם: – – היה שהחלק המתפלג הוא לפחות שליש מהסיעה.

דוד רותם: ביסוד כלל זה עמדה ההנחה שחלק בגודל כזה מלמד על משבר אמיתי ומצדיק התפלגות.

דוד רותם: בכנסת השמונה-עשרה תוקן הסעיף האמור ונקבע בו כי חלק הקטן משליש רשאי אף הוא להתפלג, ובלבד שהוא מונה שבעה חברי כנסת.

דוד רותם: תיקון זה נועד להקל על פיצול, והיה בו כדי לפגוע בלכידות הסיעתית ובאמון הציבור בנבחרי הציבור ובמפלגות.

דוד רותם: מוצע אפוא להחזיר את המצב לקדמותו.

זהבה גלאון: למה – – – לא אחד אחד – – – אין לכם בושה, אתה חוקקת חוק – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דוד רותם.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, את רשומה, אני מבטיח לך.

יולי יואל אדלשטיין: ההרשמה הסתיימה, יש רשימת דוברים ארוכה, בהם גם דוברים שקראו קריאות ביניים, לכן אני מופתע – תכף נשמע אותם בצורה מסודרת.

יולי יואל אדלשטיין: אבישי ברוורמן – אדוני, בבקשה, אתה תפתח את רשימת הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריך, הנה, עיסאווי פריג' יקבל זכות דיבור, יעקב ליצמן, מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין, וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: שלוש דקות לכל דובר.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, אמר, על ערש דווי, אלכסנדר ינאי לאשתו שלומית: אל תיראי מן הפרושים ומאלה שאינם פרושים, הישמרי לך מן הצבועים, שעושים מעשה זמרי ומבקשים שכר כפנחס.

אבישי ברוורמן: למה אין פה משילות?

אבישי ברוורמן: למה הממשלה הזאת וממשלות רבות לא מתפקדות?

אבישי ברוורמן: יש פה שרים – משום שישראל היא מדינה שבה כל שר עובד לחוד.

אבישי ברוורמן: מאז רבין לא היה פה תכלול, אין פרויקטור.

אבישי ברוורמן: רבין, כשהיה נושא דיור, היו אומרים: יש מנכ"ל – אלדורוטי, שבס – הוא לוקח את המנכ"לים, את כל השרים, וכאן – ארבעה סוסים מושכים לכל מקום.

אבישי ברוורמן: למה אין פה דיור?

אבישי ברוורמן: כי אין קבינט דיור?

אבישי ברוורמן: אין דיור כי בנצי ליברמן, כשהוא רוצה לבנות דירות – כביש זה שר התחבורה, בתי-ספר זה שר החינוך, ביוב זה שר המים, וכל הסוסים האלה מושכים, ושר אוצר שלומד את תפקידו – הוא כבר מתמודד לראשות ממשלה.

אבישי ברוורמן: ולכן – אין תכלול, אין פרויקטור, אז היועצים המשפטיים רבים אחד עם השני.

אבישי ברוורמן: זאת בעיית המשילות של הממשלה הזאת.

אבישי ברוורמן: מה זה שייך, לעזאזל, מאיר שטרית, ל-3%, 4%?

אבישי ברוורמן: מה זה שייך לעזאזל?

אבישי ברוורמן: הממשלה כאן מאז רבין לא מתפקדת, והיא נעשית יותר גרועה.

אבישי ברוורמן: אבל אנחנו בונים פה דמוקרטורה של תפקוד לא יעיל, שנותנת כוח לכמה אנשים.

אבישי ברוורמן: ויושבים פה אנשים שברגע שעברו משולחן לשולחן, שיודעים שבחוק הזה אין כלום, מצביעים בשבילו כמו צבועים, משום שהם חושבים שהדבר הזה יביא את השלום.

אבישי ברוורמן: לא שלום ולא ציפורים.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אבישי ברוורמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מה עוד אפשר להגיד על מה שהיה כאן, על התיאטרון שראינו?

עיסאווי פריג': ראינו תיאטרון מכל הסוגים; העיניים התגלגלו למצביעים, אנשים הסתכלו אחד בשני, מצביעים אמרו "בעד" עם הראש באדמה, מתוך בושה.

עיסאווי פריג': חברים, ביישתם את המושב הזה.

עיסאווי פריג': תתביישו לכם.

עיסאווי פריג': תתביישו לכם.

עיסאווי פריג': אני רוצה להתמקד כאן במה שאמרו לפני, ומה שכתוב בעיתון.

עיסאווי פריג': אמרו שראש הממשלה, הכריחו אותו, על כורחו הסכים לאחוז חסימה 4%.

עיסאווי פריג': מנהיג בקדנציה שלישית בממשלה, זה לא מוסיף לו, המשפט: "הכריחו אותי".

עיסאווי פריג': אדוני ראש הממשלה, הכריחו אותך?

עיסאווי פריג': הכריחו אותך, אדוני ראש הממשלה?

עיסאווי פריג': תתביישו לכם.

עיסאווי פריג': אני אמרתי את זה קודם, וצר לי מאוד שבכנסת העשרים, הטרמפיסטים מישראל ביתנו, שמצאו את הפראיירים ממפלגת הליכוד שלקחו אותם בדרך, ולא ימצאו בטרמפיאדה את הטרמפ הבא שייקח אותם – יאכלו את האצבעות כשהם יראו שהם מחוץ למשחק הפוליטי.

עיסאווי פריג': מדברים – חוק משילות, ובא אחריו חוק משאל עם.

עיסאווי פריג': ראש הממשלה מחליט מתי הוא רוצה סמכות ומתי הוא רוצה להפריט סמכות.

עיסאווי פריג': רוצה סמכות – הכנסת רוצה סמכות בשם משילות.

עיסאווי פריג': וכשהוא לא רוצה סמכות, הוא מעביר אותה לציבור – בשם משאל עם אני מפריט את הסמכות.

עיסאווי פריג': יש לדבר הזה כותרת אחת: אתם פחדנים.

עיסאווי פריג': איך שתסבירו את זה, מכל כיוון שתגידו את זה, אתם חבורה של פחדנים.

עיסאווי פריג': העיניים שיסת

עיסאווי פריג': כלו על המצביעים, והתנועות המאיימות, לא מוסיפות כבוד למושב הזה.

עיסאווי פריג': חברים אמרו לפני: אחוז חסימה 4% – על מי זה מאיים?

עיסאווי פריג': על מי זה מאיים?

עיסאווי פריג': על האנשים שלא יהיו כאן?

עיסאווי פריג': – לא יהיו כאן.

עיסאווי פריג': על מי זה מאיים?

עיסאווי פריג': על הדמוקרטיה, על הדמוקרטיה שאתם לא רגילים להיות בה.

עיסאווי פריג': הכוח סובב לכם את הראש.

עיסאווי פריג': הכוח סובב לכם את הראש.

עיסאווי פריג': אתם, תספרו עד עשר.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם: הדבר הזה, הדבר הזה – אפשר לתקן את זה בהצבעה שנייה – לתת את הצבעת הפחד הזאת בחברים – זה לא מוסיף לכם.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם את זה: בושה, בושה, בושה, בושה לכם.

עיסאווי פריג': תודה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת פריג'.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת יעקב ליצמן.

פנינה תמנו: חבר הכנסת יעקב ליצמן אינו נוכח.

פנינה תמנו: אחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

פנינה תמנו: בבקשה.

ישראל חסון: היושבת-ראש, הם מתפללים.

ישראל חסון: אולי תשמרי לו.

פנינה תמנו: אז אשמור לו.

פנינה תמנו: הוא יוכל לעלות אחר כך, לנצל את זכות הדיבור.

מאיר שטרית: היושבת-ראש, לפי התקנון, מי שאיננו נמצא, לא ישמרו לו מקום.

פנינה תמנו: אבל יש אפשרות לשיקול דעת של היושב-ראש, ולכן, מכיוון שהוא נמצא בתפילה, אני אתן לו לעלות לדבר מאוחר יותר.

פנינה תמנו: תודה רבה לך, חבר הכנסת שטרית.

פנינה תמנו: בבקשה.

פנינה תמנו: יש לך חמש דקות.

מוחמד ברכה: שלוש דקות.

פנינה תמנו: שלוש דקות.

פנינה תמנו: שלוש דקות.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת.

מוחמד ברכה: (שותק)

פנינה תמנו: כן, חבר הכנסת ברכה.

פנינה תמנו: הנך מוזמן לדבר.

פנינה תמנו: השעון מתקתק.

מאיר שטרית: שתיקה רועמת.

יחיאל חיליק בר: – – –

פנינה תמנו: אל תזלזל באינטליגנציה שלי, חבר הכנסת בר.

פנינה תמנו: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אל תזלזלי באינטליגנציה שלו, הוא יודע שהזמן עובר.

יחיאל חיליק בר: דב, אתה עומד דקת דומייה?

דב חנין: לזכר הדמוקרטיה.

פנינה תמנו: טוב, אני חושבת שהמסר הובן.

פנינה תמנו: אתה רוצה לנצל את זכות הדיבור שנשארה לך, הדקה האחרונה?

פנינה תמנו: בכל זאת, אני חושבת שהמסר הובן.

חנא סוייד: השתיקה היא דיבור.

חנא סוייד: השתיקה היא דיבור.

פנינה תמנו: אתם נהנים מהשקט.

משה מזרחי: המשכיל בעת ההיא יידום, אומרים.

יחיאל חיליק בר: גילה, את מזדהה?

יחיאל חיליק בר: מזדהה עם הדקה-דומייה?

פנינה תמנו: את אומרת: הלוואי שגם אחרים ישתקו יותר.

יחיאל חיליק בר: היושבת-ראש, זה בטוח הדובר היחידי שיעמוד בזמן שהוקצב לו.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת ברכה.

פנינה תמנו: זמנך עבר.

מוחמד ברכה: אז יהיה דומם כאן, אבל יהיה רועש במקומות אחרים.

פנינה תמנו: תודה תודה.

פנינה תמנו: המחאה הובנה.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת סוייד, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

פנינה תמנו: זה הולך להיות ערב שקט, חבר הכנסת סוייד?

חנא סוייד: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני חושב שהשתיקה של חברי מוחמד ברכה בעצם הייתה אמירה מאוד ברורה וקולעת, והמבין יבין.

חנא סוייד: הכוונה של החוק להעלאת אחוז החסימה היא להשתיק את הקול של חברי הכנסת שמייצגים את האוכלוסייה הערבית כאן, וחבר הכנסת ברכה בעצם הקדים את המאוחר והראה לאיזה כנסת החוק הזה יביא, או עלול להביא.

חנא סוייד: אני אוסיף ואגיד שהשר לנדאו, כשענה וסיכם את הדיון, הסכים לדברים שאני אמרתי בדיון הקודם, וזה בעצם שההיגיון מאחורי העלאת אחוז החסימה זה היגיון של מפלגה גדולה שנמצאת בקואליציה.

חנא סוייד: זה ההיגיון, והוא לא הכחיש את זה.

חנא סוייד: הוא אמר: נכון, כשאתה בקואליציה ואתה מפלגה גדולה, אז כאילו יש לך חופש, יש לך זכות – לא יודע מאין מביאים את הזכות הזאת – להטיל ולמנוע ממפלגות ולמנוע מתנועות פוליטיות – בהתהוותן, שהן עדיין לא מפלגות גדולות – להיכנס למועדון הזה של הכנסת ושל מפלגות גדולות.

חנא סוייד: זה היגיון עקום, ונשאלת השאלה איפה הגבול.

חנא סוייד: אז אולי שהגבול יעלה עוד, ובסופו של דבר אנחנו נשאף שתהיה מפלגה אחת או שתיים – כנראה שזו הכוונה – וזה לא מתיישר עם עקרונות הדמוקרטיה הפרלמנטרית שיש בה מגוון של דעות פוליטיות.

חנא סוייד: אני רוצה להזכיר כאן את תיאוריית הצדק של הפילוסוף האמריקני ג'ון רולס, שניסה לסרטט קווים לדמות האמנה החברתית שאפשר לייצר, והוא חשב שהצורך או הכלי שבעזרתו אפשר לחשוב על חקיקת חוקה שהיא שוויונית והוגנת וצודקת זה לעמוד מאחורי מה שנקרא Veil of Ignorance, זה שאתה לא יודע באמת מה אתה תהיה: גבר או אישה, עני או עשיר.

חנא סוייד: זה יעזור לך בעצם לחוקק חוק שהוא שוויוני, כי אתה לא יודע, כשיסירו את ה-veil הזה – מה התרגום של veil בעברית?

חנא סוייד: – אז אתה לא יודע אם תהיה עני או עשיר, מיעוט או רוב.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת סוייד.

חנא סוייד: הקואליציה נקטה שיטה הפוכה בדיוק.

חנא סוייד: ביודעה שהיא מייצגת מפלגות גדולות ומפלגות בשלטון היא בעצם מחוקקת חוק, או מנסה להעביר חוק, שיאפשר רק למפלגות גדולות – –

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת סוייד.

חנא סוייד: – – ומפלגות שלטון להיות מיוצגות כאן בכנסת, שזה דבר לא שוויוני, לא הגיוני ואנטי-צדק מוחלט.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת סוייד.

פנינה תמנו: חבר הכנסת דב חנין, המליאה לרשותך, בבקשה.

פנינה תמנו: אחריך יעלה חבר הכנסת עפו אגבאריה.

דב חנין: (שותק) גברתי היושבת-ראש, הקול שלנו לא נעים לכם, ולכן אולי עדיף שנשתוק.

דב חנין: וכשאנחנו מעלים טיעונים, לא מוכנים להקשיב להם ולא מוכנים לשמוע אותם, והאמת היא – –

פנינה תמנו: לא היו לי טענות על השתיקה.

דב חנין: – – שזה לא דבר חדש.

דב חנין: השבוע למשל קראתי מאמר של איתן הבר שהזכיר את חבר הכנסת מאיר וילנר, שהיה יושב-ראש חד"ש, ואמר פה מעל הבמה הזאת דברים שהיו מאוד לא מקובלים: לחם נגד הכיבוש ובעד שלום, בעד הקמת מדינה פלסטינית, בעד עתיד אחר לשני העמים בארץ הזאת.

דב חנין: הקול שלו היה קול מאוד צורמני ולא נעים, ואפילו ניסו להתנקש בחייו.

דב חנין: אבל אפילו בימים ההם לא חשבו שהדרך היא ליצור אחוז חסימה כזה גבוה, שפשוט בדרך טכנית הוא לא יהיה כאן.

דב חנין: וזה מה שאתם מנסים לעשות היום.

דב חנין: הדבר הכואב במיוחד הוא שהחוק הזה נתמך על-ידי אנשים שבאים – כמוךְ – לא ממפלגת ימין קיצוני, לא ממפלגה שאין לה שום מחויבות לערכים הדמוקרטיים, אלא ממפלגת מרכז.

דב חנין: אתם לא באתם לציבור ואמרתם: אנחנו רוצים כנסת בלי ערבים, אבל אתם מייצרים מציאות כזאת, עם הצעות – – –

פנינה תמנו: הדבר היה ברור במצע יש עתיד, אם כבר התייחסת אלי – –

דב חנין: אבל אתם מציעים מציאות כזאת, גברתי היושבת-ראש.

פנינה תמנו: – – אז אני חושבת שכדאי לעשות שיעורי בית לפני שאתה מתייחס למפלגת יש עתיד.

דב חנין: לא, אז אני אומר: חבל שלא עשיתם.

דב חנין: אכן, חבל שלא עשיתם – – –

פנינה תמנו: תעשה שיעורי בית.

פנינה תמנו: הבוחרים שלנו קראו את המצע, וזו הייתה בחירת הציבור – –

דב חנין: לא על חשבון זמני.

דב חנין: לא על חשבון זמני.

פנינה תמנו: – – ובתוך המצע שלנו זה היה כתוב.

דב חנין: לא על חשבון זמני.

פנינה תמנו: אתה בחרת להתייחס.

דב חנין: לא, לא על חשבון זמני.

פנינה תמנו: בחרת להתייחס.

פנינה תמנו: תודה.

דב חנין: ויושבי-ראש לא מעירים קריאות ביניים.

באסל גטאס: מה את מתווכחת אתו – – –

חנין זועבי: – – –

דב חנין: יושבי-ראש לא מעירים קריאות ביניים.

קריאות: – – –

פנינה תמנו: בחרת להתייחס אלי – – –

דב חנין: יפה.

דב חנין: לא על חשבון זמני.

דב חנין: לא על חשבון זמני, אז אני מוסיף לעצמי את הזמן שגזלת ממני – –

חנין זועבי: היושבת-ראש, את לא צריכה להתווכח – – –

דב חנין: – – ואני אומַר: אכן, גברתי היושבת-ראש, חבל שלא עשיתם שיעורי בית.

דב חנין: חבל שהצעתם הצעות כל כך מופקרות בלי לעשות בדיקה ושיעורי בית לפני שהצעתם אותן.

דב חנין: חבל מאוד.

דב חנין: וחבל שהטעיתם ציבור גדול של אנשים ממחנה המרכז, ליברלים, שיתמכו באג'נדה ימנית קיצונית, וחבל שלקחתם ציבור ממחנה המרכז ואפילו השמאל – השמאל המתון – כדי להביא אותו להצעות של כנסת בלי ערבים, כי זו התוצאה.

דב חנין: 4% – אפילו המפלגה או הרשימה שהייתה מקבלת הכי הרבה בציבור הערבי – –

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת חנין.

דב חנין: – – לא הייתה נמצאת בכנסת.

דב חנין: לא הייתה נמצאת בכנסת.

דב חנין: ולכן – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת חנין, תודה.

דב חנין: – – גברתי היושבת-ראש, ההצעה שלכם והמהלך שלכם, הברית הפוליטית שאתם כרתתם – לא רק עם בנט, לא רק הברית החדשה עם בנט, אלא הברית החדשה החדשה של לפיד-ליברמן – היא אחד המהלכים הבעייתיים שיירשמו בהיסטוריה לדיראון עולם.

דב חנין: המהלך הזה, בוודאי עומד מאחוריו ליברמן, וגם מטרתו הפוליטית ידועה: כנסת בלי ערבים – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת חנין, תודה רבה.

דב חנין: – – אבל מי שיירשם בהיסטוריה ומי שלא יינקה מהמחיר הפוליטי ומהמחיר המוסרי על המהלך הזה, זה קודם כול הסיעה של אין עבר ואין עתיד.

דב חנין: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת חנין.

פנינה תמנו: חבר הכנסת עפו אגבאריה, בבקשה.

פנינה תמנו: תודה.

עפו אגבאריה: (שותק)

אחמד טיבי: גפני, תבוא, אני אסביר לך.

חנא סוייד: – – –

לא, לא, לא – – –

מוחמד ברכה: למה אתה לא כותב פרוטוקול, אדוני?

מוחמד ברכה: מה קורה?

מוחמד ברכה: תרשום את הפרוטוקול.

עפו אגבאריה: – – –

פנינה תמנו: אתם מפריעים לו להביע את המחאה שלו, חברי כנסת יקרים.

עפו אגבאריה: גברתי היושבת-ראש, קודם כול, חבל שאני צריך היום – הייתי צריך לברך אותך, כי זו הפעם הראשונה שאני מדבר כשאת בנשיאות.

עפו אגבאריה: ואני רוצה להגיד לך שאני מאוד התרגשתי אתמול מהנאום שלך על הגזענות והכושים.

עפו אגבאריה: אני מרגיש שאנחנו באותה קלחת.

עפו אגבאריה: אני מאוד מעריך את מה שאת אמרת, אבל אני הייתי מקווה שהעמדה הזאת תתבטא בכל הכיוונים, ובכל הדיכויים, של כל השכבות, ולא רק של הכושים.

עפו אגבאריה: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת אגבאריה.

פנינה תמנו: והדובר הבא – חבר הכנסת רובי ריבלין.

ראובן ריבלין: כל מה שהיה לי לומר כבר אמרתי.

ראובן ריבלין: אני לא רוצה – – –

פנינה תמנו: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

פנינה תמנו: אז אנחנו נעבור לדובר הבא – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

פנינה תמנו: חבר הכנסת נסים זאב ביקש לשמור את זכות הדיבור ליותר מאוחר, ואנחנו נאפשר לו.

פנינה תמנו: בבקשה, חבר הכנסת זחאלקה – איננו נוכח.

פנינה תמנו: חברת הכנסת חנין זועבי, ואחרייך – חבר הכנסת באסל גטאס.

חנין זועבי: (שותקת)

פנינה תמנו: חברים, קצת שקט.

פנינה תמנו: אתם הורסים את המחאה הלגיטימית.

חנין זועבי: אתם מפריעים לי.

פנינה תמנו: בואו נכבד.

אריה מכלוף דרעי: אבל למה את שותקת בערבית?

אריה מכלוף דרעי: תשתקי בעברית.

פנינה תמנו: נותרה דקה וחצי.

פנינה תמנו: יש לך אפשרות לנצל אותה.

מיכל בירן: היא מנצלת אותה.

פנינה תמנו: גם שקט זה – – – באולם הזה.

אריה מכלוף דרעי: מה אתה רושם בפרוטוקול?

חנא סוייד: – – –

חנין זועבי: אולי נגיד תודה על זה שנותנים לנו לשתוק?

פנינה תמנו: תודה, חברת הכנסת זועבי.

פנינה תמנו: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אתה מוזמן לדבר, לנאום או לשתוק.

אל תחזור על הנאום שלה.

ג'מאל זחאלקה: הקצרנים שמחים – – –

פנינה תמנו: אין ספק שהקצרנים שמחים.

פנינה תמנו: בבקשה, יש לך שלוש דקות.

ג'מאל זחאלקה: (שותק)

ישראל אייכלר: רגע, אתה לא אומר שאתה שותק?

פנינה תמנו: חבר הכנסת זחאלקה, תיזהר על השפם.

אריה מכלוף דרעי: שלא יבלע את הלשון.

מנחם אליעזר מוזס: מה זה, עומדים דום?

דב חנין: רגע זיכרון לדמוקרטיה.

פנינה תמנו: זכות לגיטימית.

פנינה תמנו: כל אחד מנצל את זמנו.

דב חנין: רגע זיכרון לדמוקרטיה.

פנינה תמנו: לא מדובר באיזו הפרעה מיוחדת.

עפו אגבאריה: שלוש דקות דומייה.

עפו אגבאריה: לא דקה אחת – שלוש.

חנא סוייד: – – –

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת זחאלקה.

פנינה תמנו: אתה יכול לשוב לדבר.

פנינה תמנו: הדובר הבא, חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: זו הייתה הדגמה של כנסת בלי הנאומים של הח"כים הערבים, בלי הנאומים של האופוזיציה.

ג'מאל זחאלקה: בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: תיזהר – – –

באסל גטאס: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, במיוחד לבני הדודים – אני מבקש להקשיב טוב טוב לשתיקה שלי.

באסל גטאס: (שותק)

פנינה תמנו: עשיתם לי משמרת קלה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת גטאס.

באסל גטאס: יהי זכרה ברוך.

פנינה תמנו: הדוברת הבאה, חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: (שותקת)

קריאות: – – –

פנינה תמנו: חברים, בבקשה קצת יותר שקט.

פנינה תמנו: תודה רבה.

קריאות: – – –

פנינה תמנו: חברים, בואו נהיה רציניים, מדובר פה בהבעת מחאה.

פנינה תמנו: בואו נאפשר את זה מבלי לזרוק שטויות לאוויר.

פנינה תמנו: תודה.

פנינה תמנו: חברת הכנסת גלאון, את רוצה שנקצר קצת את הזמן?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, מרצ שותקת לאות סולידריות עם אותן מפלגות, המפלגות הערביות, שעלולות למצוא את עצמן מחוץ לכנסת.

זהבה גלאון: כל האופוזיציה יכולה למצוא את עצמה מחוץ לכנסת.

זהבה גלאון: זאת הבעת סולידריות שלנו.

זהבה גלאון: אני מודה שזאת השתיקה הכי ארוכה והכי קשה שהייתה לנו.

פנינה תמנו: תודה, חברת הכנסת גלאון.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

קריאה: השותק הבא.

פנינה תמנו: אם יש פה עוד מישהו שרוצה לשתוק ולא נרשם – – –

קריאות: – – –

ניצן הורוביץ: (שותק)

פנינה תמנו: חברי כנסת נכבדים, אתם מתבקשים לשבת במקומות שלכם.

פנינה תמנו: בבקשה.

דב חנין: אנחנו עומדים רגע זיכרון לדמוקרטיה.

דב חנין: מותר לעמוד לרגע זיכרון, אנחנו לא מדברים.

דב חנין: עדיין – – – אפשר לעמוד גם רגע זיכרון.

ניצן הורוביץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, קיימתי כאן דקה דומייה לזיכרון לדמוקרטיה שמנסים להחריב בחוק הזה.

ניצן הורוביץ: אני רוצה שכל מי שצופה בדיון הזה ידע שאין רוב בבית הזה לחוק.

ניצן הורוביץ: אומנם הידיים יורמו בעוד שעה או שעתיים, ויהיה כאן רוב לחוק, אבל זה לא רוב אמיתי.

ניצן הורוביץ: אני רוצה שתדעו שדיברתי עם נציגי כל מפלגות הקואליציה, ובכל מפלגות הקואליציה יש התנגדות לחוק הזה.

ניצן הורוביץ: אבל בדרכים של כפייה ובלחץ פוליטי מהלכים אימים על חברי כנסת ומאלצים אותם לתמוך בחוק הרע הזה.

ניצן הורוביץ: זה חוק פח, חוק פח, שמקומו בפח.

ניצן הורוביץ: אף אחד לא נפגע, לא הממשלה ולא הכנסת ולא המוסדות שלנו ולא המדינה שלנו, מקיומו של שיח מגוון בבית הזה.

ניצן הורוביץ: אף אחד לא נפגע מקיומן של מפלגות שונות שמבטאות קולות בבית הזה.

ניצן הורוביץ: אני לא חבר במפלגת בל"ד, אבל אין לי שום בעיה שתהיה מפלגת בל"ד ושיבטאו את הקול הזה.

ניצן הורוביץ: אני לא חבר בחד"ש, אבל עיני אינה צרה במפלגה הזאת ואני לא רוצה בחיסולה.

ניצן הורוביץ: אני לא מבין את החתירה הזאת, את האובססיה הזאת להשתקה, לחיסול כוחות, לביטול ייצוג.

ניצן הורוביץ: מה נהיינו?

ניצן הורוביץ: מה, השתגענו?

ניצן הורוביץ: איזה צורך, איזו בעיה בא החוק הזה לפתור?

ניצן הורוביץ: זו הבעיה שמעיקה היום על החברה הישראלית?

ניצן הורוביץ: זה מה שאנחנו רוצים להביא ביום האחרון של מושב הקיץ?

ניצן הורוביץ: חסרות בעיות?

זהבה גלאון: מה עם רע"ם-תע"ל?

ניצן הורוביץ: רע"ם-תע"ל, כן.

ניצן הורוביץ: אני לא מוסלמי ואני לא חבר ברע"ם-תע"ל, אבל אני חושב שמגיע להם ייצוג.

ניצן הורוביץ: ארבעה מנדטים שמייצגים אוכלוסייה, מייצגים קול מובחן, ברור.

ניצן הורוביץ: מה הבעיה בזה?

ניצן הורוביץ: זה חוק קטנוני, מעצבן, מגוחך ופתטי.

ניצן הורוביץ: ואני אומר לכם, ואני אומר לכם את זה בידיעה, לאחר ששוחחתי עם חברי כנסת, שאין לו רוב, הוא לא יצלח את שלבי החקיקה והוא לא יגיע הנה לקריאה שנייה ושלישית.

ניצן הורוביץ: ואיך אמרו בזמנים אחרים ועל דברים אחרים, אבל הדברים דומים?

ניצן הורוביץ: זה לא יעבור.

ניצן הורוביץ: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת הורוביץ.

פנינה תמנו: הדוברת הבאה – חברת הכנסת מיכל רוזין.

פנינה תמנו: אחרייך – חברת הכנסת תמר זנדברג.

קריאה: זה הקול שאתם – – – מהבית הזה.

מיכל רוזין: בכאב על הדמוקרטיה הישראלית, על הרב-תרבותיות, השוויון וזכויות המיעוט, אני בוחרת לשתוק.

מיכל רוזין: (שותקת)

באסל גטאס: אתה מפריע.

מיכל רוזין: כולנו בכאב על הדמוקרטיה הישראלית.

מיכל רוזין: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חברת הכנסת רוזין.

פנינה תמנו: חברת הכנסת תמר זנדברג, הפודיום לרשותך.

פנינה תמנו: אפשר לקצר את הזמן.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות דומייה, דומייה, יש הבדל.

תמר זנדברג: סולידריות.

תמר זנדברג: (שותקת)

יחיאל חיליק בר: מרצ כבר עוברת את אחוז החסימה.

תמר זנדברג: סולידריות.

תמר זנדברג: (שותקת)

גילה גמליאל: אפשר להחליף אותך?

גילה גמליאל: תמר, משפט אחרון.

קריאה: צריך לכבד – – –

גילה גמליאל: – – – בשעות אלה.

יחיאל חיליק בר: איזה שעות?

יחיאל חיליק בר: תשע.

גילה גמליאל: סוף-סוף הדוברים מדברים.

ישראל אייכלר: מנזר השתקנים.

ישראל אייכלר: אצלכם, אצל הנוצרים.

קריאה: – – –

ישראל אייכלר: אף אחד לא מבקש עוד דקת שתיקה, מעניין.

תמר זנדברג: יש עתיד, התנועה, הליכוד, חברת הכנסת גמליאל, המפלגה הדמוקרטית, זאת הכנסת שאתם רוצים?

פנינה תמנו: תודה, חברת הכנסת זנדברג.

פנינה תמנו: השותק הבא, סליחה, הדובר הבא – חבר הכנסת אחמד טיבי.

מיקי לוי: אחמד, אתה לא יכול לשתוק – – –

אחמד טיבי: אלבר קאמי אמר שאדם הוא אדם יותר מכוח הדברים שהוא שותקם בעת הזאת מאשר מכוח הדברים שהוא אומרם.

אחמד טיבי: (שותק)

מיקי לוי: זה חידוש.

נחמן שי: עם הפנים ל– – –

פנינה תמנו: זה לא מכבד את החברים במליאה, שאתה עומד עם הגב אליהם.

יחיאל חיליק בר: גם החוק שלכם לא מכבד את החברים.

פנינה תמנו: עם זאת, אני מאפשרת זאת, בגלל שמדובר במחאה.

יחיאל חיליק בר: ואת הדמוקרטיה.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: זה חוסר כבוד?

פנינה תמנו: זה חוסר כבוד, כן.

דב חנין: חוסר כבוד זה החוק הזה.

פנינה תמנו: חבר הכנסת בר, זה חוסר כבוד.

פנינה תמנו: וכשתנהל את המליאה אתה תחליט מה מכבד ומה לא.

יחיאל חיליק בר: זה יקרה בעוד 53 דקות.

משולם נהרי: אחמד, תעמוד על הראש.

אחמד טיבי: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת טיבי.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

פנינה תמנו: אחריך – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

פנינה תמנו: חבר הכנסת שטרית.

מסעוד גנאים: (שותק)

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת גנאים.

פנינה תמנו: חבר הכנסת מאיר שטרית, זכות הדיבור עוברת אליך.

מיקי לוי: זאת הדמוקרטיה הישראלית.

מאיר, נשמע אותך פעם שותק?

קריאה: מאיר, אתה גם שותק.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, אחרי שתיקה כל כך ארוכה, כל מילה נשמעת מילה.

מאיר שטרית: חז"ל אמרו: סייג לחוכמה – שתיקה.

מאיר שטרית: ואני רוצה לומר שאני משבח את חבר הכנסת ברכה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת ברכה, אני משבח אותו כי הוא היה הראשון, מאז שאני בכנסת, מ-1981, שעשה את התרגיל הזה – – –

אחמד טיבי: אתה טועה – – –

פנינה תמנו: זה עבד יפה.

אחמד טיבי: – – – פברואר 2012 – – –

מאיר שטרית: של מי?

אחמד טיבי: שלי.

מאיר שטרית: אה, אוקיי, סליחה.

מיקי לוי: גם היה חיים כץ מול ברק.

מיקי לוי: גם היה חיים כץ.

מאיר שטרית: בכנסת הזאת.

מאיר שטרית: אני חושב שזה תרגיל פרלמנטרי יפה, ומגיע לך כל הכבוד.

מאיר שטרית: יפה.

מאיר שטרית: עכשיו, גבירותי ורבותי, חברות וחברי הכנסת, תראו, העניין די עשוי מכיוון שבעצם שברגע שעבר חוק המשילות הראשון, גם החוק הזה יעבור.

מאיר שטרית: אני רוצה לחזור ולומר מה שאמרתי בדיון הקודם: אנחנו – למרות שעמדתי האישית הייתה בעד העלאת אחוז חסימה ל-5%, ואני רוצה לציין שהבאתי את זה בכנסת הקודמת, וחברי הליכוד וישראל ביתנו הצביעו נגד העלאת אחוז החסימה; למרות זאת, אני אומר, אני הלכתי בעניין הזה עם דעת חברי והודענו שאנחנו לא מסכימים ל-4%.

מאיר שטרית: בקריאה הראשונה זה יעבור – 4%.

מאיר שטרית: אנחנו רוצים, בעזרת השם, אחרי הקריאה הראשונה לתקן את זה ולעבור לעלייה הדרגתית, כאשר יעלו ל-3% בהתחלה ולאחר מכן ל-4%.

מאיר שטרית: הסיעה שלי, לפחות, לא תתמוך – – –

באסל גטאס: – – – אתה מוכיח – – –

מאיר שטרית: – – לא תומכת בעלייה ל-4%.

מאיר שטרית: עכשיו, אני אומר, למרות עמדתי, אני קיבלתי את דעת חברי בעניין.

מיכל רוזין: מה בוער?

מיכל רוזין: החיפזון מן השטן.

מאיר שטרית: אני חושב, חברים – אבל אני רוצה לומר כמה מילים על העניין של הבחירות.

מאיר שטרית: הרי אנחנו מדברים פה על דמוקרטיה ועל זה.

מאיר שטרית: אתם באמת חושבים שבארץ הדמוקרטיה עובדת?

מאיר שטרית: תסלחו לי שאני אומר, התשובה היא לא.

מאיר שטרית: ואני אסביר לכם גם מדוע.

קריאות: – – –

מאיר שטרית: חברי הכנסת, חברים, חברי הכנסת נבחרים, למה אני תומך בבחירות אישיות אזוריות?

מאיר שטרית: אם רוצים באמת שינוי בדמוקרטיה, זו השיטה.

מאיר שטרית: מדוע?

זהבה גלאון: – – –

מאיר שטרית: היום חבר הכנסת יכול להגיד לציבור: חברים, הציבור, אני מצפצף עליכם ולא שואל אתכם איך להצביע.

מאיר שטרית: הוא נאמן למפלגה שלו, לטוב ולרע.

מאיר שטרית: והוא רץ אחרי חברי המרכז, במקרה שהמרכז בוחר, או רץ אחרי המתפקדים כשהמתפקדים בוחרים, ומתחנן לפניהם, והולך לבר-מצוות, לחתונות, לבריתות מילה וכל השמחות, כדי שיבחרו בו מחר.

מאיר שטרית: והציבור מקבל בעצם אפשרות לבחור שק – מי שהמפלגה בחרה.

מאיר שטרית: המפלגה בוחרת על-ידי המרכז או על-ידי מתפקדים, המפלגה בוחרת, לפעמים ראש המפלגה בוחר לבדו את חברי הכנסת, אבל בסוף הדרך הציבור מצביע על שק של חברי כנסת.

מאיר שטרית: הוא לא יכול להגיד: אני רוצה את זהבה ולא רוצה את אילן גילאון, או ההפך.

מאיר שטרית: הוא לא יכול.

מאיר שטרית: רק חברי מפלגה יכולים.

מאיר שטרית: אם אתם רוצים לשנות את זה, חברים, בואו נלך עד הסוף: לבחירות אישיות אזוריות.

מאיר שטרית: שחברי כנסת ייבחרו באזור בחירה, על בסיס אזורי, ואז הציבור יצביע – – –

משה גפני: על מה אתה הולך להצביע עכשיו?

משה גפני: על מה אתה הולך להצביע עכשיו?

מאיר שטרית: – – – ואז הציבור יצביע שמית, אישית, על חבר כנסת.

מאיר שטרית: אני מסביר את זה, מי שרוצה דמוקרטיה – זה התיקון האמיתי שצריך לעשות.

קריאה: – – –

מאיר שטרית: וכל עוד לא נעשה את התיקון הזה ימשיכו, וגם אני ביניהם, ימשיכו חברי המפלגות להצביע לא פעם אחת נגד טובת הציבור.

מאיר שטרית: אני הייתי רוצה לראות, חברים – בכנסת הקודמת הגשתי שתי הצעות חוק לביטול מס ערך מוסף על דירת יחיד ראשונה.

מאיר שטרית: הממשלה הפילה אותי פעמיים בהצבעות אישיות.

מאיר שטרית: אני בטוח שחברי ש"ס ואגודה מצטערים על זה שזה לא עבר.

מאיר שטרית: למרות שהם כללית תמכו, הם נאלצו להצביע נגד.

מאיר שטרית: אילו היו בחירות אישיות, אני רוצה לראות חבר כנסת שהיה מעז להצביע נגד החוק הזה; היו מעיפים אותו על טיל, הציבור שלו.

מאיר שטרית: כיוון שהציבור פה לא חשוב, כל אחד רוצה להיבחר מחדש, הוא צריך להיות נאמן למפלגה שלו.

מאיר שטרית: ואני אומר לכם: עכשיו אנחנו בקואליציה, אנחנו בקואליציה הזאת, בגלל דבר אחד נכנסנו לפה: בגלל תהליך השלום.

מאיר שטרית: ותהליך השלום מתחיל, מתניע, ראש הממשלה עשה צעדים.

מאיר שטרית: אנחנו נותנים לו את הגיבוי, בתקווה שבאמת נראה שלום מגיע.

מאיר שטרית: אז אני מוכן לשלם את המחיר הזה.

מאיר שטרית: אני משלם היום, מצביע על חלק מהדברים בניגוד לעמדתי, כדי לראות, אם ירצה השם, שהשלום אכן מתקדם.

מאיר שטרית: והלוואי שיתקדם, אז אני מוכן לוותר.

מאיר שטרית: ואגב, אני אומר לכם, חברים – –

זהבה גלאון: – – – יש לך סיבה – – –

מאיר שטרית: – – תנצחו את הבחירות, הרי אפשר לשנות, אפשר לשנות גם את החוקים הללו.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת שטרית.

מאיר שטרית: אם תהיה פה ממשלה שונה בתפיסת עולמה, ותרצה לשנות – היא תעשה אותו גיוס.

מאיר שטרית: תעשה אותו גיוס, אותו דיון, וישנו את החוק, ב-61 או בפחות.

מאיר שטרית: בחוק הזה אפילו לא צריך 61.

מאיר שטרית: לכן, ההתרגשות מיותרת.

מאיר שטרית: אני מבין את הכעס, אבל, חברים, ההתרגשות מיותרת.

מאיר שטרית: אני מציע לעצמנו: בואו נקצר את ההליך של ההצבעה, כי ממילא בסוף הדרך זה יעבור.

מאיר שטרית: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת שטרית.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת משה גפני.

מירי רגב: לך תעמוד דום.

מירי רגב: תעמוד דום ותשתוק.

מירי רגב: אם הוא שותק – זה שיא השיאים – – – שלא נדע – – –

קריאות: – – –

זהבה גלאון: שלא נדע, שלא נדע.

זהבה גלאון: שלא נדע – – –

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת מכירים אותי – לי מאוד קשה לשתוק.

משה גפני: אבל אני רוצה להזדהות עם חברי מהמפלגות הערביות והלכתי לבדוק מה חז"ל אומרים על זה.

משה גפני: אז לא דום ולא דום וכן דום.

משה גפני: חז"ל אומרים: והמשכיל בעת ההיא יידום.

משה גפני: ואני, לאות הזדהות עם המפלגות הערביות, שותק.

משה גפני: (שותק)

קריאה: כל הכבוד.

מיקי לוי: לא ייאמן.

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני – – –

מירי רגב: אין דברים כאלה, איזה הזדהות.

מירי רגב: איזה הזדהות עם הערבים – – –

דב חנין: בלי ציניות, בלי ציניות – – –

קריאות: – – –

פנינה תמנו: חברים, בואו נשמור על השקט אם אתם רוצים לכבד את מחאתו של החבר שלכם.

פנינה תמנו: אז בבקשה.

דוד רותם: – – – ישתקו בשבילך – – –

פנינה תמנו: גפני, גם כשאתה שותק אתה גורם לסערה.

מירי רגב: הוא שותק.

מירי רגב: הוא לא יכול לדבר – בצום שתיקה.

גילה גמליאל: גפני, גם אתה שותק?

גילה גמליאל: מכיוון ששותקים בדוכן, אז כל רעש שלכם נשמע – כן לגמרי.

מירי רגב: גפני שותק, והקירות – – –

גילה גמליאל: הקירות זועקים.

גילה גמליאל: חברת הכנסת מיכל רוזין, את מפריעה לחבר הכנסת גפני לשתוק – – –

קריאה: – – –

גילה גמליאל: הם משתתפים – – – דומייה.

גילה גמליאל: שותקים, רגילים לעמוד.

יריב לוין: אני מציע להוסיף לו זמן – – –

גילה גמליאל: הפרעתם לו בדיבור – אני אצטרך להוסיף לו זמן.

גילה גמליאל: סוף-סוף משהו הצליח להשתיק את גפני.

דוד רותם: – – – הסיעות הערביות – – –

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת משה גפני – –

משה גפני: מה, תמיד מוסיפים לי עוד דקה.

משה גפני: תודה רבה.

גילה גמליאל: – – ואנחנו עוברים, אנחנו עוברים לחבר הכנסת נחמן שי.

גילה גמליאל: בבקשה.

מירי רגב: – – – דבר נהדר.

מירי רגב: הלוואי ביום הזיכרון כולם היו עומדים ככה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: אתה גם מהשתקנים?

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מציע לא להקל ראש במה שאנחנו רואים עכשיו במליאת הכנסת.

נחמן שי: אני מציע לא להקל ראש במה שאנחנו שומעים – – –

גילה גמליאל: התרגלתם שקט.

נחמן שי: – – – במה שאנחנו שומעים או שותקים עכשיו במליאת הכנסת.

נחמן שי: זה מפגן עצוב של חברים, עמיתים, שחשים שהבית הזה הפסיק להיות הבית שלהם; שהבית הזה, שנועד להיות פרלמנט שבו מדברים, הפך להיות בית של שתיקה.

נחמן שי: זאת מחווה מאוד קשה, ואני מרגיש צורך להזדהות אתם, ואני רוצה לשתוק אתם.

נחמן שי: אני רוצה לשתוק אתם ביחד, כי השתיקה יש בה כוח עצום.

סילבן שלום: חבר הכנסת שי, אני יכול לשאול אותך שאלה?

סילבן שלום: אתה לא חושב שכל המחזה הזה מבזה את הכנסת?

דב חנין: אתם מבזים, אתה מבזה את הכנסת.

דב חנין: אתה פוגע בדמוקרטיה.

דב חנין: בושה, בושה.

קריאות: – – –

גילה גמליאל: חבר הכנסת דב חנין, חבר הכנסת דב חנין.

עיסאווי פריג': יש גבול, יש גבול למה שאתה אומר.

גילה גמליאל: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

גילה גמליאל: תכבדו את חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: אני רוצה להשיב לך, ידידי השר סילבן שלום.

סילבן שלום: חבר הכנסת עושה משהו מגוחך ואתם עוזרים לו.

נחמן שי: אני רוצה לומר לך שלדעתי זה מכבד את הבית הזה.

נחמן שי: לדעתי, הדרך שבה נהגו חברי היא דרך ראויה, יחידה ומיוחדת, והיא אומרת יותר מכל מילה אחרת, יותר מכל מילה אחרת.

נחמן שי: אבל אני רוצה להבטיח לקואליציה הזאת, שכולנו, שיושבים כרגע בחלק הזה של הכנסת, נמשיך להילחם ביחד, בתוך הדמוקרטיה ולמען הדמוקרטיה, כי בעינינו אין שיטה אחרת.

נחמן שי: גם אלה שמנסים היום לקצץ ברגליה ובידיה של הדמוקרטיה ייכשלו, כי אין דרך אחרת.

נחמן שי: מדינת ישראל בחרה להיות דמוקרטיה, וגם האנשים הרעים שמנסים ליטול את לבה, לעקור את לבה של הדמוקרטיה הזאת, לא יצליחו, הם ייכשלו.

נחמן שי: אני מצטרף לכל חברי במעשה שהם עשו היום.

נחמן שי: אני קורא לממשלה לקחת את החוק הזה, למשוך אותו, לשקול אותו מחדש.

נחמן שי: אנחנו שומעים גמגומים מחוץ למליאה.

נחמן שי: במליאה אנשים שמים עליהם מסכות, מחוץ למליאה הם מגמגמים, הם מבינים שהם עושים דבר שלא ייעשה, אבל הם נגררים לעשות אותו.

נחמן שי: ההיסטוריה, חברים וחברות, ההיסטוריה תשפוט אתכם.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת נחמן שי.

גילה גמליאל: חבר הכנסת אורי מקלב.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

אורי מקלב: אין ספק, למי שקודם שאל, האם זה מעמד מכובד או לא מכובד – אין ספק שלהשתיק אנשים על-ידי חוק במהלך דיקטטורי שלא היה כמותו, זה מהלך עוד פחות מכובד.

אורי מקלב: הדבר היחיד שנשאר זה באמת לשתוק ולהביע בזה את המחאה.

אורי מקלב: אנחנו – כפי שחברי, ממפלגתי, עשה קודם, שהוא שתק לאות סולידיות עם חברי הכנסת הערבים או המפלגות הערביות, שהחוק מכוון באופן ישיר אליהן.

אורי מקלב: לא זאת אף זאת, המהלך הזה הוא מהלך שנעשה בחופזה, ברגע האחרון, כשכל רצונם וכל המטרה היא באמת להשתיק ושיותר מפלגות לא יוכלו להיות קיימות.

אורי מקלב: אנחנו גם מזדהים עם חברי הכנסת והמפלגות ואני גם אשתוק.

אורי מקלב: (שותק)

דוד רותם: טוב שאתה מזדהה עם המפלגות הערביות.

מיכל רוזין: למה, זאת בושה?

מיכל רוזין: למה, זאת בעיה?

(הליכוד ביתנו: מעניין אם הם יזדהו אתך.

עפו אגבאריה: כל השיאים נשברים במליאה הזאת.

עפו אגבאריה: החוצפה, אין לה גבולות כאן.

אורי מקלב: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

גילה גמליאל: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

מרב מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, נאמרו כל כך הרבה מילים פה על החוק הזה, והרבה מילים לא נאמרו, כי הדבר העצוב הוא שלא מתנהל דיאלוג, ולכן אני אצטרף לחברי ואשתוק.

מרב מיכאלי: (שותקת)

גילה גמליאל: להזכירכם ולהזכירכן שיהיו גם דיונים בוועדה.

דב חנין: גם שם לא היה דיון.

דב חנין: גם שם היה הכול כוחני.

מיקי רוזנטל: גם שם השתיקו אותנו.

גילה גמליאל: אין ספק שנשברים פה שיאים הערב הזה.

עפו אגבאריה: כי אתם שברתם את כל השיאים עם החקיקה הגזענית.

מרב מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, אני מקווה שהשקט הזה יגיע לאוזניהן וללבן של חברות וחברי הקואליציה, אולי יותר מאשר מילים שנאמרו כאן ולא הצליחו לעשות את זה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת טלב אבו עראר.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: צריך לאמץ את זה לא רק היום.

גילה גמליאל: בבקשה.

טלב אבו עראר: (שותק)

גילה גמליאל: אין משפט פתיחה?

טלב אבו עראר: גברתי היושבת-ראש, כל העולם מתבקש לברך את המושל הדיקטטור החדש, דוד רותם.

טלב אבו עראר: האמת, אני מודה שהצלחת לסתום את הפה למי שאתה לא רוצה לשמוע.

טלב אבו עראר: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת משה מזרחי.

גילה גמליאל: בבקשה.

משה גפני: גם אותי הוא לא רוצה לשמוע.

משה גפני: גם אותי הוא לא רוצה לשמוע.

זהבה גלאון: קשקשת.

זהבה גלאון: איך הוא אמר?

זהבה גלאון: קשקשת.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

משה מזרחי: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברותי, שרי הממשלה הלא-שותקים, אחי העבדים מיש עתיד – –

אבישי ברוורמן: יפה, אחי העבדים מיש עתיד.

משה מזרחי: – – חברי התנועה, שבפייסבוק הם בעד ופה על הדוכן הם נגד, ואחי השותקים, עמיתים, אני מכיר את זכות השתיקה ממקום אחר.

נחמן שי: אצלך הם לא שתקו.

משה מזרחי: אני רוצה להגיד לכם – –

עיסאווי פריג': יפה, יפה.

משה מזרחי: – – שיש מקומות שבהם זכות השתיקה של נבחרי הציבור שלנו היא פסולה ורעה מיסודה.

עפו אגבאריה: זה מאותו בית-מדרש.

משה מזרחי: במקום שבו הם צריכים לדבר, הם שותקים.

עיסאווי פריג': שיחקת אותה, משה.

עיסאווי פריג': עשר.

משה מזרחי: אבל פה, לפעמים, השתיקה – ככתוב, אחי החרדים: והמשכיל בעת ההיא יידום.

אריה מכלוף דרעי: יש עוד פסוקים.

משה מזרחי: והבורים יפטפטו את עצמם לדעת.

אריה מכלוף דרעי: יש עוד פסוקים.

משה מזרחי: ובבית הזה, אין גזר-דין יותר קשה ממנו מאשר השתיקה, כי כל מה שאנחנו עושים זה מדברים.

משה מזרחי: אפילו על הפיתה.

משה מזרחי: דמוקרטיית הפיתה, אני אהבתי את הדימוי שלך, שהם דוחפים.

משה מזרחי: זה לא Yes we can בסגנון אובמה, שזה פוזיטיבי; זה: אנחנו יכולים כי אנחנו יכולים, כי יש לנו כוח.

משה מזרחי: מישהו אמר את זה פה.

משה מזרחי: אין מעבר לזה שום דבר.

משה מזרחי: אנחנו רוצים להראות לכם.

משה מזרחי: לא לנו.

משה מזרחי: אני מקווה שהציבור שלנו, שמסתכל על הבית הזה, שצריך שיהיו בו תיקונים – את עשר השניות האחרונות אני אשתוק – צריך שיהיה בו תיקונים.

משה מזרחי: הפרלמנט הכי קטן במדינות מקבילות לנו עם כמות חוקים או הצעות חוק פרטיות, בעשור נדמה לי מעל 21,000.

משה מזרחי: הבאה בתור בחקיקה, הכי הרבה, נדמה לי שזה פינלנד, וזה 1,600 חוקים בעשור.

משה מזרחי: הצעות פרטיות.

משה מזרחי: אתם מדברים על זילות?

משה מזרחי: תתקנו את זה.

משה מזרחי: הצעות אי-אמון מבישות לעתים, אני מסכים.

משה מזרחי: תקנו את התקנון.

משה מזרחי: מה הבעיה?

אבישי ברוורמן: 2,000 נאומים בני דקה.

משה מזרחי: יש לי אח שגר בפריז והוא אומר לי: אני מביט בישיבות שלכם ואני רואה אתכם מדברים ללמפה.

משה מזרחי: ריק.

משה מזרחי: תתקנו את זה.

משה מזרחי: הוא אומר לי: אין איזה חוק שמחייב שהמליאה תהיה – – –

גילה גמליאל: משפט לסיום.

משה מזרחי: אני מסיים.

משה מזרחי: אחרי כל השתיקה הזאת תני לנו לדבר קצת.

גילה גמליאל: נגמר הזמן.

משה מזרחי: אז אני עוד משפט אחד אגיד.

משה מזרחי: כל יום רביעי הפרלמנט הצרפתי מתכנס על מאות חבריו.

משה מזרחי: לא 120.

משה מזרחי: אולי את זה צריך להגדיל ל-240 כדי שיהיה ייצוג רחב של העם.

משה מזרחי: והוא רואה אותם כל יום רביעי מתכנסים מהבוקר עד הלילה – –

גילה גמליאל: אני מודה לך, חבר הכנסת.

משה מזרחי: – – שכל חברי הפרלמנט והממשלה והנשיא יושבים שם מהבוקר, וכל חברי הפרלמנט יושבים שם – –

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת משה מזרחי.

משה מזרחי: – – מדברים ואחד מקשיב לשני.

גילה גמליאל: שלא ייראה שגם לך לא נותנים לדבר, אז תרד לבד בבקשה.

משה מזרחי: אני שותק.

גילה גמליאל: חבר הכנסת עמי בר-לב; עמר בר-לב.

גילה גמליאל: סליחה.

גילה גמליאל: זה שם חיבה להערב.

גילה גמליאל: זה מה שכתבו כאן.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות, בבקשה.

עמר בר-לב: חברתי יושבת-ראש הכנסת – –

גילה גמליאל: ממלאת מקום.

עמר בר-לב: ממלאת מקום.

עמר בר-לב: – – חברי חברי הכנסת, מדובר בנושא עקרוני וחשוב.

עמר בר-לב: לא סוד הוא שיש בעיה במשילות אצלנו במדינה.

עמר בר-לב: זה גם לא סוד שאנחנו הרבה פעמים מתמקדים יותר מדי בשונה ופחות מדי במשותף.

עמר בר-לב: לכן גם לא כל כך סוד, די מובן, מדוע החברה הישראלית כל כך מפולגת וכל כך, כמעט מתפוררת – עדיין, לשמחתי, לא מתפוררת, אבל הולכת לכיוון ההוא.

עמר בר-לב: ולכן אני חושב שכן יש מקום לשקול את נושא המשילות, יש אפילו מקום לשקול את העלאת אחוז החסימה.

עמר בר-לב: אני בהחלט בעד.

עמר בר-לב: אבל, וכאן מגיע ה"אבל" הגדול, הנושא הוא נושא מורכב.

עמר בר-לב: גם אם רוצים לדבר על העלאת אחוז החסימה נשאלת השאלה, האם להעלות, ואם כן, לכמה.

עמר בר-לב: ל-2.5%?

עמר בר-לב: ל-10%?

עמר בר-לב: לכמה להעלות?

עמר בר-לב: זו לא שאלה כל כך פשוטה.

עמר בר-לב: וכאשר נכנסים בעובי הקורה התשובה בהחלט איננה ברורה, וככל שלומדים יותר ויותר את הנושא מתברר שזה נושא מורכב ורב-פנים, והתשובה שנראית בהתחלה ברורה פעמים רבות נראית בסופו של דבר לגמרי שונה.

עמר בר-לב: אני חושב שהצורה שבה הובא החוק הזה הופכת את כל הנושא כאילו הוא נגד המפלגות הערביות.

עמר בר-לב: ואני חושב שהצורה, יש לה חשיבות.

עמר בר-לב: ולצערי, בכך שהובא החוק בצורה הזאת ונראה כאילו הוא נגד – אולי הוא לא כאילו, אולי באמת מי שמנסה לקדם אותו כוונתו לפגוע במפלגות, במפלגות הערביות – אני חושב שזה בעיה, בעיה קשה.

עפו אגבאריה: בדיוק.

מיקי רוזנטל: תשאל אותו, הוא יושב פה.

אבישי ברוורמן: תשאל אותו, הוא יגיד לך.

עמר בר-לב: אני רוצה להזכיר לכולנו שגם מפלגות יהודיות – הזכירו את זה קודם מהצד השני – היו 28 מנדטים, ירדו לשני מנדטים.

עמר בר-לב: יכול להיות שבאמת למפלגות כאלה אין זכות קיום, כי הן מפלגות אופנתיות.

עמר בר-לב: לכן הנושא של אחוז החסימה הוא בהחלט נושא שאסור לחשוש לעסוק בו, אבל מצד שני אסור לעסוק בו במחשכים.

עמר בר-לב: ומה שקרה כאן, לצערי, נושא שהוא נושא עקרוני – עובדה שהוא מוצג כחוק-יסוד – עוסקים בו ועסקו בו בפזיזות, עוסקים בו ועסקו בו באישון לילה.

עמר בר-לב: ואני חושב שהיעדר הדיון הציבורי בנושא כל כך חשוב בעיקר מונע מאתנו, חברי כנסת, גם לשמוע וגם להקשיב וגם להביע את דעתנו ולעסוק בנושא באופן יסודי, עמוק ורציני – –

גילה גמליאל: משפט לסיום.

עמר בר-לב: – – ולא כלאחר יד, כפי שנעשה כאן, כלאחר יד ובמחשכים.

גילה גמליאל: משפט סיום, בבקשה.

עמר בר-לב: ולכן ברור שבצורה הזו צריך להתנגד לחוק ואני אתנגד לו.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת עמר בר-לב, ואני קוראת לחבר הכנסת ישראל אייכלר, אחרון הדוברים.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: בבקשה.

ישראל אייכלר: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה גם להזדהות עם בני המיעוטים, ואני רוצה שהעולם כולו ידע שקמה פה ממשלה – מאז קום המדינה – שנלחמת נגד אזרחיה, גם נגד האזרחים החרדים, גם בתקציבים, גם בחוק הגיוס, שרוצה לכפות גיוס על לומדי תורה ולהופכם לפושעים.

ישראל אייכלר: וככה הממשלה הזאת הופכת לממשלה אנטי-יהודית, ממשלה אנטי-דמוקרטית.

ישראל אייכלר: ואני רוצה שתקשיבו טוב לשתיקה של הערבים בכנסת הזאת.

ישראל אייכלר: יש 1.1 מיליון ערבים בישראל, והם שותקים והם מודרים, ויש פה הדרת מיעוטים ויש הדרת חרדים.

ישראל אייכלר: ולא ייתכן.

ישראל אייכלר: מדינת ישראל השכילה כל כך הרבה שנים לדעת שיש מיעוטים וצריך לכבד אותם.

ישראל אייכלר: אל תחשבו שהכנסת זה חזות הכול.

ישראל אייכלר: רוב החיים מתנהלים בתקשורת, ושם יש הסתה נגד מיעוטים, שהיא מסוכנת.

ישראל אייכלר: ולכן אני בא ואומר לעמיתינו הערבים: נחנא מעכם בנדאלכם מן אג'ל א-דימקראטיה.

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: ולכן אנחנו מצטרפים – – –

מירי רגב: אני רוצה – – –

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: כן, ולכן אנחנו מצטרפים לשתיקה, ומרגע זה ואילך אני רוצה שתקשיבו טוב לשתיקה שלנו – –

עיסאווי פריג': – – – בערבית.

ישראל אייכלר: – – נחנא מעכם בנדאלכם מן אג'ל א-דימקראטיה.

עיסאווי פריג': – – – בערבית.

ישראל אייכלר: אני שותק.

ישראל אייכלר: (שותק)

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לא להפריע לחבר הכנסת אייכלר לשתוק.

ישראל אייכלר: אבוי למדינה שהפכה למדינה לא יהודית ולא דמוקרטית.

ישראל אייכלר: נקווה שבעזרת השם תהיה פה מדינה יהודית ודמוקרטית על-ידי משיח צדקנו במהרה בימינו, אמן.

ישראל אייכלר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הממשלה יסכם את הדיון השר שי פירון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

קריאה: שי, תשתוק – – –

קריאות: – – –

מוחמד ברכה: הכי ראוי לשתיקה זה אתה, אדוני השר.

מוחמד ברכה: הכי ראוי שדווקא אתה תשתוק עכשיו.

עיסאווי פריג': שתיקה – – – לאות הזדהות – – –

שי פירון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

עיסאווי פריג': שתיקה – – – לאות הזדהות – – –

שי פירון: עיסאווי, התחלת עם פיתות, עברת לשתיקה.

שי פירון: די, כבר נהיה לי כבד בבטן.

שי פירון: נו.

יולי יואל אדלשטיין: לא להפריע בבקשה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: כשהשר לא שותק הוא צוחק, אז אל תתחילו לי בבקשה עם הפרובוקציות.

זהבה גלאון: – – –

שי פירון: האמת שגם ללא – – –

יולי יואל אדלשטיין: לשבת, לשבת.

זהבה גלאון: אדוני השר, אתה שר חינוך, אתה לא יכול להכשיר את השרץ הזה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת גלאון, בישיבה אפשר לומר את אותם הדברים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

שי פירון: אדוני היושב-ראש, אני מקבל את הצעתם – קודם כול, בפתיחת הדברים – של חברי האופוזיציה.

שי פירון: אני באמת חושב שמעבר למחלוקת, שתכף אני אביע אותה, מותר להזדהות עם כאב ומותר להזדהות עם מצוקה שעלתה כאן, ולכן גם אני בפתח דברי אשתוק קצת.

שי פירון: (שותק)

זהבה גלאון: – – –

יצחק הרצוג: לפחות אתה לא צוחק, שר החינוך.

יחיאל חיליק בר: הבטחת לשתוק כל הנאום.

זהבה גלאון: אין לך זכות מוסרית לשתוק.

זהבה גלאון: אין לך זכות מוסרית לשתוק לאות סולידריות, כי אתם חוקקתם את התועבה הזאת.

שי פירון: או, עכשיו, אחרי השתיקה, אני רוצה להתחיל מהצעת החוק על יצירת אחוז חסימה שאינו פחות מ-3%, שעליה חתום חבר הכנסת יצחק הרצוג, מהכנסת השמונה-עשרה, עליה חתום חבר הכנסת איתן כבל – –

מאיר פרוש: מה עם – – –

שי פירון: – – עליה חתום חבר הכנסת אבישי ברוורמן – –

איתן כבל: – – –

שי פירון: – – עליה חתום חבר הכנסת נחמן שי – – –

איתן כבל: אתה לא מקשיב – – – לא רציתי לענות לך – – –

שי פירון: רק שנייה, חברים.

קריאות: – – –

שי פירון: אם אפשר, בבקשה, כדי – – –

איתן כבל: תסלח לי.

איתן כבל: אדוני השר, סליחה, אני מכיר על מה אני חתום.

איתן כבל: אדוני השר שי פירון, לא רציתי להגיב כשאתה עלית – – – את השאלות שלהם.

איתן כבל: אני הייתי חתום כחלק מתוכנית כוללת.

איתן כבל: אתה לא היית כאן בכנסת – – –

שי פירון: בכנסת התשע-עשרה חבר הכנסת הרצוג חתם על ההצעה הזאת שוב פעם – –

קריאות: – – –

איתן כבל: תכשיר את השרץ – – –

אבישי ברוורמן: – – –

שי פירון: – – על ההצעה שאומרת שיש לייצר אחוז חסימה שלא יפחת מ-3% – כן, זה לא נעים לשמוע.

זהבה גלאון: – – –

שי פירון: בכנסות הקודמות, חברת הכנסת גלאון, עמד על הדוכן הזה חבר הכנסת אבו וילן וביקש גם הוא להעלות את אחוז החסימה – – –

איתן כבל: חבר הכנסת פירון, אני מצטער, אבל אני לא מבין אותך.

איתן כבל: אתה, אתה מכולם?

איתן כבל: אתה מכולם, אותך שלחו להיות בחזית?

איתן כבל: מה קרה?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן כבל – – –

איתן כבל: מה, הם לא מצליחים להרכיב משפט?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן כבל, הוא שמע.

יולי יואל אדלשטיין: השר שמע.

איתן כבל: – – – את החוק, אותך שלחו להכשיר להם את השרץ?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת כבל.

שי פירון: חבר הכנסת כבל, אני מבין שהעובדה שחתמת על החוק גורמת לך מבוכה – –

איתן כבל: אבל אתה איש – – –

שי פירון: – – אבל אנשים צריכים לעמוד מאחורי החתימות שלהם.

איתן כבל: תסלח לי, אל תטיף לי.

שי פירון: אבל אני לא חתמתי על הצעת החוק הזאת, אתה חתמת.

איתן כבל: תסלח לי, אתה האחרון – – – תסלח לי, אל תטיף לי.

איתן כבל: אל תטיף לי.

שי פירון: חלילה וחס.

איתן כבל: אתה רוצה, תבוא ותשאל אותי.

שי פירון: אני רק מקריא.

איתן כבל: לא, אל תגיד: אני רק מקריא.

שי פירון: אדוני היקר, תקרא את דברי ההסבר.

שי פירון: אתה רוצה שאני אקרא את דברי ההסבר?

איתן כבל: אני יודע בדיוק על מה אני חתום.

שי פירון: מוצע בזאת להעלות את אחוז החסימה לכנסת התשע-עשרה – – –

איתן כבל: אני בעד, תסלח לי.

איתן כבל: תסלח לי, אבל אני בעד.

יצחק הרצוג: גם אני בעד.

שי פירון: – – ל-3% – – –

איתן כבל: אבל אני בעד.

שי פירון: – – – בבחירות לכנסת העשרים.

איתן כבל: חבר הכנסת פירון, אני אמרתי שאני נגד?

שי פירון: אני רק אקרא – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת הרצוג, תתרחק מן הדוכן.

איתן כבל: אני בעד.

שי פירון: איתן, אתה לא צריך לקום, אני רואה אותך גם כשאתה יושב.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

נחמן שי: הוא באותו גובה.

איתן כבל: אני בעד – – – אני בעד להעלות את אחוז החסימה.

שי פירון: אני מצטער שזה כואב לך.

שי פירון: באמת, אני לא מתכוון להכאיב לך.

איתן כבל: כואב לי שזה אתה.

איתן כבל: כואב לי שזה אתה, שזה אתה.

שי פירון: וכאשר אני קורא את ההצעה – – –

איתן כבל: שזה אתה.

שי פירון: אתה רוצה שאני אשתוק ותוכל להמשיך לצעוק?

שי פירון: אין לי שום בעיה עם זה.

שי פירון: בכל אופן, אם יורשה לי – – –

מאיר פרוש: מה עם – – –

שי פירון: סליחה?

מאיר פרוש: מה עם החרדים לכלא – – – החרדים לכלא, היה – – – את החרדים לכלא – – –

שי פירון: חבר הכנסת פרוש, יש כאלה שהורידו ויש כאלה שנשארו על הכתפיים.

מאיר פרוש: מה עם החרדים לכלא – – –

שי פירון: אם אתה לא רוצה שאסביר – יש כאלה שהורידו ויש כאלה שנשארו על הכתפיים.

מאיר פרוש: מה עם החרדים לכלא?

שי פירון: אם כן, יותר מזה אני אומר, חברים יקרים, אני חושב – – –

זהבה גלאון: – – –

שי פירון: אם אתם רוצים לצעוק – – –

זהבה גלאון: – – –

איתן כבל: אדוני השר, אתה שר החינוך, במקום לבוא וללמוד שהיינו, זה חלק מתוכנית שלמה – – – אני חלק מזה, לא מתבייש.

שי פירון: אני נורא מצטער, חבר הכנסת כבל.

שי פירון: חבר הכנסת כבל – – –

איתן כבל: אל תצטער, אני חתום.

שי פירון: חבר הכנסת כבל, ההצעה של חבר הכנסת הרצוג, תסתכל רגע – – –

איתן כבל: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא להציג מסמכים מעל הדוכן, אדוני השר.

שי פירון: הצעת חוק אחוז החסימה.

שי פירון: היא לא חלק מההצעה הכוללת.

שי פירון: היא לא חלק.

איתן כבל: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, אדוני השר, תניח את המסמך.

יולי יואל אדלשטיין: לא מקובל להציג כך מסמכים.

יולי יואל אדלשטיין: תניח את המסמך.

איתן כבל: אני רוצה להגיד לך: אינני מתכחש.

איתן כבל: מה אתה משתמש בדבר, שאני מתכחש?

מאיר פרוש: מה עם – – – לכלא?

זהבה גלאון: תעמוד מאחורי ההצעה שלך, למה אתה צריך את הרצוג?

זהבה גלאון: למה אתה צריך את כבל?

זהבה גלאון: – – –

יצחק הרצוג: אני דורש להגיב, אני דורש להגיב.

מאיר פרוש: מה עם החרדים לכלא?

שי פירון: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת פרוש כנראה מאוד מוטרד בכמה מובנים, ולכן הוא כל הזמן קורא קריאת ביניים.

שי פירון: אני מציע שתרגיע אותו.

שי פירון: בכל אופן, אני בכלל חושב שמעבר לעובדה שראוי לקיים את השיח הזה, הטענה שהעלאת אחוז החסימה היא מעשה גזעני שנועד לגרש את המיעוטים חס וחלילה מהכנסת, היא לעניות דעתי טענה מופרכת, משום שמי שיבחן את דברי ימי הכנסת ויראה את כמות ההצעות להעלאת אחוז החסימה שעלו מהצד השמאלי של המפה, יופתע מכך שחלק גדול מההצעות להעלאת אחוז החסימה באו מהצד הזה של הבית ולא מהצד הזה.

שי פירון: ולכן אני מציע – – –

זהבה גלאון: – – –

שי פירון: זהבה – – –

ניצן הורוביץ: – – – מה אתה עונה לגופו של עניין?

ניצן הורוביץ: מה אתה עושה פה חשבונות?

ניצן הורוביץ: מה אתה אומר לגופו של עניין?

ניצן הורוביץ: תתייחס לחוק.

זהבה גלאון: – – –

שי פירון: אני עונה לגופו של עניין.

ניצן הורוביץ: אז קדימה – – –

שי פירון: ברשותך – – –

זהבה גלאון: – – –

שי פירון: אבל אתה לא נותן לי לענות, אתם צועקים.

זהבה גלאון: – – –

שי פירון: אני מצטער – זהבה, יותר חזק, לא שומעים.

תמר זנדברג: – – – לשנות את סדרי עולם, לפחות תן כבוד.

שי פירון: באתי יחד אתך.

תמר זנדברג: – – – ברוך הבא – – –

שי פירון: לא, לא, את אומרת "אתמול באתם", נבהלתי לרגע, חשבתי שמשהו התבלבל לי, ששכחתי שהגענו ביחד, תמר.

יצחק הרצוג: אתה לא יודע כלום על הכנסת.

שי פירון: אני מודה בזה שאתה יודע הרבה יותר.

שי פירון: אני מודה ומתוודה.

שי פירון: בוז'י, אני מודה ומתוודה.

שי פירון: אני מודה ומתוודה, ובינתיים זה לא מתברר כחיסרון גדול.

שי פירון: לגופו של עניין, הטענה כאילו מה שמניע – – –

זהבה גלאון: – – –

שי פירון: את רוצה לשמוע דיון עקרוני ולא נותנת לענות.

זהבה גלאון: – – –

שי פירון: אז אני אעמוד ותצעקי, אין שום בעיה.

שי פירון: בבקשה, זהבה.

זהבה גלאון: – – –

שי פירון: יפה, אז הנה אני שותק ותצעקי.

מוחמד ברכה: השאלה היא למה אתם – – – יש עתיד – – –

מיקי רוזנטל: – – – הזחיחות הזאת.

שי פירון: איזה זחיחות?

שי פירון: מי זחוח?

מיקי רוזנטל: אתה מרוצה מעצמך.

מיקי רוזנטל: – – – את הפאשיסט הזה ואתה מאושר.

שי פירון: עוד מישהו רוצה לצעוק?

קריאה: – – –

שי פירון: אשר על כן, אדוני, אני חושב שבאופן אמיתי אין כאן – כל הטענה על חס וחלילה גזענות היא משוללת.

שי פירון: אני חושב שבהעלאת אחוז החסימה יש דבר שיכול לתרום ליציבות של הקואליציה, ואני קורא לכולם להצביע בעד.

שי פירון: תודה רבה.

מוחמד ברכה: למה אתם לוקחים על עצמכם – – – לממשלה?

מוחמד ברכה: למה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת הרצוג, מן הצד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מיקרופון לחבר הכנסת הרצוג.

יצחק הרצוג: היות ששר החינוך התייחס אלי – אדוני שר החינוך, בוא נדבר על צביעות וכפל לשון.

יצחק הרצוג: במצע שלך כתוב שאתם תילחמו נגד הדרת נשים.

יצחק הרצוג: בוועדת שרים לחקיקה, חוק שקובע עבירה פלילית, אתה התנגדת.

שי פירון: – – –

יצחק הרצוג: אתה התנגדת, אתה התנגדת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת הרצוג, נא להתייחס לדברי שר החינוך עליך, לא למצע שלהם.

יצחק הרצוג: אתה התנגדת, אז אתה אל תדבר על צביעות.

יצחק הרצוג: אל תדבר על צביעות, כי מה שאתה עושה זה צביעות.

קריאה: – – –

יצחק הרצוג: אני לא מתבייש בכך שביקשתי להעלות את אחוז החסימה.

יצחק הרצוג: לא בכפייה, לא באונס ברוטלי, לא במחטף – –

מיקי לוי: – – –

יצחק הרצוג: – – לא בכניעה לבריונות פוליטית.

מיקי לוי: אתה חתום על זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: זה מה שקורה כשתוקפים אחד את השני בנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: זאת התוצאה הבלתי-נמנעת, נו.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, שר האוצר, נא לשבת, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מקלב, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו תכף נעבור להצבעה, גם כאן הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: אבל, אם יורשה לי, לא כולם עקבו אחרי הדיון שהיה כאן.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לומר שהיה פה דיון לא פשוט, וקבוצה של חברי כנסת – נכון, חבר הכנסת כץ – קבוצה של חברי כנסת הוכיחו, לעצמם וגם לנו, שאפשר לעשות מחאה פרלמנטרית חריפה, שאני גם מניח שתיכנס אולי פה ושם לתקשורת, בלי להפר את כללי האתיקה וכללי הבית.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שהראשון היה חבר הכנסת ברכה ואחריו כמה וכמה אנשי אופוזיציה מסיעות שונות עלו לדוכן ושתקו במסגרת שלוש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: העבירו את המסר.

יולי יואל אדלשטיין: בלי כל קשר אם אני מסכים או לא מסכים, אם זה נכון לא נכון, אבל הם לימדו את כולנו שאפשר לעשות מחאות בלי לבייש את הבית הזה.

יולי יואל אדלשטיין: ואני באמת חושב שכולנו, דווקא בסיום המושב, ניקח את זה ונחשוב אם אנחנו רוצים לעשות דברים מעבר לגבול או על הגבול, בתוך המסגרת הפרלמנטרית של מחאה פרלמנטרית.

משה גפני: לי זה היה מאוד קשה לשתוק.

יולי יואל אדלשטיין: אני יודע.

יולי יואל אדלשטיין: בדיוק.

יולי יואל אדלשטיין: כמה אנשים כמעט הקריבו את חייהם כדי לשתוק שלוש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, עד כאן הדברים שלי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 61) (העלאת אחוז החסימה והגברת המשילות), התשע"ג–2013, של חברי הכנסת דוד רותם ורונן הופמן, קריאה ראשונה.

ג'מאל זחאלקה: מי בעד חיסול הדמוקרטיה.

יולי יואל אדלשטיין: רק עכשיו שיבחתי את השותקים ואתה שובר לי את המילה, אפשר לומר, חבר הכנסת זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: גם כאן קיבלנו בקשות להצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: לפני ששאלו, גם כאן הבקשות, אני רואה שסיעות הקואליציה הגישו את הבקשה להצבעה שמית, ואני מבקש ממזכירת הכנסת לפתוח את ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: שקט, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר –

טלב אבו עראר: אני רוצה להגיד לראש הממשלה: בושה וחרפה.

יולי יואל אדלשטיין: לא לא לא, חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלב אבו עראר: בושה וחרפה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, אנחנו בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו השתכנענו שאתה נגד, אבל בהצבעה נא לענות: בעד, נגד, נמנע, ולא לנאום נאומים.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – נגד עפו אגבאריה – נגד יולי יואל אדלשטיין – נמנע יצחק אהרונוביץ – בעד שמעון אוחיון – בעד אורי אורבך – בעד דוד אזולאי – אינו נוכח אריאל אטיאס – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – בעד קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – בעד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – בעד אורי אריאל – בעד יעקב אשר – נגד מיכל בירן – נגד בנימין בן-אליעזר – נגד אלי בן-דהן – בעד נפתלי בנט – בעד יחיאל חיליק בר – נגד אבישי ברוורמן – נגד מוחמד ברכה – נגד עמר בר-לב – נגד באסל גטאס – נגד אילן גילאון – נגד זהבה גלאון – נגד גילה גמליאל – בעד מסעוד גנאים – נגד משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד דני דנון – אינו נוכח אריה דרעי – נגד רונן הופמן – בעד ניצן הורוביץ – נגד צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד אבי וורצמן – בעד יצחק וקנין – נגד נסים זאב – אינו נוכח חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד תמר זנדברג – נגד ציפי חוטובלי – בעד דב חנין – נגד ישראל חסון – נגד בועז טופורובסקי – בעד אחמד טיבי – נגד מרדכי יוגב – בעד שלי יחימוביץ – נגד משה יעלון – בעד אליהו ישי – אינו נוכח איתן כבל – נגד אמנון כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד לימור לבנת – בעד מיקי לוי – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – בעד דב ליפמן – בעד יעקב ליצמן – נגד עוזי לנדאו – בעד סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד – בעד מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת שאול מופז – אינו נוכח משה מזרחי – נגד אברהם מיכאלי – נגד מרב מיכאלי – נגד עמרם מצנע – בעד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – נגד משולם נהרי – נגד בנימין נתניהו – בעד חנא סוייד – נגד שמעון סולומון – בעד אורית סטרוק – בעד ניסן סלומינסקי – בעד גדעון סער – בעד חמד עמאר – בעד משה זלמן פייגלין – בעד שי פירון – בעד מאיר פרוש – נגד יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – נגד רינה פרנקל – בעד עמיר פרץ – בעד דוד צור – בעד אברהים צרצור – נגד עדי קול – בעד

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתם מפריעים בהצבעה.

איתן כבל: עדי, זה היה מתון או לחץ לא מתון?

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) פניה קירשנבאום – בעד רות קלדרון – בעד זבולון קלפה – בעד יפעת קריב – בעד מירי רגב – בעד מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – נגד דוד רותם – בעד יואל רזבוזוב – בעד ראובן ריבלין – נגד יוני שטבון – בעד יובל שטייניץ – בעד מאיר שטרית – בעד אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – נגד סילבן שלום – בעד עפר שלח – בעד איציק שמולי – נגד יאיר שמיר – בעד סתיו שפיר – אינה נוכחת איילת שקד – בעד פנינה תמנו-שטה – בעד

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, נא לקרוא בשמות חברי הכנסת שלא ענו לך בסבב הראשון.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) דוד אזולאי – נגד דני דנון – אינו נוכח נסים זאב – אינו נוכח אליהו ישי – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת שאול מופז – אינו נוכח סתיו שפיר – אינה נוכחת

יולי יואל אדלשטיין: האם יש חברי כנסת שרוצים להשתתף בהצבעה ולא קראו בשמם?

יולי יואל אדלשטיין: אין כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הסתיימה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להתחיל בספירת הקולות.

משה גפני: הם לא נמצאים, הם בצפון-קוריאה.

יעקב מרגי: מה עובר על ביבי?

יעקב מרגי: כאילו זה לא עובר לו.

משה גפני: בדיוק.

יעקב מרגי: זה לא שייך לו בכלל.

משה גפני: יש פה – – – דמוקרטיה.

משה גפני: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, להזכיר, ננצל את הרגע שכולנו כאן:

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו שני חוקים – פשוט התרגלתם לדיונים ארוכים – אחד זה הצעת חוק לקריאה שנייה ושלישית מטעם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, שתכף יציג לנו חיים כץ, חבר הכנסת כץ.

יולי יואל אדלשטיין: אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: זאת אומרת, תוך כמה דקות הצבעה על החוק.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן מציגים שני חוקי משאל עם, אחד מטעם הממשלה והשני, הצעה מוצמדת של מספר חברי כנסת – דיון בקריאה ראשונה והצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: פשוט שלא יהיו שאלות לגבי סדר הדיון מעכשיו.

ישראל אייכלר: משאל עם במקום בחירות.

קריאה: איפה המשילות?

קריאה: משאל עם – – –

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: הצבענו בקריאה ראשונה על הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 61) (העלאת אחוז החסימה והגברת המשילות), התשע"ג–2013, של חברי הכנסת דוד רותם ורונן הופמן.

יולי יואל אדלשטיין: התוצאה: בעד החוק – 64, נגד החוק – 49, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותועבר להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

יצחק כהן: לוועדה – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?

יצחק כהן: לוועדה – – –

יולי יואל אדלשטיין: היא קודמה כבר לקריאה ראשונה בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא בטוח שאפשר להעביר לוועדת הכנסת.

ניצן הורוביץ: לוועדת השרים.

יולי יואל אדלשטיין: מה?

יולי יואל אדלשטיין: – – – את מיקום הוועדה, זה מה שאני אומר.

אחמד טיבי: – – –

מוחמד ברכה: אני מבקש להעביר אותה לוועדה שלי, לוועדה למאבק בנגע הסמים.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: אם תגיע עוד פעם הצעה לקריאה טרומית בנושאים האלה, נשקול גם את הוועדה למאבק בנגע הסמים.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/783; "דברי הכנסת", חוב' כ', עמ' 2936; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים כץ יציג לנו את הצעת חוק המאבק בתופעת השימוש בחומרים מסכנים, התשע"ג–2013, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק המאבק בתופעת השימוש בחומרים מסכנים, התשע"ג–2013.

חיים כץ: מדובר בהצעת חוק ממשלתית שמבקשת להילחם בתופעה של ריבוי חומרים מסכנים שמופצים ונמכרים היום.

חיים כץ: הצעת החוק נועדה לתת לרשויות האכיפה כלים להתמודד עם חומרים מסכנים הגורמים להשפעות פסיכו-אקטיביות מזיקות בדומה לתופעות הנגרמות משימוש בסמים מסוכנים.

חיים כץ: ההצעה קובעת שחומר ייחשב לחומר מסכן אם הוא נועד לשימושו של אדם וקיים יסוד סביר להניח שהשימוש בו עלול להביא להפרת הסדר הציבורי או לפגיעה בשלום הציבור, בביטחונו או בבריאותו בדרך הדומה לפגיעה הנגרמת כתוצאה משימוש בסם מסוכן.

חיים כץ: כמו כן, מוצע לקבוע שהחומר שהסימון שלו בניגוד לחוק לא מעיד על רכיביו, או שהוא מפורסם ברבים כחומר אשר גורם לתופעות הדומות לתופעות הנגרמות כתוצאה משימוש בסם מסוכן, תהא חזקה שהוא חומר מסכן, אלא אם המשתמש בו הוכיח אחרת.

חיים כץ: במהלך הדיונים בהצעת החוק דרשה הוועדה לקבוע בהצעה כי חומר שהמחזיק בו הוכיח כי הוא מיובא או מיוצר בהתאם לכל דין לשימושו של אדם באותה דרך שלה הוא נועד, לא ייחשב לחומר מסוכן.

חיים כץ: כמו כן, ועל מנת לתת לרשויות כלי אכיפה יעילים ביחס לחומרים מסכנים, מוצע לקבוע כהוראת שעה לשלוש שנים כי שוטר יהיה רשאי להיכנס למקום שיש יסוד סביר להניח שאדם מחזיק בו חומר מסכן, למעט מקום מגורים, לבצע חיפוש במקום ולתפוס את החומר המסכן.

חיים כץ: אדם שנתפס חומר שברשותו, יוזמן להשמיע את טענותיו בעניין בפני קצין משטרה בתוך שבעה ימים.

חיים כץ: קצין המשטרה יורה על השמדת החומר שנתפס אם לא השתכנע כי החומר אינו מסכן לאחר ששמע את המחזיק, או אם המחזיק לא הגיע בתום שבעת הימים.

חיים כץ: בעקבות דרישת הוועדה, נקבע בהצעה כי המחזיק יוכל לערער לבית-משפט השלום בעניין זה ולבקש לבטל את ההחלטה בדבר השמדת החומר ו/או לבקש את החזרתו.

חיים כץ: בית-המשפט יכריע בעניין בהסתמך על מכלול הנסיבות, ולא יידרש בהכרח לבסס את החלטתו על חוות דעת לעניין החומר.

חיים כץ: כדי לתת מענה מיידי לעניין שיווקם של חומרים מסכנים הדומים בהשפעתם לסמים מסוכנים ולפגיעתם בשלום הציבור, מוצע לקבוע מנגנון להכרזה דחופה של מנכ"ל משרד הבריאות על חומר מסכן כאסור בהפצה.

חיים כץ: לאחר ההכרזה כאמור, תהא זו עבירה פלילית לסחור בחומר.

חיים כץ: הכרזה כאמור תיעשה אם מנכ"ל משרד הבריאות סבור, לאחר היוועצות במפכ"ל המשטרה ובראש הרשות למאבק בסמים או מי מטעמם, שיש להוסיף חומר מסכן לפקודת הסמים המסוכנים; אז הוא רשאי להכריז עליו כאסור בהפצה.

חיים כץ: ההכרזה תעמוד בתוקפה עד 12 חודשים מיום ההכרזה, במטרה לאפשר למשרד הבריאות ולמשטרה להוסיף את החומר לפקודת הסמים המסכנים.

חיים כץ: כך מוצע לקבוע עבירה פלילית על ייצור חומר שהוכרז כאסור בהפצה, מכירתו, הצגתו למכירה, ייבואו, ייצואו, אספקתו, מסחר בו ועשיית עסקה אחרת בו, או להחזיקו במטרה לעשות אחת מהפעולות האמורות.

חיים כץ: נתינתו של החומר האסור בהפצה לקטין, או שידול קטין להשיג חומר אסור בהפצה או להשתמש בו, ייחשבו לעבירה חמורה ביותר.

חיים כץ: מוצע כי השר לביטחון פנים ושר הבריאות ידווחו לוועדת העבודה והרווחה של הכנסת אחת לחצי שנה על השימוש בסמכויות לפי החוק המוצע כאמור.

חיים כץ: סמכויות התפיסה וההשמדה של חומר מסכן ללא הכרזתו כחומר אסור להפצה, יעמדו בתוקף שלוש שנים.

חיים כץ: אני פונה אליכם לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

חיים כץ: אני רוצה להודות לכל מי שלקח חלק בקידום החוק, ובכלל זה למשרד הבריאות, משרד המשפטים, המשרד לביטחון פנים, נציגי המשטרה, הרשות למאבק בסמים; לחברת הכנסת עדי קול, שניהלה את הדיונים אתמול בלילה במשך כשלוש שעות.

חיים כץ: תודה למנהלת הוועדה וילמה מאור, לצוות המסור של הוועדה, אתי, מעיין, ענת ואורי.

חיים כץ: תודה ליועצת המשפטית של הוועדה, נועה ברודסקי לוי, ולכל מי שלקח חלק בקידומו של החוק.

חיים כץ: וכמובן לעוזרי הפרלמנטריים אילן מרסיאנו וקורל אבירם.

חיים כץ: אני מבקש ומקווה שחברי הכנסת ייתנו את ידם ויצביעו בעד החוק וימנעו את סימומם של כ-2,000 ילדים בשנה על-ידי מכירה של סמים בפיצוציות; הגיע הזמן לעשות לזה סוף.

חיים כץ: אולי זה לא מספיק, אבל זו תחילתה של דרך.

חיים כץ: תודה רבה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת חיים כץ.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אין הסתייגויות לחוק.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, אנחנו יכולים להצביע בקריאה שנייה – – –

דב חנין: לא, לא, אדוני – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?

מוחמד ברכה: יש בקשות דיבור.

יולי יואל אדלשטיין: אה, יש בקשות דיבור.

יולי יואל אדלשטיין: צודק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, לא שמתי לב, סליחה.

זהבה גלאון: תדבר על – – – באחוז החסימה.

מוחמד ברכה: לא, אני לא יכול שלא לדבר על הנושא עצמו.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש פיתוי לדבר על דברים אחרים, אבל אני אדבר דווקא על הנושא לגופו של עניין.

מוחמד ברכה: אני חושב שהצעת החוק היא ראויה.

מוחמד ברכה: אני, מתוקף עבודתי, גם בכנסת הקודמת וגם בכנסת הזו, כיושב-ראש הוועדה למאבק בנגע הסמים, הייתי ער וגם ליוויתי מקרים די טרגיים, כולל סיורים בשטח, שהראו שהעניין הזה היה פרוץ, והרבה צעירים, בעיקר נערים, הפכו לקורבנות, כי אין הגדרה נכונה של החוק בעניין הסמים המסוכנים.

מוחמד ברכה: החוק הזה, אגב, מצטרף לחוק אחר שחוקק ואושר בכנסת לפני כשנתיים, אולי קצת יותר.

מוחמד ברכה: בעניין של תרכובות כימיות היה תמיד מירוץ אחרי מייצרי הסמים, שכל פעם משנים את התרכובת וכאילו היה צריך להכניס את ההגדרה בחוק.

מוחמד ברכה: נעשתה חקיקה שלפיה אפשר לכלול תרכובות רחבות, והיא מאפשרת ליווי צמוד, או מניעה צמודה, ובזמן אמת, לגבי תרכובות כימיות שמהן ייצרו סמים.

מוחמד ברכה: החוק הזה, אדוני היושב-ראש, הוא גם כן בכיוון הנכון, כי אתה לא אוסר על סוג מסוים אלא על קטגוריה, ולכן אני חושב שההצעה הממשלתית נכונה.

מוחמד ברכה: יש לי לא סייג אלא אזהרה מסוימת, שהסמכות שניתנת לבעלי תפקיד, למשטרה, לבוא ולחפש, צריכה לקחת בחשבון גם את צנעת הפרט, וגם שלא ישתמשו בנושא הצודק הזה כאמתלה לעשות דברים אחרים ולערוך חיפושים שהם לא ממין העניין.

מוחמד ברכה: אני חושב שהצעת החוק היא ראויה, ואני משתתף ומצטרף לדעתו של יושב-ראש ועדת הרווחה, כיושב-ראש הוועדה למאבק בנגע הסמים, ומבקש מהכנסת שתצביע בעד הצעת החוק הזו.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סוייד – איננו במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: האם חבר הכנסת דב חנין רוצה לממש את זכות הדיבור?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי דבריו של חבר הכנסת דב חנין אנחנו עוברים להצבעה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה, חשוב להיאבק בתופעת השימוש בחומרים מסכנים, אבל לפעמים, אדוני היושב-ראש, אנחנו עושים מעשים מסוכנים גם בלי חומרים מסכנים.

דב חנין: וכשעושים מעשים מסוכנים בלי חומרים מסכנים, אולי זה אפילו יותר חמור ויותר מדאיג.

דב חנין: אני רוצה, עמיתי חברי הכנסת, למען חברי הכנסת שלא היו כאן ולא ראו במו עיניהם את הדיון המאוד-מאוד מיוחד שהתנהל פה סביב הצעת הכפלת אחוז החסימה, אני רוצה לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת – כי אני גם יודע שאפשר להתייחס לכל דבר בציניות ואפשר להתייחס לכל דבר בביטול – אבל מה שהיה כאן היה מחאה עם הרבה מאוד כאב ועם הרבה מאוד משקל, והשתיקה שהייתה כאן בכנסת חייבת להדהד בראשו ובלבו של כל מי שיש לו מצפון בבית הזה.

דב חנין: היום זו שתיקה של מיעוט, הרוב מאוד מדושן עונג, שמח, מאושר.

דב חנין: הרוב של היום יכול להיות המיעוט של מחר, אל תהיו כל כך שמחים.

דב חנין: כבר אמרו פה שמפלגות שהעלו את אחוז החסימה נשארו במקרים רבים מתחת לו.

דב חנין: הכאב, המחאה שהייתה כאן הייתה המחאה של אנשים רבים שנמצאים היום מחוץ למגרש הפוליטי ורוצים להשתתף בפוליטיקה, והיום הרוב בכנסת מנסה לבנות מולם חומות גבוהות.

דב חנין: אדוני שר האוצר חבר הכנסת לפיד, כאשר בקדנציה הקודמת ניסו לקדם פה "חוקי לפיד" כדי לבנות חומות גבוהות שימנעו את הכניסה שלך ושל חבריך לכנסת, אני נלחמתי נגד החוקים האלה מתוך השקפת עולם עקרונית שאומרת שמי שנמצא במועדון הפוליטי, אסור לו לבצר את המועדון הזה בצורה כזו שלא תאפשר לכוחות אחרים להיכנס.

דב חנין: אם היה אחוז חסימה של 4%, יכול להיות שגם לך, למרות שאתה אדם מפורסם והיית מוכר, אבל יכול להיות שגם לך היה קשה ליצור את הכוח ולעבור את האחוז הזה, כי לא התחלת את דרכך עם 19 מנדטים, ולא בכל השלבים של מערכת הבחירות היית עם 19 מנדטים.

דב חנין: אבל היום אתם בניתם סביב המערכת הפוליטית, סביב מועדון השלטון, חומות גבוהות ובלתי עבירות, והמחאה והכאב שהיו כאן, עמיתי חברי הכנסת, היו של אלה שמאמינים, כן, מאמינים במפלגות אידיאולוגיות, מפלגות עם השקפת עולם, לא מועדונים פוליטיים, שהם פתוחים לכל הדרכים ולכל הזה – אז תתאחדו, מה זה משנה, ימין, שמאל, העיקר להיבחר, תהיו בכנסת, מה משנה הדרך, העיקר הכיסא.

דב חנין: לא, יש כאלה שמאמינים שהדרך היא החשובה, והכיסא, או שמשרת את הדרך או שאין בו צורך.

דב חנין: והמחאה והכאב האלה היו גם של אנשים שחושבים ומאמינים שגם למיעוט הפוליטי יש מקום, ודמוקרטיה היא לא רק כוחו של הרוב אלא גם זכויותיו של המיעוט, והמחאה והכאב האלה היו גם של אלה שכן, בפירוש, מבטאים את הציבור הערבי בישראל.

דב חנין: האם מישהו מכם, עמיתי חברי הכנסת, חושב ש-30%, 30% חסימה זה אחוז סביר?

דב חנין: אבל מפלגה כמו רע"ם-תע"ל, שמבוססת על הציבור הערבי, והיא, אני חושב, כרשימה, היום הרשימה הכי גדולה, יש לה קרוב ל-30% מהמצביעים הערבים, תישאר מחוץ לכנסת, כי יש לה פחות מ-4%.

דב חנין: אתם יצרתם אחוז חסימה קיצוני, בלתי אפשרי, בלתי דמוקרטי, ואתם עוד מעזים לומר – אומר את זה השר פירון, אני נדהמתי לשמוע את דבריו – שהצעת החוק הזו היא לא טרנספר פוליטי.

דב חנין: אם זה לא טרנספר פוליטי, אז אני לא יודע מהו טרנספר פוליטי.

דב חנין: אני קיבלתי היום מכתבים מעמיתים שלי, מרצים למשפטים בחוץ-לארץ – לא מאמינים שכנסת ישראל מחוקקת חוק כזה – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

דב חנין: לא מאמינים שכנסת ישראל מחוקקת חוק כזה.

דב חנין: החוק הזה עוד יהדהד מקצה העולם ועד קצהו.

דב חנין: אני מקווה שאתם בקואליציה תתעשתו ותבינו איזה נזקים איומים אתם מייצרים במהלכים הנוראיים האלה.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: להזכיר שאנחנו כרגע לא עוסקים בעניין אחוז החסימה אלא מצביעים על הצעת חוק המאבק בתופעת השימוש בחומרים מסכנים, התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שנייה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 29 בעד סעיפים 1–13 – 75 נגד – אין נמנעים – 1 סעיפים 1–13 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 75 בעד, אין מתנגדים, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו יכולים לעבור לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 30 בעד החוק – 82 נגד – אין נמנעים – אין חוק המאבק בתופעת השימוש בחומרים מסכנים, התשע"ג–2013, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק המאבק בתופעת השימוש בחומרים מסכנים, התשע"ג–2013, אושרה בקריאה שלישית בתוצאה: 82 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בשלוש קריאות כנדרש.

יולי יואל אדלשטיין: השר לביטחון הפנים, חבר הכנסת אהרונוביץ, מבקש להתייחס להצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראש הממשלה, רק לפני כמה חודשים כל חברי הממשלה וחברי הכנסת, יחד אתי, נחשפנו לסם ה"מבסוטון" בכתבה ששודרה, נדמה לי, באחד הערוצים המסחריים.

יצחק אהרונוביץ': ואמרנו: מה עושים?

יצחק אהרונוביץ': לקחתי את הנושא לידיים, יחד עם שרת הבריאות.

יצחק אהרונוביץ': קודם כול, יצאנו לרחובות, המשטרה יצאה לרחובות במבצע גדול מאוד לאיסוף הסם.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו לא ידענו מה טיבו, מאחר שמדברים פה על חומרים, כימיקלים, ואנחנו אמרנו, קודם כול נאסוף ונמנע את ההרעלה של הילדים, של בני-הנוער.

יצחק אהרונוביץ': לאחר מכן הלכנו לתקנות, לחקיקה, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, וגם שם קיבלנו רוח גבית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר לביטחון פנים.

הצעת חוק-יסוד: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/794).

הצעת חוק-יסוד: ]

הצעת חוק-יסוד: [הצעת חוק פ/1551/19; נספחות.

הצעת חוק-יסוד: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה; בעצם שתי הצעות חוק, ודיון משולב.

יולי יואל אדלשטיין: אני קודם כול מתכבד להזמין את שר הפנים חבר הכנסת גדעון סער לנמק את הצעת חוק-יסוד: משאל עם, מטעם הממשלה – קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, בבקשה.

גדעון סער: חבר הכנסת איתן כבל, אני מזהיר אותך כבר בראשית הדברים שיש לי פה דוקומנטים על הצבעת מפלגת העבודה בכל הקדנציות האחרונות בנושא הזה.

גדעון סער: מכאן תכלכל את צעדיך.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש – – –

מיקי רוזנטל: זה סחיטה באיומים, מה?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן כבל, אני מבטיח שאם השר ירצה להציג מן הדוכן את הדוקומנטים, אני לא אאפשר לו.

יולי יואל אדלשטיין: אבל לקרוא אותם הוא יוכל.

גדעון סער: הם מתייחסים גם אליך, ככה שאל תלך.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשם הממשלה אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק-יסוד: משאל עם לקריאה ראשונה.

גדעון סער: מטרת ההצעה לעגן בחוק-יסוד את החובה לערוך משאל עם לצורך אישור הסכמים מדיניים או החלטות ממשלה חד-צדדיות, שלפיהן לא יחולו עוד המשפט, השיפוט והמינהל של מדינת ישראל על שטחים משטחי המדינה.

גדעון סער: החובה לערוך משאל עם בעניינים אלה קיימת היום מכוח חוק סדרי השלטון והמשפט (ביטול החלת המשפט, השיפוט והמינהל), התשנ"ט–1999, כפי שתוקן בקריאה השנייה והשלישית בשנת 2010, כלומר בקדנציה הקודמת.

גדעון סער: אבל תחילת הליכי החקיקה הייתה בכנסת כאשר אהוד אולמרט היה ראש הממשלה, ואז הוביל את החוק הזה יושב-ראש הקואליציה חבר הכנסת יצחקי, כפי שרמזתי, בתמיכת מפלגת העבודה.

גדעון סער: אבל לנושא הזה אני אשוב.

גדעון סער: ברקע הדברים פתיחת משא-ומתן של מדינת ישראל עם הרשות הפלסטינית, ובשים לב לקיומה של עתירה תלויה ועומדת בעניין העיגון הנוכחי של החובה לערוך משאל עם שלא בחוק-יסוד.

גדעון סער: בהמשך לכך, וכדי לעגן אף בחוק-יסוד את חובת עריכת משאל עם במקרים שנקבעו בחוק סדרי השלטון או המשפט, כאמור, ואת העקרונות לעריכתו, מוצעת הצעת חוק-יסוד זו.

גדעון סער: ההסדרים המפורטים בדבר אופן עריכת משאל העם, כפי שהם קבועים בחוק סדרי השלטון והמשפט, ימשיכו לעמוד על כנם.

זהבה גלאון: אבל יהודה ושומרון לא נכללים בזה.

גדעון סער: יצוין, חברת הכנסת גלאון, כי בדומה לחוקי-יסוד אחרים מוצע כי שינוי של חוק-יסוד זה ייעשה רק בחוק-יסוד שיתקבל ברוב של חברי הכנסת.

גדעון סער: נוסף על כך, לא יהיה בכוחן של תקנות שעת-חירום לשנות את חוק-היסוד או להפקיע זמנית את תוקפו.

גדעון סער: אני שמעתי את דברי הביקורת מתוך הדיון הציבורי בנושא משאל העם, ואכן כולנו חיים ברמה העקרונית על יסוד התפיסה שעוגנה בספרו של ג'ון סטיוארט מיל לפני כמה מאות שנים, "ממשל של נציגים", ואנחנו מאמינים שזו הדרך הנכונה לקבל החלטות במשטר דמוקרטי, והדרך הנכונה הזאת לא מתבטלת.

גדעון סער: משאל העם אינו מוציא את סמכויותיהן של הממשלה ושל הכנסת, הוא מוסיף.

זהבה גלאון: – – –

גדעון סער: והוא מוסיף בנקודה מאוד מאוד חשובה.

גדעון סער: הוא מוסיף בנקודות שקורעות את הציבור, בנקודות יסודיות שיש עליהן מחלוקת, ואנחנו לא יכולים לדעת מה יקרה, אם יקרה, מתי יקרה, אבל בוודאי מחלוקות שמלוות את מדינת ישראל, את הציבוריות הישראלית וגם את הבית הזה במשך עשרות שנים, אפשר להגיד במשך דורות; כבר אפשר לומר במשך דורות.

גדעון סער: ולכן הטענה שמשאל עם הוא אנטי-דמוקרטי היא טענה פשוט לא רצינית.

גדעון סער: משאל עם, בהכרעות שיש להן משמעות לאומית ומשמעות היסטורית, הוא לא רק סביר, הוא לא רק מקובל, הוא כמעט מתבקש.

גדעון סער: אם ניקח דברים פחותי ערך בהרבה – למשל, מדינות האיחוד האירופי אישרו את אמנת מסטריכט ואת החלפת המטבע הלאומי ביורו במשאלי עם.

זהבה גלאון: זה דומה, וזו אותה שיטת משטר.

גדעון סער: זה הרבה יותר משמעותי, חברת הכנסת גלאון, זה מכוח קל וחומר.

זהבה גלאון: וזו אותה שיטת משטר.

זהבה גלאון: וזו אותה שיטת משטר.

גדעון סער: זה מכוח קל וחומר בן-בנו של קל וחומר.

זהבה גלאון: וזו אותה שיטת משטר.

גדעון סער: בהחלט, חברת הכנסת גלאון, במשטרים דמוקרטיים פרלמנטריים, במשטרים דמוקרטיים פרלמנטריים.

מיכל רוזין: שיש להם היסטוריה של משאלי עם.

זהבה גלאון: על החוק של – – –

גדעון סער: חברת הכנסת רוזין, אני לא מקל ראש בעמדותייך בנושאים קונסטיטוציוניים, אבל אני מזכיר שמדינת ישראל קיימת 65 שנה, וכשאת אומרת "יש להם מסורת" – המסורת של מדינת ישראל בכל מקרה היא קצרה, אבל הנושא של משאל עם מעוגן זה למעלה מעשור בחקיקה של הכנסת.

גדעון סער: הוא חוקק לראשונה בסוף שנות ה-90, והעובדה שזה לא קרה עד היום היא פשוט כי לא היו אותן נסיבות של אותם ויתורים על שטחים בריבונות ישראלית שהצדיקו, או שחייבו, לעשות את זה.

גדעון סער: זאת הסיבה היחידה.

גדעון סער: אם אני אלך לשיטתכם, לא בנושאים כאלה – ההסדרים בצפון-אירלנד: היה משאל עם בקרב תושבי צפון-אירלנד, היה משאל עם באירלנד.

גדעון סער: שניהם אישרו בשעתו ברוב גדול את אותו הסדר היסטורי.

גדעון סער: ולכן, אם אתם תחשבו, אתם לא תוכלו באופן אמיתי לשלול.

גדעון סער: ויש ביניכם כאלה שאני יודע שזאת עמדתם שנים רבות, והיא עקבית.

גדעון סער: למשל, סיעת מרצ.

גדעון סער: סיעת מרצ באופן עקבי שוללת משאלי עם, אנחנו בליכוד תמכנו במשאלי עם.

גדעון סער: אני מציין את זה למרות שכרגע אני מדבר בשם הממשלה כולה.

ניצן הורוביץ: אז למה רק על הנושא הזה?

גדעון סער: אנחנו ערב ההתנתקות הבאנו למליאת הכנסת – –

זהבה גלאון: – – –

גדעון סער: – – בניגוד לדעתו של ראש הממשלה, נושא של משאל עם, ולצערנו רוב הכנסת החליטה שלא להחיל על כך משאל עם.

גדעון סער: אבל לא בטוח, וזה לא קשור לעמדה, בין אם אתה תומך ובין אם אתה מתנגד, שמבחינת הלגיטימציה הציבורית לקבלת החלטה זה לא נכון היה לעשות משאל עם.

ישראל אייכלר: אבל משאל בליכוד לא קיימתם.

נחמן שי: אז למה לא עשיתם?

גדעון סער: מכיוון שלא היה רוב בכנסת, ומכיוון שהחוק לא חל על כך, חבר הכנסת שי.

גדעון סער: ואני רוצה לומר לכם – דווקא, חבר הכנסת שי, אתם במפלגת העבודה, ואני אומר "אתם" כקולקטיב, לא באופן פרסונלי, אתם מתנגדים לזה במפלגת העבודה רק בגלל שאתם יושבים באופוזיציה; הסיבה שאתם מתנגדים לזה היא סיבה אחת בלבד, רק בגלל שאתם באופוזיציה.

גדעון סער: ואתם תמיד תמכתם במשאל עם, לא רק כשהייתם בעמדה שלטונית.

גדעון סער: כל פעם שבאתם למערכת בחירות, תמכתם במשאל עם, באופן עקבי.

גדעון סער: איך אני יודע את זה?

גדעון סער: בדקתי את זה; אז אני אומר לכם.

גדעון סער: בינואר 1994 – –

ראובן ריבלין: אף אחד לא מכחיש את זה.

גדעון סער: – – פה בבית הזה – אבל, תשמע, הם הרי ינאמו פה בשצף קצף ויסבירו ויטענו טיעונים כל כך מרהיבים, ובכל זאת כל ראשי מפלגת העבודה לדורותיה התחייבו בנושא של משאל עם, בבית הזה ובפני הציבור.

גדעון סער: בא לפה ב-1994 – כמעט אף אחד מאתנו, חוץ מפואד, לא היה פה, לפי דעתי.

בנימין בן-אליעזר: אני אז הייתי שר הבינוי והשיכון.

גדעון סער: נו.

גדעון סער: אז יכול להיות – חבר הכנסת הנגבי מוחה, בצדק.

גדעון סער: גם הוא מ-1988, ומאיר שטרית בוודאי גם היה.

גדעון סער: אבל אני באותו רגע הסתכלתי, חבר הכנסת הנגבי, על הצד הזה של הבית.

יולי יואל אדלשטיין: הסתכלת ימינה, משום מה.

גדעון סער: כן.

גדעון סער: ואותם – – –

קריאה: – – –

גדעון סער: בתקופת ממשלת יצחק רבין, בשמו, בא לכנסת מוטה גור ואמר:

גדעון סער: כל הסכם עם סוריה שיכלול נסיגה מהגולן יובא להכרעת העם במשאל עם.

זהבה גלאון: הוא רצה להסתמך על הקולות של הערבים.

גדעון סער: ואחריו אנחנו – –

זהבה גלאון: אתם מעלים להם את אחוז החסימה – – –

גדעון סער: – – מביאים למשאל עם, שבו כל קול הוא שווה, וכל אזרחי ישראל שווים – –

ראובן ריבלין: – – –

גדעון סער: – – וכולם יצביעו באותו אופן – יהודים וערבים.

גדעון סער: ואין הבדל בין הקולות.

ראובן ריבלין: – – – גם מרצ הייתה בקואליציה.

זהבה גלאון: אנחנו לא תמכנו אף פעם במשאל עם, אל תתבלבל.

גדעון סער: אני אמרתי שמרצ הייתה עקבית.

גדעון סער: ולכן אמרתי שיש לי אתה מחלוקת, וטענתי לגופו של עניין, לגופם של טיעונים.

גדעון סער: הוויכוח עם מפלגת העבודה הוא שונה.

גדעון סער: כי הם תמכו, בסתר לבם תומכים, ועוד יתמכו במשאל עם.

גדעון סער: שנתיים אחר כך – – –

מוחמד ברכה: מפלגת העבודה זקוקה למשאל עם.

מוחמד ברכה: היא זקוקה למשאל עם, מפלגת העבודה.

גדעון סער: היא זקוקה לעירוי דם, לא למשאל עם.

קריאה: בקרוב.

קריאה: בקרוב.

מוחמד ברכה: כי השלום שלה לא זוכה בתמיכה שלכם.

גדעון סער: אני לא מתערב.

גדעון סער: למען הסר ספק, אני לא מתערב בענייניה הפנימיים של מפלגת העבודה.

מיקי רוזנטל: גדעון, אני לא רואה – – – אצלכם מי יודע מה.

גדעון סער: שמע, בכל זאת, חבר הכנסת רוזנטל, אני מכיר כמה שיושבים בספסלים האלה לידך שהיו מוכנים להתחלף.

מוחמד ברכה: השר סער, תקשיב לי – – –

מיקי רוזנטל: אני מדבר רק על – – –

גדעון סער: אבל רק רגע, חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: שנייה.

מוחמד ברכה: השלום שלהם לא יזכה לתמיכה שלכם, בגלל זה הם צריכים משאל עם.

מוחמד ברכה: המלחמה שלהם תזכה תמיד באהדה שלכם, לכן הם לא צריכים שום דבר כשהם עושים מלחמה.

מיקי רוזנטל: אני לא יודע למה – תדבר בשם עצמך.

מיקי רוזנטל: אני לא מבין למה אתה מדבר – – –

גדעון סער: שנתיים אחר כך, חבר הכנסת רוזנטל – – –

מיקי רוזנטל: לא, באמת, דבר בשם עצמך, תשכנע אותנו, ואחר כך נשמע – – –

גדעון סער: הרי כאשר אתם תעלו – –

מיקי רוזנטל: אני לא יודע.

גדעון סער: – – אתם תתפלמסו ברמה כזאת או אחרת של תשתית עובדתית, כן?

מוחמד ברכה: צריך לראות את זה בצורה דירקטית.

גדעון סער: נשמע את זה.

גדעון סער: בבחירות 1996, ראש הממשלה דאז שמעון פרס הלך לציבור, ובמסע הבחירות חזר על אותה התחייבות של יצחק רבין.

גדעון סער: ובבחירות 1999, ולאחר בחירות 1999, כראש ממשלת ישראל, חזר יושב-ראש מפלגת העבודה דאז אהוד ברק על אותה התחייבות.

גדעון סער: וגם – – –

זהבה גלאון: אבל אותו בנט לא סחט על התקציב.

זהבה גלאון: גם אם הייתה לו תפיסה, הם לא נסחטו על-ידי בנט.

זהבה גלאון: אתם נכנעתם כמו עלובים למישהו – – –

גדעון סער: חברת הכנסת גלאון, אם רק היית משוכנעת במה שאת אומרת.

זהבה גלאון: אני משוכנעת.

גדעון סער: הרי את ישבת כאן – –

זהבה גלאון: אני משוכנעת שאתם סמרטוטים.

גדעון סער: – – ואת זוכרת שבכנסת הקודמת – –

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

גדעון סער: – – ובכנסת שלפניה, כשהשר בנט לא היה בכלל בכנסת, הצבענו בעד משאל עם, וחוקקנו את החוק הזה.

זהבה גלאון: – – –

גדעון סער: התחלנו בממשלת אולמרט והמשכנו בממשלת נתניהו השנייה, והעברנו את החוק הזה.

אילן גילאון: השר סער, אז למה זה היה כל כך דחוף להביא את זה עכשיו, הערב?

גדעון סער: חבר הכנסת גילאון, יכול להיות – – –

אילן גילאון: מה הדחיפות?

גדעון סער: יכול להיות שלא שמעת את רישה דברי.

גדעון סער: ומבלי לפגוע בהמשך הדברים, כי אני לא אוותר על אף שורה, אני אחזור אחורה ואזכיר – ברקע הדברים: א.

גדעון סער: עתירה תלויה ועומדת בבג"ץ, המתייחסת לחוק שחוקק בשעתו אבל לא עיגן בחוק-יסוד, כפי שנעשה עכשיו – – –

סילבן שלום: גדעון, מה עם – – –

גדעון סער: אם נצליח לגייס את אמון הכנסת להצעה.

גדעון סער: וזאת העתירה שהוגשה לבית-המשפט העליון, שאליו אתם בדרך כלל הולכים כאשר אתם מפסידים בהצבעות דמוקרטיות.

זהבה גלאון: אבל מה – – –

גדעון סער: מה אתם עושים כשאתם מפסידים בהצבעות דמוקרטיות?

גדעון סער: אתם מנסים להפוך את בית-המשפט העליון לערכאת ערעור.

אילן גילאון: איפה הדיור הציבורי – – –

גדעון סער: אז אנחנו מביאים את זה לחוק-יסוד.

אילן גילאון: אדוני השר, חוק הדיור הציבורי עומד בבג"ץ, אתם לא מנידים עפעף.

אילן גילאון: כי אין מי שיסחט אתכם בעניין הזה.

אילן גילאון: אבל צריכים – – –

גדעון סער: חבר הכנסת גלאון – – –

אילן גילאון: – – – גילאון – – –

גדעון סער: גילאון, נכון.

גדעון סער: זה היה רק בגלל – – –

אילן גילאון: – – – אחד ללפיד, אחד לליברמן, לכם לא נשאר כלום.

גדעון סער: חבר הכנסת גילאון, אני מציע לך את אותה הצעה שהצעתי ליושבת-ראש מרצ: תקרא קריאות ביניים שאתה בעצמך מסכים עם תוכנן.

גדעון סער: אם אלו דברים שאתה בעצמך יודע – – –

אילן גילאון: בסדר, תעשה לי טובה.

גדעון סער: אתה דובר מאוד רהוט – –

אילן גילאון: אל תשליך את – – – עלי.

אילן גילאון: תעשה לי טובה.

גדעון סער: – – ואם אתה יודע שזה דבר מופרך, ואתה גם חבר כנסת ותיק – –

ניצן הורוביץ: הפוסל במומו.

גדעון סער: – – היית בבית הזה – –

ניצן הורוביץ: הפוסל במומו.

ניצן הורוביץ: הפוסל במומו.

גדעון סער: – – לפני.

ניצן הורוביץ: אבל אתה לא מאמין במה שאתה אומר.

ניצן הורוביץ: הפוסל במומו – הרי זו – – –

גדעון סער: חבר הכנסת הורוביץ.

גדעון סער: חבר הכנסת הורוביץ.

ניצן הורוביץ: הרי זה – – – עלוב.

ניצן הורוביץ: מה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת גילאון והורוביץ, אתם עוד מעט עולים לנאום.

יולי יואל אדלשטיין: השר גם החמיא לכם, הוא אמר שאתם עקביים.

יולי יואל אדלשטיין: עוד מעט נשמע אתכם.

מיכל רוזין: הם לא עקביים – – –

גדעון סער: תשאיר קצת, חבר הכנסת הורוביץ – – –

זהבה גלאון: – – –

גדעון סער: קצת מהלהט שלך תשמור למירוץ לראשות עיריית תל-אביב, כי יש לי רושם שתזדקק לו.

נחמן שי: עזוב את זה.

נחמן שי: עד עכשיו – – –

גדעון סער: תשמור קצת מהלהט – – –

נחמן שי: עד עכשיו דיברת לעניין, זה לא רלוונטי.

גדעון סער: מהלהט שלך, כי תזדקק לו כשתבוא לבקש את אמוננו.

גדעון סער: אני מדבר כתושב תל-אביב.

נחמן שי: השר סער, עד עכשיו דיברת לעניין, זה לא רלוונטי.

אילן גילאון: זה לא רלוונטי – – –

נחמן שי: עכשיו להגיד למה אני – – –

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, יש לי תחושה שמשהו השתנה.

אילן גילאון: – – – דודו רותם – – – אנחנו לא מספקים – – –

גדעון סער: חבר הכנסת שי אומר "עד עכשיו", ו"זה לא רלוונטי".

גדעון סער: האם עברנו לשיטת המושבעים בנאומים?

גדעון סער: כי אני שמעתי במשך כל היום הזה הרבה מאוד דברים שלדעתי לא היו רלוונטיים, ולא אמרתי שום דבר.

זהבה גלאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר – – –

גדעון סער: אפשרתי לטעון.

מיכל רוזין: – – –

נחמן שי: המירוץ לעיריית תל-אביב לא רלוונטי.

גדעון סער: האם עכשיו אנחנו כפופים לצנזורה של האופוזיציה?

יולי יואל אדלשטיין: ממש לא, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אתה גם לא מוגבל בזמן.

יולי יואל אדלשטיין: ואתה במצב רוח לוחמני, ואני מאוד מעריך את זה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל תתחשב, כפרלמנטר ותיק ומצטיין, בסדר-יום מאוד ארוך שעוד יש לנו, לפחות לארבע-חמש השעות הקרובות.

מוחמד ברכה: הוא לא מוגבל בזמן, אבל הוא גם נהנה, שלא ילין.

גדעון סער: מעכשיו, מאחר שהיושב-ראש ביקש, אני אקצר את דברי.

אראל מרגלית: אז הגעתי לשליש מהנאום.

יולי יואל אדלשטיין: לא להפריע לשר בבקשה.

גדעון סער: לא, זה תלוי כמה תפריעו.

גדעון סער: אני רוצה להגיד לכם, גם בממשלת אהוד אולמרט, כשישבתם בקואליציה, הצבעתם כמעט כאיש אחד.

גדעון סער: למה אני אומר כמעט כאיש אחד?

גדעון סער: כי חבר הכנסת גאלב מג'אדלה לא הצביע אתכם.

זהבה גלאון: ירדתם נמוך – – –

גדעון סער: כמעט כאיש אחד, כולל חבר הכנסת ברוורמן, כולל חבר הכנסת כבל, בעד חוק משאל עם.

איתן כבל: איפה?

איתן כבל: תזכיר מתי.

גדעון סער: אתה היית יושב-ראש הסיעה.

זהבה גלאון: – – –

גדעון סער: הנה – – –

דב חנין: יש לכם נימוקים חוץ – – – מפלגת העבודה?

גדעון סער: אתה שואל מתי.

גדעון סער: אני מפנה אותך להצבעה שהתקיימה ביום שני, 30 ביוני 2008, בשעה 18:02 – בקריאה הראשונה.

גדעון סער: אבל לגביך, מצאתי את זה גם בקריאה הטרומית.

דב חנין: חוץ ממפלגת העבודה יש טיעונים?

אילן גילאון: יש, יש.

אילן גילאון: המערך – – –

איתן כבל: אני אזכיר לגדעון, אדוני השר – – –

יולי יואל אדלשטיין: הוא חיפש אילן גבוה, חבר הכנסת דב חנין.

גדעון סער: חברי הכנסת, אני מבקש לסיים.

גדעון סער: ללא הבדל וללא תלות – – –

אראל מרגלית: יש איזה תקדים עם יש עתיד?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית, לא להפריע לשר.

גדעון סער: יש עתיד היא לא סיעה כל כך ותיקה.

גדעון סער: ואני לא אגרר בלשון מעבר לכך.

קריאה: – – –

איתן כבל: – – –

גדעון סער: בסדר.

גדעון סער: אתה יודע מה?

גדעון סער: יכול להיות שזה פגם שלי, אבל עדיין לא הספקתי לקרוא את המצע של יש עתיד.

גדעון סער: לא יצא לי.

מיקי רוזנטל: סתם הכנת שיעורי-בית כל כך יפה, הוא מתעניין.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, ללא תלות – –

זהבה גלאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת גלאון, תודה.

גדעון סער: – – בהבדלי ההשקפות המדיניים בינינו, ללא תלות בכך, יש חשיבות גדולה מאוד – ואיננו יודעים אם נגיע בכלל ליום כזה או לא, ואז נעמוד משני צדי המתרס, ואף אחד מאתנו לא היה רוצה שביום כזה הדברים יוכרעו כמו ב-28 בספטמבר 1995, ב-61 מול 59, עם שני עריקים שפיתו אותם תמורת טובות הנאה, וככה יעבירו נושאים גורליים לעתיד ישראל.

גדעון סער: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הפנים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, השר סילבן שלום רוצה להוסיף.

יולי יואל אדלשטיין: מן הצד, אם אתה יכול, אדוני השר.

סילבן שלום: אני רק רוצה להזכיר פה לחברי הכנסת, שב-1994 עלה מרדכי גור, זיכרונו לברכה, לכאן והודיע – – –

יולי יואל אדלשטיין: ציטט את זה השר.

סילבן שלום: הוא ציטט את זה?

יולי יואל אדלשטיין: השר ציטט את זה.

סילבן שלום: אוקיי, לא שמעתי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

סילבן שלום: בשם יצחק רבין, והודיע שמפלגת העבודה תומכת במשאל עם.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, השר שלום צודק.

יולי יואל אדלשטיין: ציטט את זה השר סער.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אם כן, הוצגה הצעת חוק-יסוד: משאל עם, מטעם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת יריב לוין להציג, במקרה זה לקריאה טרומית, הצעת חוק של כמה חברי כנסת באותו נושא, שהוצמדה להצעת חוק-יסוד: משאל עם מטעם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: איפה נעלם חבר הכנסת – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לך יש שלוש דקות על-פי התקנון.

יולי יואל אדלשטיין: נא להקפיד על הזמן.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות חברי הכנסת, הצעת החוק הפרטית שהגשנו, חברות הכנסת איילת שקד ואורית סטרוק ואני, היוותה, לשמחתי הרבה, זרז, ואולי חלוץ לפני המחנה.

יריב לוין: אני באמת חושב, אדוני היושב-ראש, שטוב ונכון שאנחנו כבר דנים היום בקריאה ראשונה בהצעה שבאה מטעם הממשלה.

יריב לוין: אני חושב שכך נכון וכך צריך להיות.

יריב לוין: אני שמח.

יריב לוין: אם תרמנו במשהו כדי להאיץ את התהליך הזה, אז בוודאי טוב.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אני לא אחזור על כל הנימוקים החשובים מדוע ראוי ונכון לקיים משאל עם.

יריב לוין: נדמה לי שאפשר לראות ולעיין בפרוטוקול של הדיונים שנערכו בעניין הזה בכנסת הקודמת, והם בהחלט ממצים את הסוגיה הזו.

יריב לוין: בכל זאת אני רוצה להבהיר כמה נקודות שחשוב שייאמרו.

יריב לוין: ראשית, אני מוכרח לומר לחברות וחברי הכנסת, שלטעמי העיגון של משאל עם בחוק-יסוד, כפי שאנחנו מציעים, הוא חשוב, הוא ראוי; הוא בשום פנים ואופן לא הכרחי.

יריב לוין: והצורך בהצעת החוק הזו ובניסיון הזה לעגן את החוק הזה כחוק-יסוד, הוא בגלל אותה עתירה שהוגשה לבג"ץ, ואשר באופן שבעיני מהווה פלישה חסרת תקדים לסמכותה של הכנסת – במקום שהעתירה הזו תימחק על פניה, הורחב שם ההרכב, וניתנה, ולו ברמז, האפשרות שאולי אפילו יחשבו השופטים על אפשרות כלשהי של ביטולו של החוק.

יריב לוין: והדבר הזה הוא חמור מאוד, רבותי חברי הכנסת, תהיה הדעה של מי מכם ביחס לחוק הספציפי אשר תהיה.

יריב לוין: משום שאם עד היום היינו רגילים שישנה טענה, שכפי שידוע אני כופר בה לחלוטין, שלבג"ץ יש איזושהי סמכות להתערב בחקיקה של הכנסת במקום שבו נפגעת זכות הפרט, במקום שבו נעשה משהו שדורס את המיעוט או דברים מן הסוג הזה, הרי שלגבי הצעת החוק והחוק הקיים בנושא משאל עם אין ספק שהוא לא נגוע באף אחת מכל הבעיות האלה, להפך.

יריב לוין: הוא מבטיח קול אחד לכל אדם, רוב של 50% ועוד קול אחד, ונותן אפשרות לכל אזרח במדינת ישראל ביטוי שווה לחלוטין באופן שאיננו גורע מן האזרח הבודד אלא רק מוסיף לו כוח השפעה וכוח הכרעה.

יריב לוין: והטענה היא שכביכול ראוי לפסול את החוק משום שהוא לא נחקק כחוק-יסוד אלא חוק רגיל.

יריב לוין: ואני שואל, איך יכול להיות, מנין בכלל הסמכות להתערב בהליך החקיקה של הכנסת בצורה הזו?

זהבה גלאון: – – – גם זה וגם זה.

יריב לוין: מחר יגידו לנו שכותרת החוק היא לא בסדר או שכותרת השוליים של הסעיף היא לא בסדר, ואנה אנו באים?

זהבה גלאון: – – –

יריב לוין: והדבר הזה הוא חמור במיוחד, חברת הכנסת גלאון, משום שחוק משאל עם הקיים היום הוא חוק שעבר ברוב שלמיטב ידיעתי אף חוק אחר בתולדות הכנסת הזו לא קיבל.

יריב לוין: הוא קיבל רוב של למעלה מ-60 חברי כנסת בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: – – –

יריב לוין: למעלה מ-61 חברי כנסת בקריאה ראשונה בכנסת השבע-עשרה.

יריב לוין: הוא קיבל רוב של מעל 61 חברי כנסת בהחלת דין רציפות בכנסת השמונה-עשרה.

יריב לוין: הוא קיבל רוב של מעל 61 חברי כנסת בקריאה השנייה ובכל הצבעה על כל הסתייגות שהייתה, והן נדחו כולן ברוב של מעל 61 קולות, או שחלק מהסתייגויות שהתקבלו גם הן ברוב של 61 קולות ויותר.

יריב לוין: וגם בקריאה השלישית 63 חברי כנסת תמכו בחוק.

יריב לוין: תראו לי חוק אחד מחוקי-היסוד שעבר את התהליך הזה.

יריב לוין: אבל כבוד האדם וחירותו, שנתקבל באישון לילה, באיזה 30 קולות, בלי שמישהו מבין על מה מצביעים בכלל, זה הפך לחוקה של מדינת ישראל החדשה – שערורייה שאין כדוגמתה.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יריב לוין: ולכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו עושים היום מהלך שאין בו חידוש, אין בו שינוי, אבל הוא מהלך חשוב מאוד.

יריב לוין: עוד הערה, ברשותך, הערה אחת אחרונה.

יריב לוין: אולי יהיה בכל זאת חידוש אחד, והוא חידוש חשוב.

יריב לוין: ער אני לכך שהחוק חל רק על שטחים ריבוניים, ואיננו חל על יישובים ביהודה ושומרון.

זהבה גלאון: – – –

יריב לוין: כמובן, אלא אם כן יהיו חילופי שטחים, חס וחלילה.

יריב לוין: אני מקווה, א.

יריב לוין: שיעלה בידנו להרחיב את החוק אם יימצא כאן הרוב לדבר הזה.

יריב לוין: ואני אומר את זה מראש, הנושא הזה הוא על השולחן.

יריב לוין: ב.

יריב לוין: אני רוצה לומר, כמי שהוביל את חקיקת החוק בכנסת הקודמת, בניגוד למה שבדרך כלל קורה כשאתה מחוקק חוקים: מי ייתן – ואני גם משוכנע – שלעולם לא נזדקק להשתמש בחוק הזה ונשמור על ארץ-ישראל כולה בידינו.

יריב לוין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת לוין.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש להקפיד על הזמן.

ישראל אייכלר: ציפי לבני – – –

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה – – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: מה ביקשת?

קריאה: – – – ודוברים?

יחיאל חיליק בר: כן.

יחיאל חיליק בר: מה ביקשת?

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להתנגד להצעת החוק שלו, היא בטרומית.

יחיאל חיליק בר: בסדר.

יחיאל חיליק בר: לא, לא עכשיו.

יחיאל חיליק בר: עכשיו זה סדר דוברים, מסתייגים.

ג'מאל זחאלקה: אחרי הצבעות אני מתנגד?

יחיאל חיליק בר: לפני ההצבעות.

יחיאל חיליק בר: אחרי כל הדוברים, לפני ההצבעות.

ג'מאל זחאלקה: אה, בסדר גמור.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חברת הכנסת.

מרב מיכאלי: למה סדר הדוברים לא מופיע?

מרב מיכאלי: לא כתוב סדר הדוברים.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי את השר סער עומד על הדוכן ומסביר את הנימוקים לחקיקת חוק-יסוד: משאל עם, ואז אני שומעת את יריב לוין שמסביר כמה זה נורא שרוצים חוק-יסוד ולמה לא מסתפקים בחוק רגיל.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, מי שמציע כאן משאל עם הוא מפחד.

זהבה גלאון: מי שמציע משאל עם הוא מפחד, הוא מפחד להתמודד – –

נסים זאב: – – – להחזיר את השטחים.

זהבה גלאון: – – הוא מפחד, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: ואני אומרת לראש הממשלה נתניהו, שמשאל עם הוא מפלטו של הפחדן, וראש הממשלה נתניהו הולך למשאל עם, לא כי כבר השיחות בוושינגטון – הנה, או-טו-טו, או-טו-טו, הולכים על זה.

זהבה גלאון: הרי אנחנו יודעים שאם לא יהיה הסדר על בסיס קווי 67', וחילופי שטחים, לא יהיה הסדר.

זהבה גלאון: אז מה החיפזון ללכת עכשיו על משאל עם לולא הכניעה של ראש הממשלה נתניהו לחישוקאים בנט והחברים שלו מימין, וליברמן וכל החבר'ה הטובים?

זהבה גלאון: תראו על מה הכנסת הזאת צריכה להצביע היום, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: מספרים לנו שראש הממשלה יצחק רבין תמך במשאל עם.

זהבה גלאון: אבל לא אומרים לנו כאן, מעל הדוכן, שראש הממשלה יצחק רבין קיבל החלטה, קיבל החלטה בממשלה ובכנסת ריבונית, החלטה שהייתה מוכנה לוותר על שטחי ארץ-ישראל תוך הסתמכות על הקולות של חברי הכנסת הערבים.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, יגאל עמיר, כשהוא לחץ על ההדק, הוא לחץ על ההדק בעקבות שטיפת מוח של רבנים.

יריב לוין: – – – מה זה קשור?

יריב לוין: מה זה שייך למשאל עם?

זהבה גלאון: בגלל שטיפת מוח של רבנים, שטענו שלממשלה נבחרת ולכנסת ריבונית אין מנדט לוותר על שטחי ארץ-ישראל.

זהבה גלאון: ומי שהיום מחשק את ראש הממשלה נתניהו ואומר שאין לכנסת מנדט לקבל החלטות ריבוניות על ויתור שטחים, מאמץ את התפיסה של יגאל עמיר, נותן לה הכשר ונותן לה לגיטימציה.

זהבה גלאון: זה מה שאתם עושים היום, חברי חברי הכנסת.

ציפי חוטובלי: – – – רצח רבין זה מפלטו של הפחדן מהשמאל.

זהבה גלאון: זה מה שאתם עושים, נותנים הכשר, נותנים הכשר לתפיסה של יגאל עמיר, שעשה את מה שהוא עשה בעקבות פסקי הלכה של רבנים.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת – – –

נסים זאב: – – – את מבלבלת את העולם עכשיו, תגידי לי?

נסים זאב: מה זה קשור ליגאל עמיר עכשיו?

זהבה גלאון: מה אתם קופצים?

זהבה גלאון: מה קרה?

זהבה גלאון: על מה לחצנו לכם?

זהבה גלאון: על איזה קפיץ?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, שימו לב שהחוק שמובא לפה זה לא רק חוק-יסוד: משאל עם.

זהבה גלאון: מה בנט עוד הצליח להכניס לחוק הזה?

זהבה גלאון: כדי שהכנסת – אם היא תרצה לבטל את החוק הזה, היא תצטרך לעשות את זה ברוב מיוחס של 61 חברי כנסת.

זהבה גלאון: מה, זה רציני?

זהבה גלאון: מישהו בכלל חושב שזה רציני?

זהבה גלאון: מה אתם אומרים, שלכנסת הזאת אין סמכות לקבל החלטות גורליות, משמעותיות?

זהבה גלאון: מה, אנחנו הפכנו את שיטת המשטר כאן?

זהבה גלאון: אנחנו דמוקרטיה פרלמנטרית ייצוגית.

זהבה גלאון: הכנסת מייצגת את ריבונות העם.

זהבה גלאון: רק לפני כמה חודשים הלכנו לבחירות.

זהבה גלאון: על מה הלכנו לבחירות?

זהבה גלאון: כולם ידעו למי הם הצביעו.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום, גברתי.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, כיוון שאני צריכה לסיים אני רוצה לומר שבכנסת הזו קודם כול מעלים את אחוז החסימה, ואחר כך בשם המשילות עולים חברי כנסת ושרים, שר החינוך מיש עתיד, ובעליבות צריך להסתמך על דפוסי הצבעה של מפלגת העבודה בקדנציות קודמות.

זהבה גלאון: אין מספיק טיעונים טובים?

זהבה גלאון: ועכשיו עולה שר, השר סער, ובעליבות נוספת מביא תניא דמסייע את העמדות של חברי מפלגת העבודה בפעם הקודמת.

זהבה גלאון: איזה עלובים, איזה עליבות.

זהבה גלאון: זאת כנסת?

זהבה גלאון: מה אתם משדרים?

זהבה גלאון: שלכנסת אין סמכות?

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת, תודה.

זהבה גלאון: הרי אם היו הולכים למשאל עם, רוב הציבור היה תומך בהסדר של שתי מדינות, רק הוא לא סובל את התעלול הפוליטי הנלוז שלכם.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת גלאון.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: לאחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, ולאחריו – חבר הכנסת ברכה.

יחיאל חיליק בר: ואני שוב מבקש, הלילה עוד ארוך, להקפיד על זמנים.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נקפיד על זה.

יחיאל חיליק בר: יש פה רק 52 דוברים.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: כמה זמן הדיון?

קריאות: כמה זמן לכל דובר?

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, לפני שאדרש לעניין משאל העם, הייתה פה תופעה שיש להעיר עליה, קרתה כאן.

אילן גילאון: לגבי הפוליטיקה החדשה, חבר הכנסת מיקי לוי, ואני לא רואה הרבה מחברי סיעתך.

אילן גילאון: הייתה הצבעה אחת יוצאת דופן אצלכם בסיעה, של חברה שהעזה, רחמנא ליצלן, להימנע בהצבעה.

אילן גילאון: כפיתם עליה להתנצל, בסופו של דבר, ובמקרה אחד, בהבלחה אחת, אתה יכול לראות את אופייה של מפלגה יותר מאשר כשטעיתם, בעיני, בכל ההצבעות שלכם עד עכשיו.

אילן גילאון: חמור היה בעיני שאתם תומכים בחוק המשילות ובמשאל עם ובאחוז החסימה, אבל חמורה פי מאה התופעה שקרתה אצלכם היום – מפלגה מונרכית, שתפסה את אחד הנתינים שלה ממרה את פי המונרך, וכפיתם עליה בסחיטה ובאיומים.

אילן גילאון: זוהי הפוליטיקה החדשה שלכם.

אילן גילאון: עד עכשיו התנגדתי לכם, מהיום הזה אני בז לכם.

אילן גילאון: ולעניין משאל העם, כי דיברו קודם על תופעה פסיכו-אקטיבית, אדוני היושב-ראש, בחוק הקודם.

אילן גילאון: תופעה פסיכו-אקטיבית היא תופעה שאנשים שרוצים להצר את בסיסה של הדמוקרטיה, פתאום הולכים לדמוקרטיה ישירה.

אילן גילאון: מחוק הברזל של האוליגרכיה לדמוקרטיה ישירה, כמו באתונה, כמו ביוון.

אילן גילאון: איך זה מסתדר, משילות עם רצון למשאל עם?

אילן גילאון: אבל, ואמרה חברתי, אולי זה מפלטם של פחדנים.

אילן גילאון: צ'מברליין אמר פעם: אני חייב לעשות את מה שהאנשים האלה אומרים לי, הרי המנהיג שלהם אני.

אילן גילאון: אמר, אני מנהיגם של אלה שאני חייב לעשות את מה שהם אומרים לי.

אילן גילאון: לעומת זאת, דווקא בן-גוריון – ואני תמיד מקפיד לא להעריץ אנשים חיים כי הם תמיד מאכזבים, אבל את המתים אני לפעמים מעריץ – בן-גוריון, לעומתו, אמר:

אילן גילאון: אני לא יודע מה העם דורש, אני יודע מה דרוש לו.

אילן גילאון: משאל עם – בניגוד לכל מה שחושבים כאן, לא החשש מפני התוצאות שלו אלא החשש מפני פירוק המערכת הדמוקרטית בכללותה והליכה לשלטון חסר אחריות לחלוטין.

אילן גילאון: חברים, אתם רוצים משאל עם?

אילן גילאון: בבקשה, בואו נלך שוב לבחירות על הנושא הזה.

אילן גילאון: אנחנו נקים חזית רחבה כמו שדה-גול הקים בצרפת כשהוא היה צריך לצאת מאלג'יריה.

אילן גילאון: אתם רוצים?

אילן גילאון: זה משאל עם.

אילן גילאון: בואו לבחירות, ואתם יכולים, במזל טוב, חברים, להקים לכם מפלגה חדשה שיקראו לה "יש עתיד יהודי בביתנו", כי אתם כל כך ראויים אלה לאלה, כולכם לכולכם.

אילן גילאון: אז משאל עם?

אילן גילאון: בואו בבקשה למשאל עם, אבל למה משאל עם שאתם תכתיבו את השאלות?

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת גילאון.

יחיאל חיליק בר: אם לא ציינתי, רשימת הדוברים כמובן סגורה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, נמצא?

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה וחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

מוחמד ברכה: אנחנו מתחלפים, דב ידבר במקומי ואני אדבר במקומו, ברשות היושב-ראש, כמובן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, משאל העם שהשר בנט דרש מראש הממשלה – מדובר בכסות עיניים למהלכים המדיניים המתרחשים לנגד עינינו.

מנחם אליעזר מוזס: הבית היהודי לא מוצא את מקומו מרוב פניות דאגה של תושבי יהודה ושומרון, ומהתהליך המדיני המתנהל בימים אלה כשהמטרה הסופית היא ביצוע שתי מדינות לשני עמים, ומהורי הנרצחים בגין שחרור האסירים, והם תוהים איך נותנים ידיים למעל הזה.

מנחם אליעזר מוזס: מזכיר המדינה האמריקני ג'ון קרי והשרה ציפי לבני, שמנהלים את המשא-ומתן המדיני, מסרו שהסיכום של הממשלה עם נשיא ארצות-הברית אמש הוא לסיים את ההסכם תוך תשעה חודשים, וכל סוגיות הליבה יידונו ללא הפסקה.

מנחם אליעזר מוזס: ועל החשבון הזה כבר קיבלו הפלסטינים שחרור אסירים עם דם על הידיים, וכן הקלות משמעותיות בתנועה ברחבי יהודה ושומרון, תוך העמדת תושבי יו"ש בסיכון נוראי בכבישים, בגלל הסרת מחסומים.

מנחם אליעזר מוזס: וכתרופת הרגעה מביאים כעת את חוק משאל עם, כאילו שזה ישנה את המצב.

מנחם אליעזר מוזס: ידידי תושבי יו"ש, כשמשאל העם יתבצע, זה כבר יהיה הרבה אחרי שייקבעו עובדות מוגמרות בשטח, כי חלקן כבר מתבצעות ממש עכשיו.

מנחם אליעזר מוזס: המשאל כבר לא יוכל לשנות.

מנחם אליעזר מוזס: מוליכים אתכם שולל.

מנחם אליעזר מוזס: אותו הדבר היה בהתנתקות.

מנחם אליעזר מוזס: גם אז המפד"ל תחזקה את הקואליציה ואת הממשלה, יחד עם שינוי, והם פרשו ברגע האחרון, כשהיה כבר מאוחר מדי.

מנחם אליעזר מוזס: אל תיזכרו שוב מאוחר מדי.

מנחם אליעזר מוזס: המפד"ל הייתה אז חברה בממשלה של שרון, עד לנובמבר 2004.

מנחם אליעזר מוזס: אפי איתם והרב יצחק לוי התפטרו מהממשלה ביוני, עקב אישור ההתנתקות.

מנחם אליעזר מוזס: שאר חברי המפלגה, בראשות זבולון אורלב, החליטו להישאר, בנימוק שהחלטת הממשלה דורשת הצבעה נפרדת לפני פינוי בפועל של כל יישוב, והמפד"ל תוכל למנוע את תוכנית ההתנתקות מבפנים, ואם היא תצא, תיכנס מפלגת העבודה – ממש התסריט של היום, תיכנס מפלגת העבודה – ותיתן רשת ביטחון.

מנחם אליעזר מוזס: לכן המפד"ל צריכה להישאר בפנים.

מנחם אליעזר מוזס: ומרכז המפד"ל התכנס, מרכז המפלגה, והעדיף את העמדה של הישארות בפנים כל עוד אפשר למנוע את תוכנית ההתנתקות ובתנאי שייערך משאל עם.

מנחם אליעזר מוזס: קיבלו הבטחה, אבל ברגע האחרון היה כבר מאוחר מדי, תוכנית ההתנתקות אושרה בכנסת ובקשת המפד"ל לביצוע משאל עם נדחתה על-ידי ראש הממשלה שרון, ואת ההמשך אתם כולכם יודעים.

מנחם אליעזר מוזס: אז אני מבקש מכם, אל תלכו שולל, אל תתחזקו ממשלה כי אחרי זה יהיה מאוחר מדי ביחס למה שקורה ביו"ש, ואל תתמכו בחוק משאל עם זה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברי הכנסת עיסאווי פריג', תמר זנדברג, חנא סוייד, ניצן הורוביץ ומיכל רוזין.

יחיאל חיליק בר: אם מי מחבריכם לא נמצא פה, אני ממליץ לכם לקרוא להם, כי אני לא אאשר לדבר למי שפספס את זכות הדיבור.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, משהו בממשלה הזאת לא ברור לי.

דב חנין: קודם אתם מביאים חוקים, חוקי משילות, בטענה שאתם לא מסוגלים למשול כי אתם צריכים יותר כוח.

דב חנין: ועכשיו אתם אומרים, אתם לא רוצים למשול ואתם לא רוצים לקחת אחריות, אתם רוצים לגלגל את זה לממשל עם.

דב חנין: ממשלה לא ברורה אבל הכוונות הן כוונות מאוד בעייתיות.

דב חנין: משאל עם, למה לא?

דב חנין: אבל למה רק על שלום משאל עם?

דב חנין: למה לא לעשות אולי משאל עם גם על מלחמות, ולמה לא לעשות משאל עם על התנחלויות, שזה הפרויקט הבזבזני, המיותר, המסוכן, ההרסני ביותר בתולדות ישראל?

דב חנין: למה לא עושים משאל עם על ההתנחלויות האלה?

דב חנין: למה אתם לא עושים משאל עם על ההתנחלויות?

דב חנין: הכוונה של החוק הזה היא לסנדל כל אפשרות של התקדמות לשלום.

דב חנין: יש מאחורי החוק הזה אמת, והאמת היא שהימין מפחד משלום, וכדי שלא נתגלגל בטעות להסכם מדיני, אתם מציעים לנו שאם הכנסת, הרוב בכנסת, יאשר, זה לא יהיה תקף אלא אם כן זה יגיע לעם ומשאל עם יאשר את ההסכם.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, יש מכנה משותף בין הצעות החוק האנטי-דמוקרטיות שדיברנו עליהן בחלק הראשון של הערב לבין המהלך שהממשל מנסה לקדם עכשיו.

דב חנין: המכנה המשותף העיקרי הוא החלשה של הכנסת, החלשה של הזירה שבה צריכות להתקבל ההחלטות, ההחלשה של הדמוקרטיה הפרלמנטרית.

דב חנין: החלשה של דמוקרטיה הפרלמנטרית תמיד הייתה חלק מאג'נדה מסוכנת, אנטי-דמוקרטית, לעתים פאשיסטית, גם במקומות אחרים.

דב חנין: תמיד נוח למנהיג הגדול לדלג מעל נבחרי העם וללכת ישר אל הציבור.

דב חנין: אבל מעבר לזה יש, כמובן, מכנה משותף נוסף להצעות החוק האנטי-דמוקרטיות של הערב ולמהלך האנטי-דמוקרטי של הלילה.

דב חנין: המהלך הזה קשור כמובן בשרידותה של הממשלה.

דב חנין: אנחנו נמצאים בממשלה שמרוב משילות כל גורם בה מקדם את ענייניו.

דב חנין: הבית היהודי קיבלו משאל עם, אז ליברמן קיבל הכפלה של אחוז החסימה, ויש עתיד קיבלה מלחמה בחרדים.

אופיר אקוניס: אל תיפול בזה כל הזמן.

אופיר אקוניס: משאל עם זה של הליכוד שנים ארוכות, לא של הבית היהודי, ולא של שום בית – – –

יחיאל חיליק בר: אני מבקש לסיים, אדוני.

דב חנין: אדוני סגן השר, אני מכבד אותך.

אופיר אקוניס: גם אני מכבד אותך.

דב חנין: ולכן אני לא רוצה להיכנס למלחמות הקרדיט, כי אתה יודע – אני לא רוצה גם לייצג את הבית היהודי.

דב חנין: אתה יודע, הבית היהודי מתגאים שזה הישג שלהם, אז אני מניח שגם הליכוד רוצה לטעון שזה הישג שלו, ואולי גם ליברמן יטען שזה הישג שלו.

דב חנין: אני לא יודע של מי ההישג, ההפסד הגדול הוא של הציבור בישראל, ההפסד הגדול הוא של הניסיון להגיע לפתרון שיחלץ אותנו ואת שכנינו ממעגל הדמים ויוביל אותנו לעתיד קצת יותר טוב.

דב חנין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת חנין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

יחיאל חיליק בר: לאחריו – חברת הכנסת תמי זנדברג, ולאחריה – חבר הכנסת חנא סוייד.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עכשיו השעה 23:00, והדיון הזה אמור להימשך שעות.

עיסאווי פריג': רציתי לפנות לשרת המשפטים, לציפי לבני; חבל שהיא לא נמצאת אתנו.

עיסאווי פריג': קיימה שיחות מרתוניות עם הרבה חיוכים למצלמות והרבה דברים יפים וטובים לאוזניים.

עיסאווי פריג': חזרה מארצות-הברית בחופזה ובמהירות כדי להשתתף בקרקס החוקים שאנחנו רואים כאן, לא פספסה אף הזדמנות, אף מיקרופון, להתראיין מרוב שמחה על ההישג שהנה מתחילים עכשיו בתהליך, בתהליך של היריון שאמור להימשך תשעה חודשים.

קריאה: אפשר לקצר.

עיסאווי פריג': לא, אי-אפשר לקצר.

עיסאווי פריג': דווקא במצב שלנו, ניתוח קיסרי זה קשה.

עפו אגבאריה: יכול להיות הפלה.

עיסאווי פריג': הפלה כן, במצב שלנו מסוגלים לראות את ההפלה.

עיסאווי פריג': עכשיו, תשעה חודשים מחכים לעובר, במידה שנראה אותו בחיים, או לא.

עיסאווי פריג': מניסיוננו עם ראש הממשלה ביבי ועם הממשלה של הליכוד, וזו קדנציה שלישית, כל קדנציה אנחנו נתקלים בתרגיל, ואיך אומרים, לא משנה הקדנציה, חושבים על תרגיל אחר.

עיסאווי פריג': עכשיו נפל לנו תרגיל חדש.

עיסאווי פריג': ומה התרגיל?

עיסאווי פריג': משאל עם.

עיסאווי פריג': משאל עם, איך התחילו ואמרו קודמי, רק מפחדים מבקשים.

עיסאווי פריג': מה זה משאל עם?

עיסאווי פריג': התחילו במשילות, רוצים יותר כוח, אמרו, ועכשיו רוצים להעביר את הכוח לעם, משאל עם.

עיסאווי פריג': משילות ומשאל עם, בלבלתם אותנו.

עיסאווי פריג': מה אתם רוצים?

עיסאווי פריג': משילות או לתת לעם להחליט?

עיסאווי פריג': העם החליט, קיבלתם, אין לכם את האומץ להמשיך.

עיסאווי פריג': זה תכונה של פחדים, מה לעשות.

עיסאווי פריג': אחד ועוד אחד שווה פחדן.

עיסאווי פריג': יש לנו ממשלה של פחדנים, והתנהגות של ראש ממשלה של פחדן.

עיסאווי פריג': נוסיף לזה את גורם הסחיטה.

עיסאווי פריג': הבית היהודי איים: אם לא יהיה משאל עם, אני לא מעביר את התקציב.

עיסאווי פריג': אנחנו רגילים לראש ממשלה שהוא אמיץ, לא סופר אף אחד, לא מפחד, ועכשיו מתכופף?

עיסאווי פריג': מה, סחטו אותך, או מצאת תעלול חדש בשביל הכישלון.

עיסאווי פריג': במידה ש-, יכול להיות, שיהיה לנו בעוד תשעה חודשים מיני-עובר, אז יש לי האליבי, יש לי את התרגיל, יש לי את התשובה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': משפט אחרון.

עיסאווי פריג': התרגיל שקוף, שקוף, ולא צריך הסבר.

עיסאווי פריג': מההיסטוריה שלך אני מבין לאן אתה מכוון.

עיסאווי פריג': אתם ממשלה של פחדנים, פחדנים, פחדנים.

עיסאווי פריג': זה עוד תעלול שקוף, שלא צריך להסתיר אותו מתחת למטרייה של חוק משאל עם או חוק משילות – פחדים.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת פריג'.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת תמי זנדברג, אחריה – חבר הכנסת סוייד, אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

תמר זנדברג: תודה רבה.

תמר זנדברג: חברות וחברים, החוק הזה, בניגוד לרגע העצוב והקשה שהיה כאן קודם, מעורר בי בעיקר רצון לחייך.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: אני מראש אומרת, אני וסיעת מרצ, אנחנו מתנגדות ומתנגדים לחוק הזה.

תמר זנדברג: הוא לא קשור לשיטת הממשל הישראלית, בטח ובטח לא בדרך שבה הוא נעשה כאן, במחטף; זה לא דרך לשנות סדרי עולם וסדרי בחירות ודמוקרטיה.

תמר זנדברג: בטח לא כשהמטרה היחידה של החוק הזה היא אך ורק לאפשר לחברות וחברי הבית היהודי ללכת בלי ולהרגיש עם.

תמר זנדברג: אבל שלא תהיה לכם טעות, חברות וחברים מן הקואליציה; שלא תהיה לכם טעות: בכל משאל עם שבו יובא הסכם שלום כדי לסיים את הכיבוש הישראלי על העם הפלסטיני ועל השטחים הפלסטיניים, תהיה תמיכה בציבור הישראלי, אל תטעו.

תמר זנדברג: תהיה תמיכה בציבור הישראלי בכל הסכם שיביא ראש ממשלה ושתאשר הכנסת.

תמר זנדברג: כך שהחוק הזה צפוי שוב, לא בפעם הראשונה, להתהפך עליכם ולהשיג בדיוק את ההפך ממה שאתם חושבים אולי שהוא ישיג.

תמר זנדברג: כרגע מטרתו לחשק, אבל בסופו של דבר הוא יהיה מה שיסלול את הדרך ברוב גדול, ברוב מוחץ של הציבור הישראלי – שהוא חפץ חיים, וחפץ שלום, ולא רוצה להמשיך כאן את המצב הנוכחי של לחיות על החרב וכיבוש.

תמר זנדברג: אני רוצה, לסיום, להזהיר מפני שני דברים מאוד מסוכנים ששמעתי, אפרופו משאל עם, ואני אפילו מתלבטת אם בכלל לציין אותם ולהגיד אותם, מרוב שהם כל כך מסוכנים; אפילו להעלות אותם על דרך השלילה זה דבר מזיק, אבל אני בכל זאת אציין אותם.

תמר זנדברג: הראשון, שאיש, ואישה, לא יעלה על דעתו שהמשתתפות והמשתתפים במשאל העם לא יהיו כל האזרחים שזכאים לזכות הצבעה במדינת ישראל.

תמר זנדברג: כבר התחילו להישמע קולות, מתי תהיה לגיטימציה ומתי לא תהיה לגיטימציה, ומי יהיו הרוב, באיזה רוב, של מי הדם שיביא לרוב לגבי ההסכם.

תמר זנדברג: שלא תהיה טעות, כל אזרחיות ואזרחי ישראל ישתתפו במשאל העם, וכולם יביעו את התמיכה בהסכם הזה.

תמר זנדברג: הדבר השני, לגבי ניסוח השאלה, וגם כאן שלא תהיה לכם טעות.

תמר זנדברג: בשום ניסוח פתלתל, ובשום ניסיון לרמות את הציבור ולהביא ניסוח שייטה ימינה לטובתכם, לא תצליחו לשנות את התוצאה.

תמר זנדברג: כל ניסוח אחר של משאל העם, שיהיה אחר מלבד: האם את או אתה תומך או מתנגד, תומכת או מתנגדת, בהסכם כפי שאישרה הכנסת – לא יהיה תקף, בטח ובטח לא יהיה דמוקרטי, גם לא לשיטתכם הבלתי-דמוקרטית.

תמר זנדברג: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת זנדברג.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חנא סוייד.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

יחיאל חיליק בר: תמר, כל הכבוד על הקפדה על הזמן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חמש דקות.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, רק הריחו במפלגת הבית היהודי שיש התחלה של שיחות שלום, והם התנו את הסכמתם ואת תמיכתם בהעברת תקציב המדינה בכך שיחוקק חוק משאל עם.

חנא סוייד: זו אמת, כלי התקשורת מלאים בחדשות, בהצהרות של מנהיגות הבית היהודי בנדון.

חנא סוייד: גם חבר הכנסת ליברמן ניצל את ההזדמנות, את המצוקה של הקואליציה והרצון שלה להעביר את התקציב, וגם הוא רצה להתנות תנאים בחוקים שהכנסת העבירה והצביעה עליהם.

חנא סוייד: ועוד מדברים על כך שהם רוצים לצמצם את האפשרות שמפלגות יסחטו את הקואליציה.

חנא סוייד: מה, יש סחיטות יותר גדולות משל שתי המפלגות – שהן לא מפלגות קטנות, הן לא נאבקות על אחוז החסימה.

חנא סוייד: ללמדך שהסחיטה מהקואליציה דווקא באה דווקא מסוג מסוים של מפלגות; לא ממפלגות קטנות בהכרח, אלא ממפלגות שיש להן אג'נדה ימנית, קיצונית, שתלטנית.

חנא סוייד: אני חושב, אדוני היושב-ראש, לגופו של עניין, שיש כאן ניגוד מוחלט בין המגמה ללכת למשאל עם, כלומר לספור כל אזרח, ללכת ולמשוך את הדמוקרטיה עד הקצה ממש, לספור כל אדם; לעומת זה, חוקי המשילות, שמדברים על לעשות מניפולציות עם הרצון של העם – אחוז כזה ואחוז אחר, אלו לא נחשיב אותם, אלו לא מספיק חזקים ומייצגים, שיהיו מיוצגים בכנסת.

חנא סוייד: זו מניפולציה, וחבל שהכנסת באמת נכנסת הלילה לשני הקצוות, למניפולציות ולמשחקים במובנים של הדמוקרטיה.

חנא סוייד: לגופו של עניין, אני רוצה גם להגיד, אדוני היושב-ראש, שמה שהייתה יוזמה היום, שלך ודווקא של אחד האנשים שהיו והובילו חוקים שאנחנו התנגדנו להם – חבר הכנסת הופמן, דווקא היוזמה שלכם היום להביא פוליטיקאים פלסטינים, להזמין אותם לכנסת ולעשות את הקשר הזה של P to P, אם זה People to People או Politicians to Politicians, פלסטינים וישראלים, בעצם להכין את דעת הקהל, גם בישראל וגם בפלסטין, לשלום, שיהיה רצון אמיתי, שהדיבור על שלום לא יהיה רק תוך התניות והתניות הדדיות, אלא לפעול בכל דרך אפשרית ולהכין את הרקע, להכין את האזרחים, גם הישראלים, גם הפלסטינים, לאפשרות של השגת שלום, ולהשיג תמיכה.

חנא סוייד: מה חושב ראש הממשלה באמת בעניין הזה של משאל עם?

חנא סוייד: מה, הוא יחתום על הסכם שלום ואחר כך ילך לעם ויבקש את האישור של העם, וכאילו בתקווה שהעם יגיד לא?

חנא סוייד: אז מה, אז הוא ילך הביתה.

חנא סוייד: איזה מין חוכמה פוליטית יש מאחורי הרצון הזה?

חנא סוייד: יש פה משחק, יש פה מניפולציה.

חנא סוייד: אני חושב שהאנשים שמובילים את זה לא מאמינים בזה, כי זה לא ישים, זה לא יעבוד בשום פנים ואופן.

חנא סוייד: אתה לא יכול – מנהיג שיחתום על הסכם שלום ואחר כך יביא את זה לציבור והציבור יגיד לא?

חנא סוייד: מה זה, זה כאילו זו האמונה – –

יחיאל חיליק בר: נא לסכם.

חנא סוייד: – – והציפייה של הימין.

חנא סוייד: לכן אני כופר ואני מתנגד בהחלט למגמה הזו, וחושב, עוד פעם, מדגיש את מה שנעשה היום, ושיהיה יותר שכנוע בקרב הציבור בישראל ובפלסטין בהשגת שלום ובפעילות אמיתית, על מנת להשיג שלום צודק.

חנא סוייד: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת סוייד, גם על הפרגון על היוזמה.

יחיאל חיליק בר: אני מודה לך.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יחיאל חיליק בר: ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, איפה חברי הבית היהודי?

מיכל רוזין: איפה הם?

מיכל רוזין: הרי כולנו פה – – –

אופיר אקוניס: אוכלים סנדוויצ'ים מאחורה.

מיכל רוזין: אז תגיד להם, אולי שיכבדו את הציבור.

מיכל רוזין: הם הביאו חוק, הם רוצים שיתמכו בו, שאתם תתמכו בו, אז אולי כדאי שייכנסו לפה.

אופיר אקוניס: סליחה, אבל זו אי-הבנה.

אופיר אקוניס: החוק הוא של הליכוד, זה חוק ממשלתי, הוא לא חוק של המפד"ל.

מיכל רוזין: הליכוד – ממשלתי זה קואליציה.

מיכל רוזין: אבל אנחנו יודעים טוב מאוד שבנט הוא זה שהביא את החוק, בנט גם התנה את התמיכה בתקציב בחוק הזה, זה מה שהבטיחו לו.

מיכל רוזין: אבל בואו, שייכנסו, שישבו וישמעו אותנו.

מיכל רוזין: לצערי הרב, אתם נהייתם כל כך יהירים, באמת.

מיכל רוזין: אני שאלתי לפני זה את חברי הכנסת הוותיקים אם ככה היה בכל הכנסות, כי אני לא זוכרת את זה.

מיכל רוזין: ובאמת יש פה יהירות והתנשאות וחוסר התחשבות – אני כבר לא אומרת בדמוקרטיה, כי אתה תכף תגיד שישר אני משתמשת בדמוקרטיה – חוסר התחשבות בחברים פה, בבית הזה.

מיכל רוזין: לא מקשיבים, אין הקשבה, אין שיח, אין שום דבר; זה פשוט מדהים, מדהים.

מיכל רוזין: ואנחנו, טוב ששתקנו מקודם, אבל יש לנו בהחלט מה להגיד בנושא משאל העם.

מיכל רוזין: אז אני רוצה להגיד לכם:

מיכל רוזין: אנחנו לא מפחדים, אתם מפחדים.

מיכל רוזין: הבית היהודי ואתם, הליכוד, הכנסת את עצמך לעניין, אתם מפחדים.

אופיר אקוניס: ממש לא.

מיכל רוזין: אנחנו לא מפחדים.

מיכל רוזין: כל הסקרים מראים שהציבור רוצה בהסדר מדיני.

מיכל רוזין: ויותר מזה, אתם יודעים למה אתם מפחדים?

אופיר אקוניס: אז תתמכי במשאל עם.

מיכל רוזין: כי למעלה מ-70, למעלה מ-70 – – –

אופיר אקוניס: – – –

מיכל רוזין: אני אגיד לך למה, אני רוצה להגיד קודם כול שאני לא מפחדת מהתוצאה.

מיכל רוזין: אני לא מפחדת מהתוצאה, אתם מפחדים.

אופיר אקוניס: ממש לא.

מיכל רוזין: למעלה מ-70 חברי כנסת תומכים בהסדר, למעלה מ-70.

אופיר אקוניס: מאיפה את יודעת?

מיכל רוזין: כי משאל עם, שאין לו שום תרבות מוטמעת פה בחברה הישראלית – – –

אופיר אקוניס: זה לא סיבה.

מיכל רוזין: כאשר אתם פוגעים במשילות, ובאמירה הציבורית שאין מנדט לכנסת ואין מנדט לממשלה – אתם לא מקשיבים, אתם מסכימים אחד עם השני, זה מאוד נחמד.

אופיר אקוניס: לא, הקשבתי לך בקשב רב.

מיכל רוזין: כאשר אתם אומרים: אנחנו – לא הממשלה יש לה מנדט ולא לכנסת יש מנדט, ונלך למין משאל עם כזה, שבו גם, דרך אגב, חוקי הבחירות לא יעבדו לגבי מימון, והמון יכניסו פה כספים, אנשי הון, ויעשו קמפיינים מבוקר ועד לילה, והרבה מאוד אנשים ירוויחו הרבה מאוד כסף על הקמפיינים האלה, ויהיו פה – – –

אופיר אקוניס: את מתכוונת לעמותות של האיחוד האירופי?

מיכל רוזין: גם, יכול להיות.

מיכל רוזין: אבל זה מה שייכנס לפה, וזה מה שישפיע בסופו של דבר.

מיכל רוזין: במקום – נבחרה ממשלה, הייתה מערכת בחירות על-פי החוק, מערכת הבחירות הוכרעה, לא לטעמי אבל לטעמכם.

מיכל רוזין: היא הכריעה, אתכם, היא הקימה אתכם – – –

אופיר אקוניס: לא על העניין המדיני.

מיכל רוזין: לא על העניין המדיני?

אופיר אקוניס: ממש לא.

מיכל רוזין: מעולם לא היו במדינת ישראל בחירות שלא הוכרעו בגלל העניין המדיני.

מיכל רוזין: מעולם לא.

מיכל רוזין: כל הסקרים הראו את זה, והתוצאות מראות את זה, לצערנו.

מיכל רוזין: למה, בחרו אתכם על העניין הכלכלי-חברתי?

מיכל רוזין: אתה לא מתבייש להגיד את זה?

אופיר אקוניס: הבחירות האלה לא היו על הנושא המדיני.

מיכל רוזין: אחרי המחאה החברתית בחרו את ביבי בגלל העניין החברתי-כלכלי.

אופיר אקוניס: נכון.

אופיר אקוניס: בהחלט.

מיכל רוזין: בסדר.

מיכל רוזין: ממש בסדר.

יחיאל חיליק בר: סגן השר אקוניס, אתה דובר חמישי ויש לך – – –

מיכל רוזין: אז אני רוצה להגיד לכם: אתם מפחדים.

מיכל רוזין: אנחנו לא מפחדים, אנחנו מאמינים במשילות, אנחנו מאמינים בממשלה ובכנסת.

מיכל רוזין: זה מה שצריך להיות.

מיכל רוזין: אנחנו מאמינים שנחליף אתכם בפעם הבאה, ואנחנו מאמינים שאם תביאו הסדר מדיני לעם, הוא יבחר בו.

מיכל רוזין: תודה.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת רוזין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מה בעצם קורה כאן בשעות האחרונות של המושב הזה?

מוחמד ברכה: הועברו שני חוקים בטענה שצריך לחזק את המשילות.

מוחמד ברכה: גם בנושא של סדרי הדיון בתוך הכנסת, הממשלה הכניסה את האף שלה, אף שבדרך כלל הממשלה מתנזרת מכל ניסיון להתערב בעבודת הכנסת כגוף ריבוני פרלמנטרי פלורליסטי.

מוחמד ברכה: ולאחר מכן הביאו את ההצעה להעלאת אחוז החסימה או להכפלת אחוז החסימה, מתוך מגמה שזה יחזק את המשילות והבית הזה יתפקד בצורה טובה יותר.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, לא יהיו מפלגות קטנות, יהיו גושים גדולים, ואז יהיו בריתות של קואליציה ושל אופוזיציה בצורה מסיבית יותר.

מוחמד ברכה: ובו זמנית, באותו רגע, באים אלינו ואומרים שכל הגוף הזה שאנחנו רוצים לחזק את המשילות שלו, הגוף הזה שאנחנו רוצים שיהיה כביכול חזק יותר, הוא אינו ראוי, אינו רשאי, לא הכנסת ולא הממשלה שמקבלת רוב באותה כנסת אינן ראויות ואינן מסוגלות ואינן רשאיות לאשר הסכם שלום.

מוחמד ברכה: אז יבוא מי שיבוא – חברי מפלגת העבודה, אתם מפריעים לי, באמת.

יחיאל חיליק בר: סליחה.

שלי יחימוביץ': זה דיונים אידיאולוגיים – סליחה, אבל נשמע אותך.

מוחמד ברכה: בסדר.

מוחמד ברכה: אז מה המסקנה, לבוא ולהגיד על הקואליציה הזו: קואליציה של צבועים.

מוחמד ברכה: האמת, זו לא קואליציה של צבועים; לא.

מוחמד ברכה: הם משרתים מגמה ברורה, חד-משמעית, לחסל את הפרלמנטריזם במדינת ישראל, לייצר דיקטטורה שתלטנית סמי-פאשיסטית, שתשתלט גם על רוחם של חברי הכנסת וגם על הכנסת וגם על הממשלה.

מוחמד ברכה: ואם אפשר לשרת את זה דרך מה שקרוי משילות אז זה יהיה משילות, ואם זה דרך משאל עם אז דרך משאל עם, העיקר הניסיון למוטט את מה שנשאר מהדמוקרטיה במדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: תודה.

מוחמד ברכה: – – משולים למציאות הפוליטית.

מוחמד ברכה: המלחמות של מפלגת העבודה, יש עליהן קונסנזוס; השלום, או ההסכמים כביכול של הימין, יש עליהם קונסנזוס.

מוחמד ברכה: נתניהו מפחד שאם הוא יגיע להסכם תחת לחץ או לא תחת לחץ, הוא יזכה לרוב בתוך הכנסת, ולכן הוא רוצה לעשות משוכה נוספת, היא דרך משאל העם, על מנת להכשיל גם הסכם שלום שהוא מגיע אליו בעצמו.

מוחמד ברכה: זה דבר אבסורדי שלא היה כדוגמתו.

מוחמד ברכה: אני יודע ואתם יודעים שאם הממשלה הזו תביא הצעה להסכם שלום או הסכם שלום שמתגבש, גם ללא מפלגת הליכוד של 31 מנדטים יש יותר מ-70 חברי כנסת שיושבים בבית הזה שיתמכו בהסכם כזה.

מוחמד ברכה: אבל נתניהו לא רוצה שהשופט והמילה האחרונה תהיה של הבית הזה, הוא רוצה ללכת לנתיב מילוט אחר מהשלום.

מוחמד ברכה: זה משול לאותם דיונים שהיו בקרב המתנחלים כשהתחדש המשא-ומתן; אמרו – –

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

מוחמד ברכה: – – שצריך להתכנס על מנת לדון בסכנות של חידוש תהליך השלום.

מוחמד ברכה: אלה שחושבים שהתהליך הוא סכנה, בעצם אינם ראויים לייצג ציבור, אינם ראויים לייצג עם, כי הם מספסרים אך ורק בדם, ורק בדם.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת ברכה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עפו אגבאריה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואחריו – חבר הכנסת יצחק כהן מש"ס.

יחיאל חיליק בר: מי מכם מש"ס שרוצה להודיע לו שהוא מדבר עוד מעט, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי.

יחיאל חיליק בר: תודה.

עיסאווי פריג': צריך לשים מסך.

יחיאל חיליק בר: יש בחוץ מסך, אני מקווה שמשתמשים בו.

יחיאל חיליק בר: המסך הזה, אגב, בזכותה של זהבה אילן, היא מנהלת הסיעה שלנו, חשוב שתדעו את זה.

עפו אגבאריה: אה, יפה.

אופיר אקוניס: – – –

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: הם החמיאו על המסך שבזכותך קיים פה – –

אופיר אקוניס: עכשיו – – – ישלם לך פרמיה על – – –

יחיאל חיליק בר: – – אז צריך לתת את הקרדיט למי שצריך.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: אני אמשיך ואפרגן ליוזמה הזאת.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, אני מסתכל על הניגודים בממשלה הזו, שכאשר מדובר על שלום אז הם מדברים על משאל עם, אבל לא זכור לי אף פעם שכאשר היה מדובר על מלחמה, מישהו דיבר על משאל עם.

עפו אגבאריה: מדוע?

עפו אגבאריה: כאשר שלום זה לחסוך חיי אדם, זה לתת אפשרות לאנשים לחיות בשלום, בתקווה לעתיד, בלי הקזת דם, למלחמה יש כנראה קונסנזוס.

עפו אגבאריה: ככה הממשלה הזו מציירת את העם הזה, כאילו על מלחמה מלוכדים, ועל שלום – אנחנו לא רוצים שלום.

עפו אגבאריה: זה המסר מהחוק הזה, שבאים ואומרים לאנשים: אנחנו רוצים לעשות משאל עם אם לעשות שלום או לא.

עפו אגבאריה: מכינים איזושהי מתקפה באיראן, וכל העולם יודע על זה, וכולם יודעים שדבר כזה יכול להביא שואה על כל האזור, כל אזור המזרח התיכון כולל מדינת ישראל.

עפו אגבאריה: מדוע על זה לא הולכים ושואלים את העם אם לעשות דבר כזה או לא לעשות דבר כזה?

עפו אגבאריה: אבל לבוא ולשבת ולדבר עם הפלסטינים ולהגיד להם: אנחנו אומנם משקרים גם לכם וגם לעולם, כי אנחנו לא נרצה שלום – וזה תלוי בממשלה איך היא תשדר לאנשים ואיך היא תשאל את השאלות.

עפו אגבאריה: ובאמת, אמרו את זה לפני, שתלוי איך מנסחים את השאלה, ואז איך אפשר לברוח מהשלום עצמו.

עפו אגבאריה: לכן, כל הגישה הזו היא באמת רק לברוח מהשלום ולשקר לכל העולם בפנים, שאנחנו אומנם יושבים, מדברים, אבל בסופו של דבר ובאמת אנחנו לא רוצים שלום.

עפו אגבאריה: כי מדוע ראש הממשלה רוצה את התמיכה, כאילו לשאול את העם על שטחים שהם לא בריבונות מדינת ישראל?

עפו אגבאריה: אם לדבר לפי מה שהממשלה – יש לה כבר, יש לה חוק משאל עם על ירושלים ויש על רמת-הגולן, אבל מה עם שאר השטחים הכבושים?

עפו אגבאריה: הרי העולם לא מכיר בריבונות של ישראל בשטחים הכבושים, אז אתה רוצה לשאול את האנשים אם על שטחים שהם כבושים, והם לא בריבונות שלנו, אנחנו יכולים לעשות שלום או לא?

עפו אגבאריה: איזה מין מחשבה קרימינלית כזו, באמת, ללכת לעולם ולשקר במצח נחושה, ובסופו של דבר לא הולכים לעשות שלום.

עפו אגבאריה: והשאלה האחרונה שאני תוהה לגביה, לאור החקיקה – –

יחיאל חיליק בר: בקצרה.

עפו אגבאריה: – – הגזענית שהייתה היום, האם אנחנו צופים שתהיה בעתיד איזושהי חקיקה שתגיד שהאזרחים הערבים לא ישתתפו במשאל העם?

עפו אגבאריה: וכבר היו דעות כאלה.

עפו אגבאריה: לכן אני לא אהיה מופתע אם מאותו מטבחון גזעני יצא עוד חוק כזה, שיגיד שבמשאל עם בשלה אם אנחנו נעשה שלום עם הפלסטינים, האזרחים, אזרחי מדינת ישראל הערבים, לא ישתתפו.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת אגבאריה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אלעזר שטרן.

עיסאווי פריג': לא נתת לו משפט סיום.

יחיאל חיליק בר: זה שאתה גונב משפטי סיום סדרתי – ואגב, מקצועי, אני חייב להגיד שאתה עושה את זה בחן רב – זה לא אומר שכולם צריכים לנהוג ככה.

יחיאל חיליק בר: יש כללים.

עיסאווי פריג': אני מודה שגם יושבת-ראש מפלגה גדולה אמרה לי – – –

שלי יחימוביץ': הרגע אמרתי לו את זה.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אני באתי להביע תמיכה בגיבוי החוק הנוכחי העוסק במשאל עם, בחוק-היסוד.

אלעזר שטרן: אני בעד פתרון שתי מדינות לשני עמים, צריך לומר את זה על פניו כבר בהתחלה, יחד עם הגושים.

אלעזר שטרן: אני הייתי בהתנתקות, ולא רק מילאתי פקודות.

אלעזר שטרן: שילמתי ואני משלם בגאווה מחיר על כך שמילאתי פקודות כיוון שהאמנתי שרק כך ניתן למנוע מלחמת אחים, וכמו שאמרתי אני גם היום גאה על התרומה שלי בנקודה הזאת.

אלעזר שטרן: אני תומך במשאל עם, משתי סיבות עיקריות.

אלעזר שטרן: הראשונה, לצמצם את הקושי שבאיחוי הכאב, הקרעים וההסתה, שיהיו נחלת כולנו, כנראה, בעזרת השם, אחרי שנבצע את מה שכנראה נתחייב לבצע מהסכם שלום שבעזרת השם יגיע.

אלעזר שטרן: ומהצד השני, דווקא כמי שמייחל ומתפלל כל יום שיבוא שלום ויודע שמחירו יהיה כואב, אני מניח שהידיעה שבקצה התהליך יש משאל עם, דווקא היא תקל על גמישותו של ראש הממשלה סביב שולחן הדיונים.

אלעזר שטרן: ועל איזה הסתה דיברתי?

אלעזר שטרן: לפני כמה שעות הונחה על שולחן הכנסת החלטה של ועדת האתיקה, שהיא דוגמה קטנה, רק אחת, לאותה הסתה.

אלעזר שטרן: לא הסתה של אחד העם, הסתה של שר בישראל, שלצערי לבוש כמעט כמוני, חובש כיפה וציצית, והוא מנצל מצוקות אמיתיות של מתיישבי גוש-קטיף, מצוקות שקיימות עד היום, של אותם מתיישבים שלי אין מילים לתאר את הכבוד שאני רחשתי להם אז ואני רוחש להם גם היום.

אלעזר שטרן: בכנס שנערך במרכז למורשת בגין לפני כשלושה שבועות לציון שמונה שנים להתנתקות, אמר השר אורי אריאל, תוך כדי שהוא ממרר בבכי: "בכפר-דרום ניגשה אלי אימא אחת ואמרה: יש לי בן חייל והוא לא אתנו עכשיו, אולי אתה יכול לעשות משהו שירשו לו לבוא?

אלעזר שטרן: אני מרים טלפון לראש אכ"א ומספר לו שהתברר לי באקראי מאחת האימהות שהחייל לא בבית, והפינוי אמור לקרות היום או מחר.

אלעזר שטרן: יש לו חדר בבית.

אלעזר שטרן: אולי אפשר לאפשר לו חופשה, שיהיה עם ההורים.

אלעזר שטרן: התנהל בינינו דו-שיח בצעקות, וזה היה דו-שיח של חירשים.

אלעזר שטרן: התוצאה הייתה שהוא לא נתן אישור" – אני.

אלעזר שטרן: "כמה אטימות, כמה אדישות, כמה אי-הבנה צריך להיות לאיש שיגיד לבן שלנו – כמה?

אלעזר שטרן: איך זה יכול להיות?

אלעזר שטרן: בשביל מה, אלוקים?

אלעזר שטרן: אבל זה היה.

אלעזר שטרן: אני הייתי שם.

אלעזר שטרן: אני דיברתי אתו".

אלעזר שטרן: גם אני הייתי שם, באותו מקום, באותו כפר, בכפר-דרום.

אלעזר שטרן: דאגתי – ויעידו תושבי כפר-דרום גם היום, כמה דאגתי.

אלעזר שטרן: אבל אני הייתי קצין.

אלעזר שטרן: ההשמצות וההסתות הן לא עלי, הן על צה"ל.

אלעזר שטרן: כאילו צה"ל, לא הייתה לו רגישות לדאוג שהחיילים בגוש-קטיף, יהיה להם זמן לארוז את הבית.

אלעזר שטרן: אני הוצאתי פקודה – לא בשמי, בשם צה"ל כולו, שכל חייל ישוחרר לפחות שבעה ימים קודם, ויהיה בבית.

אלעזר שטרן: ווידאתי שהפקודה הזאת מתקיימת.

אלעזר שטרן: ולפני שכתבתי ופניתי לוועדת האתיקה בדקתי שוב, והתשובות שקיבלתי – –

יחיאל חיליק בר: רק משפט סיום – – –

אלעזר שטרן: – – שלא מוכר חייל אחד.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, אני מניח שאתה תיתן לי גם לחרוג – בשתי דקות.

אלעזר שטרן: לא יותר.

יחיאל חיליק בר: זה מעבר לשלוש דקות שיש לך?

אלעזר שטרן: אני מקריא רק את הסיפה של מסקנות ועדת האתיקה – –

יחיאל חיליק בר: אני מבקש להתחיל לסיים.

אלעזר שטרן: – – "לגופם של דברים, ובהיעדר סתירה לאמור בקובלנה, הוועדה רואה בדברי השר אריאל פגיעה בחבר הכנסת שטרן" – ואני אומר לכם: לא בי, אלא בצה"ל כולו.

אלעזר שטרן: אבל כנראה אי-אפשר שצה"ל יקבול בוועדת האתיקה של הכנסת – "זאת במיוחד נוכח העובדה, שלא נסתרה על-ידי השר אריאל, שחבר הכנסת שטרן נהג לדבריו הפוך ממה שיוחס לו על-ידי השר אריאל.

אלעזר שטרן: על אף ההגנה הרחבה שהוועדה מעניקה לחופש הביטוי הפוליטי של חברי הכנסת, היא סבורה כי אין להגן על השמצות אישיות שאין להן עיגון במציאות ועלולות להוציא את דיבתו של חבר הכנסת רעה" – על אחת כמה וכמה כשמדובר בהסתה.

אלעזר שטרן: "בנסיבות אלה מוצאת הוועדה כי בדבריו פגע השר אריאל בכבוד הכנסת וכבוד חבריה, בניגוד לסעיף 2 לכללי האתיקה, ומחליטה להטיל עליו נזיפה.

אלעזר שטרן: " עמיתי חברי הכנסת, אנחנו למדנו – לימד אותנו רבי ישמעאל: כל דבר שהיה בכלל ויצא מן הכלל ללמד, לא ללמד על עצמו יצא, אלא ללמד על הכלל כולו יצא.

אלעזר שטרן: ואידך זיל גמור.

אלעזר שטרן: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת שטרן.

חנא סוייד: חבל ששניכם עכשיו תומכים במשאל עם.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יצחק כהן – –

חנא סוייד: ביחד.

יחיאל חיליק בר: – – בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי, ואחריו – חבר הכנסת יצחק וקנין.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: ייתכן, ייתכן שלפני ההצבעה, וגם כן, לא בטוח.

יחיאל חיליק בר: אתה יכול – חבר הכנסת יוגב, אתה יכול, לפי התקנון, סעיף 31, לבקש הודעה אישית, אבל זה לא יהיה עכשיו, זה יהיה – – –

יצחק כהן: בסוף הדיון.

יצחק כהן: זה משהו – עשרים לחמש לפנות בוקר.

יחיאל חיליק בר: זה אחרי עוד 45 דוברים.

יחיאל חיליק בר: כן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה – – –

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני שנתחיל את הנאום על נושא המשילות ואחוז החסימה, אני רוצה לתת לכם קצת קווים לדמותה של מפלגת יש עתיד: הפלורליזם, חופש המחשבה, חופש היצירה.

חנא סוייד: ליברליות.

יצחק כהן: הליברליות.

זהבה גלאון: ליברליזם.

יצחק כהן: חברת הכנסת ד"ר עדי קול, מצפונית – מצפונית – לא התאים לה, והיא החליטה להימנע.

יצחק כהן: הלוא זה תפקידו של חבר הכנסת, להצביע על-פי צו מצפונו.

יצחק כהן: מה עושים?

יצחק כהן: אתה, חבר הכנסת חסון, אתה הלוא מכיר טוב את הגלובוס, במקרה כזה, כשקורה, בצפון-קוריאה, מה עושים?

יצחק כהן: צפון-קוריאה – מחליטה חברת מפלגה לחלוק על קים קונק – איך קוראים לו?

יצחק כהן: מה זה משנה.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: קים ג'ונג-און.

יצחק כהן: איך?

יחיאל חיליק בר: קים ג'ונג-און.

קריאות: – – –

יצחק כהן: קים ג'ונג-און.

יצחק כהן: מה עושים לאחד כזה?

זהבה גלאון: אני – – –

יצחק כהן: איך?

זהבה גלאון: – – –

יצחק כהן: משהו כזה, כן.

עיסאווי פריג': היום אתה – – –

יצחק כהן: לא – אנחנו נמצאים בבית הפרלמנט הישראלי, מעוז הדמוקרטיה.

יצחק כהן: באה מפלגה לציבור ואמרה: פוליטיקה חדשה.

יצחק כהן: קיבלה 19 מנדטים.

יצחק כהן: אחת הבכירים שלה, ד"ר עדי קול, החליטה מצפונית להימנע.

מיכל רוזין: חוצפה.

תמר זנדברג: פשוט לא הבינה מה זה מצפון.

יצחק כהן: בוא, באמת, מה, מה.

יצחק כהן: בצפון-קוריאה, אחד כזה, מכריחים אותו קודם כול להתנצל – –

מיקי רוזנטל: ושתגיד תודה שלא הכריחו אותה – – –

יצחק כהן: לא.

יצחק כהן: הכריחו אותה, היא התנצלה.

מיקי רוזנטל: לא – – –

יצחק כהן: – – להוציא הודעה לתקשורת.

יצחק כהן: זה לא להתנצל בישיבת סיעה.

יצחק כהן: להוציא הודעה לתקשורת שהיא מתנצלת, שהיא פגעה בחבר לסיעה.

יצחק כהן: גם מכתיבים לה את ההודעה.

יצחק כהן: אחר כך מטילים עליה סנקציות.

יצחק כהן: אתם יודעים שהטילו עליה סנקציות?

זהבה גלאון: כן.

מסעוד גנאים: איזה סנקציות?

קריאה: – – –

מסעוד גנאים: איזה?

מסעוד גנאים: אולי תפרט קצת.

מיכל רוזין: מה למשל?

יצחק כהן: אני – אני מזועזע, אני אפילו לא יכול לומר אותן.

מסעוד גנאים: כן?

יצחק כהן: אבל הבית הזה חייב לעמוד מאחוריה.

יצחק כהן: אנחנו עדיין במשטר דמוקרטי.

זהבה גלאון: ודאי.

זהבה גלאון: תמיד.

יצחק כהן: לא רק בשיח הציבורי, גם בתוך הסיעות.

מיקי רוזנטל: השר פירון, זה נכון?

שי פירון: מה, שש"ס מפלגה דמוקרטית?

יצחק כהן: עזוב, עזוב, אל תשאל אותו, הוא יקבל התקף צחוק היסטרי.

יצחק כהן: עזוב, אל – – –

קריאה: – – –

מיקי רוזנטל: – – –

יצחק כהן: אל תשאל אותו, הוא יתחיל לצחוק.

יצחק כהן: עזוב.

יצחק כהן: אין לנו כוח לזה עוד פעם, למופע האימים הזה.

יצחק כהן: על כל פנים, מורי ורבותי, ככה מתנהלת מפלגת יש עתיד.

יצחק כהן: פוליטיקה חדשה.

שלי יחימוביץ': בש"ס יש מועצת חכמים לפחות, לא בן-אדם אחד – – –

יצחק כהן: שלי – – –

קריאה: יפה.

זהבה גלאון: יפה, יפה, הבחנה יפה.

לימור לבנת: שלי – – –

זהבה גלאון: הבחנה – – –

נסים זאב: אין יותר – – –

יצחק כהן: להבדיל אלף אלפי הבדלות – להבדיל אלף אלפי הבדלות, בין האור לבין החושך, בין הטהור לבין הטמא.

נסים זאב: – – – כל החברים שלנו – – – מש"ס.

יצחק כהן: איך אתם בכלל – – –

קריאה: – – –

יצחק כהן: אתם מורידים.

יצחק כהן: על כל פנים, אני – – –

קריאות: – – –

זהבה גלאון: – – – פלורליזם.

יחיאל חיליק בר: סליחה, הוא באמצע נאום של שלוש דקות.

יצחק כהן: עכשיו, בדרך לאולם – –

מיקי רוזנטל: – – –

יצחק כהן: – – אם הייתם רוצים לדעת מה באמת הציבור חושב, הייתם צריכים לבוא היום לכינוס של יושב-ראש האספה, סגן יושב-ראש הכנסת חיליק בר.

יצחק כהן: היום הוא עשה דבר יפה מאוד: הוא כינס – כמה היו?

יצחק כהן: 40 חברי כנסת?

יחיאל חיליק בר: אני אתן לך חצי דקה תוספת זמן.

עיסאווי פריג': – – –

יצחק כהן: זה נגיעות, זה נגיעות – –

יחיאל חיליק בר: אתה רואה, עיסאווי, זאת הדרך.

יצחק כהן: – – נגיעות קלות של קינמון.

זהבה גלאון: – – –

עיסאווי פריג': – – – הסגן, מצב של – – –

יחיאל חיליק בר: הנה הדרך לקבל תוספת זמן.

קריאות: – – –

לימור לבנת: מצא את השיטה.

יצחק כהן: היית חסרה לי בכינוס הזה, השרה.

יצחק כהן: מאוד היית חסרה לי, כי אני יודע מה הדעות שלך לגבי השלום.

יצחק כהן: אני יודע שאת בעד השלום.

יצחק כהן: ואני יודע גם שאת לא פוחדת, את תעשי מה שאת חושבת, את לא תפחדי שראש המפלגה שלך יטיל עלייך סנקציות, תתנצלי וכו', כמו שעושים ביש עתיד, כמו שעשו לחברה ד"ר עדי קול.

לימור לבנת: לפחות במפלגה שלי יש נשים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת כהן, לסכם.

יצחק כהן: בבקשה?

יחיאל חיליק בר: לסכם.

יצחק כהן: אבל נתת לי זמן.

יחיאל חיליק בר: לא – – –

מיכל רוזין: – – – לדבר על יושב-ראש, מתוך – – –

קריאה: חלק צודקים.

יצחק כהן: אוקיי.

יצחק כהן: על כל פנים, את משאל העם האמיתי ראינו היום בכינוס שהיה, של ידידי חיליק בר.

יצחק כהן: זה היה מדהים, פשוט מדהים.

יצחק כהן: אני אומר לכם: העם הזה רוצה שלום.

יצחק כהן: לעם הזה נמאס כבר מכל – – –

קריאה: – – –

יצחק כהן: בבקשה?

לימור לבנת: אפשר – – – לשלום?

לימור לבנת: לאיזה עם משני העמים התכוונת?

יצחק כהן: עם ישראל.

יצחק כהן: עם ישראל רוצה שלום.

קריאה: גם העם הצרפתי.

יצחק כהן: אדוני, יישר כוח.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יצחק כהן: תודה רבה.

יצחק כהן: ואני מציע לא להיבהל: לכם זה לא יכול לקרות, אתם לא ביש עתיד.

יצחק כהן: תמשיכו להתנהל בצורה – תחשבו מצפונית, חופש הביטוי, חופש המחשבה – לא כמו שקורה במפלגה ההזויה הזאת.

יצחק כהן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת יצחק כהן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת דוד אזולאי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת יצחק וקנין, ואחריו – חבר הכנסת אמנון כהן וחבר הכנסת משולם נהרי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות לרשותך.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, היום הזה יירשם כאחד הימים שהבית, שרוממות הדמוקרטיה חרותה עליו, הוא הראשון לפגוע בדמוקרטיה במדינת ישראל; יום שהבית הזה קובע להוריד את אחוז החסימה – –

קריאה: להעלות.

דוד אזולאי: – – ובכך הוא פוגע באותן קבוצות קטנות באוכלוסייה.

דוד אזולאי: מדינת ישראל, שהיא מגוון של קהילות ועדות – דווקא מכאן יוצאת הקריאה, וכל אלה שמדברים על שלום בתוך עם ישראל, כאשר הולכים ופוגעים באחוז החסימה, זה אומר שאנחנו הולכים לפגוע באותם מיעוטים שיש להם ייצוג כאן, במקום הזה.

דוד אזולאי: ולא מספיק זה – באה הממשלה הזאת ומחליטה להביא הצעת חוק של משאל עם.

דוד אזולאי: אותי לימדו שבדמוקרטיה, כאשר אדם מטיל את הפתק שלו לקלפי, הוא מפקיע את הסמכות הזאת ממנו, מעביר אותה לנבחריו.

דוד אזולאי: וכאן, הנה, יש ממשלה שקיבלה מנדט מהעם, והממשלה הזאת, לצערי הרב, לא מסוגלת למשול.

דוד אזולאי: מה היא יכולה לעשות?

דוד אזולאי: היא יכולה לפגוע בחלשים, היא יכולה לפגוע בנכים, במסכנים, אבל כאשר מדובר בעניין כל כך חשוב למדינת ישראל, בעניין השלום, כשהיא צריכה לקבל החלטה, והיא קיבלה מנדט מהעם, העם אמר את שלו – למה הממשלה הזאת, בראשות ביבי, לא תקבל החלטה: הולכים להסכם שלום, ואם צריך לשלם מחיר, לשלם?

דוד אזולאי: קיבלת מנדט, העם נתן לך אותו.

דוד אזולאי: אז מה נעשה?

דוד אזולאי: מה יקרה עכשיו?

דוד אזולאי: מה יקרה?

דוד אזולאי: איזה תסריט הולך לקרות לנו?

דוד אזולאי: מנהלים משא-ומתן, עיני כל העולם אלינו, בסופו של דבר יצטרכו לקבל החלטות, אז מה עושים?

דוד אזולאי: הולכים ושואלים את העם, ותארו לכם שהעם יגיד את שלו בניגוד לעמדת הממשלה.

דוד אזולאי: מה נגיד לעולם?

דוד אזולאי: מה נגיד לאמריקנים, שדחפו אותנו להסכם שלום?

דוד אזולאי: מה תגיד הגברת ציפי לבני לאותם אנשים שהיא יושבת אתם?

דוד אזולאי: והיא רוצה שלום.

דוד אזולאי: איך ניראה בפני כל העמים?

דוד אזולאי: רבותי, אם יש משהו שמדאיג אותי, זה הדבר.

דוד אזולאי: יצטרכו להחזיר שטחים, העם יאמר את שלו.

דוד אזולאי: העם אמר את שלו ברגע שהוא הצביע עבור הממשלה.

דוד אזולאי: והממשלה, ברוך השם, ממשלה רחבה – יש להם בנט, יש להם לפיד, ברוך השם, 66 מנדטים קיבלו.

דוד אזולאי: תמשלו, זה המבחן שלכם, לא לפגוע באוכלוסיות החלשות – זה לא המבחן.

דוד אזולאי: המבחן היום הוא שהולכים להסכם שלום.

דוד אזולאי: אבל, תאמינו לי – –

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

דוד אזולאי: – – ביבי מפחד כי הוא יודע את האמת, ברגע שהוא ילך לשלום, הוא גמר את הקריירה, הוא והחברים שלו.

דוד אזולאי: וחברי מהבית היהודי – –

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום – – –

דוד אזולאי: – – שכחו – אדוני, אני כבר מסיים – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

דוד אזולאי: – – שכחו – הייתה ממשלה אחת שהחזירה שטחים, אבל מי שזוכר איך התחילה הממשלה ההיא, כאשר שרון היה ראש הממשלה, והיה חבר כנסת מוביל בתוך המפד"ל, והם הלכו ראשונים לקואליציה, ואחר כך החזירו את גוש-קטיף – הם לא למדו מהעבר, הם ממשיכים באותה דרך.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים בפסוק: "אשר פיהם דִבר שוא וימינם ימין שקר", אלה האנשים האלה – פיהם דיבר שווא, וכשמגיעים לרגע של החלטה – ימינם ימין שקר.

דוד אזולאי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת דוד אזולאי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יצחק וקנין, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת אמנון כהן, חבר הכנסת נהרי וחבר הכנסת מרגי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשעות כאלה צריך לחפש משהו מקורי מהמקורות שלנו.

יצחק וקנין: הגמרא, בסוף מסכת סוטה – –

מיקי רוזנטל: או.

יצחק וקנין: – – אומרת:

יצחק וקנין: באחרית הימים חוצפה יסגא; בן קם באביו, אישה בחמותה, נערים פני זקנים ילבינו, היוקר יאמיר – –

חנא סוייד: אנחנו צריכים תרגום.

יצחק וקנין: – – רבותי, והסוף הסוף – פני הדור כפני הכלב.

יצחק וקנין: ככה.

יעקב מרגי: פגעת בכלבים.

יצחק וקנין: מה זה "פני הדור כפני הכלב"?

יצחק וקנין: חבר הכנסת עמרם מצנע – –

אברהם מיכאלי: – – –

יצחק וקנין: – – מנהיגים צריכים להנהיג.

יצחק וקנין: הכלב, כאשר הוא רץ לפני בעל הבית שלו, מגיעים לפרשת דרכים, צריך לקבל החלטה מה עושים, מסתכל אחורה – לאן תפנה העגלה, ימינה או שמאלה.

יצחק וקנין: זה פני הדור כפני הכלב – מגיעים לצומת דרכים, מה מביא לנו ראש הממשלה?

יצחק וקנין: משאל עם.

יצחק וקנין: מסתכל אחורה, העם יגיד לנו מה לעשות.

יצחק וקנין: כל פעם שנגיע לפרשת דרכים נסתכל אחורה, נשאל את העם מה לעשות.

יצחק וקנין: רבותי, זה פני הדור כפני הכלב ממש.

זהבה גלאון: אתה מעליב את הכלבים.

יעקב מרגי: אמרתי לו.

קריאה: זה כבר נאמר.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: את יודעת מה?

יצחק וקנין: תאמיני לי, זהבה – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: זהבה גלאון, את צודקת, את צודקת.

קריאות: – – –

ישראל חסון: איפה היית, זהבה?

יצחק וקנין: את צודקת.

מיקי רוזנטל: – – – שתי דקות לפנייך.

זהבה גלאון: זה לא – – –

יצחק וקנין: רבותי – – –

קריאה: אנחנו כבר אמרנו את זה.

יצחק וקנין: רבותי, תראו, כבר היה לנו איזה מהלך שאותה ממשלה ימנית – ימנית, רבותי.

יעקב מרגי: הייתה לנו פעם עיזה עיוורת.

יצחק וקנין: אני זוכר, שאיפה שהיא נפלה, אנחנו נפלנו אחריה.

יצחק וקנין: אמר את זה מישהו.

יצחק וקנין: לצערנו, זו המציאות.

קריאה: איפה הוא?

קריאה: איפה הוא?

קריאה: איפה הוא?

יצחק וקנין: רבותי, זו המציאות.

יצחק וקנין: שאף אחד לא יכסה את הפנים שלו בשמיכות, זאת מציאות שאנחנו פשוט מחפשים מוצא להכשיר דברים מסוימים.

יצחק וקנין: או שיש הנהגה במדינת ישראל, שתקבל עליה את האחריות – לבחירות הולכים פעם בארבע שנים, פעם בשלוש שנים, לפי הדמוקרטיה.

יצחק וקנין: אבל לא יעלה על הדעת שכאשר צריכים לקבל החלטות, אנחנו נחפש איזה כיסוי להחלטות שלנו.

יצחק וקנין: ואיך אנחנו נעשה את זה?

יצחק וקנין: אנחנו נפנה לעם.

יצחק וקנין: לעם פונים פעם בארבע שנים.

יצחק וקנין: אוי לממשלה, אוי לצבא, אוי להנהגה, שצריכים להסתכל אחורה כל הזמן כדי לקבל החלטות.

יצחק וקנין: אני אומר לך, אתה, כקצין בצבא, אם אתה היית צריך לקבל החלטות מסוימות, והן קשות, אם היית מסתכל אחורה, מזמן לא היה נשאר צבא.

יצחק וקנין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת וקנין, על הקפדה על הזמנים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אמנון כהן, בבקשה.

אמנון כהן: חזק וברוך.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברי הכנסת נהרי, מרגי ואריה דרעי.

קריאות: – – –

ישראל חסון: אמנון, אמנון – – –

אמנון כהן: על העזים עכשיו?

קריאות: – – –

אמנון כהן: אהלן, עברת צד?

אמנון כהן: זה לא טוב.

מיקי לוי: אני בצד של מזרחי.

אמנון כהן: אה, הבנתי.

אמנון כהן: אתה בצד – אתה עוד תישאר שם כל הזמן.

יחיאל חיליק בר: מיקי, אתה מתארגן לאופוזיציה?

משה מזרחי: מתכונן, הוא מתכונן.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השרה, אכן החוק הזה, חוק משאל עם, למעשה נראה לי חוק שהוא לא במקומו, כי אנחנו חיים במדינה דמוקרטית, ויש הפרדת רשויות – –

קריאה: זה זמני.

זהבה גלאון: זמני.

אמנון כהן: מה זמני?

זהבה גלאון: המדינה הדמוקרטית.

אמנון כהן: אה, זמנית?

אמנון כהן: כן.

אמנון כהן: – – והעם אמר את דברו, ושלח אותנו לכנסת, והכנסת היא הריבון, למעשה, במדינה דמוקרטית, ואנחנו צריכים לקבל פה החלטות.

אמנון כהן: ואם המדינה, בממשלה הזאת, שהיא צריכה למעשה למשול, ולפני כן היא הביאה לכאן חוק של משילות – כאילו משילות, בכלל לא דובר על שום משילות, על שום שינוי תפיסה – והם לא יודעים למשול, כי גם נושאים שרוצים להביא להכרעות, הם רוצים ללכת לעם, כי הם פוחדים לקחת החלטות.

אמנון כהן: אבל לפני כמה ימים הצבענו כאן על גזירות קשות על עם ישראל, בדיוני התקציב, וקיבלו החלטות קשות.

אמנון כהן: אז גם על ההחלטות האלה, כשנכנסים לכיס של האזרח, צריך ללכת למשאל עם, לא רק על הדברים של – מה שהם מציינים היום.

אמנון כהן: כי הממשלה צריכה למשול ולשלוט.

אמנון כהן: ומה יקרה אם הממשלה תקבל הכרעה בנושא של הסכם השלום, יביאו את זה לכנסת, גם הכנסת, נגיד, תאשר, וחס וחלילה מייד לאחר מכן יהיה איזשהו פיגוע, תהיה התקפת טילים, והציבור יגיד: אנחנו לא רוצים את הסכם השלום הזה, ואז – איך אנחנו ניראה בעיני הציבור ובעיני העולם?

אמנון כהן: כביכול חתמנו על הסכמים, הממשלה אישרה, הכנסת אישרה, וקרה מקרה, חס וחלילה, טרגי, או מקרים טרגיים, והעם במשאל עם קבע שלא מקבלים את ההחלטה של הממשלה ושל הכנסת, אז איך נראה?

אמנון כהן: איפה כל התהליך?

אמנון כהן: איך זה מתבצע?

אמנון כהן: לכן, אני חושב שאין מקום לנושא של משאל עם.

אמנון כהן: אנחנו, כאן, בכנסת, אנחנו שליחי הציבור.

אמנון כהן: גם הכרעות קשות שמתקבלות כאן, ויבואו אל שולחננו, ברגע שהבית הזה יקבל החלטה, זו צריכה להיות החלטה סופית.

אמנון כהן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת כהן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת משולם נהרי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת מרגי.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת דרעי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת דרעי נמצא פה?

יחיאל חיליק בר: אז הוא אחרי עוד שני דוברים, אם אתם רוצים לקרוא לו.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

משולם נהרי: אדוני היושב בראש, חברי חברי הכנסת, משאל עם זה דבר ששנוי במחלוקת.

משולם נהרי: יש כאלה שיאמרו שזה בעצם הגשמת רעיון הדמוקרטיה האמיתי, של העם – דברים שהם הרי גורל, חשוב להביא אותם בפני העם, שהעם יאמר את דברו.

משולם נהרי: יש כאלה שמתנגדים.

משולם נהרי: יש כאלה שיאמרו שזה לא נכון מפני שזה כלי פופוליסטי.

משולם נהרי: אזרחים, אין להם הידע הרחב והמעמיק להכיר בזמן קצר את כל הנושא ולהצביע כמו שצריך.

משולם נהרי: ויש כאלה שיאמרו, גם כן, שזה מגביר את השסעים ואת הפירוד בעם, לעומת אלה שאומרים שזה יכול להגביר את האחדות בעם.

משולם נהרי: יש צדדים לכאן ויש צדדים לכאן, אבל אני לא בטוח שהשיקולים האלה של בעד ונגד מתאימים לממשלה הנוכחית ולקואליציה הנוכחית.

משולם נהרי: בשביל מה צריך ללכת למשאל עם?

משולם נהרי: אפשר ללכת לבחירות.

משולם נהרי: אולי זה יותר טוב, כי יש עוד שאלות.

משולם נהרי: זה לא רק החזרת שטחים.

משולם נהרי: יש עוד הרבה שאלות.

משולם נהרי: ממשלה שמצפצפת יום-יום על העם, ממשלה שלא שואלת את העם, היא רמסה ברגל גאווה כל חלקה טובה, פגעה במעמד הביניים, פגעה בחלשים, פגעה פגיעה אנושה בילדים ובתלמידים.

משולם נהרי: היא שאלה את העם?

משולם נהרי: היא התעניינה באמת אם העם רוצה את זה או לא?

משולם נהרי: ותמיד הם יגידו, אם תשאלו אותם: העם נתן לנו מנדט, יש לנו מנדט, קיבלנו רוב.

משולם נהרי: אז בשביל מה אתם צריכים משאל עם?

משולם נהרי: תמשיכו באותה דרך – העם נתן לכם מנדט, אתם שולטים, תשחיתו כל חלקה טובה, תעשו מה שאתם רוצים.

משולם נהרי: פתאום עכשיו צריך משאל עם?

משולם נהרי: רבותי, זה כמו שנאמר, יש מפלגה שרוצה להישאר בקואליציה ולא נוח לה עם ההחלטות שהולכות להתקבל, מפני שהתהליך של המשא-ומתן המדיני צובר תאוצה.

משולם נהרי: איך הם יסבירו לציבור?

משולם נהרי: איך הם ייראו בעיני הציבור ששלח אותם?

משולם נהרי: אז מחפשים שאחרים יעשו להם את המלאכה.

משולם נהרי: אני זוכר שבתקופת ההתנתקות – –

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום רק, נכבדי.

משולם נהרי: אני מסיים.

משולם נהרי: – – חבר כנסת זבולון אורלב היה אז בממשלה, ואמרנו להם: רבותי, הולכת להיות התנתקות, איך אתם יכולים להישאר בממשלה?

משולם נהרי: אז הוא אמר: אנחנו נשפיע מבפנים.

משולם נהרי: ואני, פה, מעל הדוכן, אמרתי לו: זה מזכיר לי את המשל על העכברים שיצאו מהחור שלהם והלכו לאכול גבינה, והנה אחד מהם רואה את החתול מתקרב.

משולם נהרי: הזהיר אותם, וכולם ברחו, חוץ מעכבר אחד, שנשאר.

משולם נהרי: אמרו לו: הוא יבלע אותך.

משולם נהרי: הוא אמר: אל תדאגו, אני אשפיע עליו מבפנים.

משולם נהרי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת משולם נהרי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת אריה דרעי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, יום שבו אנחנו מסיימים את המושב עם חקיקה באמת רצינית: חוק המשילות, אחוז החסימה, משאל עם.

יעקב מרגי: חוקים רציניים.

יעקב מרגי: אבל מה משותף להם?

יעקב מרגי: כולם נעשים בחיפזון, במחטף, של יום אחרון – – –

אחמד טיבי: בפזיזות.

יעקב מרגי: בפזיזות – מקבל את הדיוק.

יעקב מרגי: היום הייתה הצבעה על חוק הגנת הסופרים.

יעקב מרגי: אני התנגדתי לו לאורך כל הדרך, גם בקדנציה הקודמת.

יעקב מרגי: הייתי חבר ועדת המשנה.

יעקב מרגי: גם בוועדה הופעתי ואמרתי.

יעקב מרגי: אבל אני לא יכול לבוא בטענה שבקדנציה הזאת לא נעשה דיון מעמיק בנושא בוועדת החינוך.

יעקב מרגי: אומנם לא יכולתי להיות בכל הדיונים, אבל עקבתי ושמעתי.

יעקב מרגי: היו שיפורים, היה דיון רציני.

יעקב מרגי: חוק משאל עם, שאלה רצינית, אבל זה מביש – החוק עלה בעטייה של התחלת משא-ומתן – התחלת משא-ומתן מדיני.

יעקב מרגי: כולנו יודעים למה נולד החוק הזה, של משאל עם.

יעקב מרגי: אבל אני לא רוצה להיכנס לדיון הפילוסופי – – –

לימור לבנת: חוק שקיים עוד קודם.

יעקב מרגי: גברתי, כן.

יעקב מרגי: אבל את יודעת בדיוק מי הטיל את הווטו, למה להיתמם?

יעקב מרגי: עכשיו, אני, יש לי שאלה אחת: בסדרת החוקים שחוקקנו פה, יש לי תחושה קשה – היה דיון לתוך הלילה, כמעט 24 שעות, על חוק שוויון בנטל, הגיוס.

יעקב מרגי: יושב ראש ממשלה בישראל במשרדו, במליאה – זה לא מדבר אליו.

יעקב מרגי: הולכים לשנות משהו רציני, שהיה נהוג 65 שנה, הוא יושב – אפילו את ההתייחסות לחוק הוא נותן לשר האוצר.

יעקב מרגי: הוא לא מגיב, הוא לא ממצמץ – זה לא מדבר אליו.

יעקב מרגי: תקציב המדינה – לא מדבר אליו.

יעקב מרגי: יש פה ויכוחים נוקבים – ראש הממשלה לא קיים.

יעקב מרגי: חוק המשילות, דיון סוער, אחוז החסימה, דיון נוקב – ראש הממשלה לא קיים.

יעקב מרגי: יכול להיות שאם באמת אין ממשלה, או שיש ממשלה ואין ראש ממשלה – יכול להיות שבאמת צריך לשאול את העם.

יעקב מרגי: אבל אני אומר לכם, רבותי: אחיזת עיניים.

יעקב מרגי: למה צריך לשאול את העם?

יעקב מרגי: הרי שאלו אותו לפני כמה חודשים, גם סיפרו לו סיפורים ונתנו לו כל מיני הבטחות, גם גנבו לו את השלטון בשיטה דמוקרטית.

יעקב מרגי: יש פה מפלגה וקואליציה שקמה על בסיס מפלגה שהבטיחה הבטחות, והציבור אמר את דברו.

יעקב מרגי: הגיעו לכאן, ועשו בדיוק הפוך.

יעקב מרגי: אחיזת עיניים.

יעקב מרגי: רבותי, כולנו יודעים למה החוק הזה נולד: הוא נולד כדי לתקוע את התהליך המדיני.

יעקב מרגי: אבל מה שמטריד אותי זה האצבע הקלה על הדק החקיקה.

יעקב מרגי: כל פעם חקיקה כזו שמתאימה לגחמה כזו או אחרת של מפלגה כזו או אחרת.

יעקב מרגי: הכנסת הולכת במדרון חלקלק, מדרון מסוכן.

יעקב מרגי: הציבור קורא אותנו, הציבור רואה אותנו, ואני אומר לכם: הדברים האלה מזיקים לדמוקרטיה – –

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יעקב מרגי: – – מזיקים לחוסן של החברה בישראל.

יעקב מרגי: אני בוודאי שאתנגד לחוק הזה, כי אני חושב שהוא נולד באיסור, והוא צריך גם לרדת מסדר-היום.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מרגי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת זבולון קלפה, ואחריו – חבר הכנסת יצחק הרצוג.

אברהם מיכאלי: נתת לו עכשיו לסבול – – –

יוני שטבון: עליתי במיוחד בשבילך.

אברהם מיכאלי: עקב חילופי יושבי-ראש, ניתן להם חצי דקה להתארגן.

יוני שטבון: בבקשה, חבר הכנסת מיכאלי.

יוני שטבון: שלוש דקות.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, חברי דיברו פה על מצב מביך שהבית היהודי נכנס אליו.

אברהם מיכאלי: הבית היהודי לפני הבחירות החליטו שהם באים בחיבור מראש בין אחים, בין אחיות, והעיקר להגיע לשלטון ולקואליציה.

אברהם מיכאלי: אבל מה לעשות, לקואליציה יש צדדים חיוביים ויש גם צדדים שליליים.

אברהם מיכאלי: בקואליציה צריך לקיים הבטחות.

אברהם מיכאלי: בקואליציה צריך, או לפחות להשתדל – להבטיח לציבור שלך, ועל בסיס אותן החלטות אתה נבחר.

אברהם מיכאלי: בסוף, כשאתה נכנס למבוכה כי אתה לא יכול לקיים את ההבטחות שלך, כי האח או האחות לא רוצים שאתה תוביל את אותו קו שהבטחת לציבור שלך, מחפשים אמתלות איך לא לקיים את ההבטחות.

אברהם מיכאלי: אבל, רבותי, על הדברים האלה, הציבור לא ישכח ולא יסלח לבית היהודי.

אברהם מיכאלי: אם הם חושבים שבתרגיל הזה של משאל עם – הציבור יבין אותו והציבור יאמין לו שהוא אכן לא הולך לשבור את ההבטחות שלו לציבור.

אברהם מיכאלי: אנחנו ראינו את זה באמת בהתנתקות.

אברהם מיכאלי: ציבור שחשב והאמין שזה לא יקרה – ראש הממשלה דאז, אריאל שרון, שיהיה בריא, הבטיח, גם כן לפני הבחירות, שדין נצרים כדין תל-אביב, והבטיח שהוא בחיים לא יעשה כלום בלי שהעם, כביכול, יישאל על-ידו.

אברהם מיכאלי: הוא עשה משאל עם.

אברהם מיכאלי: מה הוא עשה אחרי משאל העם בתוך מתפקדי הליכוד?

אברהם מיכאלי: לקח את התוצאות וזרק אותן לפח.

אברהם מיכאלי: האם הבית היהודי רוצים ללמוד מאותה שיטה של ראש הממשלה דאז, וליישם את זה בציבור שלהם?

אברהם מיכאלי: בכך אנחנו רואים שבעצם לא חסרים תרגילים כדי לא לעשות מהלכים מדיניים.

אברהם מיכאלי: לא שאני מסכים עם כל המהלכים המדיניים, שראש הממשלה היום מודיע והוא רוצה, כביכול, להתחיל לדבר, העיקר בשביל לדבר, כדי להשתיק את העולם.

אברהם מיכאלי: אבל בסוף מי השותף שלו?

אברהם מיכאלי: האחרונים שהיינו מאמינים עליהם; האחרונים שהיינו מאמינים עליהם שהם יבואו ויתמכו בראש הממשלה במהלכים האלה.

אברהם מיכאלי: אבל מה?

אברהם מיכאלי: מצאו עוד איזה כיסוי עכשיו; משאל עם ישתיק את הביקורת הציבורית לתקופה מסוימת, ישתיק את אותו ציבור חכם ונבון, שלא חשב, כנראה, לבחור את אותם אנשים שהבטיחו לו דברים – ולצערנו פעם אחת כבר שילמנו מחיר, בהתנתקות, על כך.

אברהם מיכאלי: היום מנסים לעשות משאל עם, שזה חזיון עיניים, זה נגד מהלכים דמוקרטיים, כפי שחברי פה הזכירו, נגד כנסת נבחרת, שרק לפני כמה חודשים נבחרה.

אברהם מיכאלי: אז בעצם נעשה כל חודשיים, על כל החלטה פה בכנסת, משאל עם.

אברהם מיכאלי: למה?

אברהם מיכאלי: אין לנו אומץ, כביכול, לקבל החלטות פה, בכנסת.

אברהם מיכאלי: הרי לכך נבחרנו, הרי לכך הביאו אותו הנה.

אברהם מיכאלי: רבותי, כשהיו פה דיונים על חוק משאל עם לגבי רמת-הגולן היינו בקואליציה, וההתלבטויות היו גדולות.

אברהם מיכאלי: קיימנו דיונים בוועדת החוקה, בוועדה המשותפת חוקה-כנסת, והייתה התלבטות מאוד גדולה אם כן לאשר או לא לאשר משאל עם, כי זה נוגד את השיטה הפרלמנטרית.

אברהם מיכאלי: היום אנחנו עומדים בדיוק בפני אותו מצב שהיה לפני כמה שנים.

אברהם מיכאלי: היה אז דיון ספציפי על רמת-הגולן, נכון, אז תמכנו, אבל הסיטואציה כרגע שונה, ולכן אנחנו נתנגד לחוק משאל עם.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת זבולון קלפה, ולאחר מכן – חבר הכנסת יצחק הרצוג.

זבולון כלפה: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חברי חברי הכנסת, א.

זבולון כלפה: אני שומע את הדאגה הכנה של הרבה מהחברים פה לבית היהודי, אז אני רוצה להסיר דאגה מלבכם; אנחנו, ברוך השם, בסדר גמור.

יעקב מרגי: אנחנו דואגים לארץ-ישראל, לא לבית היהודי.

זבולון כלפה: לא פחות מכם גם אנחנו, תאמין לי.

זבולון כלפה: אנחנו גם דואגים לעם ישראל, חבר הכנסת מרגי.

זבולון כלפה: כדי לחדד את העניין, זה לא שהתעוררנו פתאום בבוקר, או לפני שבוע – – –

איציק שמולי: לכל עם ישראל.

זבולון כלפה: בלי יוצא מן הכלל.

נחמן שי: עם ישראל חי.

זבולון כלפה: וקיים.

זבולון כלפה: לעולמי עולמים.

איציק שמולי: יש מקום לכל האחים בבית.

זבולון כלפה: מסכים, גם זה נכון.

זבולון כלפה: בקצב הזה עוד מעט כל הכנסת תהיה הבית היהודי.

זבולון כלפה: מה הבעיה?

זבולון כלפה: זמן?

זבולון כלפה: אל תדאג.

זבולון כלפה: הוא סגר אתי לפני כן את הזמנים, זה בסדר.

איציק שמולי: דקה עלי.

זבולון כלפה: דקה עליך.

זבולון כלפה: אז קודם כול, לחדש לכולכם, הנושא הזה, של משאל עם, זה לא שהתעוררנו הבוקר פתאום ואמרנו, מה עושים?

זבולון כלפה: או: ניסו להציג אותנו כאילו אנחנו מחפשים לצאת מאיזה פלונטר, שאני לא יודע על קיומו בכלל.

זבולון כלפה: אבל נניח שכן, חוק משאל עם היה מבחינתנו חלק מההסכם הקואליציוני שלנו.

זבולון כלפה: הדברים היו ברורים וידועים לכולם, זה לא שהתעוררנו הבוקר פתאום ואמרנו את הדברים.

זבולון כלפה: אבל נוח לי לדבר, אף שיש לי באופן אישי לא מעט שאלות ביחס לדברים, על הדבר הזה, בתור אחד שהיה בתוך הסיטואציה.

זבולון כלפה: הרבה הזכירו כאן את הדוגמה של הגירוש מגוש-קטיף, ונוח לי להשתמש בדבר הזה בתור אחד שחווה את הדברים מבפנים.

זהבה גלאון: זה לא היה גירוש, זאת הייתה החלטה של כנסת ריבונית.

זבולון כלפה: חברת הכנסת גלאון, התחושות האישיות של כל אחד – את יכולה לקרוא לזה בשם שאת רוצה; אני, כשלקחו אותי מהבית, לא בהסכמתי – זה שהממשלה פה קיבלה החלטה – דרך אגב, להזכירך את הסיכום של הדברים; הסיכום של הדברים מבחינת התהליך היה: אחרי שראש הממשלה קיבל את ההחלטה, נכפה עליו, ולא משנה כרגע הדרכים, והוא הסכים ללכת למשאל בתוך מתפקדי הליכוד, מהלך לגיטימי לחלוטין, ולצערי הוא לא כיבד את התוצאות.

זבולון כלפה: היה מי שהציע לו עצה אחרת, השיא לו עצה אחרת, ובעצם בנה כאילו תוכנית אחרת, חדשה.

זבולון כלפה: זה מה שקומם בעצם את הדברים.

זבולון כלפה: אני, מבחינתי, קורא לדברים גירוש.

זבולון כלפה: כך היו פני הדברים לפחות מבחינתנו באופן אישי.

זבולון כלפה: אני מבין שקשה לאנשים, אבל בעובדות, בהתייחסות או ברגשות, כך אנחנו חווים את הדברים וכך אנחנו מרגישים.

זבולון כלפה: בכל מקרה, לגופם של דברים – – –

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת קלפה, חברת הכנסת גלאון השוותה אותך ואותי לפני חמש דקות למשהו שהוא פחות מכלבים.

משה זלמן פייגלין: אני לא חושב שהרגשות שלנו כל כך מעניינים אותה.

זהבה גלאון: מאיפה הבאת את זה בכלל?

משה זלמן פייגלין: תסתכלי בפרוטוקול.

זהבה גלאון: – – –

זבולון כלפה: אני לא יודע, לא שמעתי את הדברים.

זבולון כלפה: אני רוצה להאמין, מתוך ההיכרות – – –

משה זלמן פייגלין: היא אמרה שאנחנו מעליבים את הכלבים.

יוני שטבון: חבר הכנסת זבולון קלפה, הזמן של כולם דוחק, אנחנו רוצים לסיים.

זבולון כלפה: הבטיחו לנו עד 03:00, אנחנו לא בלחץ.

זבולון כלפה: בשורה התחתונה אני אומר: החוק הזה, חוק משאל עם, אין לי ספק, עם כל המורכבות, ואני מבין את הלחץ של כולם – דרך אגב, להבהיר לכם, לכל הדאגנים למיניהם, למיטב הבנתי, במתווה הנוכחי הוא לא מדבר על יהודה ושומרון.

זבולון כלפה: הוא מדבר על ירושלים ורמת-הגולן, חלילה, אם – שלא נגיע.

זבולון כלפה: אז אני רוצה להסיר דאגה מלבכם: אני חושב שהכוונות הן טובות, וגם השאיפות הן טובות.

דוד רותם: גם על רמת-אביב.

זבולון כלפה: רמת-אביב?

זבולון כלפה: החוק הישראלי עדיין לא חל בצד הזה של הקו הירוק, להזכירך, כי החוק המנדטורי פועל – – –

יוני שטבון: חבר הכנסת קלפה, אם נעשה פה שיחה, זה לא ייגמר.

יוני שטבון: הזמן עבר.

יוני שטבון: משפט לסיום.

זבולון כלפה: כבוד היושב-ראש, משפט סיכום.

זבולון כלפה: א.

זבולון כלפה: אני מכבד את הדאגה הכנה של כלל החברים פה, ואני מציע לכולם להירגע: בבית היהודי יודעים מה עושים, ואני מקווה שהחוק הזה בעזרת השם גם יתקבל ויעבור, ורק נברך על המוגמר לאחר מכן.

זבולון כלפה: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת זבולון קלפה.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת יצחק הרצוג, ולאחר מכן – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יוני שטבון: בבקשה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, הנושא של משאל עם הוא נושא בעל היבטים חוקתיים בעלי משקל, והוא לא עולה כאן לראשונה.

יצחק הרצוג: אנחנו דמוקרטיה פרלמנטרית, הפרלמנט – הכנסת היא הריבון.

יצחק הרצוג: כך אנחנו רואים את זה, וכך צריך להיות.

יצחק הרצוג: היינו פה – הפרלמנט הזה קיבל החלטות גורליות ביותר, לכל אורך ההיסטוריה.

יצחק הרצוג: אני זוכר, כמזכיר הממשלה, דיונים אין-ספור לאור התחייבותו של אהוד ברק, כשהיה ראש הממשלה, שאם יהיה הסכם עם הסורים לגבי רמת-הגולן, העניין יובא למשאל עם.

יצחק הרצוג: בינואר 2000 אנחנו חשבנו שנלך להסכם עם הסורים – אני מזכיר לכם את הנסיעה לשפרדסטאון, והתחלנו עבודת מטה יסודית על משאל עם.

יצחק הרצוג: השאלות שעלו הן כבדות משקל ומורכבות ביותר, החל בשאלה מי קובע את השאלה שתובא בפני האזרחים, מי קובע את התוכן שלה, מכיוון שכל מילה, יש לה השלכה מהותית על התוצאה, עובר לשאלה של המימון של מערכת הקמפיין, בעד ונגד, כיצד זה יתנהל, עובר לשאלות קשות ומורכבות מאוד של הנעת קבוצות ואזרחים.

יצחק הרצוג: ובכלל, הצורך במסננת פרלמנטרית שעוסקת בכל הסוגיות שעל הפרק הוא נכון וחיוני מאין כמותו, בוודאי כאשר אין לנו חוקה.

יצחק הרצוג: לכן, החלטה חפוזה לגבי משאל עם, שהוא בעצם נושא זר לשיטת המשטר שלנו, לא יכולה לבוא כך, בחטף, רק כי נפתלי בנט החליט, או מישהו אחר החליט.

יצחק הרצוג: עם זאת, אני חייב לומר שאני רואה בעיני רוחי תהליך אמיתי של התדיינות על משאל עם.

יצחק הרצוג: אני לא שולל את האפשרות שכאשר יבשיל משא-ומתן להסכם עם הפלסטינים, הסכם גורלי והיסטורי שמגיעים אליו פעם בדור או בשני דורות, ואשר יכלול סוגיות כואבות מאוד של פינוי מתיישבים מבתיהם, של סוגיות שנוגעות למקומות ואמונות ודעות, מקומות קדושים וכל היוצא בזה, ייתכן מאוד שנצטרך לשאול את פי העם.

יצחק הרצוג: זה יצריך מחשבה.

יצחק הרצוג: אבל ברגע הזה מדובר במהלך שהוא בעצם פוליטי, לא שום דבר אחר.

יצחק הרצוג: אני אישית וחברי מברכים מאוד על התנעת המשא-ומתן, ומאחלים לממשלה, לראש הממשלה ולציפי לבני שיביאו לנו בהקדם הסכם שיהיה לא קל להעביר אותו, והוא יהיה כואב, והוא יהיה קשה, אבל הוא יציל את מדינת ישראל מעצמה, מאובדן הזהות היהודית והדמוקרטית שלה, ובשל כך יהיו בצדו גם צעדים כואבים.

יצחק הרצוג: עברנו טראומות.

יצחק הרצוג: הן לא קלות בכלל.

יצחק הרצוג: ואני אומר לך, חבר הכנסת פייגלין, לבי שותת דם על כל יהודי שנפגע או כל אזרח שנפגע.

יצחק הרצוג: בסוף צריך לקחת החלטות גורליות כדי לדאוג לעתידה של המדינה, ואתה חולק עלי ואני עליך.

יוני שטבון: נא לסיים.

יוני שטבון: בבקשה.

יצחק הרצוג: אני רק אומר הדבר הבא – –

משה זלמן פייגלין: – – –

יצחק הרצוג: – – אין זה נכון להביא היום חוק שהוא חוק שטחי שאין בו כלום בעצם.

יצחק הרצוג: הוא לא יותר מססמה בהרבה מובנים.

יצחק הרצוג: הוא נועד לרצות אינטרסים פוליטיים.

יוני שטבון: תודה.

יצחק הרצוג: הנושא עצמו, אם רוצים לדון בו בכובד ראש, צריך לעשות את זה בדרך אחרת.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק הרצוג.

יוני שטבון: תעלה חברת הכנסת חנין זועבי.

יוני שטבון: בבקשה.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לגבי החוק הזה אנחנו צריכים לשאול שתי שאלות.

חנין זועבי: השאלה הראשונה – לא רק אם החוק הזה דמוקרטי או לא.

חנין זועבי: יש שאלה שקודמת לה, האם החוק הזה הוא לגיטימי או לא, ואחר כך אפשר לשאול – צריכים לשאול את השאלה האם החוק הזה הוא דמוקרטי.

חנין זועבי: החוק הזה קודם כול אינו לגיטימי בגלל שהוא אינו נמצא, לא צריך להיות תחת ריבונותה של הכנסת הזאת, כמו שהשטחים, גם אם ישראל הכריזה עליהם כחלק מהריבונות הישראלית, אף אחד, אף דרג בין-לאומי, אף אחד, וגם הפלסטינים וגם כל העולם, אינו מסכים שהשטחים האלה, ירושלים המזרחית והגולן, הם שטח בריבונותה של ישראל.

חנין זועבי: אז אין על מה להתווכח.

חנין זועבי: אתם לא רשאים בכלל לבצע שום מדיניות ולהעביר שום חוק שמשנה את גורלם של האזורים האלה, של ירושלים ושל הגולן.

חנין זועבי: אין הסכמה ערכית ואין הסכמה בין-לאומית שהם חלק בלתי נפרד ממדינת ישראל.

חנין זועבי: הם שטחים כבושים, ולכן אתם בכלל לא רשאים לדון בחוק שמשנה או קובע את הגורל של האזורים האלה.

חנין זועבי: כמו שהריבונות היא לא לגיטימית, גם החוק הזה הוא לא לגיטימי.

חנין זועבי: ואתם לא יכולים לעשות, למשל – בסוריה הם אינם יכולים לדון במשאל עם שישפיע על התושבים בישראל.

חנין זועבי: אתם פה גם מתערבים בשטחים שהם גם בין-לאומית וגם מוסרית וגם ערכית וגם פוליטית אינם שייכים לכם.

חנין זועבי: זאת גם חוצפה.

חנין זועבי: נקודה שנייה – החוק הזה אינו דמוקרטי.

חנין זועבי: אפשר להגיד בצורה פופוליסטית שהוא חוק שמחזק את האזרחים, אולם זה לא נכון, ופה אני לא מסכימה עם הרבה חברי כנסת מהאופוזיציה שאמרו שהאזרחים בעד הסכם שלום.

חנין זועבי: הם בעד הסכם שלום לפי התנאים שישראל תציב.

חנין זועבי: הם לא בעד הזכויות של הפלסטינים, והם לא יסכימו.

חנין זועבי: דעת הקהל בישראל לא תסכים להחזיר את ירושלים ולא תסכים להחזיר את הגולן.

חנין זועבי: וזה לא לפי חופש ההצבעה שלה, כי שנים השלטון הזה ושנים הממשלות של ישראל טיפחו דעת קהל גזענית שלא מכירה בזכויותיהם של הפלסטינים.

חנין זועבי: זה כבר שנים שמתייחסים לפלסטינים כאל אויבים.

חנין זועבי: זה כבר שנים שמתייחסים לפלסטינים כאילו הם רוצים לזרוק את היהודים לים.

יוני שטבון: רק משפט סיום כי זמנך נגמר.

חנין זועבי: אתם הצבתם שנאה, אתה הצבתם ב-60 שנה שנאה, רק שנאה ועוינות כלפי הפלסטינים, אז בטח שהאזרחים יצביעו בדמות הממשלה הזאת.

יוני שטבון: תודה.

חנין זועבי: אני מסיימת בזה.

חנין זועבי: והממשלה, מה היא אומרת?

חנין זועבי: היא אומרת: אני אכנס למשא ומתן ואני אחתום ואז העם יכשיל את ההסכם הזה.

חנין זועבי: קודם כול, זה אומר שהממשלה עצמה לא כנה בהסכם שהיא תחתום – –

יוני שטבון: חברת הכנסת זועבי, רק לסיים בבקשה.

יוני שטבון: תודה רבה.

חנין זועבי: – – וזאת אומרת שהיא רוצה שהאזרחים יגידו לא.

חנין זועבי: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יוני שטבון: תעלה חברת הכנסת אורית סטרוק, ואחריה יעלה חבר הכנסת באסל גטאס.

יוני שטבון: אה, טעות, ג'מאל זחאלקה.

משה גפני: זה נכון שהשעו את חברת הכנסת עדי קול מפעילות הוועדות בגלל שהיא נמנעה?

דוד אזולאי: לא יכול להיות.

דוד אזולאי: לא יכול להיות.

משה גפני: אני אומר לכם, היה צריך להפסיק את עבודת הכנסת עכשיו.

משה גפני: אנחנו לא צפון-קוריאה.

יוני שטבון: חבר הכנסת גפני, אתה יכול להגיד את זה בבקשה כשיהיו יותר נוכחים.

משה גפני: לא, לא שיהיו יותר נוכחים.

משה גפני: אני הייתי עוצר את הדיונים.

משה גפני: מה זה הדבר הזה?

משה גפני: מה זה כאן, צפון-קוריאה?

יצחק כהן: מה קרה?

משה גפני: חברת כנסת נמנעה בהצבעה ומשעים אותה מפעילות הוועדות?

יוני שטבון: חבר הכנסת גפני, הדיון הוא דיון אחר.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: שלוש דקות.

משה גפני: – – – מה זה פה, אנחנו בטהרן?

משה גפני: מה זה פה?

יוני שטבון: חבר הכנסת גפני, בבקשה.

משה גפני: מה זה הדבר הזה?

יוני שטבון: המסר ברור.

יוני שטבון: תודה.

משה גפני: מה זה הדיקטטורה הזאת?

משה גפני: חברת כנסת נמנעה בהצבעה, מוציאים אותה מחברות בוועדות?

יחיאל חיליק בר: – – –

יוני שטבון: חבל שאני אצטרך להוציא אותך באמצע דיון על חוק משאל עם.

יוני שטבון: חבר הכנסת חיליק בר, חברי הכנסת איציק כהן ומשה גפני, זה מצוין.

יוני שטבון: הקשבנו, תודה רבה.

יוני שטבון: שלוש דקות.

יוני שטבון: בבקשה.

משה גפני: חברת כנסת נמנעה במשטר דמוקרטי.

יוני שטבון: חברת הכנסת אורית סטרוק, בבקשה.

לימור לבנת: – – – נשים בסיעה.

יוני שטבון: חבר הכנסת גפני, חבל שאני אוציא אותך.

יוני שטבון: חבר הכנסת גפני, תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה.

משה גפני: – – – השליט אמר שצריך להצביע בעד והיא נמנעה.

יוני שטבון: חבר הכנסת גפני, פעם ראשונה.

יוני שטבון: בבקשה להפסיק.

יוני שטבון: תודה.

משה גפני: בושה.

משה גפני: בושה – – –

יוני שטבון: חבר הכנסת גפני, פעם שנייה.

משה גפני: כן, תגני עליהם.

משה גפני: בליכוד לא יכול להיות דבר כזה.

משה גפני: מה זה הדבר הזה?

יוני שטבון: חבר הכנסת, אני אצטרך להוציא אותך.

יוני שטבון: חבל.

יוני שטבון: חברת הכנסת אורית סטרוק.

אורית סטרוק: אני רוצה לדבר אבל אני לא יכולה.

יוני שטבון: חבר הכנסת גפני, פעם שלישית.

יוני שטבון: תצא, בבקשה.

יוני שטבון: תצא.

יוני שטבון: תודה.

משה גפני: לא היה דבר כזה.

יוני שטבון: תצא בבקשה החוצה, אתה מפריע לדיון.

משה גפני: מה זה הדבר הזה?

משה גפני: בגלל שהיא אישה?

יוני שטבון: חבר הכנסת גפני, נא לצאת.

יוני שטבון: בבקשה להמשיך את הדיון בחוץ.

יוני שטבון: תודה.

משה גפני: תאמין לי, בושה להיות פה בכנסת.

יוני שטבון: בבקשה.

משה גפני: אישה נמנעה בהצבעה אז מוציאים אותה.

משה גפני: אני יוצא, יוצא.

דוד אזולאי: אנחנו לא מוציאים אותו.

דוד אזולאי: אל תוציא אותו.

משה גפני: בושה.

משה גפני: אישה נמנעה בהצבעה במליאה.

יוני שטבון: חבר הכנסת גפני, אני מבקש ממך לצאת החוצה.

יוני שטבון: בבקשה.

משה גפני: אני יוצא.

משה גפני: מה אתה חושב, זה כבוד להיות פה?

משה גפני: בושה.

משה גפני: בושה.

משה גפני: בושה.

יוני שטבון: בבקשה, חבר הכנסת חיליק בר.

יוני שטבון: תודה רבה.

יוני שטבון: חברת הכנסת אורית סטרוק, בבקשה.

יוני שטבון: אנחנו ממשיכים בדיון.

יוני שטבון: תודה.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש – – –

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת.

אורית סטרוק: אני לא בנויה לזה.

יוני שטבון: חבל שאני אצטרך לעצור את הדיון בנושא משאל עם.

יוני שטבון: חברי הכנסת מש"ס, אני עוצר את הדיון עוד שנייה.

יוני שטבון: חבל.

יצחק כהן: תעצור, תעצור.

יוני שטבון: נעשה הפסקה קלה ונמשיך.

משה גפני: אז מה אם היא נמנעה?

משה גפני: אז מה?

משה גפני: מה זה פה, טהרן?

יוני שטבון: אין לי שום בעיה.

משה גפני: – – –

אורי מקלב: – – –

דוד אזולאי: – – –

יוני שטבון: חבר הכנסת גפני, תצא בבקשה החוצה מהדיון.

יוני שטבון: תצא בבקשה החוצה.

מיקי לוי: מה זה עניינך?

משה גפני: זה ענייני – – – (חבר הכנסת משה גפני יוצא מאולם המליאה.

משה גפני: )

יוני שטבון: חברת הכנסת אורית סטרוק, תתחילי בבקשה.

יוני שטבון: אם אני רואה שמפריעים פה לדיון אז נעצור אותו.

יוני שטבון: בבקשה.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מאוד מודה – – –

יצחק כהן: – – –

יוני שטבון: חבר הכנסת איציק כהן, אני אוציא גם אותך.

יוני שטבון: תודה.

יוני שטבון: הדיון פה לא מתקדם.

יוני שטבון: אנחנו בדיון על משאל עם.

יוני שטבון: תודה.

עפו אגבאריה: זה המשילות.

עפו אגבאריה: זה המשילות.

עפו אגבאריה: זה המשילות.

יוני שטבון: תודה.

יוני שטבון: חבר הכנסת איציק כהן, אני רציני.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: חברת הכנסת – – –

קריאות: – – –

אורית סטרוק: אני מנסה, אני לא יכולה – – –

יוני שטבון: אז תתחילי, תתחילי לדבר.

יוני שטבון: בבקשה, הדיון נמשך.

מאיר פרוש: אתה רוצה שאישה מהבית היהודי תעשה בניגוד לסיעה.

יוני שטבון: חברת הכנסת אורית סטרוק, בבקשה תתחילי לדבר.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

קריאות: – – –

אורית סטרוק: אני לא יכולה לדבר בצורה כזאת.

אורית סטרוק: אני לא חזקה עליהם.

יוני שטבון: חברת הכנסת אורית סטרוק, תתחילי לדבר בבקשה.

דוד רותם: יוני, תוציא אותם – – –

אורית סטרוק: אני מאוד מודה לחבר הכנסת גפני על ההערה שהוא העיר פה ועל הצעקות שהוא צעק פה, כי הן מחדדות לנו את הסיבה שבגללה אנחנו זקוקים לחוק משאל עם.

אורית סטרוק: ולמה?

אורית סטרוק: ולמה?

אורית סטרוק: משום שאנחנו רואים שחברי הכנסת, וכולנו מכירים את זה, הרבה מאוד פעמים מצביעים בניגוד למצפונם או בניגוד לדעתם.

אורית סטרוק: לפעמים זה בגלל אילוצים קואליציוניים, לפעמים זה בגלל טובות הנאה.

אורית סטרוק: ראינו פה דברים מאוד מאוד קשים בבית הזה בכנסות קודמות, ראינו איך הסכם אוסלו עבר פה על חודו של "מיצובישי", ובגלל טובות הנאה שקיבלו שני חברי כנסת אנחנו קיבלנו כל כך הרבה דם ודמעות, הרוגים ופצועים, והסכם שעד היום כולנו מדממים ממנו.

אורית סטרוק: ראינו איך עברה פה ההתנתקות, ראינו איך אריאל שרון פירק את המתנגדים מתוך סיעתו, שוב בכל מיני טובות הנאה כאלה ואחרות.

אורית סטרוק: ולכן אנחנו חייבים לעצמנו, ואנחנו, כבית יהודי, לא עכשיו, אלא עוד בהסכם הקואליציוני, הכנסנו את זה כתנאי מטעמנו, שיהיה חוק משאל עם, שבמקרה שיהיה הסכם – – –

מיכל רוזין: יש רוב בעם להסכם.

אורית סטרוק: – – – במקרה שיהיה הסכם מדיני, או כל נסיגה, גם ללא הסכם, שתעבור פעם אחת את הממשלה ואחר כך את הכנסת, עדיין תהיה לנו אפשרות לפנות לעם, משום שאת העם הרבה יותר קשה לשחד בטובות הנאה כאלה ואחרות.

אורית סטרוק: אבל אני רוצה להגיד לכם שאנחנו, בעזרת השם, לא נגיע לרגע הזה.

מנחם אליעזר מוזס: גם ההתנתקות לא עזרה לכם – – –

אורית סטרוק: לא נגיע לרגע הזה.

אורית סטרוק: ואני אגיד לכם למה אנחנו לא נגיע לרגע הזה – כי שוחחתי כאן, במשך היום, עם כמה וכמה מחברי מסיעתו של ראש הממשלה, ואני בטוחה שלא נצטרך להגיע לרגע של משאל עם משום שהליכוד עצמו לא ייתן לראש הממשלה ללכת לצעדים כאלה אסוניים כפי שהיה בעבר.

אורית סטרוק: ואני גם אומרת על הסיעה שלנו – – –

מאיר פרוש: את מתפללת "אל תבטחו בנדיבים" – – –

יוני שטבון: חבר הכנסת פרוש.

יוני שטבון: חבר הכנסת פרוש, תודה.

יוני שטבון: משפט לסיום.

אורית סטרוק: וגם אנחנו, סיעת הבית היהודי, לא נאפשר, לא לעקור יישובים, לא להחזיר חבלי מולדת ולא ללכת בתהליכים של מתן ומתן שכבר שבענו מהם די.

אורית סטרוק: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת אורית סטרוק.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אנו מתנגדים למשאל עם.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רואים במו-עינינו שהתומך הכי נלהב, התומכים הכי נלהבים במשאל העם הם אנשים כמו יריב לוין, כמו חברי הבית היהודי, חברי וחברות הבית היהודי.

ג'מאל זחאלקה: בקיצור, הכי נלהבים ממנו זה אנשי הימין הקיצוני.

ג'מאל זחאלקה: ולמה הם נלהבים ממשאל עם?

ג'מאל זחאלקה: כי הם עושים חשבון פשוט: נוסף על המכשולים הקיימים, מוסיפים עוד מכשול.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אם ההסכם עבר את כל הפרוצדורה, הנה אפשר לעשות מקצה שיפורים במשאל עם.

ג'מאל זחאלקה: משאל עם, אם יעבור, יכול לפתוח פתח למשאלי עם, כמו חוק המשילות היום.

ג'מאל זחאלקה: אם יעמידו למשאל עם את השאלה איזה אחוז חסימה אתה רוצה, ותעמוד בפני הציבור השאלה – 10% וככה לחסל כליל את הייצוג של הציבור הערבי, אני לא בטוח שזה לא יקבל רוב בעם, במיוחד באווירה הגזענית שמשדרים חברי הכנסת והאליטה הפוליטית בישראל.

ג'מאל זחאלקה: זה מדרון חלקלק שיודעים איך מתחילים בו ולא יודעים איך לסיים.

ג'מאל זחאלקה: ולכן הנושא הוא מאוד מאוד מסוכן.

ג'מאל זחאלקה: דבר שני, במשא-ומתן עצמו, מי שעורך משא-ומתן עושה חשבון מה יגידו בממשלה ומה תהיה ההצבעה בממשלה, מה יגידו בכנסת ואיך זה יעבור או לא יעבור בכנסת.

ג'מאל זחאלקה: כאשר מוסיפים על הגב את משאל העם, יבוא מר ביבי נתניהו ויטען: זה לא יעבור בעם.

ג'מאל זחאלקה: הוא רוצה לכבול את ידיו במו-ידיו.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, הוא אומר: תכבלו אותי, תתפסו אותי; וכך הוא יכול להגיד לאמריקנים ולכולם: אני לא יכול, לא כי אני לא רוצה, כי זה לא יעבור במשאל העם.

ג'מאל זחאלקה: משאל העם יהפוך לתירוץ.

ג'מאל זחאלקה: אבל בכל מקרה, בנושא של משאל עם, ואפילו בנושא של הצבעה בכנסת ואפילו בנושא של הצבעה בממשלה, מה שקובע את גורלם של השטחים הכבושים – כפי שאמרה עמיתתי לסיעה חנין זועבי – זה לא החוק הישראלי, זה החוק הבין-לאומי.

ג'מאל זחאלקה: והחוק הבין-לאומי יכול לכפות.

ג'מאל זחאלקה: זה מה שאנחנו מצפים.

יוני שטבון: חבר הכנסת זחאלקה, זמנך תם.

ג'מאל זחאלקה: אני לא מצפה שממשלת ישראל או משאל עם או הכנסת יחליטו על סיום הכיבוש.

ג'מאל זחאלקה: העולם צריך לכפות על הממשלה את הדבר הזה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת באסל גטאס, ולאחריו – חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, זהו לילה קשה, וכנראה הסיום שלו בחוק משאל העם כבר לא משנה.

באסל גטאס: מה שקרה הלילה זהו צעד מרחיק לכת בהדרה של האזרחים הערבים מהמערכת הפוליטית הישראלית.

באסל גטאס: אני זוכר שבנאום הבכורה שנשאתי כאן מעל הדוכן הסברתי כמה קשה לי אישית לעמוד כאן, וכמה קשה היה להתמודד במערכת הבחירות ולהגן על נושא הייצוג הפוליטי וההשתתפות הפוליטית שלנו במערכת הבחירות; אמרתי שנשאר בנו כוח או שכנוע שהשתמשנו בו כדי לשכנע את הבוחרים הערבים להשתמש בזכות שלהם, הזכות האזרחית הבסיסית להשתתף בבחירות ולבחור את הנציגים שלהם.

באסל גטאס: מה שנאמר כאן בערב הזה הוא שאנחנו לא רוצים אתכם.

באסל גטאס: בעצם לא רוצים את הייצוג הזה של המיעוט הלאומי הערבי בכנסת, שהיא כביכול המקום שמייצג לאזרח את האפשרות לבוא לידי ביטוי.

באסל גטאס: אני אומר לכם שאם הכנסת לא רוצה אותנו – –

מאיר שטרית: רוצים, רוצים – – –

באסל גטאס: – – יתעצם הקול שאנחנו גם לא רוצים את הכנסת.

מאיר שטרית: אנחנו רוצים אתכם.

באסל גטאס: ילך ויתעצם הקול, ואני מזהיר.

באסל גטאס: אני מזהיר מעל הבמה הזאת, ואני רוצה שזה יירשם ושתזכרו את זה טוב: אם תגיע מפלגה ערבית אחת, אחת משלוש המפלגות, למסקנה שהיא רוצה להחרים את הבחירות בגלל כל החוקים שמתקבלים, שהתקבלו כאן – לא יהיה ייצוג ערבי בכנסת, גם אם שתיים אחרות ישתתפו.

באסל גטאס: כי אם עד כה – בבחירות האחרונות השתתפו בערך 50%, למרות כל המאמצים של המפלגות הערביות ב-15 השנים האחרונות.

באסל גטאס: מאז עבר מהעולם חוק הבחירה הישירה של ראש הממשלה, אחוז ההשתתפות הלך וירד.

יוני שטבון: רק לסיים בבקשה.

יוני שטבון: רק משפט אחרון, בבקשה.

באסל גטאס: במקום שאתם, הכנסת, תאיימו עלינו באי-ייצוג, אני אומר לכם, אנחנו נוכל להגיע למסקנה שנחרים את הבחירות.

באסל גטאס: אפילו אם מפלגה אחת מגיעה למסקנה הזאת, בכנסת הבאה לא יהיו ערבים.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת אבישי ברוורמן, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

יוני שטבון: בבקשה.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, ממלא-מקום ראש הממשלה סילבן שלום, השרה לבנת, אני חושב שהבעיה של חוק המשילות, הבעיה של חוק משאל עם, היא היעדר מנהיגות בישראל.

אבישי ברוורמן: אנחנו החלטנו ללכת לדמוקרטיה ייצוגית מפני שהבנו – ואמרתי את זה בעבר – שהמשמעות של דמוקרטיה ייצוגית, שהיא נותנת לכנסת ולראש הממשלה את הזכות ההיסטורית לקבל החלטות.

אבישי ברוורמן: אם דוד בן-גוריון, לפני הקמת המדינה – שעוד לא הייתה לנו, המדינה שבדרך – כאשר שלח את משה שרת, שר החוץ בממשלת הצללים לפני שהוקמה המדינה, לפגוש את ראש ה-CIA ואת שר החוץ מרשל, והם אמרו לו: תהיה פלישה של שבעה צבאות ערב, תהיה פה שואה כמו שהייתה השואה, ישחטו את היהודים – וזה שלוש שנים בלבד אחר השואה הנוראית.

אבישי ברוורמן: ואז, אם היו מפרסמים את הדבר הזה – האמריקנים הציעו לנו: המנדט הבריטי מסתיים ב-14 במאי 1948, יהיה לכם מנדט אמריקני לעוד שנתיים-שלוש.

אבישי ברוורמן: ברגע שהדבר הזה עובר לציבור הרחב במשאל עם, ברור – נחכה, נקבל מנדט.

אבישי ברוורמן: בן– גוריון הלך על הגג, התחבר עם בוראו, הוא אומר, התחבר עם משהו, ירד למטה ואמר: אני מקים את מדינת ישראל.

אבישי ברוורמן: אברהם לינקולן, גדול מנהיגי ארצות-הברית, אם היה מחליט: הולכים כרגע, יש רק צפון, רק דרום – לקח את ההיסטוריה לידיו.

אבישי ברוורמן: אם משה רבנו היה עושה משאל עם, שהיו מובילים אותו קורח, דתן ואבירם, אם לחזור אל סיר הבשר אשר במצרים, 90% מהמשתתפים בסקר או של מינה צמח או של כץ היו יורדים מצרימה.

אבישי ברוורמן: מנהיגות זה להוביל; מנהיגות זה לא להתחבא מאחורי משאלים.

אבישי ברוורמן: בשביל זה בנימין נתניהו חיכה את כל השנים האלה?

אבישי ברוורמן: בשביל מה?

אבישי ברוורמן: הוא מבין שאם לא יהיו פה שתי מדינות לשני עמים, תהיה פה מדינה דו-לאומית, יהיה פה משטר של קנטונים.

אבישי ברוורמן: הוא מבין את זה.

אבישי ברוורמן: אז אם הוא לא מוכן להחליט, שיפנה את מקומו למישהו אחר שמוכן להחליט.

אבישי ברוורמן: אנחנו על כל דבר נלך פה למשאלי עם?

אבישי ברוורמן: זאת הדמוקרטיה?

גדעון סער: אז למה הצבעת בעד משאל עם?

אבישי ברוורמן: אני אסביר לך.

אבישי ברוורמן: ייתכן, גדעון סער, ואתה מגדולי הפרלמנטרים, שעשיתי טעות, שכנעו אותי.

אבישי ברוורמן: אז למדתי בשבע השנים האלה, ראיתי את הטמטום של הכנסת, ראיתי את הצביעות של השרים.

אבישי ברוורמן: היום אני יותר בשל – –

יוני שטבון: חבר הכנסת ברוורמן, נא לסיים.

יוני שטבון: בבקשה, משפט אחרון.

אבישי ברוורמן: – – ואם אתה תהיה ראש ממשלה ותלך למשאלי עם – אתה לא שווה להיות ראש הממשלה, כי יש נקודה שבגין הבין ובן-גוריון הבין ורבין הבין: מנהיג צריך להנהיג.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אבישי ברוורמן.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

יוני שטבון: ואחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

סילבן שלום: – – – שלח את מוטה גור, קם ואמר: אני בעד משאל עם.

סילבן שלום: רבין.

אבישי ברוורמן: הוא החליט.

אבישי ברוורמן: אתה לא מסוגל להחליט, אז אל תחליט.

סילבן שלום: גם ברק.

אבישי ברוורמן: ברק – דוגמה.

אבישי ברוורמן: אתה וברק.

סילבן שלום: היה ראש הממשלה שלך, היה ראש הסיעה שלך, ראש המפלגה שלך.

יוני שטבון: השר סילבן שלום, חבר הכנסת אבישי ברוורמן, חבר הכנסת חנא סוייד, אנחנו רוצים להמשיך בדיון.

יוני שטבון: השר סילבן שלום, תודה.

יוני שטבון: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

יוני שטבון: בוא נתחיל.

סילבן שלום: לא מבינים את ההצעה.

נחמן שי: סילבן, תשתה מים בבקשה.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו רוצים להמשיך בדיון.

יוני שטבון: בבקשה.

נחמן שי: ידידי סילבן, אנא.

יוני שטבון: חבר הכנסת נחמן שי, תתחיל בבקשה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתם יודעים, יש שיטה בניהול – אומרים למנהל חדש שנכנס לתפקידו: תעשה דבר אחד, תבטל את כל ההחלטות שקיבל קודמך בשלושת החודשים – – –

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת ממרצ.

יוני שטבון: ברשותך, חבר הכנסת נחמן שי, דקה.

נחמן שי: אני מוכרח.

נחמן שי: אני עוקב בהתרגשות אחרי השר סילבן שלום.

יוני שטבון: השר סילבן שלום וחברי חברי הכנסת ממרצ, אתם פשוט הורסים את הדיון.

נחמן שי: סילבן, הלילה עוד צעיר.

יוני שטבון: אתם יכולים להמשיך לדבר בחוץ.

יוני שטבון: בבקשה.

נחמן שי: זמני עובר, עבר.

יוני שטבון: אנחנו ניתן לך הארכה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: אמרתי שיש בניהול איזה כלל, שאומרים למנהל חדש שנכנס לתפקידו: תבטל מייד את כל ההחלטות שקיבל קודמך בשלושת החודשים האחרונים, בשלושת הימים.

נחמן שי: אני מציע לבטל את הלילה הזה, את כל היום הזה.

נחמן שי: בואו נחליט שלא היה, שבכנסת לא יזכרו את היום הזה, כי באמת איכשהו התנקז לכאן כל הביוב של הכנסת היוצאת.

נחמן שי: כל ההחלטות, כל הנושאים שלא ידעו איך להתמודד אתם, הביאו אותם הלילה בצורה הכי ברוטלית, הכי פרועה, הכי שוברת מסגרות, העיקר לצאת מפה, לדעת שלא נראה את המקום הזה אולי חודשיים.

נחמן שי: ומי יודע, עד שנחזור לכאן הריח כבר יפוג וכבר לא יזכרו מה שהיה פה.

נחמן שי: נכנסנו השבוע לתהליך מדיני.

נחמן שי: אני מבין שהתהליך המדיני הזה הוא לא על דעת רוב הקואליציה הזאת, הוא בכלל לא על דעת רוב הממשלה הזאת, אולי, מעבר לאחורי הקלעים.

נחמן שי: אבל זהו, נכנסנו אליו.

נחמן שי: ומייד, כמו שנכנסנו אליו, טרפדו אותו.

נחמן שי: קשרו לו את הידיים, קשרו לו את הרגליים, ואמרו: תשמעו, בואו ננסה.

נחמן שי: יצליח – טוב; לא יצליח – חבל, ניסינו.

נחמן שי: בשביל מה נבחרה הכנסת הזאת לפני פחות משישה חודשים, בשביל מה?

נחמן שי: מה הציבור ציפה מאתנו לעשות אם לא לשבת בבית הזה, למשוך האחד לשני באוזניים, בזקן או במה שרוצים ולצאת מפה עם החלטות?

נחמן שי: בשביל מה נבחר השולחן הזה – תודה לאל, קצת הקטינו אותו – אם לא בשביל לקבל את ההחלטות הנכונות, הראויות, על דעת האנשים פה, כדי להוביל את מדינת ישראל?

נחמן שי: בשביל מה?

נחמן שי: אחרת לא צריך.

נחמן שי: כל כך הרבה דברים נופלים בעולמנו הפוליטי ולא מצדיקים בשום פנים ואופן משאל עם.

נחמן שי: בחצי הראשון של הלילה הזה קיבלו החלטות.

נחמן שי: כל אחת מהן הייתה ראויה למשאל עם בקלות, בקלות, ואף אחד לא חשב כך.

נחמן שי: אז האמת העצובה היא שהממשלה לא מרגישה שיש לה הכוח, היא לא מרגישה שהיא מובילה את המדינה הזאת נכון, ואז היא אומרת: אתם יודעים מה, כשיגיע הרגע החשוב, הרגע שבו באמת צריך להחליט, נזרוק את הכדור בחזרה לציבור.

נחמן שי: זה כישלון ממדרגה ראשונה.

נחמן שי: ואני אומר, כשנתחיל את המסלול של משאלי העם לא נעצור אותו.

נחמן שי: על כל סוגיה וסוגיה יהיה נכון ויהיה צריך להכריז על משאל עם, ואז ממילא אנחנו מחלישים במו-ידינו את הדמוקרטיה שלנו, כמו שעשינו כל הלילה הזה, שכמו שאמרתי, מוטב לבטל אותו, למחוק את התאריך הזה, הוא לא היה בלוח השנה, ואולי נתחיל את הכול מחדש.

יוני שטבון: תודה רבה.

נחמן שי: תודה לך.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת איציק שמולי, ואחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, גברתי השרה, חברי וחברותי חברי הכנסת, בדרך לפה מהמושב אמר לי חבר הכנסת ברוורמן שתי מילים שאני חושב שהן יכולות לסכם את היום הזה; הוא אמר לי: תהיה עצמך.

איציק שמולי: ולמה אני אומר את זה?

איציק שמולי: אני מפנה את הדברים שלי לחברי יש עתיד.

איציק שמולי: אני רוצה לספר לכם על תענוג אחד שכנראה בקדנציה הזאת לעולם לא תזכו לחוות, וזה לעלות לכאן, לדוכן הזה, ולדבר באופן חופשי, בלי מורא ובלי פחד – –

רות קלדרון: איזה יוהרה.

איציק שמולי: – – בלי מורא ובלי פחד, על מה שיש לי בלב, במחשבה, בראש.

איציק שמולי: אני חושב שמה שקורה כאן – מה שקרה כאן – תראו כמה זה אירוני:

איציק שמולי: אתם כל היום הזה מסבירים לנו כמה חמורה בעיית המשילות במדינת ישראל.

איציק שמולי: ואני רוצה להיות הגון וגם להגיד שהיו לי לא מעט שיחות, גם עם חבר הכנסת רונן הופמן, על מה שנקרא בעיית המשילות בישראל, בעיקר סביב אחוז החסימה.

איציק שמולי: אבל כמה זה אירוני שביום שבו אתם מסבירים לנו על בעיית המשילות במדינת ישראל מתגלה בעיה של עודף משילות בתוך המפלגה שלכם.

איציק שמולי: ואני חושב שזה ראוי למחשבה.

איציק שמולי: ולעצם העניין.

איציק שמולי: תראו, הנושא הזה של משאל העם הוא נושא כבד, כמו הנושאים האחרים שנדונו פה בשבועיים האחרונים, כמו השוויון בנטל, כמו המשילות.

איציק שמולי: וייתכן, חברי חברי הקואליציה, שבנסיבות מסוימות – אם היה תהליך מסוים ומסודר ומאורגן, וכל התהליך לא היה מתנהל ככה בחופזה – יכול להיות שבאמת הייתם יכולים למצוא כאן עוד כמה ידיים שהיו מרימים היום, לפחות בהצעת החוק הזאת, של משאל העם – ידיים בעד ההצעה שלכם.

איציק שמולי: אבל אי-אפשר להתעלם מההקשר.

איציק שמולי: והתחושה היא מאוד מאוד לא טובה.

איציק שמולי: החיפזון הזה, הזירוז, לבוא לכאן בערב האחרון, בשעה 03:00, להצביע על נושא שהוא כל כך כבד, מבלי להביא בחשבון את כל ההשלכות.

איציק שמולי: יש כמה סוגיות פרקטיות שלא ניתנה עליהן פה הדעת בלילה הארוך הזה.

יוני שטבון: חבר הכנסת שמולי, תסתכל על הזמן.

יוני שטבון: תעזוב כמה סוגיות פרקטיות – – –

איציק שמולי: משפט סיום.

יוני שטבון: משפט סיום, בבקשה.

איציק שמולי: אני לא מבין מה מצפים שהאזרח הישראלי יעשה לפני שהולך להצביע במשאל העם – שייקח את ההסכם ויפתח מפות ותצלומי אוויר וידבר עם מומחים ויתעמק בסוגיות המים והפליטים ויעיר הערות?

איציק שמולי: למי?

איציק שמולי: ושאלה אחת נוספת, ובזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: אני מקווה שהשר גדעון סער יענה כאן בסוף הדיון רק על שאלה אחת:

איציק שמולי: אם החלטת הממשלה, עמדת הממשלה, לא מתקבלת במשאל עם, מה קורה?

איציק שמולי: האם באמת הממשלה הזאת יכולה להמשיך ולתפקד?

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת עמר בר-לב, ואחריו – חבר הכנסת משה מזרחי.

יוני שטבון: בבקשה.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, ידידי חברי הכנסת, על איזה שאלה בעצם אמור חוק-יסוד: משאל עם לענות?

עמר בר-לב: על איזה שאלה?

עמר בר-לב: לא על איזה שאלה במשאל, כי אם מה המטרה של החוק הזה.

עמר בר-לב: האם השאלה היא האם הכנסת מייצגת את העם?

עמר בר-לב: האם השאלה היא האם רוב בכנסת מייצג את דעת הרוב של העם?

עמר בר-לב: אני חושב שההצעה הזאת, הצעת החוק הזאת, למעשה מערערת על זכותה וחובתה של הכנסת לקבל החלטה.

עמר בר-לב: ומעבר לכך, נניח שערב החלטה על הסכם ראש הממשלה מגיע למסקנה שהכנסת לא מייצגת את העם.

עמר בר-לב: כמובן, יש בפניו האפשרות לפנות לעם, לחזור לעם, להתפטר, לפזר את הכנסת, לקרוא לבחירות, על הנושא עצמו.

עמר בר-לב: ואז הוא כמובן ישמע מה העם רוצה.

עמר בר-לב: אבל במצב כזה הוא כמובן לוקח סיכון; לוקח סיכון שהוא עלול אולי לא להיבחר.

עמר בר-לב: מעבר לכל אלה, הרי קיים כבר עכשיו חוק כזה; ההבדל היחיד שהוא לא חוק-יסוד כי אם חוק רגיל.

עמר בר-לב: אז בעצם, מה המשמעות של הדבר?

עמר בר-לב: המשמעות של הדבר זה שיש כאן רצון לחשק את החישוק.

עמר בר-לב: זאת אומרת, קיים כבר חישוק, ויש כאן רצון להוסיף ולחשק את החישוק הקיים.

עמר בר-לב: עכשיו, אם נתייחס לעצם העניין, לדעת הקהל: מה אומרת דעת הקהל?

עמר בר-לב: מה אומרים הסקרים?

עמר בר-לב: יש לנו כל הזמן סקרים.

עמר בר-לב: כל הזמן הסקרים מראים שבעצם יש רוב בעם לכל הצעה שיביא ראש הממשלה.

עמר בר-לב: אפילו ללא פירוט תוכן ההצעה, יש אמונה של רוב העם שמה שיביא ראש הממשלה לכנסת – לפחות 61% מהעם יצביעו בעד.

עמר בר-לב: ולכן ברמה העניינית אין לי שום בעיה עם משאל עם, כי כל הסקרים מראים מה העם ירצה.

עמר בר-לב: אבל ברמה העקרונית, כפי שכבר הזכרתי, יש כאן בעצם התרסה כנגד זכותה וחובתה של הכנסת לקבל החלטה בעניין, ולכן אני אצביע נגד.

עמר בר-לב: אני אצביע נגד כי עקרונית, ההחלטה הזאת צריכה להיות בידי נבחרי העם, שמייצגים את רוב העם; כי אני חושב שזה לא נכון להחליש את סמכותה של הכנסת וזה לא נכון לפגוע בשיטת המשטר הזה.

עמר בר-לב: ובמקרה הטוב ההצעה הזאת של משאל עם היא הצעה של פחדנים – –

יוני שטבון: נא לסיים.

יוני שטבון: בבקשה.

עמר בר-לב: – – הצעה של חלשים, שלא מאמינים במשטר שלנו – אני כבר מסיים, עוד שני משפטים – שלא מאמינים בשיקול הדעת של עצמם, שלא מאמינים בשיקול הדעת של נבחרי העם, שאלו הם אנחנו, חברי הכנסת.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת משה מזרחי, ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

יוני שטבון: שלוש דקות.

יוני שטבון: בבקשה.

משה מזרחי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי וחברותי – – –

זהבה גלאון: יאללה, תן להם בראש.

משה מזרחי: מה?

זהבה גלאון: תן להם בראש.

משה מזרחי: אתם מתחילים להתרגל לזה, וגם אני, וזה לא טוב.

משה מזרחי: לימדתם אותי לא טוב פה.

משה מזרחי: אני אומר את זה בצחוק.

משה מזרחי: אני הייתי עולה עם נאומים סדורים, כותב, כדי להיות מנומק, עובר סעיף-סעיף.

משה מזרחי: תראו לאן הבאתם אותי: שלוף מהמותן, תרד לגובה הרצפה, תהיה שטוח.

איתן כבל: כנראה יש לך מותן מלא.

משה מזרחי: אז יאללה, בסדר.

משה מזרחי: משאל עם.

משה מזרחי: פתאום נזכרנו שיש לנו עם.

משה מזרחי: הממשלה הזאת כותשת אותו עם התקציב, עד עפר, לא ראתה אותו ממטר, והיא נזכרת שיש לנו עם.

משה מזרחי: בוקר טוב.

משה מזרחי: בוקר טוב, עם.

משה מזרחי: הוא ישן, הוא לא יודע למה הוא מתעורר מחר בבוקר עם כל החוקים האלה, הוא לא מבין.

משה מזרחי: וליש עתיד: מישהו סיפר פה בדיחה על העכבר, ואני מוכרח לספר את זה – בכל זאת, שעה מאוחרת.

משה מזרחי: תראו לאן דרדרתם אותי.

משה מזרחי: מישהו מכיר את הבדיחה הזאת עם העקרב והצפרדע שרצו לעבור את הנהר, כן?

זהבה גלאון: לא, לא.

מיקי רוזנטל: זה לא בדיחה, זה משל.

משה מזרחי: אתם תחליטו לבד.

משה מזרחי: אבל הוא אומר לו: אתה תעקוץ אותי באמצע הנהר.

משה מזרחי: הוא אומר לו: באמת, שנינו נטבע.

משה מזרחי: הוא אומר: באמת, אין היגיון הרי שהעקרב יעקוץ את הצפרדע באמצע הנהר.

משה מזרחי: באמצע הנהר הוא כן עוקץ אותו, ורגע לפני הטביעה הוא אומר לו: דחילק, הבטחת.

משה מזרחי: הוא אומר לו: מה אני יכול לעשות, זה הטבע שלי.

משה מזרחי: שמעתם, יש עתיד?

משה מזרחי: במשילות מזערתם את הכנסת, ועכשיו אתם בכלל מדלגים עליה לגמרי.

משה מזרחי: ואנחנו שומעים פה פתאום מילים יפות דווקא מהצד הכי קיצוני, שהוא בעד אחדות העם.

משה מזרחי: המשאל הזה נועד לאחד, למזער את המחלוקות.

משה מזרחי: איזה דמוקרטיה נפלאה.

משה מזרחי: איזה מילים, נופת צופים.

משה מזרחי: אנחנו רגועים עכשיו.

משה מזרחי: שווייץ נהיינו.

משה מזרחי: מדינת ישראל הפכה להיות שווייץ.

משה מזרחי: חבל שאנחנו לא שווייץ בכמות השרים – אנחנו אותו סדר-גודל, גם בתמ"גים, גם בגודל האוכלוסייה.

משה מזרחי: בעיות קצת שונות, בוא נודה על האמת.

משה מזרחי: למה שלא נהיה דומים לשוויץ גם בהיבטים אחרים, לא רק במשאלי עם?

משה מזרחי: אבל אנחנו לא שווייץ, ופתאום אנחנו שווייץ.

משה מזרחי: אני קורא לחוק הזה: חוק הכסת"ח.

משה מזרחי: ורוצים לכסתח כאילו עוד לא התחיל המשא-והמתן, לא התחיל.

משה מזרחי: איפה חיליק בר?

משה מזרחי: באמת, אחלה כנס עשה היום.

יוני שטבון: חבר הכנסת משה מזרחי – – –

משה מזרחי: אני כבר מסיים.

יוני שטבון: חבר הכנסת משה מזרחי, זמנך תם.

יוני שטבון: נראה לי – – – בלהט הדיון.

משה מזרחי: ידעתי, לולא אמרתי הייתי מקבל ממנו עוד דקה – אם הייתי משבח אותו.

משה מזרחי: אבל הוא מהבית היהודי, אז הוא מקצר לי דקה, הוא לא נותן לי לסיים.

משה מזרחי: רק משפט אחרון, אני גומר.

יוני שטבון: בבקשה.

משה מזרחי: תראו, היום עולה מחיר הדלק לעם בתדלוק עצמי.

קריאה: עלה, עלה.

משה מזרחי: עלה כבר, סליחה, זה היה בחצות.

משה מזרחי: כן, בזמן שאנחנו מדברים את עצמנו פה, העם חוטף את המסים.

משה מזרחי: ואנחנו מדברים פה על משאל עם.

משה מזרחי: למה שלא נשאל את העם, למה צריך את הכנסת שתאשר ולהביא לעם?

יוני שטבון: תודה רבה.

משה מזרחי: לכו ישר לעם.

יוני שטבון: חבר הכנסת מזרחי, תודה.

משה מזרחי: דלגו על הכנסת.

משה מזרחי: יש הסכם, תביאו אותו לעם.

משה מזרחי: למה שהכנסת תאשר והעם יגיד, לא או כן?

יוני שטבון: חבר הכנסת מזרחי, לסיים.

יוני שטבון: תודה.

משה מזרחי: תניחו לכנסת, תשאלו את העם.

משה מזרחי: העם יגיד כן – אהלן וסהלן, העם יגיד לא – אז לא.

משה מזרחי: נכון, חבר הכנסת שטרית?

יוני שטבון: תודה לעם ולחבר הכנסת משה מזרחי.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יוני שטבון: בבקשה להקפיד על שלוש דקות.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, קצרנית נכבדה, תגידו לי, אתם לא מתביישים?

איתן כבל: אני שמעתי את השר גדעון סער, חבל שהוא לא נכנס.

איתן כבל: כל אחד פה נושא את שמו של רבין, זיכרונו לברכה, וכל אחד מנסה לזכור את הרגע שמוטה גור עמד פה.

איתן כבל: ואני אגיד לכם, חברי חברי הכנסת, חברי מהקואליציה, כשרבין אמר שהוא מוכן ללכת למשאל עם – הוא לא עשה את זה בלי ערבים.

איתן כבל: וכשהוא אמר שהוא מוכן ללכת למשאל עם, הוא התכוון ללכת למשאל עם כי הוא האמין שהעם ייתן את מבטחו בהסכם שהוא יביא.

איתן כבל: משאל העם שעליו אתם מדברים היום הוא איזו תקווה שהעם יאמר לא.

איתן כבל: זה ההבדל.

איתן כבל: זה ההבדל.

איתן כבל: זו הציפייה, זו התקווה, ועל זה הוויכוח.

איתן כבל: כל אחד יושב פה ומדבר בשמו של רבין.

איתן כבל: חבר הכנסת גדעון סער, השר גדעון סער – – –

קריאה: – – –

איתן כבל: סליחה, אדוני סגן השר – – –

איילת שקד: חבר הכנסת כבל, מאיפה המצאת את זה שזה בלי הערבים?

איילת שקד: מאיפה המצאת את זה?

איתן כבל: חברת הכנסת איילת שקד – – –

איילת שקד: תסביר לי מאיפה המצאת את זה.

איתן כבל: אני אמרתי, כמו שאת אומרת.

איילת שקד: – – –

איתן כבל: חברת הכנסת איילת שקד, תעלי, תאמרי שזה – מה זה משנה?

איתן כבל: הרי את לא מפסיקה לדבר, אז מה?

יוני שטבון: חבר הכנסת איתן כבל, תמשיך בבקשה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אתה לא מוריד לי את הזמן שהיא הפריעה לי.

יוני שטבון: לא, אני רק אומר, בוא נמשיך בדיון – – –

תמר זנדברג: חבר הכנסת כבל, יש שר בכיר בממשלה שאמר שמשאל עם, התוצאה לא תהיה לגיטימית אם היא – – –

איתן כבל: בוודאי, נו, בחייך, מה.

איתן כבל: יתרה מכך, אני אומר לכם, השר גדעון סער יושב פה ומגגל, כל אחד מגגל, נהיה מגגל, מוציא את המשפט שמתאים לו ומגגל – אתה אמרת, ההוא אמר, בהקשר כזה, בהקשר אחר.

איתן כבל: ואני אומר לך, אדוני סגן השר, אני רוצה לדעת, חברת הכנסת עדי קול, שיכלה לקנות את עולמה, ואני מברך אותה על מה שהיא עשתה בפעם הקודמת – הייתי מוכן להיות זבוב על הקיר כדי לראות מה היה שם.

איתן כבל: האם זה היה בטלטולים, או שזה היה – – –

קריאה: ראש השב"כ יושב לידה.

איתן כבל: – – – או האם אמרו לה, כדאי לך להתחיל לצבור תמונות של הכנסת כי בקדנציה הבאה את תראי אותה רק בתמונות.

נחמן שי: – – –

איתן כבל: לכן אמרתי, חבר הכנסת שטרית, רציתי לדעת האם לפחות זה היה חוקי.

אבישי ברוורמן: הטלטול.

איתן כבל: האם זה היה טלטול חוקי.

קריאה: שאל את פרי, הוא יודע.

איציק שמולי: האם היה על זה משאל עם?

יוני שטבון: חבר הכנסת כבל, משפט לסיום כי הזמן תם.

איתן כבל: אני מסיים, אני מסיים, אני רק אומר לכם – – –

קריאות: – – –

איתן כבל: חברי חברי הכנסת, תקוות גדולות היו מהכנסת הזו עם עשרות חברי הכנסת החדשים, ואני מוכרח לומר לכם, חברי בקואליציה, זה נראה כאילו אתם חבורת בזנ"טים, לא חבורה אמיתית שיודעת להילחם, לומר את אשר יש לה.

יוני שטבון: תודה רבה.

איתן כבל: אני מסיים, אדוני, כי חברתך לסיעה הפריעה לי.

יוני שטבון: הוספתי לך את זמנך, רק תסיים עם משפט אחרון.

יוני שטבון: הוספתי.

איתן כבל: אני מסיים, אדוני.

יוני שטבון: בבקשה.

איתן כבל: ולכן אני אומר לכם, קולכם לא נשמע, קולכם לא נשמע.

איתן כבל: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל, יעלה חבר הכנסת מיקי רוזנטל, ולאחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: שלוש דקות, בבקשה.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, נתחיל מהסוף, נו.

מיקי רוזנטל: כל הזמן מדברים פה על תיאוריות, מי בעד הדמוקרטיה, מי דואג יותר למשילות, מי דואג יותר לכנסת ולמעמדה, נתחיל מהסוף.

מיקי רוזנטל: בגלל שכוונותיכם לא טהורות, וחוק המשילות לא נועד להגביר את המשילות אלא להרחיק את הערבים מכנסת ישראל, ובגלל שחוק משאל העם לא נועד באמת לשאול את דעתו של העם אלא כדי לחשק את תהליך השלום אם בכלל הוא יבשיל למשהו, אז הדברים יתהפכו עליכם.

מיקי רוזנטל: מה שיקרה מחוק המשילות, זה שהערבים ייאלצו להתאחד, והערבים יחושו שבצר להם אין להם מנוס מלבוא ולהצביע, ולכן בכנסת הבאה במקום 11 חברי כנסת ערבים, או 12, יהיו 20.

מיקי רוזנטל: ואותו דבר יהיה עם משאל העם הזה שאתם מקווים שהוא יחשק את התהליך.

מיקי רוזנטל: הרי מה יקרה?

מיקי רוזנטל: יש מצב שאתם מתארים לעצמכם שראש ממשלה במדינת ישראל, אם יבשיל התהליך, וראש ממשלה במדינת ישראל יבוא לעם לשאול אותו האם הוא בעד או נגד, יש מצב שהעם יתנגד להסכם שלום שחתם אותו ראש ממשלה?

מיקי רוזנטל: אין מצב כזה, אין מצב כזה.

אבישי ברוורמן: עם האמריקנים – – –

מיקי רוזנטל: יקרה בדיוק הפוך: כי עכשיו אתם נותנים גושפנקה לתהליך כי אתם מפחדים שמא תצטרכו לפרוש מהממשלה, אבל אתם אומרים, טוב, יש משאל עם בסוף, אז זו רשת הביטחון שלנו.

מיקי רוזנטל: אז רשת הביטחון הזאת תבטיח את זה שנוער העבודה יבוא לעזור לאורית סטרוק לארוז את הבית בחברון.

מיקי רוזנטל: זה מה שיקרה לכם, כי אתם מתחכמים.

יוני שטבון: זה איחול?

יוני שטבון: לא הבנתי.

מיקי רוזנטל: לא, חס וחלילה, זה רק עזרה, הושטת יד.

יוני שטבון: תודה.

מיקי רוזנטל: זה הושטת יד.

מיקי רוזנטל: אבל דיברו פה למה משאל עם זה לא זה, אין ייצוג של הכנסת, וזה מסיר את האחריות מהכנסת ומהממשלה וכו' וכו' וכו'.

מיקי רוזנטל: אני רוצה לדבר על היבט שאף אחד לא דיבר עליו.

מיקי רוזנטל: הרי כל הזמן, מיקי, אתם מייבבים על הבור התקציבי.

מיקי רוזנטל: אתה יודע כמה עולה משאל עם?

מיקי רוזנטל: שאלתם כמה עולה משאל עם?

מיקי רוזנטל: 3 מיליארד.

מיקי רוזנטל: זה כמו יום בחירות רגיל.

מיקי רוזנטל: קודם כול יש שבתון.

מיקי רוזנטל: עכשיו, תראה, הרי העליתם מסים בצורה נוראית, יש נטל, גזירות, וזה וזה וזה, ועכשיו, איך תממן 3 מיליון שקלים?

קריאות: מיליארד.

מיקי רוזנטל: סליחה, 3 מיליארד שקלים.

מיקי רוזנטל: אז תראה, אני עושה לך את החשבון; זה כמו יום בחירות רגיל, עשיתי חשבון, תקשיב, שבתון במשק, אפילו אם יהיה חצי שבתון, כמה זה?

מיקי רוזנטל: מיליארד, נכון?

מיקי רוזנטל: יופי.

מיקי רוזנטל: עכשיו, קלפיות, שומרים, הדפסת פתקים, תעמולה.

קריאות: סנדוויצ'ים.

מיקי רוזנטל: סנדוויצ'ים.

מיקי רוזנטל: לא, לא, עכשיו אני רציני, אני מדבר בשיא הרצינות.

מיקי רוזנטל: הדבר הזה – – –

יוני שטבון: – – –

מיקי רוזנטל: מה, אתה לא רציני.

יוני שטבון: זה השעון, צריך להסתכל על השעון, זה לא אני.

מיקי רוזנטל: אוקיי, בקיצור, אז את זה אתם מסתירים מהעם, שאתם הולכים לקחת לו 3 מיליארד שקלים על משהו שהתוצאה שלו ידועה מראש.

מיקי רוזנטל: הפסדתם את משאל העם הזה, אולי כדאי לפחות לחסוך את הכסף.

מיקי רוזנטל: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת מוטי יוגב.

קריאה: אייכלר, אתה מדבר על משאל עם?

ג'מאל זחאלקה: תגיד משהו ביידיש.

ג'מאל זחאלקה: משהו ביידיש, אייכלר.

קריאה: בערבית, בערבית.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: שלוש דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – יש קצת רעש.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו רוצים להמשיך בדיון.

יוני שטבון: מי שמעוניין לדבר מוזמן לעשות את זה בחוץ.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אנחנו רוצים להמשיך בדיון בבקשה.

יוני שטבון: תודה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אהבתי את המשפט שאמר חבר הכנסת מזרחי, פתאום נזכרנו שיש עם.

ישראל אייכלר: אותו עם שפוגעים בו, שגוזרים עליו גזירות, שלא שואלים אותו, איך אמרת, לא רואים אותו ממטר, פתאום הולכים לשאול אותו: אדוני העם, יש לי שאלה בשבילך.

אבישי ברוורמן: רחבעם רוצה משאל עם.

ישראל אייכלר: רחבעם.

ישראל אייכלר: השאלה שאני רוצה לשאול היא, קודם כול מי זה העם הזה, איזה עם.

ישראל אייכלר: האם זה העם הפלסטיני, בעלי האזרחות הישראלית; האם זה העם החרדי שמאמין בחוקת התורה וכופר בכל חוק שסותר את חוקי התורה; האם זה העם שכופרים בחוקת התורה ומאמינים שעם ישראל הוא גוי ככל הגויים; האם זה העם שמאמין בבורא עולם ובתורה, אבל נשלט בידי מה שנקרא אשכנזים – גם אני אשכנזי, אבל ההגמוניה האשכנזית שמורדת בה' ובתורה; האם זה העם הרוסי או העם האתיופי, או אולי העם חובש הכיפה הסרוגה, שעכשיו נמצא בברית עם העם של יאיר לפיד, שקרא לנתק אותו ולגרש אותו באכזריות מביתו, ורוצה היום, ושולח את ציפי לבני הלילה לשבת לעשות אפטאר עם סאיב עריקאת בשביל לעקור את כל היישובים ביהודה ושומרון.

ישראל אייכלר: על איזה עם מדובר?

ישראל אייכלר: אז הסתכלתי במילון.

ישראל אייכלר: במילון העברי נקרא עם – מוצא אתני משותף, שפה משותפת, דת משותפת, תרבות משותפת, היסטוריה משותפת ואזור גיאוגרפי משותף, ו/או קבוצה חברתית הרואה את עצמה כבעלת עתיד משותף.

ישראל אייכלר: אני לא רואה בכל ההגדרות האלה מציאות של עם.

ישראל אייכלר: היינו עם ונהיה עם.

ישראל אייכלר: העם היהודי הוא עם שנבחר בידי בורא העולם, וכל מי, מאיזה גזע ומאיזה עם, שמקבל את עול תורה ומצוות של הקדוש-ברוך-הוא, שייך לעם ישראל.

ישראל אייכלר: זה העם.

ישראל אייכלר: ברגע שפירקו את הבסיס, את הפלטפורמה, התשתית של קיומו של עם ישראל, אין עם.

ישראל אייכלר: יש עשרה עמים לפחות בתוך המדינה הקטנה הזאת.

ישראל אייכלר: אז מה הולכים לשאול אותו?

ישראל אייכלר: הולכים לשאול אותו שאלה?

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד לכם, לפי תוצאות הבחירות האחרונות, שנכנסו לפה 19 חברי כנסת במפלגה שרוב בוחריה לא ידעו את רשימת האנשים, חוץ מהאיש הראשון או אולי כמה בודדים, וזה אומר שהעם ברעו יכולים להסית אותו על-ידי כמה אתרי אינטרנט חזקים של כמה משפחות פשע עשירות, שהם יכולים להריץ מועמד משלהם ולהכניס 19 מנדטים ולהשתלט על 31 מהליכוד וישראל ביתנו ועוד 12 מהבית היהודי, ולגזור על העם גזירות, איך אמרת, כמו רחבעם, אבי ייסר אתכם בשוטים ואני אייסר אתכם בעקרבים.

ישראל אייכלר: העם הזה הולכים לשאול אותו שאלות?

ישראל אייכלר: מה תהיה השאלה?

ישראל אייכלר: אתם יודעים, רבותי, כל השאלות של כן ולא – שמעתי פעם שהשופט אמר למישהו, תענה לי בכן ולא.

ישראל אייכלר: אמר העורך-דין לשופט: אדוני השופט, אני רוצה לשאול אותך שאלה בכן ולא, אבל תענה לי.

ישראל אייכלר: האם זה נכון שהשופט הפסיק לאחרונה לקחת שוחד, כן או לא?

ישראל אייכלר: מה הוא יענה?

ישראל אייכלר: אם הוא יגיד כן, זה אומר שהוא לקח פעם שוחד.

ישראל אייכלר: אם הוא יגיד לא, זה אומר שהוא ממשיך לקחת שוחד.

ישראל אייכלר: אז השאלה היא מה השאלה.

ישראל אייכלר: ובכל אופן, רבותי, לפני שאנחנו נהיה עם מגובש, מאוחד, אין מה לשאול.

ישראל אייכלר: ולפני שלא נדע מה השאלה, מה אנחנו עושים כאן, אי-אפשר לנסח את השאלה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת מוטי יוגב, ואחריו – חברת הכנסת איילת שקד.

יוני שטבון: שלוש דקות.

יוני שטבון: בבקשה.

מרדכי יוגב: ברשותכם, כבוד היושב-ראש, השרה, חברי כנסת, חברי, עצם המחשבה להעביר שטחים משטחי ארץ-ישראל במשא-ומתן, בהסכמה או באופן חד-צדדי לשליטת זרים, הנה מחשבה פסולה מיסודה.

מרדכי יוגב: ארץ-ישראל שייכת לעם ישראל בקשר פנימי מהותי עמוק, שיסודו בהבטחת בורא עולם, כפי שנמסרה לנו בספר הספרים, בתנ"ך, ואין זכות לאיש מאתנו בדור מן הדורות לוותר על מטר אחד, כדברי בן-גוריון בשנת 1937 – –

מיכל רוזין: אז למה אנחנו לא יושבים בפרת ובחידקל?

מרדכי יוגב: – – ואני מצטט: אין רשות לשום יהודי לוותר על זכות העם היהודי בארץ.

תמר זנדברג: אז למה משאל עם?

מרדכי יוגב: אין זה מסמכותו של אף יהודי, של שום גוף יהודי.

עפו אגבאריה: אז למה אתם לא אומרים את זה?

עפו אגבאריה: בשביל מה משאל עם?

מרדכי יוגב: אין זו זכותו של העם היהודי כולו, החי אתנו היום – –

עפו אגבאריה: אתה לא יכול לשקר לעולם.

עפו אגבאריה: תגיד לו שלא רוצים, זה הכול.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אתם יכולים להגיב.

איילת שקד: זה שלנו, לא?

מרדכי יוגב: – – לוותר על איזה חלק שהוא בארץ.

מרדכי יוגב: זוהי זכות האומה היהודית לדורותיה, זכות שאינה ניתנת להפקעה בשום תנאי.

מרדכי יוגב: לעם היהודי בכלל, ולמדינת ישראל ולעומדים בראשה, אחריות על כך בדור הזה.

מרדכי יוגב: החלופה המדינית שניתנת אולי להיעשות – אני רוצה להגדיר אותה על בסיס שלוש רגליים: ארץ-ישראל שייכת לעם ישראל, ובהסכם עתידי כלשהו לא יפונה שום יישוב יהודי בשום חלק מחלקי ארץ-ישראל, כפי שגם חברי הערבים לא היו רוצים שיפונה שום יישוב ערבי, לא בגליל, לא בנגב ולא בשום מקום אחר.

מרדכי יוגב: על ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון תוחל גם הריבונות הישראלית.

מרדכי יוגב: האחריות לביטחון ולמעמד הקרקע תישאר אך ורק בידי מדינת ישראל, וערביי יהודה ושומרון יזכו במסגרת אוטונומיה מינהלית לתנאים הומניטריים טובים יותר מאשר בכל מדינה ערבית אחרת שכנה, ויוכלו לבחור ולהיבחר למינהלת הרשות או לרשויות המוניציפליות.

מרדכי יוגב: מי שיחפוץ בזהות לאומית אחרת יוכל לקבל אותה בכל מדינה אחרת.

מיכל רוזין: – – – ההסדר המדיני.

מרדכי יוגב: זה ההסדר המדיני.

מרדכי יוגב: המחשבה הפסולה הזאת, כביכול, למסור משטחי ארץ-ישראל, מחשבה ומציאות שלא תרמו מעולם לא לביטחון, לא לשלום, לא לשום דבר חיובי במציאות.

מרדכי יוגב: בכל מקרה ראוי שמחשבה משמעותית כל כך תעבור גם את הכנסת, אבל גם את ההסכמה הלאומית, ותיבחן במשאל עם.

מרדכי יוגב: עם ישראל, אנחנו, חווינו רק בשני העשורים האחרונים נסיגות, אם בהסכמה אם שלא בהסכמה, שכולן הביאו להגברת הטרור, לא לשלום ולא לביטחון, ורוב רובו של העם, אף שנאמר אחרת, והדברים זזים משבוע לשבוע, רוצה בחיזוק ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון ולא בנסיגה מהם.

מרדכי יוגב: אנחנו בשמונה שנים לאותו גירוש נפשע של כ-12,000 יהודים מרצועת-עזה – –

יוני שטבון: נא לסיים.

מרדכי יוגב: – – ועוד כ-2,000 יהודים מצפון השומרון, ועם ישראל לא רוצה לראות תמונות כאלו, לא של גירוש יהודים, לא של הרס יישובים ובתי-כנסת, חוזרות על עצמן.

יוני שטבון: תודה.

יוני שטבון: נא לסיים.

יוני שטבון: בבקשה.

מרדכי יוגב: נצביע בעד משאל עם שיחזק את אחיזת עם ישראל בארצו, את ביטחוננו ואת שלום האזור כולו.

מרדכי יוגב: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת מוטי יוגב.

יוני שטבון: תעלה חברת הכנסת איילת שקד, ואחריה – חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יוני שטבון: בבקשה.

איילת שקד: ערב טוב.

איילת שקד: אני אענה רק על הטענות, חלקן פשוט טענות לא נכונות שהשמיעה האופוזיציה.

איילת שקד: קודם כול, הבית היהודי לא מקדם את החוק הזה בגלל איזשהו אינטרס פוליטי.

איילת שקד: זה כתוב לנו בהסכם הקואליציוני.

מיקי רוזנטל: זה לשם שמים.

איילת שקד: בהסכם הקואליציוני, 90 יום.

איילת שקד: בתוך 90 יום מיום כינונה של הממשלה ייחקק חוק-יסוד: משאל עם.

מיקי רוזנטל: – – –

תמר זנדברג: יושבים בממשלה, להרגיש עם – – –

איילת שקד: דבר שני, מי המציא את הרעיון הזה שאין ערבים?

חנא סוייד: אקוניס אומר – – –

איילת שקד: כזכור לי, אתם יושבים כאן, אתם אזרחי המדינה.

איילת שקד: אתם כמובן רשאים גם – – –

אראל מרגלית: איילת, מה הכוונה שלכם במשאל עם – –

איילת שקד: אני אסביר.

אראל מרגלית: – – לעצור את התהליך?

איילת שקד: איך לעצור?

איילת שקד: זה מה שאני לא מבינה, ממה אתם מפחדים.

תמר זנדברג: ממה אתם מפחדים?

איילת שקד: הרי אתם כל הזמן אומרים שיש רוב להסכם, אז קדימה.

איילת שקד: העם יחליט, ואנחנו נכבד את ההחלטה של העם.

איילת שקד: שמעתי גם טענות, על כל דבר עכשיו נעשה משאל עם.

איילת שקד: משאל עם הוא רק במקרה של התפרקות מסמכות ריבונית.

איילת שקד: מדינת ישראל מיום היווסדה מעולם לא התפרקה מסמכות ריבונית.

איילת שקד: מדינות באיחוד האירופי, כשהן החליטו להצטרף לאיחוד ולאבד את המטבע שלהן, הן גם ערכו משאל עם, כי איבוד המטבע זה גם התפרקות מסמכות ריבונות, וזה ב-65 שנות קיומה של המדינה, 66, זה עדיין לא קרה.

איילת שקד: אתם כל הזמן מסתכלים עלינו כאילו יש לנו כוונות נסתרות.

איילת שקד: אין לנו כוונות נסתרות.

איילת שקד: הכול על השולחן.

אראל מרגלית: מה זה נסתרות?

אראל מרגלית: אתם אומרים את זה בקול רם, שלא יהיה הסדר.

איילת שקד: הכול על השולחן.

איילת שקד: אותי באופן אישי, דרך אגב, מדאיג שידו של ראש הממשלה תהיה יותר קלה על העט, כי כפי שאתם יודעים אני לא מעוניינת בהסכם הזה.

איילת שקד: אבל אני חושבת שזו האופציה היחידה, שאם חס וחלילה נגיע לסיטואציה הזאת, תימנע מלחמת אחים, נקודה.

איילת שקד: ואתם כל הזמן אומרים שיש רוב בעם להסכם, אז אני פשוט לא מבינה ממה אתם מפחדים.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת איילת שקד.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יוני שטבון: ואחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

עפו אגבאריה: השלום עושה מלחמה.

ג'מאל זחאלקה: אולי נעשה משאל עם על משאל העם.

ג'מאל זחאלקה: האם העם רוצה משאל עם?

יוני שטבון: בבקשה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני עצמי הצבעתי בעד משאל עם בעבר.

יעקב ליצמן: אבל היום הדברים קצת משתנים, ואני רוצה להסביר.

יעקב ליצמן: משאל העם היום כולל גם את ירושלים.

יעקב ליצמן: ראש הממשלה הבטיח לי בקדנציה הקודמת שהוא לא ינהל שום משא-ומתן על ירושלים.

יעקב ליצמן: ציפי לבני סירבה להתחייב, וראש הממשלה התחייב.

יעקב ליצמן: וכעדות לכך – יושב כאן חבר הכנסת צחי הנגבי, הוא עד, שכשהוא היה אצלי בבית – נכון, אדוני?

צחי הנגבי: – – –

יעקב ליצמן: ואז אמרתי: זה התנאי – התחייבות של לבני, כי עם ציפי לבני סיכמנו הסכם קואליציוני יותר טוב מאשר עם ביבי, בכספים.

יעקב ליצמן: הפתק המפורסם.

יעקב ליצמן: רק מה?

יעקב ליצמן: היא סירבה להתחייב שהיא לא תנהל משא-ומתן על ירושלים.

אילן גילאון: ציפי הייתה מתחייבת.

יעקב ליצמן: ביבי התחייב.

יעקב ליצמן: התחייב.

יעקב ליצמן: לא פעם אחת.

יעקב ליצמן: ולכן, אם אני תומך במשאל עם, זה בתנאי שזה לא יחול על ירושלים.

יעקב ליצמן: בגלל זה אני אצביע היום נגד.

יעקב ליצמן: אבל יש לי עוד שאלה: האם אתם מוכנים לעשות משאל עם למשל על שחרור הרוצחים?

יעקב ליצמן: זה תנאי מוקדם לפני ההסכם.

אריה מכלוף דרעי: על שחרור מה?

יעקב ליצמן: רוצחים.

יעקב ליצמן: דם על הידיים.

יעקב ליצמן: האם אתם מוכנים לעשות – זה לא איזה דבר קטן, על הדברים הכי קלים, שזה מפלט – מה זה משאל העם כאן היום?

יעקב ליצמן: זה מפלט.

יעקב ליצמן: הוא לא יכול לתמוך בהסכם, אז הוא אומר: העם הכריע.

יעקב ליצמן: הוא שולח את זה לעם.

יעקב ליצמן: האם אתם מוכנים, למשל, כתנאי מוקדם לפני ההסכם, לעשות משאל עם על שחרור רוצחים עם דם על הידיים?

מיקי רוזנטל: אתה עשית את זה בקדנציה הקודמת?

יעקב ליצמן: הרי אתם יודעים שלא יהיה לכם רוב על זה.

מיקי רוזנטל: אתה עשית את זה בקדנציה הקודמת?

יעקב ליצמן: אני אמרתי, כן.

יעקב ליצמן: אדוני, נכנסת באמצע, אז תקשיב מההתחלה.

יעקב ליצמן: אמרתי: בעבר תמכתי.

יעקב ליצמן: בעבר תמכתי.

יעקב ליצמן: אני מודה, תמכתי.

יעקב ליצמן: המדיניות המסורתית באגודת ישראל הייתה לתמוך במשאל עם.

יעקב ליצמן: קודם כול, זה חוק-יסוד.

יעקב ליצמן: אז לא היה חוק-יסוד.

יעקב ליצמן: אנחנו בדרך כלל נגד חוקי-יסוד.

יעקב ליצמן: אבל גם בעניין הזה אני אומר שני דברים: לא יכול להיות שחוק משאל עם יחול על ירושלים, כי יש התחייבות שלא ינהל משא-ומתן על ירושלים; ב.

יעקב ליצמן: אני רוצה שתעשו משאל עם גם על שחרור רוצחים עם דם על הידיים.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב ליצמן.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת מאיר שטרית.

יוני שטבון: ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת – –

יוני שטבון: בבקשה.

מאיר שטרית: – – אני באופן עקרוני מתנגד למשאל עם.

מאיר שטרית: בעבר הצבעתי נגד כל החוקים על משאל עם, גם כשהייתי חבר בליכוד, מכיוון שאני חושב שבחברה משוסעת המכשיר של משאל עם הוא בעייתי ביותר.

מאיר שטרית: בחברה בישראל יש שסעים גדולים מאוד – ערבים ויהודים.

מאיר שטרית: חרדים וחילונים, you name it.

מאיר שטרית: יש שסעים חמורים ביותר.

מאיר שטרית: וקשה לי לראות שהופכים את המכשיר שבדרך כלל נהוג במדינות שבהן יש משטר שהוא קונסנזואלי כמו שווייץ, שלהחליף את השעון רוצים משאל עם – קשה לי לראות שזה אצלנו יעבוד.

מאיר שטרית: במקרה – – –

ישראל אייכלר: שם שואלים באיזה ימים להוציא את הזבל, את הבקבוקים.

מאיר שטרית: נכון.

מאיר שטרית: נכון.

מאיר שטרית: כי יש להם משטר קונסנזואלי.

מאיר שטרית: אני מניח שכשאצלנו יהיה שלום – אינשאללה – כולל, אז אפשר יהיה לעשות משאל עם גם אצלנו על כל עניין.

מאיר שטרית: אבל לכאורה, מי שתמך במשאל עם – אלו דברים שאמרתי בכנסת הקודמת, זה היה ב-2010, כשהכינו את חוק משאל עם, שחבר הכנסת ליצמן הצביע בעדו ואני נגדו.

מאיר שטרית: שאלתי אותם, הרי מחר יכול מישהו להציע לעשות משאל עם על תחבורה ציבורית בשבת, או לעשות משאל עם על גיוס לצה"ל, או כל דבר אחר.

מאיר שטרית: מה תגידו אז?

מאיר שטרית: למה אתם תומכים בזה?

מאיר שטרית: ואני מבין – – –

תמר זנדברג: העם תומך.

קריאה: היום הם עושים תחבורה בשבת בלי משאל עם.

מאיר שטרית: ואני מבין שהמצב מתהפך, והנה, חבר הכנסת ליצמן עכשיו יצביע נגד הצעת החוק ואני מצביע בעדה.

מאיר שטרית: לא בגלל שאני אוהב אותה, לא בגלל שאני חושב שהיא טובה.

מאיר שטרית: היא לא טובה בעיני גם היום, לא שיניתי את דעתי.

יעקב ליצמן: אתה בקואליציה – – –

מאיר שטרית: נכון.

מאיר שטרית: לפחות אני אומר את האמת כמו שהיא.

מאיר שטרית: בגלל שאני בקואליציה.

מאיר שטרית: או בגלל שאני רוצה לתת אור ירוק לראש הממשלה לקדם את תהליך השלום.

מאיר שטרית: איך אמר פעם מישהו?

מאיר שטרית: בשביל שלום, אני מוכן ללכת עם קפוטה ועם פאות.

מאיר שטרית: אז אני אומר, הנה, בשביל שלום אני מוכן לתמוך במשאל עם.

מאיר שטרית: אני מוכן לתמוך במשילות שנאמרה.

מאיר שטרית: הלוואי רק שנראה את השלום הזה מתקרב.

מאיר שטרית: אולי זה יפתור את כל בעיותינו.

משה גפני: – – – אתה מאשים אנשים – – –

מאיר שטרית: מה?

משה גפני: – – –

מאיר שטרית: בסדר.

מאיר שטרית: אני רק אומר, בשביל שלום אני מוכן ללכת מרחק גדול.

מאיר שטרית: ניתן את ההזדמנות לראש הממשלה.

יעקב ליצמן: אתה לא מפחד שהיושבת-ראש תשעה אותך?

מאיר שטרית: שמי ישעה?

יעקב מרגי: היושב-ראש – – –

יעקב ליצמן: האם היושבת-ראש תשעה אותך כמו שיאיר השעה – – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת ליצמן, אלי אתה לא יכול לבוא בטענה כזו.

מאיר שטרית: אני ישבתי פה והצבעתי נגד החלטה של הליכוד על הסכם אוסלו חרף כל האיומים של נתניהו לסלק אותי מהליכוד.

מאיר שטרית: זה לא עזר.

מאיר שטרית: אני נמנעתי בהסכם אוסלו, כזכור לך, ותמכתי בשלום באופן טוטלי.

מאיר שטרית: לא פחדתי מאף אחד.

מאיר שטרית: אז עלי זה לא עובד העניין.

מאיר שטרית: וכבר הייתי בהרבה הצבעות שהצבעתי נגד המפלגה שלי.

מאיר שטרית: פה אני מצביע בלב שלם.

מאיר שטרית: אמרתי – אני אומר את האמת – אף שאני לא אוהב את משאל העם, אני נגד השיטה הזאת, היא שיטה לא טובה בעיני גם עכשיו.

ג'מאל זחאלקה: למה אתה מצביע בעד?

מאיר שטרית: אני מסביר לך למה, כי אני רוצה לתת לשלום הזדמנות להתקדם.

מאיר שטרית: אני לא רוצה לתקוע את הסכם השלום כי מחר, אם אנחנו לא נעביר משאל עם, אז יתקעו את כל תהליך השלום.

מאיר שטרית: אתה רוצה שזה יקרה?

מאיר שטרית: אני בטוח שלא.

מאיר שטרית: גם אתה לא רוצה שזה יקרה.

עפו אגבאריה: אז כנראה זה – – – בהסכם הקואליציוני.

מאיר שטרית: אז אתה לא יכול להרשות לעצמך להצביע כמוני.

מאיר שטרית: אני בקואליציה, זה מחייב אותי, אז אני מצביע כמו הקואליציה.

מאיר שטרית: אבל, אדוני היושב-ראש, יחד עם זאת אני רוצה לומר שבחוק שאתם מגישים היום, חוק משאל עם, יש דבר אחד שמאוד מפריע לי.

מאיר שטרית: אתם מציעים לעשות משאל עם רק אם הכנסת מאשרת הסכם שלום, רק אז הולכים לציבור למשאל עם.

מאיר שטרית: יעני, הממשלה מאשרת, הכנסת מאשרת, עכשיו בוא נראה אם אפשר לדפוק את ההסכם הזה בציבור.

יוני שטבון: נא לסיים.

יוני שטבון: בבקשה.

מאיר שטרית: אני מסיים.

מאיר שטרית: וזה לא פייר.

מאיר שטרית: אם עושים משאל עם, צריך משאל עם כל הדרך.

מאיר שטרית: זאת אומרת, צריך לקבוע – ואני מציע לשנות את זה אחרי הקריאה הראשונה – שעושים משאל עם גם אם הכנסת לא מאשרת.

מאיר שטרית: נגיד שהממשלה מאשרת הסכם שלום, מביאים לכנסת, נוצרת בכנסת קואליציה שמטרפדת את הסכם השלום – צריך ללכת לעם ולשאול אותו.

יוני שטבון: תודה רבה.

מאיר שטרית: כי אם אתם רוצים לשאול את העם, תשאלו אותו אם יש הסכם בכנסת ואם אין הסכם בכנסת.

מאיר שטרית: או לחלופין – – –

יוני שטבון: תודה.

מאיר שטרית: רגע, אני מסיים.

מאיר שטרית: או לחלופין, תדלגו על הכנסת.

מאיר שטרית: תלכו ישר אחרי החלטת ממשלה ישירות למשאל עם.

חנא סוייד: צריך שני קווי הגנה – קודם בכנסת – – –

מאיר שטרית: מאה אחוז.

מאיר שטרית: אבל לשני הכיוונים – –

יוני שטבון: תודה.

יוני שטבון: חבר הכנסת שטרית.

מאיר שטרית: – – לא רק אם הכנסת מאשרת – –

יוני שטבון: – – אנחנו עם הרבה דוברים.

מאיר שטרית: – – אלא גם אם הכנסת לא מאשרת, צריכים ללכת למשאל עם.

יוני שטבון: תודה.

מאיר שטרית: לתת הזדמנות לציבור, להגיד לאנשים – או אלטרנטיבה, בחירות.

מאיר שטרית: זה משאל העם הכי טוב.

מאיר שטרית: אם אני הייתי ראש ממשלה והייתי עושה הסכם שלום, הייתי אומר: חברים, יש הסכם שלום.

מאיר שטרית: עכשיו אני הולך לבחירות, והציבור יחליט.

יוני שטבון: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר שטרית.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת משה גפני.

קריאה: שתיקה רועמת, גפני.

משה גפני: אל תגזים עם השתיקה.

משה גפני: כמה אני יכול להתגבר?

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתנגד למשאל עם.

משה גפני: אני לא הולך להסביר למה.

משה גפני: הקשבתי פה לדיון.

משה גפני: אנשים רציניים.

משה גפני: חברי כנסת רציניים מדברים ברצינות על משאל עם.

משה גפני: עושים צחוק.

משה גפני: הנושא הוא משאל עם?

משה גפני: הנושא הוא משילות, מה שדנו בו הערב עד מאוחר, עד השעות הקטנות של הלילה?

משה גפני: ואנחנו, האופוזיציה משתפים פעולה עם ההצגה הזאת.

משה גפני: אף אחד פה לא מתכוון לשום דבר.

משה גפני: על-פי החוק, בשטח שהוא בריבונות ישראל יש משאל עם.

משה גפני: זה החוק.

משה גפני: אני לא אוהב את זה, אני נגד זה.

משה גפני: אבל זה החוק.

משה גפני: בא הבית היהודי והבין שהיות שהתחיל תהליך מדיני, הבוחרים שלו יהפכו את העולם.

משה גפני: הרי הם כבר היו בסרט הזה.

משה גפני: בממשלת שרון, עם ההתנתקות.

משה גפני: הם היו בקואליציה שם, אנחנו היינו באופוזיציה.

משה גפני: ומתחילה התמרמרות.

משה גפני: אמרו: טוב, נעשה משאל עם.

משה גפני: הם חושבים שהציבור של מצביעי הבית היהודי לא מבין על מה מדובר.

משה גפני: על מה משאל העם הזה?

משה גפני: מה, אתם הופכים את זה לחוק-יסוד?

משה גפני: מה משתנה עכשיו אם יהיה משאל עם על רמת-הגולן וירושלים?

משה גפני: מה ישתנה?

משה גפני: גם ככה צריך משאל עם.

משה גפני: אלא מה, חוק-יסוד.

משה גפני: חוק-יסוד – כבר דיברנו הערב, שחוק-יסוד משנים בעשר דקות.

משה גפני: אצל ברק.

משה גפני: כשהוא היה צריך להגדיל את מספר השרים, בעשר דקות שינו את חוק-היסוד.

משה גפני: לא עושים בעניין הזה שום דבר.

משה גפני: מה המשילות?

משה גפני: מי מתכוון פה למשילות, להגדלת אחוז החסימה?

משה גפני: בא איווט ליברמן ואמר, לא יכול להיות שהבית היהודי ולפיד יקבלו הישגים.

משה גפני: אז משילות ביום האחרון, ב-04:00–05:00.

משה גפני: ואנחנו משתפים פעולה, ועוד מדברים ברצינות על החוקים שהם מביאים.

משה גפני: זה פשוט לא יאומן.

משה גפני: ומדברים על משילות, ועל דמוקרטיה.

משה גפני: אני, באמת – רבותי, אני פשוט לא יכולתי להתאפק, אבל האמת היא שעשיתי מעשה שלא ייעשה; אסור לי להתערב במפלגה אחרת.

משה גפני: אני ישבתי בחדר – הרי דיברו על משילות ודמוקרטיה, וכל הדברים, ושמעתי שחברת כנסת מיש עתיד, שנמנעה בנושא של המשילות – נמנעה – הייתה צריכה להתנצל, הכתיבו לה את ההתנצלות, הייתה צריכה אחרי זה להצביע בעד, והושעתה מהוועדות.

משה גפני: אני רוצה להגיד לכם, אנחנו מפלגה חרדית, אנחנו כפופים למועצת גדולי התורה.

משה גפני: התווכח אתי יאיר לפיד.

משה גפני: יש לנו 30 חברים, אחרי הבחירות התכנסה מועצת גדולי התורה, 30 חברים ישבו לדון איך פועלת הסיעה, סיעת יהדות התורה.

משה גפני: וגם היום היה לנו ויכוח, ויכול להיות – אני מקווה שבסוף נצביע כולם אותו הדבר, אבל פעמים רבות אנחנו לא מצביעים אותו דבר, ולא קורה שום דבר, אנחנו מפלגה פלורליסטית, דמוקרטית.

משה גפני: פה, הייתם צריכים לראות איך הוא הסתכל עליה, אני נבהלתי.

משה גפני: היא נמנעה.

משה גפני: לא היה דבר כזה בכנסת, תאמינו לי, שחבר כנסת פעם אחת נמנע – נמנע – אז מה?

משה גפני: אז מרחיקים אותו?

משה גפני: אבל מה, האמת היא שאני לא יכולתי לסבול את זה – –

יוני שטבון: נא לסיים.

יוני שטבון: בבקשה.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: – – לא יכולתי לסבול את זה, באתי למליאה, באתי מהחדר שלי, והתפרצתי, והיה אסור לי לעשות את זה, כי באמת, אסור לי להתערב במפלגה אחרת.

משה גפני: זאת מפלגה כמו בצפון-קוריאה, ששם השליט חושב, אומר, מבצע, ומי שלא חושב, ולא אומר, ולא מבצע כמו שהשליט בצפון-קוריאה אומר – זאת ההנהגה, מה אני מתערב בכלל?

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת משה גפני.

יוני שטבון: תעלה חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יוני שטבון: בבקשה.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, שוב אני נאלצת להסכים עם חברי משה גפני.

יוני שטבון: חבר הכנסת בועז טופורובסקי, אנחנו רוצים להמשיך בדיון.

יוני שטבון: תודה.

מרב מיכאלי: שוב אני נאלצת להסכים עם חברי משה גפני, הדיון הוא לא במשאל עם, משאל העם הוא רק כלי, כי בתנאים נורמליים, בדיון שהוא באמת דיון, שיש בו באמת דיאלוג, אז כמו שאפשר היה לכנס את כל סיעות הבית בשביל לחשוב באמת האם זקוקים אנחנו לשינויים בשיטה, האם צריך שינויים באחוז החסימה או כל מיני דברים כאלה, ואפשר לדבר על זה, אותו הדבר אפשר לחשוב, אולי במקרה בסוגיה הזאת, שהפכה להיות איזה מין עניין כואב במיוחד, וטראומטי במיוחד, בחיי הציבוריות הישראלית, אולי מתאים במקרה הזה, גם אם זה חורג משיטת המשטר שלנו, וגם אם זה טומן בחובו הרבה מאוד בעיות, אפשר היה לדון, אולי נכון במקרה הזה לעשות משאל עם.

מרב מיכאלי: אבל זה ממש ממש ממש לא העניין, חברות וחברים, והרי אנחנו הרי יודעות ויודעים מה הוא.

מרב מיכאלי: העניין הוא שהבית היהודי, מפלגת הבית היהודי, ועוד חברות וחברים שלהם, פשוט לא רוצות ולא רוצים להגיע להסכם עם שכנינו הפלסטיניות והפלסטינים, בכל מחיר.

מרב מיכאלי: פשוט לא רוצות לאפשר את הסיכוי להגיע להסכם.

מרב מיכאלי: וחוק משאל העם, ועכשיו השדרוג שלו כחוק-יסוד: משאל עם, נועד לסכל את האפשרות להגיע להסכם, דבר שנוגד את האינטרס הישראלי במובן העמוק ביותר, ועלול לגרום למדינת ישראל נזק גדול ביותר.

מרב מיכאלי: על זה מדובר.

מרב מיכאלי: עכשיו, האירוע שקרה עם חברת הכנסת שנמנעה, חזרה בה, התנצלה, נענשה – ביש עתיד, הוא באמת הדובדבן על הקצפת של הכוחנות, הדורסנות והאטימות שבה מתנהל כל הדיון מצד יש עתיד – –

אבישי ברוורמן: מפלגת קול אחד.

מרב מיכאלי: – – מצד מפלגת – מציע פה עמיתי "מפלגת קול אחד", אבל מפלגה שקוראים לה "יש עתיד", ומפלגת ליברמן מצד שני.

יעקב ליצמן: מפלגת אין עתיד.

מרב מיכאלי: המפלגות הלא-דמוקרטיות בקואליציה ובכנסת הזאת מביאות את החוקים הקשים ביותר – – –

ישראל אייכלר: קול אחד, או קול אחת?

מרב מיכאלי: זהו, שלא כל אחת, ממש לא כל אחת, ומישהו – אמר פה חבר הכנסת פרוש כבר קודם, מדובר בחברת כנסת, ולא בכדי האירוע המרחיק-לכת הזה קרה לחברת כנסת ולא לחבר כנסת.

מרב מיכאלי: אבל לשמחתי לפחות אין לנו כרגע למה להשוות – –

יוני שטבון: חברת הכנסת מיכאלי, נא לסיים.

יוני שטבון: בבקשה.

מרב מיכאלי: – – כשזה יתחיל להצטבר נוכל להשוות.

מרב מיכאלי: חברות וחברים, הדרך לא פחות חשובה מהתוכן של הדברים.

מרב מיכאלי: המופע הזה מבהיר לנו במה מדובר.

מרב מיכאלי: מדובר במופעים כוחניים, דורסניים ומזיקים למדינת ישראל, לחברה הישראלית, לפרלמנט הישראלי, – כן, מסתבר גם שלכל אחד ואחת מאתנו.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת רונן הופמן, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: שלוש דקות.

רונן הופמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני ער למורכבות של הסוגיות שעוסקות במשאל עם, אני לא רוצה לחזור על מה שנאמר לפני, אני רוצה להאיר את סוגיית משאל העם דווקא משתי זוויות או שתי נקודות אחרות, שעדיין לא נאמרו.

רונן הופמן: כל הדיון פה, רובו ככולו, עסק בתקופה שלפני ההכרעה הדרמטית הזאת, של הסכם גורף בינינו לבין הפלסטינים, ואני חושב שלעניין של משאל עם יש גם משמעות לא פחות דרמטית ולא פחות גורפת ברגע שאחרי קבלת ההסכם.

ג'מאל זחאלקה: אין אחרי.

ג'מאל זחאלקה: אין הסכם.

רונן הופמן: אני בכל לבי מקווה ומאמין שיהיה במוקדם או במאוחר הסכם כזה, ואני רוצה – בבקשה – שנתאר לעצמנו ראש ממשלה שאמור, אחרי השגת הסכם – כולנו מבינים מה הסכם כזה אומר.

רונן הופמן: הוא אומר שהרבה אנשים יפונו מבתיהם, יש מפנים ויש מפונים, והדבר הזה קשה כקריעת ים-סוף.

רונן הופמן: ואני חושב שיש הבדל מהותי ביכולת האופרטיבית, הממשית, הביצועית וגם המוסרית והערכית, אפילו, של ראש ממשלה, או של ממשלה, ליישם את ההסכם הזה אחרי שהוא התקבל כאשר ידוע לכולנו שהעם תומך – רוב העם תומך בהסכם הזה, מאשר במצב שראינו כבר בעבר כמוהו, מצבים שבהם לא ברור אם רוב העם תומך, ולחלופין יש אפילו תחושה שיש ניכור במצב כזה בין רוב הציבור לבין הכנסת והממשלה.

רונן הופמן: אז קשה מאוד ליישם, עד כדי בלתי אפשרי, ואני חושב שאת הדבר הזה צריך להביא בחשבון כששוקלים לעומק אם לקיים משאל עם.

רונן הופמן: הדבר השני שאני רוצה לומר הוא דווקא כלפי המשמעות שיש בקיום משאל עם כלפי הפרטנר שלנו, שאתו אנחנו מדברים.

רונן הופמן: יש הבדל בין המצב שבו אבו מאזן וההנהגה הפלסטינית צריכים לשכנע ברצינות כוונותיהם את ממשלת ישראל או אפילו את כנסת ישראל, לבין המצב שבו ההנהגה הפלסטינית צריכה לשכנע את הציבור הישראלי ברצינות כוונותיה.

רונן הופמן: ההבדל הזה הוא משמעותי, וכאשר ברור לצד השני שהוא נדרש לשכנע ברצינות כוונותיו לא רק את הממשלה הישראלית בחדרי חדרים אלא גם את הציבור הישראלי כולו, הדיפלומטיה הפומבית, האופן שבו התהליך מתנהל, לא רק, כאמור, מאחורי דלתות סגורות, האופן הזה משתנה, והוא בא לידי ביטוי במובן הרבה יותר עמוק, הרבה יותר רחב והרבה יותר מובהק.

רונן הופמן: לכן אני חושב שצריך להביא את הדברים הללו בחשבון כששוקלים אם צריך או לא צריך לקיים משאל עם.

רונן הופמן: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת רונן הופמן.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

אבישי ברוורמן: נסים, אני מקווה לשמוע משהו מצחיק.

אבישי ברוורמן: אמצע הלילה.

יוני שטבון: בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, הנושא כל כך רציני, אי-אפשר לעשות פה בידור.

נסים זאב: לא כל נושא זה "חד גדיא", פה.

נסים זאב: באמת, יש גבול.

מיקי לוי: – – –

אבישי ברוורמן: מיקי, נסים מדבר.

מיקי לוי: סליחה, כבודו, אני מתנצל.

נסים זאב: אני מקבל את ההתנצלות.

זהבה גלאון: אני אתן לך לשבת.

נסים זאב: – – – תשבי בשקט, את כל הזמן רק מפריעה.

קריאות: – – –

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, תראו מה אמר אבו מאזן רק היום או אתמול.

נסים זאב: הוא אמר שבמדינה הפלסטינית שתוקם במסגרת הסכם סופי לא יוכל להישאר אף ישראלי, לא מתנחלים, לא חיילים או כוחות בגבול, שום דבר.

נסים זאב: הבירה הפלסטינית זה מזרח-ירושלים.

נסים זאב: עכשיו, לכבוד זה, העוזרת של אחמד טיבי הניפה היום את הדגל הפלסטיני, בלי בושה.

נסים זאב: מילא, אנחנו יודעים שאחמד טיבי היה עוזרו של ערפאת, יש לו ההיסטוריה שלו, יש לו הזכויות מטעם הרשות הפלסטינית.

נסים זאב: אבל החצוף הזה, שישלח גם את העוזרת שלו?

נסים זאב: אתם מאמינים בדבר כזה בכנסת ישראל?

נסים זאב: וכל זה בא עוד לפני משאל העם, תתארו לכם מה יקרה במהלך המשאל ואחרי המשאל.

נסים זאב: אני אומר לכם, עכשיו תבינו מי זה ציוני אמיתי.

נסים זאב: אתם שכחתם בן-גוריון.

נסים זאב: אם היה בן-גוריון – – –

מרב מיכאלי: לא מפריע לו בדגל, מפריע לו בעוזרת; בעוזרת מפריע לו.

עפו אגבאריה: מה מפריע לך בדגל – הצבע האדום?

נסים זאב: לא, דווקא לא.

נסים זאב: אני אוהב צבע אדום, אפילו התיקייה שלי בצבע אדום.

מרב מיכאלי: הבעיה זה עם העוזרת, אתה לא מבין, עפו?

נסים זאב: העוזרת, אני פשוט לא מאמין, קודם כול, שיש לך עוזרת, ולא עוזר, אבל לא משנה.

מרב מיכאלי: ערבי עם עוזרת, לאן הגענו?

נסים זאב: ערבי ועוזרת, תביני, לא משנה.

אילן גילאון: נסים, בינתיים לגבי הדגל לא אמרת שום דבר.

נסים זאב: איזה דגל היה לה?

נסים זאב: לא ראיתי.

נסים זאב: בכל אופן, אדוני היושב-ראש, אם היה היום בן-גוריון עומד בראש תנועת הבית היהודי, הוא לא היה מסכים שיהיה משאל עם, ואני אגיד לכם מה הוא אמר.

נסים זאב: כאשר הוא נאם בפני באי הקונגרס הציוני ה-20 בבאזל, הוא אמר: לאף יהודי אין זכות לוותר על זכות קיומה של האומה היהודית בארץ-ישראל.

נסים זאב: אין לאף גוף יהודי סמכות כזאת, אפילו לכל היהודים החיים היום אין סמכות לוותר על חלק אדמה כלשהו.

נסים זאב: האומה היהודית אינה מחויבת ואינה כפופה לאף ויתור שכזה.

נסים זאב: זכותנו לאדמה זו כולה תקפה ושרירה לנצח, ועד לבוא הגאולה השלמה.

נסים זאב: תתארו לכם, בן-גוריון האמין במלך המשיח.

נסים זאב: לא נזוז מזכות היסטורית זו.

יוני שטבון: חבר הכנסת נסים זאב, לסיים בבקשה.

נסים זאב: לא, אדוני, רק התחלתי.

קריאות: – – –

נסים זאב: אני מבקש, אני עוד לא אמרתי משהו.

יוני שטבון: אני חייב לציין, כל פעם שנסים זאב עולה – 20 חתימות לבקשה של נסים זאב לשלוש דקות.

יוני שטבון: נעשה נוהל חדש.

עפו אגבאריה: נעשה משאל עם.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש – –

ראובן ריבלין: – – – זאב, יש לו סעיף מיוחד בתקנון.

יוני שטבון: בבקשה לסיים.

נסים זאב: – – משפט אחרון.

קריאות: – – –

נסים זאב: אדוני, משאל עם זה אחיזת עיניים, זו פיקציה, כדי לקבל לגיטימציה לגירוש נוסף של יהודים מיהודה ושומרון ולוויתורים מרחיקי חבל ארץ-ישראל.

נסים זאב: מה, האם השר בנט לא יודע שראש הממשלה ייקח את המשאל בהליכה?

נסים זאב: אני רק אומר לך, ממש במשפט אחד, ואל תיפגעו ממני, חברי הכנסת הערבים.

נסים זאב: המשאל צריך לכלול זכות בחירה לערבים, אבל צריך 70% שיצביעו בעד המשאל הזה.

נסים זאב: זאת אומרת, לא רוב של 51%, צריך לפחות להיות 70%, ואנחנו יודעים שיש – בחוק-יסוד לא מספיק 61 רוב, צריך 61 שנמצאים – נכון או לא?

איציק שמולי: איך הגעת לחישוב הזה – – –

יוני שטבון: חבר הכנסת נסים זאב, נא לסיים.

יוני שטבון: תודה.

נסים זאב: אני אומר לך את האמת, אני באתי מהבית מוכן, אשתי הכינה לי את זה, הכינה לי את החשבון פחות או יותר, שיש 20% באוכלוסייה הערבית, עשיתי חשבון 20% ועוד 50% זה 70%.

נסים זאב: אם טעיתי אז תגידו לי.

נסים זאב: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת אחמד טיבי.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: שלוש דקות.

אילן גילאון: אתה מתנגד למשאל?

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, אני לא אגן על העוזרת הנפלאה שלי, אמאני חיאדרי, מפני השקפת עולם חשוכה של חבר הכנסת נסים זאב, ואני אתפנה כדי לדבר על משאל עם.

אחמד טיבי: ב-2014, סקוטלנד תבצע משאל עם של הסקוטים, האם להתנתק מאנגליה.

אחמד טיבי: הסקוטים שואלים את עצמם, לא האנגלים שואלים את עצמם אם לאפשר לסקוטים להשתחרר, אלא שואלים את העם שרוצה להשתחרר.

אחמד טיבי: ב-8 בינואר 1961 עשה דה-גול משאל עם, אבל לא בצרפת, באלג'יר.

אחמד טיבי: תהליך של דה-קולוניזציה, קוראים לזה.

אחמד טיבי: משאל עם של מדינות באפריקה שרצו להשתחרר מהקולוניה הצרפתית, והיה רוב מוחץ שתבע זכות הגדרה עצמית לאלג'ירים, וכך התחיל השחרור של אלג'יריה, ואנשי המחתרת של הקולוניאליסטים הלבנים, שפגעו גם בצבא הצרפתי וגם בצבא ההתנגדות האלג'ירי, ברחו לאחר הנסיגה בספינות דרך הים חזרה לצרפת האם.

אחמד טיבי: ולכן אני תמה, מה פתאום ממשלת ישראל רוצה לעשות משאל עם של הישראלים על אדמה שהיא תחת כיבוש, אדמה פלסטינית.

אחמד טיבי: אני יכול להבין, ובצדק, את החובה של הפלסטינים לעשות משאל עם על הסדר כלשהו.

אחמד טיבי: המטרה של נפתלי בנט את קומפני, וחבריו הנסחטים בממשלה, החל בראש הממשלה ועד לאחרון השרים, היא למנוע הסכם.

אחמד טיבי: אני יכול להרגיע אתכם, רבותי, אני מכיר את החומר היטב, שנים רבות מאוד – לא יהיה הסכם.

אחמד טיבי: עם הרכב ממשלה כזה, גם כשיאיר נמצא בממשלה, אפילו שיאיר נמצא בממשלה, לא יהיה הסכם.

אחמד טיבי: המקסימום שראש ממשלת ישראל יכול להציע לא מגיע למינימום שראש הרשות הפלסטינית יכול לקבל, כי ראש ממשלת ישראל, והנהגת מדינת ישראל, כולל אותך, שר האוצר, חבר הכנסת יאיר לפיד, לא הכרעתם לסיים את הכיבוש.

אחמד טיבי: אתם מנהלים מאבק איך להסדיר את הכיבוש מחדש.

אחמד טיבי: איך לעשות הסדר ביניים פה, להזיז כמה מחסומים, לתת עוד כמה מפעלים באזור C, לתת עוד כמה אישורים.

אחמד טיבי: כל הזמן מחוות.

אחמד טיבי: מרוב מחוות נחנקו הפלסטינים, מרוב מחוות של ישראלים, של קולוניאליסטים – כל הזמן מחוות, כל הזמן מחוות.

יוני שטבון: תודה רבה.

יוני שטבון: נא לסיים.

אחמד טיבי: תגיד, אתה יודע להתערב בדיוק בקרשנדו.

יוני שטבון: במה?

אחמד טיבי: קרשנדו – זה בעלייה, בדיוק בפסגה.

אחמד טיבי: עוד לא הגעתי לפסגה.

יוני שטבון: תסיים את הקרשנדו, ואז – – –

אחמד טיבי: אחרי הקרשנדו יש קליימקס, קליימקס זה הפסגה.

יוני שטבון: בסדר גמור.

אחמד טיבי: יש כאלה שאומרים הקליימקס אפקס, זה גם פסגה.

יוני שטבון: אז את הקרשנדו לסיים בבקשה.

אחמד טיבי: אחרי הקרשנדו בדרך כלל יש דה-קרשנדו, אין עלייה ללא ירידה, אז תן לי – – –

קריאות: – – –

אראל מרגלית: אבל זה סינקופה.

אחמד טיבי: אני לא יכול, אדוני היושב-ראש, שלא להודות לחברי הכנסת של יהדות התורה – גם לאנשי מרצ, חלק מאנשי צוות העבודה, שהזדהו עם החשש הקיומי הפוליטי שלנו מאחוז החסימה הגבוה של ישראל ביתנו ושל יש עתיד.

אחמד טיבי: היטיב עמיתי חבר הכנסת אייכלר לפנות אלינו, באופן חריג, בשפה הערבית.

אחמד טיבי: הפתעת את כולנו, הפתעת לטובה את כולנו, ואמרת בערבית שאתה תומך בערבים במאבקם למען הדמוקרטיה – אנו מע אל-ערבּ פי נצ'אלהם מן אג'ל א-דימקרטיה.

אחמד טיבי: אז אני רוצה להודות לך, חבר הכנסת אייכלר, באומרי: מיר די אראבעך באדאנקן אייך אויף די תמיכה אייגן דמוקרטיה – אני מודה לך בשם הערבים על התמיכה שלך בעניין הדמוקרטיה.

אחמד טיבי: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי, ותודה רבה על הקרשנדו המופלא.

קריאה: – – –

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

יוני שטבון: אם אפשר בעברית – זה יהיה מצוין.

קריאה: – – –

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: שלוש דקות.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, במשך השנים שאני נמצא בכנסת הצבעתי כבר כמה פעמים בעד משאל עם.

מאיר פרוש: בפעם הראשונה הצבעתי בעד משאל עם בתשנ"ט, ב-1999.

מאיר פרוש: חברי ואני ביהדות התורה, כולנו הצבענו בעד משאל עם.

מאיר פרוש: גם בשנת 2000 הצבעתי בעד משאל עם, כאשר חבר הכנסת סילבן שלום הביא לפה במסגרת קריאה טרומית – הצבעתי בעד.

מאיר פרוש: חברי ביהדות התורה – גם, הצבענו בעד כולנו.

מאיר פרוש: לפני שלוש שנים הצבעתי שוב בעד משאל עם.

מאיר פרוש: חלק מחברי ביהדות התורה הצביעו נגד.

מאיר פרוש: אבל הצד השווה של שלושת המקרים, אם בתשנ"ט, 1999, כאשר הדרך השלישית הגישה את הצעת החוק, וכאשר סילבן הגיש את זה ב-2000, תש"ס, והרבה חברי כנסת, שדולה של רמת-הגולן, הגישו את הצעת החוק בנובמבר 2010 – הצד השווה של שלושתם, שלושת המקרים, היה החשש שאולי הממשלה תלך לתהליך מדיני מסוים ותרצה למסור שטחים.

מאיר פרוש: היו כאלה שאמרו: בואו, נכבול את ידיה של הממשלה באמצעות משאל עם.

מאיר פרוש: הפעם אנחנו רואים דבר חדש.

מאיר פרוש: הממשלה, זו שלכאורה מאיצה תהליך מדיני, היא באה ומגישה היום הצעת חוק של משאל עם.

מאיר פרוש: אני רוצה להזכיר לחברים שבנובמבר 2010 הממשלה דרשה – ולכן היא גם תמכה בחוק משאל עם כשזה התקבל בקריאה שנייה ושלישית – הממשלה דרשה, וההסתייגות הזאת התקבלה, שאם יהיו במליאה 80 חברי כנסת שיהיו בעד ההסכם שהובא, אין צורך במשאל עם.

מאיר פרוש: העובדה שהיום הממשלה היא זו שמביאה את הצעת החוק למשאל העם, בעיני זה אומר דורשני.

מאיר פרוש: אני לא מכיר ממשלה שהולכת לתהליך מסוים, והיא אחר כך כובלת את עצמה שהיא רוצה לשמוע מה העם אומר.

מאיר פרוש: הרי ציפי לבני, דיברנו על זה הרבה השבוע, ציפי לבני עושה עבודה טובה, בברכת הבית היהודי.

יוני שטבון: לא אמרת את זה מזמן.

מאיר פרוש: הממשלה הזו מונעת על-ידי – היא זו שמפעילה את ציפי לבני בהרכב של יש עתיד ואביגדור ליברמן והבית היהודי, כולם מאיצים בה ללכת לתהליך המדיני, והממשלה פתאום באה לכבול את עצמה עם משאל עם.

מאיר פרוש: זה נשמע סביר שממשלה כובלת את עצמה, אם לא המטרה של הממשלה כאן, שהיא כאילו להרגיע את אלה שמנסים כאילו לומר: בואו לא נלך לתהליך מדיני – חבר'ה, לא הכנסת קובעת ולא הממשלה; אתם, העם, אלה שלא רוצים, אתם תפעלו יחד.

מאיר פרוש: ביום בחירות, משאל עם, נפיל את ההצעה של הממשלה.

יוני שטבון: תודה רבה.

מאיר פרוש: ולכן ספק רב אם מותר לתמוך בהצעת חוק של ממשלה שהכוונה שלה במשאל העם הזה היא פשוט לגרום לכך שיהיו יותר ויותר ויתורים.

מאיר פרוש: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר פרוש.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת אורי מקלב, ואחריו – חבר הכנסת אראל מרגלית.

יוני שטבון: בבקשה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, כשאני ראיתי את מקומי בתור הנואמים, מספר 50, אמר לי מזכיר הכנסת או מזכירת הכנסת, חשבתי לעצמי: מה כבר יהיה לי לחדש לאחר מספר נואמים כה רב?

אורי מקלב: אבל יש גם יתרון בלדבר בסוף, לאחר שחברי כנסת, במיוחד חברי הקואליציה, דיברו, ובמיוחד שאפשר לראות את קו ההגנה של הבית היהודי בהסברם מדוע הם תומכים במשאל העם.

אורי מקלב: וההסבר המרכזי שאנחנו שמענו, מדוע הם תומכים במשאל העם: זה לא, זה ברור, זה מכיוון שאנחנו – זה עוד היה בהסכם הקואליציוני, אנחנו כבר אז דרשנו את זה.

אורי מקלב: אין בזה משהו מיוחד – שזה משאיר אותנו עכשיו בקואליציה.

אורי מקלב: אנחנו כבר דרשנו את זה בהסכם הקואליציוני.

אורי מקלב: וכי מה?

אורי מקלב: וכי דרשתם את זה בהסכם הקואליציוני – זה לא הסיבה, ולא מפני שאתם כבר ראיתם או דיברתם, ובוודאי כל אחד שאל, איך אתם תתנהגו כשיתחיל תהליך מדיני, כשהליכוד יתחיל בתהליך מדיני – מה אמרתם לעצמכם?

אורי מקלב: אנחנו דורשים משאל עם.

אורי מקלב: וזה יחזק את האחיזה בארץ-ישראל.

אורי מקלב: מה זה, זה יחשק את המדינה, את הממשלה, מלהגיע להסכמים.

אורי מקלב: בשביל זה עשיתם את זה?

אורי מקלב: או שמשתקף, כמו שהשתקף היום, כפי שאנחנו רואים, שאתם עושים את זה כדי להמשיך להתנחל במשרדים שלכם, כדי שתוכלו, גם אם מתחיל מהלך מדיני שמבחינת

אורי מקלב: כם הוא גרוע ביותר – משחרר מחבלים, מקפיא בנייה, ומדברים על עוד ויתורים רבים – ואתם ממשיכים לשבת.

אורי מקלב: מה הייתה עושה מפלגה שהיא אבן מרכזית בתוך הקואליציה הזאת, שיכולה לפרק את הממשלה, כשמתחיל כזה תהליך מבחינתכם?

אורי מקלב: הייתם צריכים להגיד שאם זה נמשך, התהליך הזה, אנחנו יוצאים מהקואליציה.

אורי מקלב: זה אתם לא עושים.

אורי מקלב: מה אתם מסבירים?

אורי מקלב: כולכם – מה הסברתם, כל הבית היהודי?

אורי מקלב: יש לנו הסבר, יש לנו קו הגנה: זה כבר היה אז, אנחנו רוצים לחשק.

אורי מקלב: על מי אתם עובדים?

אורי מקלב: מה אתם חושבים, שהציבור שלכם מאמין בדבר כזה?

אורי מקלב: אמר כאן חבר הכנסת ליצמן: כשיהדות התורה יכלה לקבל אצל קדימה, בקדנציה קודמת, הסכם קואליציוני טוב ומצוין מבחינתה, ואמין הרבה יותר מהסכם עם הליכוד, בגלל שלא היו מוכנים להתחייב על איזה דיבור על ירושלים, לא נכנסו.

אורי מקלב: אנחנו בזה – דגל התורה לא אחזה בזה, אבל היא יישרה קו עם אגודת ישראל בעניין הזה.

אורי מקלב: אנחנו הסכמנו לוותר, כשאצלנו תורת ישראל היא לפני ארץ-ישראל.

אורי מקלב: אבל אתם, מילא אתם על תורת ישראל ויתרתם, אבל על ארץ-ישראל גם כן אתם מוותרים?

אורי מקלב: אתם לא יכולים היום – יש לכם משילות, יש לכם האפשרות היום לצאת.

אורי מקלב: מה תגידו?

אורי מקלב: אנחנו לא נצא בגלל שאם אנחנו לא שם ש"ס ייכנסו.

אורי מקלב: עם התירוץ הזה גם תלכו לציבור?

אורי מקלב: כשיוכיחו לכם שש"ס הבטיחו ויהדות התורה הבטיחו שלא ייכנסו לקואליציה במקומכם כדי לא לפגוע בעולם התורה ובבני התורה – לא שמעתם לזה, המשכתם להחזיק בכיסאות.

אורי מקלב: זה אידיאולוגיה?

אורי מקלב: זו מפלגה שיש בה אידיאולוגיה או כיסאולוגיה?

אורי מקלב: זה מה שיש לכם לפניכם.

אורי מקלב: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת אראל מרגלית, ואחריו – חבר הכנסת ישראל חסון.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: שלוש דקות.

אראל מרגלית: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, התוקף המוסרי של משאל עם יכול לבוא רק דרך מי שמוביל דרך ולא על-ידי מי שרוצה לחסום אותה.

אראל מרגלית: כשיצחק רבין, ואתם דיברתם פה על מפלגת העבודה לא מעט, הכין את הקרקע למשאל עם, הוא הכין את הקרקע למשאל עם כי היו צריכים לקבל החלטות קשות בדרך שהוא רצה להוביל ולא בדרך שהוא רצה לחסום.

אראל מרגלית: נפתלי בנט, איילת שקד, אורית סטרוק, כשאתם מעלים את משאל העם ומתפללים לכישלונו של המשא-ומתן, אתם נראים כמו מי שמנסה לחשק את הדרך ולא כמי שמנסה להוביל אותה.

אראל מרגלית: ובנימין נתניהו, אנחנו חשבנו בכהונה הקודמת שלך שאתה מנהיג ימני מתון, שמדבר בנאום בר-אילן על דרך היסטורית שאתה רוצה להוביל.

אראל מרגלית: מאז ועד היום אתה מתנהג כמי שנגרר ולא כמי שמוביל.

אראל מרגלית: אתה מתנהג כמי שלוקחים אותו בכוח לתוך המשא-ומתן ולא כמי שמתווה את הדרך לעם.

אראל מרגלית: כשדוד בן-גוריון קיבל את ההחלטה ההיסטורית על תוכנית החלוקה, תארו לעצמכם אם הוא היה צריך ללכת למשאל עם.

אראל מרגלית: האם הייתה קמה מדינת ישראל באותו רגע?

אראל מרגלית: ואני אומר לכם את הדבר הבא: אם אתם, הממשלה הזאת עם ראש הממשלה הזה ועם האנשים האחרים בקואליציה, תמשיכו להתנהג כמו שאתם מתנהגים, אתם לא תובילו לשום מקום, אתם תתקעו את המשא-ומתן.

אראל מרגלית: ואז אנחנו נחזור, מפלגת העבודה יחד עם אותן מפלגות חרדיות.

אראל מרגלית: האחד אחרי השני שמעתי אתכם הערב, ואני אומר לכם: זה טוב שאתם קצת באופוזיציה, תענוג לשמוע אתכם.

אראל מרגלית: תענוג.

אראל מרגלית: תענוג בגלל חשבון הנפש שאתם עושים.

מאיר פרוש: בהיסטוריה היינו יותר שנים באופוזיציה.

אראל מרגלית: תענוג לראות שאתם מוכנים לדרך חדשה, כי זה לא היה מורגש בכנסת הקודמת.

תמר זנדברג: גם אתם חדשים באופוזיציה.

אראל מרגלית: ואותו דבר לחברים האחרים.

אראל מרגלית: ואותו דבר עם כל חברי הבית, וגם התנועה, מה שיישאר ממנה, וגם מה שיישאר מהטיפות של יש עתיד, כולל עדי קול הלא-מחושקת.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת ישראל חסון, ואחריו – חבר הכנסת חיליק בר.

אבישי ברוורמן: ישראל חסון, אני מצפה קצת למשהו מעניין בלילה הזה.

יוני שטבון: בבקשה.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, מאחר שכולם פה – – –

קריאה: לא ישנים הלילה?

קריאה: – – –

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו רוצים להמשיך בדיון.

יוני שטבון: תודה.

ישראל חסון: מאחר שכולם פה מדברים בכל מיני שפות, אז, ד"ר טיבי, אני מבקש שתתרגם לחברינו מהקואליציה את הפתגם שאומר, מן קלת אל-ח'יל שדנא אל-סרוג' עלא אל-כּלאבּ, ותסביר להם במה הדברים אמורים.

ישראל חסון: בפירוש עממי, אומרים שממיעוט הסוסים נאלצנו לשים את האוכפים על הכלבים.

ישראל חסון: ולמה אני אומר את זה?

ישראל חסון: אדוני שר האוצר, אנחנו יושבים פה היום – ואני בכוונה מכוון את הדברים אליך – אנחנו יושבים היום ודי מתבדחים.

ישראל חסון: זה אחד הימים, בעיני, הכי עצובים לדמוקרטיה, לפרלמנטריזם, ואם זו הפוליטיקה החדשה, סלח לי, אני חושב שאתה חייב בחשבון נפש.

ישראל חסון: משאל העם הזה זה הבעת האי-אמון הגדולה ביותר שיכולה להיות – מבחינתי זה הצבעת אי-אמון, בעצם, בראש הממשלה.

ישראל חסון: ופוליטית – ופוליטית – היינו צריכים להצביע בעד.

ישראל חסון: היינו צריכים להצביע בעד, משום שהעם היה מצביע עם השלום, ולא צריך לחשוש מזה, אבל לקחת את כל התהליך הזה, שעברנו היום – מה עברנו היום?

ישראל חסון: תחשבו רגע רק היום מה עברנו.

ישראל חסון: היום עברנו תהליך שאומר את הדבר הבא – –

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת ריבלין, אתה מפריע לדובר.

ישראל חסון: – – מכה אחר מכה לפרלמנטריזם, לייצוג, ועכשיו אנחנו מגיעים עוד פעם, למכה נוספת לסמכות הפרלמנטרית.

ישראל חסון: האם בן-גוריון בהכרזת העצמאות היה צריך ללכת ולעשות משאל – – –

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת ריבלין, אתה מפריע לדובר.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת ריבלין מפריע לדובר.

יוני שטבון: בסדר, הוא מדבר עם חברו.

יוני שטבון: הוא לא מפריע לדיון.

יוני שטבון: בבקשה, חבר הכנסת חסון.

אבישי ברוורמן: זה נעשה בצורה גסה.

קריאות: – – –

ישראל חסון: האם בן-גוריון בהכרזת העצמאות – וזו הייתה החלטה גורלית לקיומה של מדינת ישראל, אם בכלל – העביר את זה על חודו של קול?

ישראל חסון: האם בגין נדרש לעשות משאל עם?

ישראל חסון: מה המורשת שלכם?

ישראל חסון: מה הפוליטיקה החדשה שהבאתם?

ישראל חסון: לא מדרון חלקלק; משאל העם הזה זה סלטה גדולה לפנים במדרון החלקלק שאתם לוקחים אותנו.

ישראל חסון: לאיזה הבטחה אנחנו צריכים להאמין?

ישראל חסון: אני לא אצביע בעד, אף-על-פי שפוליטית זה נכון להצביע בעד.

ישראל חסון: אני אומר לכם, אני לא אצביע בעד, משום שאני לא סומך עליכם שבעוד שבועיים, שלושה, חודש, חודשיים, אם – –

יוני שטבון: נא לסיים.

ישראל חסון: – – המשא-ומתן יצלח, לא תביאו לפה הצעה שתתחיל להוציא מגזרים שלמים בעם הזה מתהליך קבלת ההחלטות.

ישראל חסון: אני יותר מכם לא אופתע בכלום.

יוני שטבון: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל חסון.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת חיליק בר, ואחריו – חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

יוני שטבון: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני באופן עקרוני סומך על העם, כך שאין לי בעיה עקרונית עם משאל עם.

יחיאל חיליק בר: יש לנו עם חכם, ואני אומר את זה בהסתייגות, הוא בכל זאת בחר בבנימין נתניהו פעמיים, הוא בכל זאת מעלה כל פעם איזה מפלגת אופנה שאין לה אידיאולוגיה ואין לה עקרונות – פעם קדימה, עכשיו מפלגת אחורה, אבל אני שואל, למה הפעם משאל עם?

יחיאל חיליק בר: למה?

יחיאל חיליק בר: חצי מיליון איש יצאו ב-2011 לרחובות, למחות, אולי בצורה הכי קשה, על המצב הכלכלי ועל מצוקת הדיור.

יחיאל חיליק בר: זה באמת משאל עם.

יחיאל חיליק בר: כן?

יחיאל חיליק בר: מה הביאו לו?

יחיאל חיליק בר: הביאו לו את ועדת "מרחטנברג", שמרחה – –

איציק שמולי: חיליק, זה לא בגלל זה.

איציק שמולי: זה כי שר האוצר טוען שזה היה על הוגנות – – –

יחיאל חיליק בר: כן, בוודאי, הוגנות זה השם השני של המפלגה הזאת.

איציק שמולי: – – –

יחיאל חיליק בר: אז חצי מיליון איש – וזה משאל עם אמיתי – קיבלו את ועדת "מרחטנברג".

יחיאל חיליק בר: עכשיו הבאתם את התקציב אולי הכי אכזרי בהיסטוריה, ב-20 או 30 השנים האחרונות.

יחיאל חיליק בר: למה אין משאל עם על התקציב?

יחיאל חיליק בר: למה יש משאל עם דווקא על הדבר היחיד שהמדינה הזאת צריכה, והוא תהליך השלום, שרוב חברי יש עתיד – שדואגים שלא יהיה עתיד – תומכים בו?

יחיאל חיליק בר: יש כאן משאל עם רק מסיבה אחת, והיא – ולא סתם הציע אותו השר נפתלי בנט – כדי להערים קשיים, כדי ליצור מכשולים, כל מכשול שאפשר, אם חלילה בנימין נתניהו יחליט לא רק לנסוע בכביש בגין, אלא ללכת בדרך בגין ולהביא שלום בעם הזה.

יחיאל חיליק בר: ואז – אתם מכירים את הסרט "ואז הגיעה פולי"?

יחיאל חיליק בר: אתם ראיתם את הסרט הזה, "ואז הגיעה פולי"?

יחיאל חיליק בר: ואז הגיעה חברת הכנסת עדי קול.

יחיאל חיליק בר: אז הגיעה חברת הכנסת עדי קול.

יחיאל חיליק בר: מסכנה, העזה להימנע, כי נענתה לצו מצפונה.

יחיאל חיליק בר: ואני, באמת, רק כששמעתי את חבר הכנסת גפני, על הסנקציות שעשו לה, על ההשפלה, על החיוב לשלוח אס.

יחיאל חיליק בר: אם.

יחיאל חיליק בר: אס והודעה לעיתונות של התנצלות, ואני שואל אותך, אדוני שר האוצר: מתוקף איזה סמכות אתה מפיל כזאת מרות על חברת כנסת?

יחיאל חיליק בר: מה, אתה הרב עובדיה לפיד?

יחיאל חיליק בר: לפחות לרב עובדיה יש סמכות דתית – –

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: – – אתה לא יכול להיות הרב עובדיה לפיד.

יחיאל חיליק בר: מה, אתה קים ג'ונג לפיד?

יחיאל חיליק בר: מה זה הדיקטטורה הזאת?

יחיאל חיליק בר: אתה אביגדור לפידרמן?

אבישי ברוורמן: רובי, אתה מפריע – – –

יחיאל חיליק בר: הדבר שהתנהל פה היום, ואני אומר לחברת הכנסת עדי קול – אני, אחרי שיצאת מהכנסת בבושת פנים, לצערי, כי אני אחד האנשים שמעריכים אותך – ישבתי על הכיסא שלך, אני מצטער אם עיקמתי לך אותו טיפה, בשל משקלי, והרגשתי שאני חברת הכנסת קול.

יחיאל חיליק בר: האחת באופוזיציה, מני רבות, שיש לה אומץ להגיד: אני לא מסכימה עם הגועל נפש הזה שקורה פה, והעזה – אפילו לא להתנגד, כמו חבר הכנסת ריבלין, או כמו חבר הכנסת פייגלין, או כמו יו"ר הכנסת, נכבדנו, שנמנע.

יחיאל חיליק בר: היא לא גדולה כזאת ומפחידה כמוהם.

יחיאל חיליק בר: אז זאת פוליטיקה חדשה?

יחיאל חיליק בר: זו לא פוליטיקה חדשה.

יחיאל חיליק בר: פוליטיקה שהולכת על חלשים היא פוליטיקה חלשה, ולא חדשה, וזה מה שאתם מביאים לפה, מפלגת יש עתיד.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת חיליק בר.

יוני שטבון: תעלה חברת הכנסת ציפי חוטובלי, ואחריה – חבר הכנסת אריה דרעי.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: שלוש דקות.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קצת מדברים כאן על חוק שלא קיים, כי בעצם העיקר חסר מן הספר.

ציפי חוטובלי: החוק הזה לא כולל שום התייחסות ליהודה ושומרון, ועד כמה שידוע לי, אנחנו לא מנהלים שום משא-ומתן עם אסד.

ציפי חוטובלי: הדיונים כרגע הם לא על סוריה ולא על רמת-הגולן, הדיונים הם כרגע על יהודה ושומרון.

ציפי חוטובלי: לכן, בהרבה מאוד מובנים, החוק החשוב הזה, חוק משאל עם – שאני תומכת בעיקרון החשוב שלפיו הכרעות היסטוריות הרות גורל שמחלקות את העם לשני חלקים כבר הרבה מדי שנים צריכות להיות מובאות בפני העם – החוק הזה, בעצם לא מצביעים עליו היום.

ציפי חוטובלי: ואני פונה למחוקק, ליריב לוין, יו"ר הקואליציה, אתה, כמי שהגה את החוק הזה, חייב להכליל בתוכו את העיקר, והעיקר הוא יהודה ושומרון.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לנצל את הבמה הזאת כדי לפנות לאיש הכי חשוב אולי הערב, שיצביע אתנו עוד כמה דקות על החוק הזה; אני רוצה לפנות מעל דוכן הכנסת לראש הממשלה.

ציפי חוטובלי: אדוני ראש הממשלה, אני לא ישנה בשקט כי אנחנו היום בערב מצביעים על חוק משאל עם.

ציפי חוטובלי: אתה תיתן את הדין היסטורית על מהלך שבו אתה תישא ותיתן על חלקי מולדת.

ציפי חוטובלי: בסופו של דבר, גם אם העם יאשרר את ההסכם הזה – ואני כולי תקווה – –

ישראל חסון: זה הצבעת אי-אמון – – –

ציפי חוטובלי: – – שלא נגיע ליום שבו ניאלץ להביא את ההסכם הזה בפני העם – אני חייבת לומר שהאחריות ההיסטורית תוטל על כתפיך.

זהבה גלאון: – – –

ציפי חוטובלי: – – הרגע שבו ראש הממשלה יצחק רבין הביא את הסכם אוסלו ב' לכנסת.

ציפי חוטובלי: וכך אמר יצחק רבין: "אני רוצה למנוע מצב של מדינה דו-לאומית, וזאת על-ידי הקמת ישות עצמאית שהיא פחות ממדינה, לצד מדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: בהסכם הקבע לא תהיה חזרה לקווי 4 ביוני 67', תישמר אחדות ירושלים, יסופחו גושי ההתיישבות, גבול הביטחון של ישראל יהיה בבקעת-הירדן"; הדמיון לנאום בר-אילן אינו מקרי.

ציפי חוטובלי: אדוני ראש הממשלה, אתה נבחרת ב-1996, ועלית לשלטון, כאלטרנטיבה לאוסלו, לא כדי להמשיך את הדרך הזאת.

ניצן הורוביץ: – – – יש לך מפלגה, תלכי למפלגה שלך.

ציפי חוטובלי: ואני חייבת לומר, מעל הדוכן הזה, שרוב סיעת הליכוד לא תיתן יד להסכם שיהיה בו ויתור על חלקי מולדת.

ציפי חוטובלי: ולכן חשוב, גם ביום הזה, שבו אנחנו מאשרים חוק חשוב, שבו אנחנו הרי לא יודעים מה צופנת לנו ההיסטוריה, יום אחד אנחנו בשלטון ויום אחד אנחנו באופוזיציה, אז תמיד חשוב שהעם הוא זה שיקבל את ההכרעה לגבי עתידה של ארץ-ישראל.

ציפי חוטובלי: חשוב לי לומר לראש הממשלה: אתה תישא באחריות ההיסטורית.

ציפי חוטובלי: ואנחנו, כאן, חברי מפלגתך, נעשה הכול כדי שמימוש החוק הזה לא יבוא לידי ביטוי אף פעם, כי נבחרנו בשם הזכות להגן על הארץ הזאת, ולא כדי לחלק אותה.

דוד אזולאי: אתם באותה מפלגה?

ציפי חוטובלי: תודה.

דוד אזולאי: אתם באותה מפלגה?

משה זלמן פייגלין: תודה, חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – חבר הכנסת אריה דרעי, ואחריו – השר נפתלי בנט.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש לי שאלה, לא חידה – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מרגלית, נא לא להפנות את הגב לדובר.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אראל מרגלית.

משה זלמן פייגלין: תודה.

אריה מכלוף דרעי: – – מה המשותף בין חוק השוויון בנטל לחוק משאל עם?

אריה מכלוף דרעי: חבר הכנסת טיבי, שאלתי שאלה.

אריה מכלוף דרעי: מה המשותף בין חוק שוויון בנטל לבין חוק משאל עם?

עיסאווי פריג': שני דגלים של יש עתיד.

אריה מכלוף דרעי: לא לא.

אריה מכלוף דרעי: יש להם משהו, יש מכנה משותף מאוד פשוט: שני החוקים הללו, הייתי קורא להם חוקי הישרדות.

אריה מכלוף דרעי: מפלגת יש עתיד הבטיחה במצע שלה לגייס כל בחור ישיבה מגיל 18.

אריה מכלוף דרעי: אם לא, היא לא תיכנס ולא תשב בממשלה.

אריה מכלוף דרעי: אבל מה לעשות, כדי להיכנס לממשלה חייבים להתחבר עם הבית היהודי.

אריה מכלוף דרעי: הבית היהודי לא מוכן בשום אופן לגייס כל בחור מגיל 18, ולכן התפשרו על איזשהו חוק כלאיים שיש בו מתווה יעלון, ויש בו עילויים, ומצאו חוק, העיקר שאפשר להישאר בממשלה ולהמשיך את השותפות הזאת, ברית האחים.

אבישי ברוורמן: שעטנז, נכון.

אריה מכלוף דרעי: בא השר בנט, וגם יש לו בעיה: מתחיל תהליך מדיני, איך נשארים בממשלה?

אריה מכלוף דרעי: איך אפשר לעשות הליך מדיני כשהאמריקנים אומרים ומצהירים שהכול על השולחן, כולל 67' וכולל כל שאלות היסוד, ירושלים ופליטים?

אריה מכלוף דרעי: איך אפשר להישאר בממשלה?

אריה מכלוף דרעי: הרי זה נגד המצע שלנו.

אריה מכלוף דרעי: אז יש פתרון.

אריה מכלוף דרעי: למה לא.

אריה מכלוף דרעי: אפשר ללמוד מהאח לפיד, וגם לעשות חוק: חוק משאל עם.

אריה מכלוף דרעי: זה המשותף לשני החוקים הללו.

אריה מכלוף דרעי: אומנם עמדת ש"ס במשך הרבה שנים, וגם בכמה הצבעות בכנסת היא הצביעה בעד משאל עם, אבל אנחנו לא נהיה שותפים לחוקי ההישרדות של ברית האחים הזאת, ולכן אנחנו בקריאה הראשונה נצביע נגד.

אריה מכלוף דרעי: עד כאן הנאום שלי בנושא חוק משאל עם.

אריה מכלוף דרעי: אני, ברשותכם, חברי הכנסת, בכל זאת, רוצה לנצל את הבמה למשהו אחר שקרה; נכון, זה חשוב, כל החוקים הללו, אבל שלשום קרה בישראל דבר שלפי דעתי – אני לא זוכר דבר כזה חמור: עשרה ספרי תורה נשרפו בבית-כנסת בנתניה, הוצתו על-ידי מצית.

אריה מכלוף דרעי: יד זדונית.

אריה מכלוף דרעי: המשטרה תפסה אותו.

אריה מכלוף דרעי: הם טוענים שהוא מעורער בנפשו.

אריה מכלוף דרעי: אני לא יודע, לא קבעתי את זה.

אריה מכלוף דרעי: אבל יהודי הצית בית-כנסת ושרף עשרה ספרי תורה.

אריה מכלוף דרעי: אותם ספרי תורה – אותו ספר תורה, שהחזיק את עם ישראל במשך אלפי שנים, הוא היה המכנה המשותף שלנו, לא משנה באיזה מבטא ובאיזה טעמים, לא משנה איך, באיזה צורה, אם זה ספר תורה בנוסח ספרדי או אשכנזי.

אריה מכלוף דרעי: זה היה אותו טקסט בכל הגלויות במשך אלפי שנים, ברוסיה ובמרוקו ובכל מקום אחר בעולם.

אריה מכלוף דרעי: והספר הזה שאתו מסרנו את הנפש על קידוש השם בכל הפוגרומים שהיו – פה, במדינת ישראל, נשרפו עשרה ספרי תורה.

אריה מכלוף דרעי: אני לא יודע, לא יכול לפסוק הלכתית, אבל על כזה מעמד היינו צריכים לעשות קריעה.

אריה מכלוף דרעי: זה ממש שרפת ספר התורה, לצערנו הרב, ביזיון נוראי, ואני מנצל את הבמה הזאת, בכנסת ישראל, למחות מחאה חריפה ולהעלות את הכאב הנורא הזה.

אריה מכלוף דרעי: ביום ראשון בצהריים יש הלוויה בעיר נתניה.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שחובה על כל יהודי להצטרף ולהביע את כאבו על שרפת התורה, פשוטו כמשמעו.

אריה מכלוף דרעי: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת אריה דרעי.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – השר נפתלי בנט, ואחריו – חבר הכנסת אופיר אקוניס.

משה זלמן פייגלין: חמש דקות.

זהבה גלאון: הצלחת לחשק את ראש הממשלה.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

זהבה גלאון: – – –

נפתלי בנט: – – הלילה אנחנו עושים היסטוריה.

זהבה גלאון: מה זה היסטוריה.

קריאות: – – –

אילן גילאון: – – –

נפתלי בנט: עם ישראל, חבר הכנסת גילאון, עם ישראל, משחר לידתו, לצערי, רווי פיצולים: ביציאה ממצרים, במדבר כבר התפצלנו, איבדנו את הריבונות על המדינה הזאת לפני אלפיים שנה בגלל פיצולים – –

קריאה: – – –

נפתלי בנט: – – אפילו במרד גטו ורשה – –

זהבה גלאון: – – –

נפתלי בנט: – – היהודים ידעו להתפצל.

קריאות: – – –

נפתלי בנט: מטרת החוק הזה – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי – – –

נפתלי בנט: – – – אפשר היה לקרוא לחוק הזה – –

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת.

איציק שמולי: ממחר בבוקר כולנו אחים.

נפתלי בנט: – – חוק – חוק – – –

איציק שמולי: ממחר בבוקר כולנו אחים.

נפתלי בנט: חבר הכנסת איציק שמולי, אתה צודק, אבל לא ממחר בבוקר, אתה אח שלי כבר הערב.

איציק שמולי: – – –

קריאות: – – –

נחמן שי: היסטוריה בגרוש.

נחמן שי: היסטוריה בגרוש.

נפתלי בנט: אני לא יודע אם החוק הזה, כמו ששמעתי מהרבה חברי כנסת, טוב לתהליך המדיני, רע לתהליך המדיני.

נפתלי בנט: אני יכול להגיד לכם: גם בתוך המפלגה שלי לא יודעים אם זה עוזר או לא עוזר.

נפתלי בנט: יש כאלה שטוענים שזה נותן אליבי.

נפתלי בנט: אני אומר לכם מה זה עושה: בתסריט הנורא מכול, לא יהיה מצב שעל חודה של "מיצובישי" ועל שוחד פוליטי יחלקו את הארץ שלנו.

נפתלי בנט: זה לא יהיה.

נפתלי בנט: וגם אתם יודעים שזה לא יהיה.

נפתלי בנט: ומי שכנה עם עצמו – סליחה, מי שכן עם עצמו – –

אחמד טיבי: אפילו עברית אתה לא יודע לדבר – כן.

נפתלי בנט: – – מי שכן עם עצמו יודע שמי שרוצה לחלק את העם – זאת הדרך – –

מיקי רוזנטל: – – –

נפתלי בנט: – – נדרוס את הדמוקרטיה, לא נקשיב לעם, נעשה מה שאריק שרון עשה.

מיקי רוזנטל: אתה מדבר – – –

קריאות: – – –

נפתלי בנט: ולכן, לכן הדיון פה הוא לא על ארץ-ישראל.

משה גפני: – – – שלא למד ליבה – – –

נפתלי בנט: רֵבּ גפני – –

קריאות: – – –

משה גפני: מה זה – – –

קריאות: – – –

נפתלי בנט: – – ארץ-ישראל שייכת לעם ישראל.

נפתלי בנט: ארץ-ישראל – –

משה גפני: – – –

נפתלי בנט: – – שייכת לאבות אבותינו ולניני נינינו – –

אז למה אתה נותן לו לנהל משא-ומתן?

נפתלי בנט: – – ארץ-ישראל היא שלנו.

אז למה שלחתם את לבני?

קריאה: – – –

משה גפני: בלי תורת ישראל אין ארץ-ישראל.

קריאה: – – –

נפתלי בנט: אני רואה את אנשי ש"ס, בטח אתם תלמדו אותנו על אהבת הארץ.

משה גפני: – – –

קריאות: – – –

נפתלי בנט: אתם העברתם את אוסלו, מה אתם קופצים?

קריאות: – – –

נפתלי בנט: באמת, אני שומע את אריה דרעי מטיף לי.

נפתלי בנט: מה קרה?

קריאה: עכשיו – – –

נפתלי בנט: על הגב שלכם חילקו את הארץ.

קריאות: – – –

נפתלי בנט: על הגב של ש"ס, אתה יודע את זה.

נסים זאב: – – –

נפתלי בנט: אתה יודע את זה.

נפתלי בנט: אז אל תטיפו לי פה מוסר.

קריאות: – – –

נפתלי בנט: היינו פה, לא הייתי בסקנדינביה.

נפתלי בנט: בתקופת אוסלו הייתי חייל, אני לא האמנתי שמפלגה – מפלגה שנשענת על התורה מחלקת את ארץ-ישראל.

נפתלי בנט: אז אל תטיפו לי.

נפתלי בנט: ולגבי חברי – –

דוד אזולאי: איפה אפי איתם?

נפתלי בנט: – – מהשמאל, מה אתם מפחדים?

קריאות: – – –

נפתלי בנט: אם עם ישראל, כמו שאתם טוענים, רוצה לחלק את הארץ, ממה אתם מפחדים?

אראל מרגלית: מה הכוונה שלך?

נפתלי בנט: ממה אתה מפחד?

אראל מרגלית: הכוונה שלך לעשות הסכם ולחסום אותו.

נפתלי בנט: מה, מה – – –

אראל מרגלית: תגיד את האמת.

נפתלי בנט: בטח שאני אגיד את האמת.

נפתלי בנט: אתה שואל אותי?

אראל מרגלית: – – –

נפתלי בנט: בטח שאני נגד מדינה פלסטינית.

אראל מרגלית: אז למה אתה – – –

נפתלי בנט: מה – מה ההפתעה הגדולה?

נפתלי בנט: בוקר טוב, good morning.

קריאות: – – –

אראל מרגלית: – – –

נפתלי בנט: בטח שהתפיסה ההזויה הזאת, שאם ניתן עוד חלק מהארץ לאויבים שלנו – פתאום – ראיתי את חבר הכנסת חיליק בר, תגיד לי, אתה השתגעת?

נפתלי בנט: דגל פלסטין בתוך כנסת ישראל?

יחיאל חיליק בר: למה לא? למה לא?

נפתלי בנט: נפלת על הראש?

יחיאל חיליק בר: זה שאתם מתכחשים שיש – – –

נפתלי בנט: נפלת על הראש?

נפתלי בנט: איפה הגאווה הלאומית?

יחיאל חיליק בר: זה שאתם מתכחשים – – – עם, זו בעיה שלכם – – –

משה זלמן פייגלין: אוקיי.

אראל מרגלית: משאל עם.

משה זלמן פייגלין: רבותי, רבותי.

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: כבוד השר, המתן רגע בבקשה.

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי, חברי הכנסת מסיעות החרדיות – – –

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי – – –

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת – – –

אראל מרגלית: התוקף המוסרי של משאל העם – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

נפתלי בנט: חברים, אני שומע – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת חיליק בר – – –

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: כבוד השר, אתה יודע, בכדורגל יש את חוק היתרון.

משה זלמן פייגלין: עד עכשיו היית ביתרון, אז נתתי לך להמשיך – –

נחמן שי: מה זה משאל עם – – –

משה זלמן פייגלין: – – ולא הפסקתי את דבריך כדי להשתיק את המליאה.

נפתלי בנט: בכדורגל יש גם זמן פציעות, אל תשכח.

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: זמן הפציעות כבר לא על חשבונך.

נחמן שי: שמשאל עם לא – – –

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת – – –

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה את הפלסטינים בתוך מדינת ישראל?

יחיאל חיליק בר: אני רוצה אותם בחוץ.

יחיאל חיליק בר: בגלל זה אני גם – – –

נפתלי בנט: איזה מזל – – –

משה זלמן פייגלין: יפה.

משה זלמן פייגלין: זה בסדר, זה בסדר.

משה זלמן פייגלין: בוא נפסיק קצת – – –

נפתלי בנט: איזה מזל שמחוללי הציונות לא היו תבוסתנים כמוך, כי כשהיה פה יחס של 90% ו-10% – –

קריאות: – – –

נפתלי בנט: – – הם לא אמרו: מה נעשה?

קריאות: – – –

נפתלי בנט: אז עושים עלייה, עושים ילדים.

נפתלי בנט: מה קרה?

נפתלי בנט: ממה אתם נבהלים?

נפתלי בנט: איזה מזל.

קריאות: – – –

נפתלי בנט: אם הם היו פוחדים מהשד הדמוגרפי, היו הולכים אולי לסקנדינביה להקים מדינה.

נפתלי בנט: מה אתה מפחדים?

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: ומה תעשה עם 2 מיליון פלסטינים?

נפתלי בנט: ומה אתם מפחדים, למען השם – – –

יחיאל חיליק בר: ומה תעשה עם 2 מיליון פלסטינים?

נפתלי בנט: מה אתה מפחד ממשאל עם?

נפתלי בנט: אם העם אתך – –

יחיאל חיליק בר: מה תעשה אתם?

יחיאל חיליק בר: מה תעשה אתם?

נפתלי בנט: – – אם עם ישראל אתך, בוא נלך לעם.

נחמן שי: למה אתה מפחד לקבל החלטות?

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: למה אתה לא עונה לי?

יחיאל חיליק בר: למה אתה לא עונה לי?

נפתלי בנט: מה אתה – הרי – תקשיבו.

יחיאל חיליק בר: השר בנט, למה אתה לא עונה לי?

יחיאל חיליק בר: תענה לי, רק תענה לי – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: – – רק תענה לי מה תעשה עם 2 מיליון פלסטינים.

יחיאל חיליק בר: תהיה כן ותגיד מה תעשה אתם, לאן תזרוק אותם.

נחמן שי: למה אתה מפחד לקבל החלטות?

נפתלי בנט: אני, אגב, חושב, אם אתם שואלים אותי – –

קריאות: – – –

נפתלי בנט: – – כולם פה מתפלאים.

נפתלי בנט: אתם שואלים: האם אני נגד מדינה פלסטינית?

נפתלי בנט: אני – תגידו, אתם השתגעתם?

נפתלי בנט: לא הייתם פה בשנתיים האחרונות?

נפתלי בנט: בטח שאני נגד מדינה פלסטינית.

נחמן שי: מה אתה עושה בממשלה?

נחמן שי: – – –

אראל מרגלית: צא מהממשלה – – –

נפתלי בנט: להזריק מדינה פלסטינית לתוך הזה – – –

קריאות: – – –

נפתלי בנט: אני אומר לכם: המשא-ומתן המדיני עכשיו – –

משה זלמן פייגלין: משפט אחרון, בבקשה.

נפתלי בנט: – – לפי דעתי זה בזבוז זמן.

נפתלי בנט: בזבוז זמן.

קריאות: – – –

נפתלי בנט: אתם יודעים מה אני הייתי עושה?

נפתלי בנט: הייתי יושב עם הערבים, מדבר על איך באמת לשפר את החיים של כולם.

נפתלי בנט: לא מתקשקש באוסלו ובאנאפוליס לעוד קוקטייל.

נחמן שי: הנה, הנציגה שלך חזרה מאוסלו – – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

יחיאל חיליק בר: אין לך כוח – – –

נפתלי בנט: אתה חושב – אתה חושב שיש סיכוי?

יחיאל חיליק בר: בוודאי, בוודאי.

נפתלי בנט: כן, טוב, קדימה, תצטרף.

יחיאל חיליק בר: למה אתה לא אומר מה אתה רוצה לעשות עם 2 מיליון פלסטינים.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת נפתלי בנט.

נפתלי בנט: לסיכום.

יחיאל חיליק בר: למה אתה יושב בממשלה שמקדמת את שתי המדינות – – – בניגוד לדעתך?

קריאות: – – –

נפתלי בנט: לסיכום, חברי – –

קריאות: – – –

נפתלי בנט: – – אני חושב, אני חושב שאם יהיה משאל עם – – –

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: ששש.

משה זלמן פייגלין: כן.

נפתלי בנט: אנחנו גם בתוך הממשלה חלוקים.

משה זלמן פייגלין: נא לסיים.

נסים זאב: – – –

נפתלי בנט: אם יהיה משאל עם – –

קריאות: – – –

נפתלי בנט: – – אנחנו נצא עם כל מסירות הנפש, שכונה-שכונה, רחוב-רחוב, ונשכנע את עם ישראל שארץ-ישראל שייכת לעם ישראל.

נפתלי בנט: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה לשר נפתלי בנט.

משה זלמן פייגלין: אפשר להרגיע עכשיו?

משה זלמן פייגלין: רבותי, חברי הכנסת.

קריאות: – – –

אבישי ברוורמן: אין ממשלה בישראל.

משה זלמן פייגלין: ששש – – –

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – – –

נסים זאב: – – –

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת נסים זאב.

משה זלמן פייגלין: רגע, רגע, רגע, אני מבקש.

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת, האמת היא שחשבתי – – –

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי, האמת היא שחשבתי שכאשר תגיע המשמרת שלי ב-02:00 אני לא אצליח להישאר ער, והנה, הצלחתם כולכם להעיר אותי ואת המליאה כולה.

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת, בואו נחזור קצת לשפיות.

נחמן שי: הלילה עוד צעיר, הלילה עוד צעיר.

נסים זאב: – – –

משה זלמן פייגלין: נו, אנחנו רוצים להמשיך.

משה זלמן פייגלין: אתם לא רוצים לסיים היום?

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: אריה, זה לא יעזור.

משה זלמן פייגלין: אתה לא תוכל לדבר.

נסים זאב: – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת זאב, אני מבקש.

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי, מספיק, נגמרה החגיגה, נא להירגע.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת אופיר אקוניס, בבקשה.

יצחק כהן: – – –

משה זלמן פייגלין: ששש, די, די, נו, נו.

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: נו, מספיק.

משה זלמן פייגלין: תן להמשיך.

קריאות: – – –

קריאה: איפה ביבי?

משה זלמן פייגלין: ששש.

קריאות: – – –

אבישי ברוורמן: אין ממשלה בישראל.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי – –

אחמד טיבי: יש – – – אסירים או לא יהיה?

אופיר אקוניס: – – חברי הכנסת – –

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

אופיר אקוניס: – – כבר שתקו כאן הערב, כבר שתקו כאן הערב חברי כנסת רבים – – –

מאיר פרוש: איך ציפי לבני ישבה אתמול עם הפלסטינים?

מאיר פרוש: איך?

קריאות: – – –

יעקב מרגי: מי שלח אותך?

קריאות: – – –

מאיר פרוש: – – –

ניצן הורוביץ: מי – – –?

ניצן הורוביץ: מי מנהל את המשא-ומתן?

ניצן הורוביץ: – – – ראש הממשלה תומך בו – – –

מאיר פרוש: – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

יעקב מרגי: מי שלח אותך?

יחיאל חיליק בר: – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת חיליק בר.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת חיליק בר, אני רוצה לומר לך משהו.

משה זלמן פייגלין: אתה יודע, בספר "הכוזרי" – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

משה זלמן פייגלין: – – בספר "הכוזרי" נאמר, בספר "הכוזרי" נאמר, אומר הכוזרי לחבר או החבר לכוזרי: "גילית מקום חרפתי" – תפסת אותי במקום החלש, כמו שאומרים.

משה זלמן פייגלין: כל הכבוד לך.

משה זלמן פייגלין: אבל עכשיו, אנא, תן לחבר הכנסת אופיר אקוניס לדבר.

יחיאל חיליק בר: – – –

משה זלמן פייגלין: בבקשה, אני מאפס ומתחיל מחדש.

משה זלמן פייגלין: בואו נשמע, אולי – –

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: – – יש לנו משהו מעניין לשמוע, בבקשה, חבר הכנסת אקוניס.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי כנסת, חברות וחברי כנסת רבים – – –

יחיאל חיליק בר: האופוזיציה תומכת בממשלה והקואליציה לא תומכת בממשלה – – –

מאיר פרוש: הרסת את המדינה – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת פרוש, אנא אפשר לחבר הכנסת אקוניס להתחיל לדבר.

יחיאל חיליק בר: הממשלה וציפי לבני למשא-ומתן – – – להנהיג את המשא-ומתן – – –

קריאה: הממשלה של נפתלי בנט – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: הממשלה הולכת עושה מאמצים – – – ראש הממשלה יענה על זה, איך שר בכיר – – –

מאיר פרוש: הרסת את המדינה – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: אולי ראש הממשלה יענה על זה.

יחיאל חיליק בר: איך שר בכיר – – –

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת אקוניס.

מאיר פרוש: דם על הידיים, דם על הידיים.

יחיאל חיליק בר: לא, אבל אולי שראש הממשלה יענה, כבוד היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: שר בכיר בממשלה, שאתה אומר שהוא רוצה – – – מדינה פלסטינית ושתי מדינות לשני עמים, שזו המדיניות הרשמית שלך, שאתה שלחת את השרה ציפי לבני לג'ון קרי בארצות-הברית – – –

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת בר.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: – – – מה יש לך להגיד על דבר כזה?

משה זלמן פייגלין: טוב, חבר הכנסת חיליק בר, אנא, אני לא רוצה – – – קריאות ראשונות ושניות ושלישיות.

קריאות: – – –

יצחק כהן: רגע, רגע, יש כאן – – –

יעקב מרגי: אולי ראש הממשלה יענה?

נסים זאב: – – – שלא שאל שאלות עכשיו – שתיים בלילה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, חברי הכנסת, שלוש דקות לאופיר אקוניס, חברים.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: יש עוד זמן עד להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: מי שירצה להמתין בחוץ, אני אדאג שימתינו בחוץ.

יעקב מרגי: אולי ראש הממשלה – – –

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

קריאות: – – –

זהבה גלאון: – – – נפתלי בנט – – –

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

יחיאל חיליק בר: – – – משא-ומתן – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, שלוש דקות לאופיר בלי הפרעות.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברות וחברים בבית הזה כבר שתקו הערב.

אופיר אקוניס: לא רק שאינני מתכוון לשתוק, אדוני, אני מבקש לפנות ישירות לציבור, ויש עוד כמה מאות, כמה מאות – – –

זהבה גלאון: ישירות לציבור?

זהבה גלאון: – – –

אופיר אקוניס: – – – חברת הכנסת גלאון, שצופים בנו כעת.

אופיר אקוניס: אם יושג הסדר עם הפלסטינים, אתם תכריעו.

אופיר אקוניס: אם יושג הסכם כזה, כל אחד ואחת מכם יצעד אל הקלפיות ויחליט: כן או לא – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – בסוגיה הציבורית – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – בסוגיה הציבורית המפלגת ביותר – –

יחיאל חיליק בר: למה הציבור לא מכריע על התקציב?

יחיאל חיליק בר: למה הציבור לא מכריע – – –

אופיר אקוניס: – – את החברה שלנו ב-46 השנים האחרונות: – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בר.

יחיאל חיליק בר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בר, ביקשתי לא להפריע.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – פתרון הסכסוך בינינו לבין הפלסטינים, אם יהיה כזה.

מוחמד ברכה: נפל לך – חס וחלילה.

אופיר אקוניס: אם יהיה כזה.

אופיר אקוניס: לא חס וחלילה ולא שמס וחלילה.

אופיר אקוניס: אם הפלסטינים ירצו, זה יהיה.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אם הם לא ירצו, זה לא יהיה.

נחמן שי: הם מחליטים בשבילנו?

נחמן שי: הפלסטינים מחליטים בשבילנו או אנחנו מחליטים בשבילנו?

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת שי, הפלסטינים מחליטים כבר 100 שנים שאינם רוצים בשלום עם ישראל.

נחמן שי: אבל לא בשבילנו.

נחמן שי: זאת המנהיגות שאנחנו רוצים?

אופיר אקוניס: מה אני יכול לעשות?

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש – – –

אראל מרגלית: חבר הכנסת אקוניס, אתם רוצים משאל עם כדי לחסום את התהליך המדיני או – – – אותו?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית, חבר הכנסת אראל מרגלית, דיברת, אמרת כאן מילים כדרבונות, כולנו שמענו.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק, מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו – אופיר אקוניס עוד לא דיבר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, משאל עם – – –

זהבה גלאון: – – –

אופיר אקוניס: משאל עם, חברת הכנסת גלאון, הוא דמוקרטיה במיטבה.

אופיר אקוניס: האם יש משהו יותר דמוקרטי?

אופיר אקוניס: האם יש מעשה דמוקרטי יותר ממנו?

אופיר אקוניס: האם יש מעשה מוסרי יותר ממנו וצודק יותר ממנו?

יחיאל חיליק בר: תעשה משאל עם על הגיוס.

יחיאל חיליק בר: למה לא על הגיוס?

יחיאל חיליק בר: תענה לי.

יחיאל חיליק בר: למה לא על התקציב?

יחיאל חיליק בר: למה לא על הגזירות?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בר, חבר הכנסת בר, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: נו, אני לא יכול לקרוא לך לסדר, אתה סגן יושב-ראש.

אופיר אקוניס: הגברת לוי בקריית-שמונה, משפחת מזרחי בבאר-שבע או ליבוביץ בחיפה, וכמובן, וכמובן – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: – – הגברת כהן מחדרה, שר האוצר – כולם יכריעו בפתק שיטילו אל הקלפי אם הם מאשרים את ההסכם שאליו הגיעה הממשלה או מתנגדים לו.

מיקי רוזנטל: – – –

איציק שמולי: ריקי כהן לא תישאר בחיים, על מה אתה מדבר.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אני תמה, אני תמה דווקא על עמדתם של אלה המניפים אל על את דגלי הדמוקרטיה בדרך כלל, וכאשר מגיעים אל רגעי ההכרעה המהותיים ביותר – –

איציק שמולי: אתה תלמד אותנו על דמוקרטיה?

נחמן שי: למה בגין לא עשה משאל עם?

אופיר אקוניס: – – הם מקפלים את הדגל – –

נחמן שי: למה בגין לא עשה משאל עם?

אופיר אקוניס: – – הם מקפלים את הדגל – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שי, תודה.

אופיר אקוניס: – – הם מקפלים את הדגל וזועקים: זוהי אינה דמוקרטיה.

אופיר אקוניס: על-פי חוק, אדוני, הרי אפילו – – –

זהבה גלאון: מי שמך לדבר בשם הדמוקרטיה – – –

אופיר אקוניס: בואי גברתי, אני מתכוון לסיים את נאומי – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, תודה.

אופיר אקוניס: – – אני מתכוון לסיים אותו עד המילה האחרונה, גם אם זה יהיה ב-05:00 בגלל ההפרעות שלך.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: מה אני יכול לעשות?

אופיר אקוניס: אני לא עייף.

אופיר אקוניס: אתם עייפים, רוצים ללכת הביתה.

אראל מרגלית: – – –

אופיר אקוניס: לא, את הנאום.

אופיר אקוניס: אתה צודק.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש – –

יולי יואל אדלשטיין: כרגע הוא בזכות הדמוקרטית שלו ואתם מפריעים לו לממש אותה.

יולי יואל אדלשטיין: אתם דיברתם והוא לא.

יולי יואל אדלשטיין: והוא לא, חבר הכנסת רוזנטל.

אופיר אקוניס: – – חברות וחברי הכנסת, הרי אתם יודעים שאפילו הכנסת איננה מחויבת לאשר הסכם מדיני.

אופיר אקוניס: איננה מחויבת, חבר הכנסת שי.

אופיר אקוניס: מי שהנהיג את המסורת הזאת הוא ראש הממשלה מנחם בגין כאשר הוא הביא את הסכם השלום עם מצרים לכנסת, אף שהוא היה בקונסנזוס רחב מאוד בציבוריות הישראלית.

אופיר אקוניס: בסוגיית הסכסוך עם הפלסטינים בחרו, בחרו – – –

יובל שטייניץ: – – –

אופיר אקוניס: איננו מחייב, אדוני השר, אבל בהחלט תקדים טוב.

אופיר אקוניס: איננו מחייב – – –

זהבה גלאון: אה, בדיוק.

אופיר אקוניס: בסוגיית הסכסוך הישראלי-פלסטיני, אדוני, לדאבון הלב, בחרו שניים ממנהיגי ישראל, יצחק רבין עליו השלום, לאחר שחתם על הסכמי אוסלו, ואריאל שרון, אחרי שהחליט – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – אחרי שהחליט על תוכנית ההתנתקות, שלא לקיים משאל עם אלא להתבסס על קומבינות וקוניונקטורות פוליטיות מביכות בממשלה ובכנסת.

אבישי ברוורמן: יעקב פרי, תשמע מה שהוא אומר על רבין, תשמע מה שאומרים על רבין.

אבישי ברוורמן: זו הממשלה שלך.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, באולם הזה – –

מיקי רוזנטל: – – – "מיצובישי" או פחות?

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, באולם הזה העבירו את הסכמי אוסלו ב' על חודו של "מיצובישי".

אופיר אקוניס: באולם הזה, על חודו של "מיצובישי" – שוחד פוליטי מן המעלה הראשונה לחבר כנסת שערק כדי לקבל "מיצובישי" ולקבל משרת סגן שר.

זהבה גלאון: – – –

אופיר אקוניס: ההתנתקות – – –

זהבה גלאון: – – – הצבעה על התקציב מול משאל עם.

זהבה גלאון: זאת לא – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אופיר אקוניס: ההתנתקות, אדוני היושב-ראש, אושרה – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, ההתנתקות אושרה בממשלה רק לאחר שבבוקר, בשעת בוקר מוקדמת, פוטרו שרים, שניים – –

יצחק כהן: זה היה מאוחר מדי – – –

אופיר אקוניס: – – שעמדתם לא התיישרה עם עמדת ראש הממשלה שרון.

אופיר אקוניס: אסור שהדברים הללו יקרו שוב.

אבישי ברוורמן: ראש ממשלה – – –

אופיר אקוניס: אסור שהקומבינות האלה יקרו עוד.

אבישי ברוורמן: ככה מתנהג ראש ממשלה.

אופיר אקוניס: את הקומבינות האלה – –

קריאות: – – –

אבישי ברוורמן: זאת מנהיגות – – – ראש ממשלה צריך להנהיג – – –

אופיר אקוניס: – – אדוני היושב-ראש, את הקומבינות הפוליטיות המביכות הללו אנחנו חייבים למנוע – – –

אראל מרגלית: אתה מציג את רבין כמי שנתן שוחד פוליטי?

קריאה: "מיצובישי" עם שלושה – – –

אופיר אקוניס: אני מציג רק את העובדות, חבר הכנסת מרגלית.

אופיר אקוניס: בשנת 1995 ערק חבר כנסת כדי לקבל משרת סגן שר, וכך עברו ההסכמים האומללים של אוסלו ב'.

אופיר אקוניס: אומללים.

אופיר אקוניס: זה לא יעזור לכם.

אופיר אקוניס: זה לא יעזור לכם.

אופיר אקוניס: אתם יכולים להביא, חבר הכנסת בר, איזה דגל שאתם רוצים לכנסת ולהביא את כל הפעילים המזויפים של הפלסטינים לפה – לא יעזור, לא יעזור.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כדי למנוע את כל זאת יזמנו את חוק משאל העם.

אופיר אקוניס: הליכוד מאמין בחוק הזה.

אופיר אקוניס: הליכוד מאמין בחוק הזה – –

תמר זנדברג: – – – ציפי חוטובלי – – –

אופיר אקוניס: – – כדי לתת לכל אזרחי ואזרחיות ישראל להכריע.

קריאות: – – –

נסים זאב: – – – ארץ-ישראל – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת נסים זאב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אופיר אקוניס: כדי להעמיק את הדמוקרטיה הטובה שלנו נדרש משאל עם, וכל בעלי זכות הבחירה בישראל כולם, חבר הכנסת ברכה, יביעו את עמדתם ויכריעו.

אופיר אקוניס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: יסכם את הדיון בשם הממשלה השר גדעון סער.

יולי יואל אדלשטיין: מייד לאחר מכן נעבור להצבעות.

יחיאל חיליק בר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה קרה?

יולי יואל אדלשטיין: מה קרה?

יחיאל חיליק בר: זה היה נאום שלוש דקות, הדבר הזה?

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שזה היה שלוש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: עם כל ההפרעות זה הפך לעשר דקות.

יולי יואל אדלשטיין: נו, מה אני אעשה?

יולי יואל אדלשטיין: מה אני אעשה?

יולי יואל אדלשטיין: אם היו מפריעים כך לאיש אופוזיציה לא הייתי מאריך את הזמן?

מיקי רוזנטל: מי מייצג את הממשלה?

יולי יואל אדלשטיין: מי שמייצג את הממשלה, חברי הכנסת, מי שמייצג את הממשלה בדיון הזה הוא השר גדעון סער.

יולי יואל אדלשטיין: כידוע לכם, שר יכול להתערב במהלך הדיון, לכן השר בנט קיבל חמש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אופיר אקוניס, כמו גם חברת הכנסת ציפי חוטובלי, נרשמו לדיון, וזאת זכותם.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע נשמע את השר שמסכם את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא תפריעו, הנאום של השר, אני מבטיח, יהיה קצר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בחלקים מאוד ארוכים ומאוד ממושכים של הדיון שהתקיים כאן ושל ההתקפות מהספסלים האלה על הרעיון של משאל עם, בחלקים רבים מדי, נזכרתי בדבריו של אחד ממנהיגי תנועת העבודה בעבר, יצחק בן-אהרון, שבאחת ההתבטאויות הפחות-מוצלחות בקריירה מאוד מפוארת קרא להחליף את העם.

דב חנין: הוא לא אמר את זה.

דב חנין: לא נכון.

נחמן שי: "אכן חציר העם" – – –

גדעון סער: אצל בוז'י הרצוג – – –

אראל מרגלית: הוא נהג בכבוד במנהיגינו – – –

יחיאל חיליק בר: הלוואי – – –

גדעון סער: אדוני, אתם – אמרתי: אחד מהמנהיגים הגדולים של תנועת העבודה, בהתבטאות לא מוצלחת אחרי המהפך של 1977 קרא להחליף את העם, אמר שצריך להחליף את העם – – –

קריאות: – – –

גדעון סער: אתם יודעים מה?

גדעון סער: בואו נאמר שזאת אגדה עממית שהוא אמר את זה.

גדעון סער: בואו נאמר שזה צוטט כמה אלפי פעמים בכל כלי, בכל מקום, במדינת ישראל.

גדעון סער: בסדר.

זהבה גלאון: – – –

גדעון סער: אבל אם הוא לא אמר, כמו שאתם אומרים, אתם חזרתם ואמרתם את זה פעם אחר פעם במהלך הדיון שהתקיים הערב.

זהבה גלאון: אתה מסלף את הדיון.

זהבה גלאון: מה, אתה היית פה?

יחיאל חיליק בר: – – –

גדעון סער: אני ישבתי וכתבתי, חברת הכנסת גלאון.

גדעון סער: ישבתי וכתבתי, וברצוני להתייחס לדברי כמה מהדוברים.

נחמן שי: בבקשה.

זהבה גלאון: כמה מהדוברים.

גדעון סער: למשל, חבר הכנסת הרצוג דיבר על זה – – –

יצחק הרצוג: סוף-סוף אתה מצטט אותי במשהו.

גדעון סער: למה לא? יש לך מחר ועידת מפלגה.

יצחק הרצוג: לא, מחרתיים.

גדעון סער: מחרתיים?

גדעון סער: בסדר – – –

יצחק הרצוג: שם תהיה אהבה, אחווה – – –

נחמן שי: אתה מוזמן, אתה מוזמן – – –

גדעון סער: אני מבטיח שאם אוזמן באופן פורמלי, אני גם אשקול להגיע.

יצחק הרצוג: מפלגה דמוקרטית.

נחמן שי: אתה מוזמן – – –

גדעון סער: בוז'י הרצוג מדבר על מהלך פוליטי, וזה מאוד מעניין.

גדעון סער: כאשר ישבנו ביחד בממשלה והכנסת חוקקה את חוק משאל העם, זה לא היה פוליטי, משאל העם.

גדעון סער: עכשיו, כשאתה יושב בספסלי האופוזיציה – – –

יצחק הרצוג: מתי זה היה?

גדעון סער: מתי זה היה?

יצחק הרצוג: כן, באיזו שנה היה – – –

גדעון סער: ב-2010 החוק חוקק.

גדעון סער: ישבת בממשלת ישראל, ישבת אפילו לידי.

יצחק הרצוג: זה היה בהתנגדות – – –

נחמן שי: זה היה פטה מורגנה.

גדעון סער: בוא, הרי חבר הכנסת הרצוג, חבר הכנסת הרצוג, אני סקרתי – אני לא אחזור על הנאום הארוך שלי שבו סקרתי את כל ההיסטוריה של מפלגת העבודה בעד משאל עם.

גדעון סער: אותם חברים שתמכו במשאל עם בסיבובים הקודמים תקפו את הרעיון הערב – וזה גם לגיטימי – מעל הבמה הזאת בזעם.

גדעון סער: עכשיו, ניסיתי למצוא, והקשבתי לדברים, איזה בדל מילה טובה בשבוע שנפתח תהליך מדיני.

גדעון סער: הרי את זה – אתם טוענים – – –

נחמן שי: אמרנו, אמרנו – – –

גדעון סער: ישבתם – היה קשה למצוא.

גדעון סער: הייתה כל כך הרבה חמיצות, כל כך הרבה מרירות.

גדעון סער: היה כל כך קשה למצוא מילה טובה לממשלה, לראש הממשלה – –

נחמן שי: – – – חיזקנו את ראש הממשלה – – –

גדעון סער: – – בכל זאת הרי אתם לכאורה תומכים בזה, לכאורה זה חשוב לכם.

נחמן שי: לא לכאורה, תומכים באמת ובתמים – – –

גדעון סער: הרי אם הייתם בממשלה, בואו נדמיין את הדבר התיאורטי הזה – – –

מיקי רוזנטל: איזו ממשלה, של בנט או של ביבי?

גדעון סער: חבר הכנסת רוזנטל, תרשה לי להציע לך את ההצעה הזאת באופן ידידותי: אל תתחייב.

גדעון סער: אף פעם אי-אפשר לדעת מה יקרה.

זהבה גלאון: זה נכון.

גדעון סער: אבל אני אומר, בעיקר כשמדובר במפלגת העבודה, בעיקר כשמדובר במפלגת העבודה: – –

קריאה: – – –

גדעון סער: – – הרי אם הייתם בממשלה, קודם כול הייתם לוקחים קרדיט, הייתם מסבירים שזה בזכותכם.

גדעון סער: קרה לכם אסון – גם אתם לא בממשלה וגם התחיל תהליך מדיני, אז זאת בכלל בעיה.

גדעון סער: ואם הייתם בממשלה – – –

איציק שמולי: צריכים לעצור את יונת השלום.

גדעון סער: ואם הייתם בממשלה והיה נפתח תהליך מדיני, הייתם מתנגדים כאן למשאל עם?

גדעון סער: אתם באמת מאמינים שמישהו מאמין בזה?

נחמן שי: – – –

מאיר פרוש: – – –

גדעון סער: חבר הכנסת נחמן שי – חבר הכנסת נחמן שי הציע למחוק את כל היום הזה בכנסת כאילו הוא לא היה, את כל החקיקה.

גדעון סער: אבל אי-אפשר, חבר הכנסת נחמן שי, לעשות, לעשות את מה שאתה עשית: – –

אראל מרגלית: במה אתה הכי גאה ביום הזה?

גדעון סער: – – באותו נאום גם להסביר למה משאל עם לא טוב כי הוא פוגע בכנסת וגם לתקוף את הכנסת, והכול באותו טקסט.

גדעון סער: לא מסתדר אחד עם השני.

נחמן שי: דווקא שיבחתי את ראש הממשלה.

גדעון סער: אני אומר לכם, תקשיבו לדבר הזה, כי בסוף אתם תגיעו למסקנה הזאת.

גדעון סער: אתם יורדים לשוליים, אתם מנסים להתחרות במרצ.

זהבה גלאון: – – –

גדעון סער: חברת הכנסת גלאון, אני אומר שהם מנסים להתחרות במרצ – ואין לכם סיכוי להתחרות במרצ.

זהבה גלאון: שמענו על הרסיס בישבן של בנט – – –

אראל מרגלית: אתם מנסים להתחרות בבית היהודי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מרגלית.

גדעון סער: כמו שהדברים נראים, חבר הכנסת מרגלית, יהיו לכם הרבה שנים להשתלח בהכרעות הדמוקרטיות שמתקבלות כל שבוע כאן בבית ופעם בארבע שנים על-ידי העם.

גדעון סער: העם שבחר בנו בהחלט יכול להכריע גם בשאלות הענקיות שמפלגות אותו.

גדעון סער: תודה.

אראל מרגלית: זה אחרי שירדתם מ-45 ל-32.

נסים זאב: – – – למה היא שותקת?

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, למען הסר ספק, יש הצעת חוק ממשלתית ויש הצעת חוק פרטית של לוין, שקד וסטרוק.

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה תומכת?

גדעון סער: כן, בשתי ההצעות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה, אדוני השר.

אראל מרגלית: לוין, שקד וסטרוק מובילים את ההליך המדיני.

ג'מאל זחאלקה: אני יכול להתנגד?

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שהשר הודיע שהממשלה תומכת בהצעת החוק הפרטית, חבר הכנסת זחאלקה מבקש להתנגד.

יולי יואל אדלשטיין: כשהממשלה תומכת, יש לו בהחלט זכות.

יולי יואל אדלשטיין: שלוש דקות לרשות חבר הכנסת זחאלקה, כי מי שהציג את ההצעה, חבר הכנסת יריב לוין, היה מוגבל בזמן ודיבר שלוש דקות.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, היות שמדובר בשטח כבוש, מה שתקף הוא לא החוק הישראלי אלא החוק הבין-לאומי.

ג'מאל זחאלקה: מה שדרוש זה לא משאל עם אלא משאל עמים: צריך לשאול את עמי העולם מה דעתם על הכיבוש הישראלי, ולא את האזרחים הישראלים מה דעתם על זה שהם כובשים אדמה של עם אחר.

דוד רותם: הירדנים היו כובשים.

מרדכי יוגב: ארץ-ישראל שייכת לעם ישראל.

מרדכי יוגב: ארץ-ישראל שייכת לעם ישראל.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו היינו פה לפניך, לפניך.

מרדכי יוגב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוגב, אתה מספיק גבוה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, עדיין נראה אותך.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו נהיה פה גם אחריך, אז תפסיק לחלום.

ג'מאל זחאלקה: אני מציע לכם כאן דרך של שלום, דרך של לחיות ביחד, דרך שכולנו ננצח – גם יהודים, גם ערבים – ננצח את הגזענות, ננצח את אויבי הדמוקרטיה ונבנה פה עתיד משותף לילדינו, לבנינו, לנינינו, ראס בן ענו, כל הגזענים.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

נסים זאב: איפה דגל פלסטין?

ג'מאל זחאלקה: ונבנה פה עתיד משותף לילדינו – ראס בין עינו, כל הגזענים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: היום אני חושב – – –

אורי אריאל: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להציל את הילדים שלך.

ג'מאל זחאלקה: אתה מסכן את הילדים שלך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה, אומנם נשארו לך עוד כמה שניות, אבל זהו.

יולי יואל אדלשטיין: אתה כבר לא ליד המיקרופון, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: השר אורי אריאל, תסתכל על השר לנדאו.

יולי יואל אדלשטיין: למה אתה מסתכל על זחאלקה?

יובל שטייניץ: – – –

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה שאתה והבן שלי והבן שלך יהיו אותו דבר.

יובל שטייניץ: אז מה אתה אומר שתהיה פה אחרינו?

יובל שטייניץ: למה אתה אומר שתהיה פה אחרינו?

יולי יואל אדלשטיין: שמענו אותך, שמענו אותך.

יולי יואל אדלשטיין: רק עכשיו קראת לשלום.

יולי יואל אדלשטיין: למה בכזאת היסטריה וצעקות?

ג'מאל זחאלקה: – – –

יובל שטייניץ: אמרת שאתה לא רוצה שיהיו פה יהודים.

ג'מאל זחאלקה: לא אמרתי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מזכיר לכם שיש לנו שני חוקים להצביע עליהם.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יובל שטייניץ: הבנתי שאתה רוצה לגרש מפה את היהודים.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: באמת, מיותר, מיותר לגמרי.

יובל שטייניץ: אתה לא רוצה שיהיו פה יהודים.

ג'מאל זחאלקה: לא אמרתי.

יובל שטייניץ: אמרת: היינו פה לפניך ונהיה גם אחריך.

ג'מאל זחאלקה: לא נכון, לא נכון.

יולי יואל אדלשטיין: השר שטייניץ, השר שטייניץ.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני רוצה לומר כמה מילים?

יולי יואל אדלשטיין: זהבה גלאון כבר ברחה מהצעקות, לא יכולה לשמוע.

ג'מאל זחאלקה: – – – הדמוקרטיה הגדולה – – –

יובל שטייניץ: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, טוב, טוב.

יולי יואל אדלשטיין: זהו, נרגענו.

יולי יואל אדלשטיין: נרגענו, חבר הכנסת זחאלקה.

יובל שטייניץ: אמרת: נהיה פה אחריכם, אחרי היהודים.

ג'מאל זחאלקה: לא נכון, לא נכון.

יולי יואל אדלשטיין: שמישהו יחזיר את מחאת השתיקה עוד פעם.

ג'מאל זחאלקה: אני אלמד אותך מה זאת דמוקרטיה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא שומע את עצמי.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יכול להתחיל להצביע.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני רוצה לומר כמה דברים?

בנימין נתניהו: כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני מוזמן.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, אני מבקש לשמור על שקט.

יולי יואל אדלשטיין: זה קצת מיותר מה שהיה פה בדקה האחרונה.

יולי יואל אדלשטיין: היה דיון ארוך, מכובד, קשה.

יולי יואל אדלשטיין: קצת מיותר מה שהיה עם הצעקות האלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ראש הממשלה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש וחברי הבית, אני לא התכוונתי לדבר, אבל שמעתי את אמירתו של חבר הכנסת זחאלקה.

בנימין נתניהו: אתה אמרת: אנחנו היינו כאן לפניך ואנחנו נהיה פה אחריך.

בנימין נתניהו: החלק הראשון לא נכון – –

ג'מאל זחאלקה: תקשיב למה שאמרתי.

בנימין נתניהו: – – והחלק השני לא יהיה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: לא למחוא כפיים.

יולי יואל אדלשטיין: לא למחוא כפיים באולם המליאה, חברים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יש לנו שתי הצבעות נפרדות – על הצעת חוק ממשלתית והצעת חוק פרטית.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק ממשלתית – – –

נסים זאב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זאב, נו באמת, אנחנו הסתדרנו כמעט כל המושב בלי הרחקות.

נסים זאב: – – – רק שפתיה נעות וקולה לא יישמע.

יולי יואל אדלשטיין: אתה לא מסכים למה שאמר ראש הממשלה, חבר הכנסת נסים זאב?

יולי יואל אדלשטיין: תכתוב בכתב, תעביר פתק לראש הממשלה שאתה לא מסכים אתו.

נסים זאב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק-יסוד: משאל עם, הצעת חוק ממשלתית, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: התקבלו חתימות לקיום הצבעה שמית כנדרש.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אבקש ממזכירות הכנסת – – –

קריאה: נתחיל מהסוף.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: אתה תעזור לי אצל שר הפנים לשנות את שם המשפחה שלי.

יולי יואל אדלשטיין: אני בעד להתחיל לפי סדר האל"ף-בי"ת.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי מזכירת הכנסת, קריאה ראשונה, נא להתחיל.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח עפו אגבאריה – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד יצחק אהרונוביץ – בעד שמעון אוחיון – בעד אורי אורבך – בעד דוד אזולאי – נגד אריאל אטיאס – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – בעד קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – בעד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – בעד אורי אריאל – בעד יעקב אשר – נגד מיכל בירן – נגד בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח אלי בן-דהן – בעד נפתלי בנט – בעד יחיאל חיליק בר – נגד אבישי ברוורמן – נגד מוחמד ברכה – נגד עמר בר-לב – נגד באסל גטאס – נגד אילן גילאון – נגד זהבה גלאון – נגד גילה גמליאל – בעד מסעוד גנאים – נגד משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד דני דנון – אינו נוכח אריה דרעי – נגד רונן הופמן – בעד ניצן הורוביץ – נגד צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד אבי וורצמן – בעד יצחק וקנין – נגד נסים זאב – נגד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד תמר זנדברג – נגד ציפי חוטובלי – בעד דב חנין – נגד ישראל חסון – נגד בועז טופורובסקי – בעד אחמד טיבי – נגד מרדכי יוגב – בעד שלי יחימוביץ – נגד משה יעלון – בעד אליהו ישי – אינו נוכח איתן כבל – נגד אמנון כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד לימור לבנת – בעד מיקי לוי – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – בעד דב ליפמן – בעד יעקב ליצמן – נגד עוזי לנדאו – בעד סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד – בעד מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת שאול מופז – אינו נוכח משה מזרחי – נגד אברהם מיכאלי – נגד מרב מיכאלי – נגד עמרם מצנע – בעד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – נגד משולם נהרי – נגד בנימין נתניהו – בעד חנא סוייד – נגד שמעון סולומון – בעד אורית סטרוק – בעד ניסן סלומינסקי – בעד גדעון סער – בעד חמד עמאר – בעד משה זלמן פייגלין – בעד שי פירון – בעד מאיר פרוש – אינו נוכח יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – נגד רינה פרנקל – בעד עמיר פרץ – בעד דוד צור – בעד אברהים צרצור – אינו נוכח עדי קול – בעד פניה קירשנבאום – בעד רות קלדרון – בעד זבולון קלפה – בעד יפעת קריב – בעד מירי רגב – בעד מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – נגד דוד רותם –

ירדנה מלר-הורוביץ: בעד יואל רזבוזוב – בעד ראובן ריבלין – בעד יוני שטבון – בעד יובל שטייניץ – בעד מאיר שטרית – בעד אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – נגד סילבן שלום – בעד עפר שלח – בעד איציק שמולי – נגד יאיר שמיר – בעד סתיו שפיר – אינה נוכחת איילת שקד – בעד פנינה תמנו-שטה – בעד

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, נא לקרוא בשמות חברי הכנסת שלא ענו לך בסבב הראשון של ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח דני דנון – אינו נוכח אליהו ישי – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת שאול מופז – אינו נוכח מאיר פרוש – אינו נוכח אברהים צרצור – אינו נוכח סתיו שפיר – אינה נוכחת

יולי יואל אדלשטיין: האם יש מישהו מחברי הכנסת באולם שלא קראו בשמו והוא מעוניין או היא מעוניינת להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: אין כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, אפשר לספור את הקולות.

משה גפני: מה שראש הממשלה אמר, שהיינו פה קודם, זה בזכות התורה שהממשלה הזאת רומסת אותה.

יולי יואל אדלשטיין: אתם מפריעים לספירה כרגע, חברי הכנסת.

משה גפני: ראש הממשלה אישר את מה שהיה פעם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי, חבר הכנסת גפני, הוא הודה בזה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא שתק היום שלוש דקות מעל הדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו הוא צריך להשלים עד הבוקר את שלוש הדקות האלו על-פי הודעתו.

ישראל אייכלר: בלי התורה לא נישאר כאן.

ישראל אייכלר: אף אחד לא יישאר כאן בלי התורה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצבענו בקריאה הראשונה על הצעת חוק-יסוד: משאל עם.

יולי יואל אדלשטיין: התוצאות – חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, אתה לא מעוניין לשמוע מה התוצאות?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב אשר, חבר הכנסת יעקב אשר, נא לשבת במקום, חבר הכנסת אשר.

יולי יואל אדלשטיין: גם חבר הכנסת זחאלקה יכול לשבת במקום.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אשר, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, אני עדיין באמצע ההודעה על תוצאות ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אייכלר, אתם מפריעים לי כרגע.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 66, נגד – 45, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק הממשלתית, הצעת חוק-יסוד: משאל עם, עברה בקריאה ראשונה ותועבר – טוב, אני כבר מבין את רוח הדברים.

יצחק כהן: לוועדת הכנסת.

משה גפני: לוועדת המדע.

יולי יואל אדלשטיין: כן, שמעתי.

יולי יואל אדלשטיין: בואו נגיד שכל הוועדות תקפות.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה תועבר לוועדת הכנסת, וועדת הכנסת תכריע איפה היא תוכן לקריאה שנייה ושלישית.

משה גפני: יש בקשה, אדוני היושב-ראש – אם אפשר לקבל דיווח קצר מהשרה ציפי לבני על מה שהיה בבית היהודי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת זחאלקה, אני מקווה שהכוונה היא להבהיר את הדברים שנאמרו.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, למען הסר ספק, ולאחר דבריו של ראש הממשלה, אני רוצה להבהיר שאני לא התייחסתי אל חבר הכנסת יוגב כאל יהודי אלא – בתור עמדותיו הפוליטיות הקיצוניות.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה לחזור על המילים שמגיעות לו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: ההבהרה ברורה.

ג'מאל זחאלקה: הכוונה היא שאנחנו נהיה פה אחרי הגזענות, אחרי הגזענים, אחרי האנטי-דמוקרטים, אחרי האנשים מחרחרי המלחמה, ונבנה עתיד של שלום משותף לנו ולבנינו, יהודים וערבים ביחד.

יולי יואל אדלשטיין: יופי.

יולי יואל אדלשטיין: עצור בנקודה הזאת, לפני שהגענו לנקודות נוספות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים כרגע, שימו לב, בקריאה טרומית על הצעת חוק של חברי הכנסת יריב לוין, איילת שקד ואורית סטרוק – הצעת חוק-יסוד: משאל עם.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק פרטית.

יולי יואל אדלשטיין: הוגשו גם כאן חתימות לקיום הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי המזכירה, נא לפתוח בהצבעה.

גדעון סער: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת)

ירדנה מלר-הורוביץ: עפו אגבאריה – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד יצחק אהרונוביץ – בעד שמעון אוחיון – בעד אורי אורבך – בעד דוד אזולאי – נגד אריאל אטיאס – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – בעד קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – בעד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – בעד אורי אריאל – בעד יעקב אשר – נגד מיכל בירן – נגד בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח אלי בן-דהן – בעד נפתלי בנט – בעד יחיאל חיליק בר – נגד אבישי ברוורמן – נגד מוחמד ברכה – נגד עמר בר-לב – נגד באסל גטאס – נגד אילן גילאון – נגד זהבה גלאון – נגד גילה גמליאל – בעד מסעוד גנאים – נגד משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד דני דנון – אינו נוכח אריה דרעי – נגד רונן הופמן – בעד ניצן הורוביץ – נגד צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד אבי וורצמן – בעד יצחק וקנין – נגד נסים זאב – נגד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד תמר זנדברג – נגד ציפי חוטובלי – בעד דב חנין – נגד ישראל חסון – נגד בועז טופורובסקי – בעד אחמד טיבי – נגד מרדכי יוגב – בעד שלי יחימוביץ – נגד משה יעלון – בעד אליהו ישי – אינו נוכח איתן כבל – נגד אמנון כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד לימור לבנת – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד מיקי לוי – בעד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – בעד דב ליפמן – בעד יעקב ליצמן – נגד עוזי לנדאו – בעד סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד – בעד מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת שאול מופז – אינו נוכח משה מזרחי – נגד אברהם מיכאלי – נגד מרב מיכאלי – נגד עמרם מצנע – בעד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – נגד משולם נהרי – נגד בנימין נתניהו – בעד חנא סוייד – נגד שמעון סולומון – בעד אורית סטרוק – בעד ניסן סלומינסקי – בעד גדעון סער – בעד חמד עמאר – בעד משה זלמן פייגלין – בעד שי פירון – בעד מאיר פרוש – אינו נוכח יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – נגד רינה פרנקל – בעד עמיר פרץ – בעד דוד צור – בעד אברהים צרצור – אינו נוכח עדי קול – בעד פניה קירשנבאום – בעד רות קלדרון – בעד זבולון קלפה – בעד יפעת קריב – בעד מירי רגב – בעד מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – נגד דוד רותם – בעד יואל רזבוזוב – בעד ראובן ריבלין – בעד יוני שטבון –

ירדנה מלר-הורוביץ: בעד יובל שטייניץ – בעד מאיר שטרית – בעד אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – נגד סילבן שלום – בעד עפר שלח – בעד איציק שמולי – נגד יאיר שמיר – בעד סתיו שפיר – אינה נוכחת איילת שקד – בעד פנינה תמנו-שטה – בעד

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, אני מבקש לקרוא בשמות חברי הכנסת שלא ענו לך.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח דני דנון – אינו נוכח אליהו ישי – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת שאול מופז – אינו נוכח מאיר פרוש – אינו נוכח אברהים צרצור – אינו נוכח סתיו שפיר – אינה נוכחת

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, האם עוד יש מישהו באולם שמעוניין להצביע ולא קראו בשמו?

יולי יואל אדלשטיין: אין כאלה, גברתי המזכירה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הסתיימה, אפשר לספור את הקולות.

יולי יואל אדלשטיין: לחברי הכנסת, אני רק אומר שיש עוד סדר-יום.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבין את נפילת המתח, את ה-anticlimax – בלועזית, אבל יש עוד כמה וכמה חוקים על סדר-היום.

מיקי לוי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חכה, אדוני, קודם כול אני יודע שאתה במתח לשמוע את התוצאות של ההצבעה, גם על הצעת החוק השנייה, שהיא הצעת חוק-יסוד: משאל עם, של חברי הכנסת יריב לוין, איילת שקד, אורית סטרוק, בקריאה טרומית.

יולי יואל אדלשטיין: התוצאה היא: בעד – 66, נגד – 45, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה טרומית ותועבר להמשך החקיקה לוועדה – – –

קריאה: המדע.

קריאה: כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ועדת המדע, ועדת הכנסת – כל הוועדות האפשריות.

יולי יואל אדלשטיין: ועדת הכנסת תכריע איפה היא תוכן להמשך החקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/518).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת משה גפני, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת משה גפני, סוף-סוף יש לך זכות דיבור ואתה לא רוצה לדבר?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת משה גפני יציג את הצעת חוק הכנסת (מספר הסגנים ליושב-ראש הכנסת בתקופת כהונתה של הכנסת התשע-עשרה), התשע"ג–2013, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך.

משה גפני: אני מבקש להציג בפני הכנסת את הצעת חוק הכנסת (מספר הסגנים ליושב-ראש הכנסת בתקופת כהונתה של הכנסת התשע-עשרה), התשע"ג–2013, לקריאה ראשונה, על מנת שיהיו בתוך המערכת עשרה סגנים, כפי שהיה בכנסת הקודמת.

משה גפני: אני מבקש את אישור הכנסת להצעת החוק בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת גפני.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, נצביע על הצעת החוק הזאת – –

עמיר פרץ: בהרמת ידיים.

יולי יואל אדלשטיין: – – בעצם בחזקת הוראת שעה לכנסת התשע-עשרה, מספר הסגנים, בקריאה ראשונה; הצעת חוק הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 31 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 25 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הכנסת (מספר הסגנים ליושב-ראש הכנסת בתקופת כהונתה של הכנסת התשע-עשרה), התשע"ג–2013, לוועדת הכנסת נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נסים זאב הביע את רצונו להצביע בעד החוק, אבל בשעות כאלה כבר קשה לו להגיע למקומו.

יולי יואל אדלשטיין: אז 25 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הכנסת להמשך החקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: [נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: החלטת ועדת הכספים לגבי צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 18), התשע"ג–2013 – הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את החוק יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת – מה?

יולי יואל אדלשטיין: אתה יכול מן המקום.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שנשתכנע מהר.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כנראה היה בלבול גדול והוחלט שסעיף הקישואים ייכנס – – –

יולי יואל אדלשטיין: שלא יקרה לנו מה שקרה לשר החינוך.

ניסן סלומינסקי: היה בלבול, כנראה, בין הקישואים לדלעת, ולא ידעו איך להתייחס לזה במכס, אז החלטנו שסעיף הקישואים ייכנס תחת הדלעת, ומהיום והלאה יהיה דלעות שהקישואים בתוכם ויתאחדו המסים – וגם, שזרעי קישואים יהיו פטורים מהמכס.

ניסן סלומינסקי: אז זה התעריף.

ניסן סלומינסקי: בדרך כלל, ועדת הכספים, מספיק לה שהיא מאשרת את זה.

ניסן סלומינסקי: אבל מאחר שלפי תקנה – סעיף 2א(3) וכו', אם זה פחות משלושה שבועות לפני הפגרה, אז גם הכנסת צריכה לאשר את זה.

ניסן סלומינסקי: אז זהו, אז שהכנסת תאשר שקישואים זה דלעת וזרעי קישואים פטורים מהמכס.

ניסן סלומינסקי: תודה לך.

יולי יואל אדלשטיין: טוב ששר החקלאות הלך, אחרת הוא לא היה מסכים להגדרות האלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על החלטת ועדת הכספים לגבי צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 18), התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 32 בעד ההחלטה – 19 נגד – אין נמנעים – אין ההחלטה בדבר אישור הוראות בצו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 18), התשע"ג–2013, נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: חברי הכנסת, בעד – 19, אין מתנגדים ואין נמנעים.

משה זלמן פייגלין: מליאת הכנסת אישרה את הודעת ועדת הכספים.

משה זלמן פייגלין: [מס' מ/695; "דברי הכנסת", חוב' י"ט, עמ' 2685.

משה זלמן פייגלין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 67) (פיצוי לנאשם שזוכה), התשע"ב–2012.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו נימוקים?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אשר, אתה רוצה לנמק את ההתנגדות?

יולי יואל אדלשטיין: לא רוצה.

יולי יואל אדלשטיין: זאת אומרת שאין לנו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 67) (פיצוי לנאשם שזוכה).

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 33 בעד ההודעה – 21 נגד – אין נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 67) (פיצוי לנאשם שזוכה), התשע"ב–2012, נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 21 בעד, אין מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אישרנו את רצון הממשלה להחיל דין רציפות על הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 67), והמשך החקיקה יהיה, גברתי המזכירה, באותה ועדה שזה הוכן בה לקריאה ראשונה, ודאי חוץ וביטחון או חוקה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נבדוק.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/537; "דברי הכנסת", חוב' כ', עמ' 3035.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק ההתגוננות האזרחית (תיקון מס' 16), התש"ע–2010.

יולי יואל אדלשטיין: אין לנו כאן

יולי יואל אדלשטיין: מי שהתכוון לנמק את ההתנגדות, לכן עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברי הכנסת, אפשר להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד הרצון של הממשלה להחיל דין רציפות על הצעת חוק ההתגוננות האזרחית (תיקון מס' 16)?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 34 בעד ההודעה – 22 נגד – אין נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דיון רציפות על הצעת חוק ההתגוננות האזרחית (תיקון מס' 16), התש"ע–2010, נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, 22 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: רצון הממשלה להחיל דין רציפות אושר.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/618; "דברי הכנסת", חוב' י"ד, עמ' 1614.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק מניעת זיהום קרקע ושיקום קרקעות מזוהמות, התשע"א–2011.

יולי יואל אדלשטיין: אין מנמקי ההתנגדויות.

יולי יואל אדלשטיין: עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 35 בעד ההודעה – 22 נגד – אין נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק מניעת זיהום קרקע ושיקום קרקעות מזוהמות, התשע"א–2011, נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 22, אין מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם כאן מליאת הכנסת אישרה את רצון הממשלה להחיל דין רציפות.

יולי יואל אדלשטיין: גם כאן המשך החקיקה יהיה באותה ועדה שהכינה את החוק לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/771).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק להעמקת גביית המסים והגברת האכיפה (ייעול אמצעי הגבייה ודיווח), התשע"ג–2013, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את החוק סגן שר האוצר והאתלט המצטיין חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גביית המסים בישראל היא המקור העיקרי להכנסות המדינה.

מיקי לוי: האופן שבו מבוצעות שומה, ביקורת ואכיפת הגבייה משפיע באופן ישיר על הכנסות המדינה.

מיקי לוי: רמת הגבייה קשורה ישירות ליכולת המדינה לעמוד ביעד הגירעון בטווח הקצר וביעד החוב בטווח הארוך.

מיקי לוי: מדיווח של הוועדה לשינוי כלכלי-חברתי בראשותו של פרופסור מנואל טרכטנברג, שאומץ על-ידי הממשלה ביום 9 באוקטובר 2011, עולה כי לשם הגשמת המטרה של גבייה יעילה יש להשתמש במערכות המידע הממוחשבות.

מיקי לוי: בעקבות המלצות הוועדה הוקם צוות בראשותו של מנהל רשות המסים, בהשתתפות נציגי רשות המסים וכו', כדי לבחון את הדרכים לטיפול בהון השחור, אכיפת הגבייה והעלמות המס.

מיקי לוי: חלק מהמלצות הצוות היו בסיס להצעה זו.

מיקי לוי: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעה זו בקריאה ראשונה.

מיקי לוי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: האם יש מישהו מחברי הכנסת שרשום לדיון ומעוניין לממש את זכותו?

סילבן שלום: באמת, נו.

יולי יואל אדלשטיין: באמת?

יולי יואל אדלשטיין: אין לנו חבר כנסת באמת.

יולי יואל אדלשטיין: אין חברי כנסת כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, הצבעה, חברי הכנסת, בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הצעת חוק להעמקת גביית המסים והגברת האכיפה (ייעול אמצעי הגבייה ודיווח), התשע"ג–2013, בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 36 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 22 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק להעמקת גביית המסים והגברת האכיפה (ייעול אמצעי הגבייה ודיווח), התשע"ג–2013, לוועדת הכספים נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 22, אין מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה ותועבר – זה בוודאי בוועדת הכספים – להמשך החקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/771).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק להעמקת גביית המסים והגברת האכיפה (אמצעים לאכיפת תשלום מסים ולהרתעה מפני הלבנת הון) (תיקוני חקיקה והוראת שעה), התשע"ג–2013, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השעה מאוחרת ואקצר בדברי.

מיקי לוי: מדיווח הוועדה לשינוי כלכלי-חברתי בראשותו של פרופסור טרכטנברג – הוא אומץ על-ידי הממשלה ב-9 באוקטובר 2011 – עולה כי קיים פער משמעותי בין הפעילות הכלכלית המדווחת לבין הפעילות הכלכלית המתקיימת בפועל במדינת ישראל.

מיקי לוי: נמצא כי הפעילות הכלכלית המתקיימת בפועל גדולה ב-23% מהפעילות הכלכלית המדווחת, קרי הון שחור.

מיקי לוי: הוועדה ראתה חשיבות רבה בהגברת האכיפה ובהתמודדות עם הכלכלה השחורה במדינת ישראל ובצמצום הפער בין הפעילות המדווחת לפעילות בפועל, לצד האכיפה.

מיקי לוי: בהצעת החוק הזאת מוצע לבצע תיקוני חקיקה שעניינם צמצום היקף העלמות המסים במדינת ישראל, שיפור וייעול הגבייה ומלחמה – לא אוהב את המילה – ומאבק בהון השחור.

מיקי לוי: אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת חוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר לוי.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן – – –

נסים זאב: זה החוק של הצ'יינג'?

יולי יואל אדלשטיין: זה לא בדיוק.

יולי יואל אדלשטיין: לא בדיוק.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: זה חוק אחר, שנדון בוועדת חוקה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מבין שגם כאן אנחנו יכולים לעבור להצבעה בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 37 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 18 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק להעמקת גביית המסים והגברת האכיפה (אמצעים לאכיפת תשלום מסים ולהרתעה מפני הלבנת הון) (תיקוני חקיקה והוראת שעה), התשע"ג–2013, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 18, אין מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותועבר להמשך החקיקה בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/792).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק להסדרת תוצרת אורגנית (תיקון מס' 2), התשע"ג–2013, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את החוק השר יעקב פרי בשם שר החקלאות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, בשמו של שר החקלאות – אני אעשה את זה קצר.

יעקב פרי: זאת הצעת חוק להסדרת התוצרת האורגנית (תיקון מס' 2).

יעקב פרי: אני אסתפק רק בכך שסעיף 15(א)(4) לחוק מסמיך את שר החקלאות ופיתוח הכפר להתקין תקנות לעניין מניעת ניגוד עניינים בין גוף האישור והבקרה לבין הארגון היציג.

יעקב פרי: מוצע לתקן זאת ולאפשר להתקין תקנות כלליות לעניין מניעת ניגוד עניינים בין גוף אישור ובקרה לגופים נוספים, בקשר לסימון של מוצרים אורגניים.

יעקב פרי: אני מבקש מהכנסת להצביע בעד הצעת החוק להסדרת התוצרת האורגנית (תיקון מס' 2).

יעקב פרי: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה לשר פרי.

משה זלמן פייגלין: אני רואה שאין לנו כאן דוברים.

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים להצבעה.

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 38 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 19 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק להסדרת תוצרת אורגנית (תיקון מס' 2), התשע"ג–2013, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 19, אין מתנגדים ואין נמנעים.

משה זלמן פייגלין: מליאת הכנסת אישרה את הצעת החוק להסדרת תוצרת אורגנית (תיקון מס' 2), התשע"ג, והיא תעבור לוועדת הכלכלה להמשך החקיקה.

משה זלמן פייגלין: [מס' כ/473; "דברי הכנסת", חוב' י"ט, עמ' 2745.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 36) (ביטול עסקה לתקופה קצובה), התשע"ב–2012.

משה זלמן פייגלין: הודעה נמסרה ב-2 ביולי 2013.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת פרוש, אתה רשום להתנגדות.

משה זלמן פייגלין: מוותר.

משה זלמן פייגלין: אנחנו נעבור להצבעה.

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 39 בעד הודעת הוועדה – 18 נגד – אין נמנעים – אין הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 36) (ביטול עסקה לתקופה קצובה), התשע"ב–2012, נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 18, אין מתנגדים ואין נמנעים.

משה זלמן פייגלין: הכנסת אישרה את החלת דין הרציפות, והיא תמשיך להתברר בוועדת הכלכלה.

משה זלמן פייגלין: [מס' כ/364; "דברי הכנסת", חוב' כ', עמ' 2947.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת החוק הבאה – ההודעה נמסרה ב-8 ביולי 2013:

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 47) (שיגור דבר פרסומת באמצעות מערכת חיוג אוטומטי או ממספר טלפון בלתי מזוהה), התשע"א–2011.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מאיר פרוש, אתה רשום לדבר.

מאיר פרוש: לא.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מקלב, סליחה, מוותר?

אורי מקלב: לא, עכשיו זה פרוש, והבא זה מקלב.

אורי מקלב: אנחנו נוותר.

משה זלמן פייגלין: שניהם מוותרים.

משה זלמן פייגלין: גם פרוש וגם מקלב ויתרו, אז אנחנו עוברים להצבעה.

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים להצבעה.

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 40 בעד הודעת הוועדה – 20 נגד – אין נמנעים – אין הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 47) (שיגור דבר פרסומת באמצעות מערכת חיוג אוטומטי או ממספר טלפון בלתי מזוהה), התשע"א–2011, נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 20, אין מתנגדים, אין נמנעים.

משה זלמן פייגלין: הכנסת אישרה את החלת דין הרציפות לפי בקשת ועדת הכלכלה, והצעת החוק תמשיך להידון בוועדה.

משה זלמן פייגלין: [מס' כ/439; "דברי הכנסת", חוב' כ', עמ' 2947.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: יש לנו בקשה נוספת: בקשה להחלת דין רציפות על הצעת החוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 106) (חובת התקנת חיישן בטיחות), התשע"ב–2012.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מקלב, אתה רשום לדבר.

משה זלמן פייגלין: אתה מוותר.

משה זלמן פייגלין: אם כן, נעבור להצבעה.

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 41 בעד הודעת הוועדה – 17 נגד – אין נמנעים – אין הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 106) (חובת התקנת חיישן בטיחות), התשע"ב–2012, נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 17, אין מתנגדים.

משה זלמן פייגלין: בקשת ועדת הכלכלה להחלת דין רציפות אושרה.

משה זלמן פייגלין: [מס' כ/480; "דברי הכנסת", חוב' כ', עמ' 2947.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: בקשה נוספת: הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון מס' 19).

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס?

משה זלמן פייגלין: מוותר.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: הורידו.

משה זלמן פייגלין: אם כך, אנחנו עוברים להצבעה.

משה זלמן פייגלין: הצבעה.

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 42 בעד הודעת הוועדה – 21 נגד – אין נמנעים – אין הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון מס' 19), התשע"ג–2012, נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 21, אין מתנגדים ואין נמנעים.

משה זלמן פייגלין: בקשת הוועדה להחלת דין רציפות על חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון מס' 19) אושרה ותמשיך להידון בוועדה.

משה זלמן פייגלין: [מס' כ/464; "דברי הכנסת", חוב' כ', עמ' 2947.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: הודעת ועדת החינוך, התרבות והספורט על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון מס' 10) (סמכויות אכיפה).

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת דב חנין – הוריד.

משה זלמן פייגלין: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 43 בעד הודעת הוועדה – 17 נגד – אין נמנעים – אין הודעת ועדת החינוך, התרבות והספורט על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (תיקון מס' 10) (סמכויות אכיפה), התשע"ב–2012, נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 17, אין מתנגדים ואין נמנעים.

משה זלמן פייגלין: בקשת ועדת החינוך להחלת דין רציפות אושרה והצעת החוק תמשיך להידון בוועדה.

משה זלמן פייגלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/517).

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק חובת התקשרות להורים והודעה על אי-הגעת ילד למוסד חינוך ולמעון יום (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013, של חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס ויריב לוין – קריאה ראשונה.

משה זלמן פייגלין: יציג את החוק חבר הכנסת יריב לוין.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר סילבן שלום – רגע היסטורי: 03:17, לא בצהריים, בלילה, הוא כאן אתנו – חברות וחברי הכנסת, אני אשתדל לא להאריך את השיא שקבע השר שלום אז אני אדבר בקצרה.

יריב לוין: הצעת החוק הזאת, של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס ושלי, עניינה ניסיון למנוע את התופעה הקשה של מותם של ילדים קטנים ושל פעוטות כתוצאה מכך שהם אינם מגיעים למעון או לבית-הספר אלא נשארים ברכב, מקרים קשים שראינו גם לאחרונה.

יריב לוין: הצעה זו מדברת על כך שיוקם, למעשה יוסדר, איזשהו מנגנון של מתן הודעות ממעונות היום ומבתי-הספר, בהתאמה, להורים, במקרה שהילד לא הגיע למעון באותו בוקר, או לבית-הספר.

יריב לוין: בדרך הזו, אם קרה חס וחלילה מקרה כזה, יגבר הסיכוי שאפשר יהיה לדעת על כך במועד, ובכך להציל נפש אחת ואולי גם יותר.

יריב לוין: אני מקווה שהחוק החשוב הזה באמת יזכה לאמונה של הכנסת.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, הצעת חוק חובת התקשרות להורים והודעה על אי-הגעת ילד למוסד חינוך או למעון יום (תיקוני חקיקה) – –

נסים זאב: – – – אני עולה לדבר.

נסים זאב: זה פלילי אם היא לא מודיעה?

יולי יואל אדלשטיין: לא הבנתי.

נסים זאב: אני רוצה לדעת אם זה פלילי אם הגננת לא הודיעה.

יריב לוין: לא, לא, התשובה היא לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא, זה לא פלילי.

יולי יואל אדלשטיין: – – (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013, של חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס ויריב לוין – קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להצביע.

נסים זאב: יכול להיות שהגננת שוכחת להודיע – – – הצבעה מס' 44 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 21 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חובת התקשרות להורים והודעה על אי-הגעת ילד למוסד חינוך או למעון יום (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013, לוועדה לזכויות הילד נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד החוק, בקריאה ראשונה – 21, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדה לזכויות הילד להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/516).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת החוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 9) (פרסום תצלום, סרט או הקלטה המתמקד במיניותו של אדם), התשע"ג–2013, של חברת הכנסת יפעת קריב וקבוצת חברי הכנסת – קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קריב, בבקשה.

יפעת קריב: הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (פרסום תצלום, סרט או הקלטה המתמקד במיניותו של אדם) בעצם מדברת על זה שמעכשיו כל פרסום של תצלום או סרט בעל אופי מיני יהיה חלק מנושא ומחוק הטרדה מינית, ולא בחוק הגנת הפרטיות, והעונש על זה יהיה עד חמש שנת מאסר.

יפעת קריב: אנחנו בעצם יוצרים פה תקדים גם של חקיקה ויראלית, שמתייחסת לאינטרנט ולכל תחום המדיה החברתית, וגם מחמירים את כל הנושא של הטרדה מינית בנושא של פרסום סרטים.

יפעת קריב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יפעת קריב.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה ראשונה – חברי הכנסת, אפשר להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 9) – בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

נסים זאב: זה הטרדה דרך האינטרנט, נכון?

קריאה: כן.

נסים זאב: היום כבר לא צריכים – – – הצבעה מס' 45 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 20 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 9) (פרסום תצלום, סרט או הקלטה המתמקד במיניותו של אדם), התשע"ג–2013, לוועדה לקידום מעמד האישה נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההצעה – 20, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדה למעמד האישה להמשך החקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני שאני נועל את הישיבה והמושב, אבקש להודות למזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ, לצוות מזכירות הכנסת, לסגנה, סגן מזכירת הכנסת נאזם בדר, ליועץ המשפטי של הכנסת, עורך-הדין איל ינון, ליועצים המשפטיים, לצוות הלשכה המשפטית, למנהלות ומנהלי ועדות הכנסת וצוותי הוועדות, למנהלי ומנהלות הסיעות, לאנשי משמר הכנסת ולקצין הכנסת, תת-ניצב יוסף גריף, ליחידת סדרני הכנסת וצוות המליאה, לצוות עובדי המשק והתחזוקה, לצוות מחלקת הפרוטוקולים, לצוות מחלקת הדפוס, לצוות המחשוב, לרופא הכנסת, ד"ר ליפשיץ, ואחיות המרפאה, לעובדי מזנון הכנסת, למנכ"ל הכנסת, מר רונן פלוט, וכל צוות לשכתו על העבודה המצוינת שהם עושים, לצוות לשכת יושב-ראש הכנסת, ולבסוף, לכם, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שגם לא נשכח את העוזרים הפרלמנטריים; תודה על כל העבודה שעשיתם במהלך החודשים של המושב הלא-פשוט הזה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים, אם ירצה השם, ביום שני, י' בחשוון התשע"ד, 14 באוקטובר 2013, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.