ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 56, 2013-07-23 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ט"ז באב תשע"ג, 23 ביולי 2013 למניינם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2013 ו-2014, התשע"ג–2013, שהחזירה ועדת הכספים, ולוחות תיקונים להצעת התקציב לשנות התקציב 2013 ו-2014.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי המזכירה, אני מבין שהחוק השני, הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים, טרם הונח.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/767; "דברי הכנסת", חוב' י"ז, עמ' 2262; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו מזמינים את יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, להציג לנו את הצעת חוק התקציב לשנות התקציב 2013 ו-2014, התשע"ג–2013, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: בזה בעצם אנחנו פותחים את דיוני התקציב.

יולי יואל אדלשטיין: כאשר יונח גם החוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014) הדיון גם יהפוך לדיון משולב, אבל זה יהיה רק לאחר ההנחה.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע אנחנו פותחים את הדיון רק בחוק התקציב.

יולי יואל אדלשטיין: יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת סלומינסקי, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב שמסעוד גנאים כאן.

יולי יואל אדלשטיין: תוכל לומר גם: חברי חברי הכנסת.

ניסן סלומינסקי: יש גם חברותי.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, גם חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

ניסן סלומינסקי: זה רגע לא פשוט.

ניסן סלומינסקי: תקציב מדינת ישראל, שמבטא באמת את העצמאות שלנו כמדינה שמחליטה לעצמה, באמצעות נציגיה שנבחרו, מה היא רוצה, כשאנחנו יודעים כולם שתקציב זה לא רק מספרים.

ניסן סלומינסקי: תקציב למעשה מבטא את סולם הערכים של החברה, סולם העדיפויות לפעילות של הכנסת ושל הממשלה, לכן תקציב זה לא רק מספרים.

ניסן סלומינסקי: אני, לפחות – זאת פעם ראשונה שאני מציג אותו – מרגיש שזה גם מבטא את העצמאות של מדינתנו, שיכולה להחליט מכוח עצמה ומכוח חבריה שנבחרו על סדרי העדיפויות ועל הערכים.

ניסן סלומינסקי: זה לא סוד שהתנהל ויכוח גדול מהו התקציב שמדינת ישראל צריכה להוביל.

ניסן סלומינסקי: זה היה חידוש שנראה חידוש עולמי, שעוברים לתקציב דו-שנתי, כי בדבר הזה יש פלוסים, שאז הממשלה, כל שר יודע במשרדו שהוא לא עובד מהיום למחר, אלא יש לו טווח רחוק יותר שלפיו הוא יכול לתכנן את העבודות, ויש בזה הרבה יותר; זאת אומרת, זה מראה על יותר יציבות, ושנתיים זה הרבה יותר משנה.

ניסן סלומינסקי: דא עקא, שהחידוש הזה, שמדינת ישראל הייתה כנראה חתומה עליו – התברר שזה נכון בימים רגועים בעולם ובישראל, אבל אין כאלו ימים; כל יום, גם בעולם, יש מהפכות, בעיקר מהפכות כלכליות ופוליטיות, וגם במדינתנו.

ניסן סלומינסקי: מתברר ששנתיים זה זמן ארוך מאוד, שבו אי-אפשר לצפות את מה שקורה.

ניסן סלומינסקי: ויכול להיות שמכיוון שהיה תקציב של שנתיים, ובאמצע קרה מהפך כלכלי גדול, היה אולי חוסר בגבייה, או דברים מהסוג הזה, וכשאתה נמצא במהלך של שנתיים, לא תמיד אתה שם לב, וכשאתה שם לב פתאום אתה מגלה שאתה נמצא בגירעון גדול מאוד.

ניסן סלומינסקי: לכן הוחלט – אני גם משבח את שר האוצר, וגם את הכנסת, לפחות בוועדת הכספים הוחלט שמדינת ישראל עוברת לתקציב חד-שנתי.

ניסן סלומינסקי: אבל מאחר שהיו בחירות, ועד שקמה ממשלה כבר כמעט הגענו לאמצע השנה, לא היה טעם ללכת לתקציב נפרד ל-2013 ותקציב נפרד ל-2014, כי עד שנכין את תקציב 2013 כבר צריכים להתחיל להכין את תקציב 2014.

ניסן סלומינסקי: לכן באופן חד-פעמי החליט שר האוצר, וועדת הכספים ואחר כך כנסת ישראל אישרה, שהפעם, חד-פעמית, יהיה תקציב שנקרא דו-שנתי אבל בפועל הוא לשנה וחצי, ומכאן ולהבא, מ-2015, התקציב יהיה תקציב חד-שנתי.

ניסן סלומינסקי: זו נקודה אחת.

ניסן סלומינסקי: נקודה שנייה, שהממשלה הזאת קיבלה גירעון בסדר גודל של 40 מיליארד שקל.

ניסן סלומינסקי: זה גירעון שאתה לא יכול להישאר אדיש אליו.

ניסן סלומינסקי: אף-על-פי שהנתונים הכלכליים הכלליים של מדינת ישראל הם נתונים יפים – יש צמיחה יפה, אבטלה נמוכה מאוד, ובסך הכול יש תחושה טובה – מתברר שחלק מזה נשאב מאוברדרפט.

ניסן סלומינסקי: כלומר, כמו משפחה שחיה טוב, אבל חלק מההוצאות שלה מבוססות על אוברדרפט בבנק, ובשלב מסוים הבנק סוגר את הגירעון ואי-אפשר להתקיים.

ניסן סלומינסקי: לכן, תנאי ההתחלה של הממשלה הזאת הם לא תנאי אפס, אלא תנאי מינוס 40 מיליארד, שהם תנאים קשים שמאלצים, אני מניח, את שר האוצר, וגם אותנו בוועדת הכספים וגם את הכנסת לפעול לא על-פי תפיסות העולם הרגילות של מצב רגיל, אלא להתכנס קודם כול – למרות הדעות, ולמרות תפיסות העולם – להתכנס למשהו שיוכל לאפשר לצאת מהגירעון הזה, ובהמשך להתחיל לפעול לפי תפיסות העולם הבסיסיות שלנו.

ניסן סלומינסקי: לכן, התקציב שהגיש לנו שר האוצר ואושר על-ידי הממשלה וכנסת ישראל היה תקציב שאני בטוח שהוא לא מבטא את כל תפיסות העולם של שר האוצר.

ניסן סלומינסקי: הוא בוודאי שלא מבטא את תפיסות העולם שלי באופן אישי ושל חברי בוועדת הכספים ובכנסת, אבל זה תקציב שהוא כורח, ואנחנו מכירים את הכלל, שההכרח לא יגונה.

ניסן סלומינסקי: לכן יש פה הרבה גזירות שבמצב רגיל אני לא חושב שהיינו רוצים אותן, וכבר התבטאתי, ואני אומר את זה שוב; אני אומר את זה, אבל יכול להיות שגם שר האוצר היה אומר את זה, שאם המצב במדינה היה מצב רגיל, אני לא הייתי מעלה על דעתי לעלות ולהציג כזה תקציב וכזה חוק הסדרים, ואני בטוח שגם שר האוצר לא היה רוצה לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: אלא, מה אפשר לעשות, כמו שאמרתי, זה כורח, וזה כורח לא יגונה, ולכן הוגש תקציב כזה.

ניסן סלומינסקי: מאחר שיוצאים ממינוס 40 מיליארד, אין דרך אחרת – זאת אומרת, יש; דרך אחת זה לגזור גזירות, ודרך שנייה זה לנסות למצוא מקורות נוספים.

ניסן סלומינסקי: בנושא הזה, לפחות מבחינתי, היה כלל אחד שאומר שאם גוזרים גזירות – הישראלי, אם אומרים לו: יש מצב קשה, חייבים לשאת את האלונקה, הוא אומר: אבל יש אופק מסוים, אני מוכן, אבל בתנאי אחד – אני לא מוכן להיות פראייר; אם אני יודע שיחד אתי את האלונקה נושאים כולם, כל השכבות, כל המגזרים, גם אני מוכן, גם אם אני נפגע ויהיה לי יותר קשה תקופה מסוימת.

ניסן סלומינסקי: אבל אם יתברר לאדם, לישראלי, שהוא נושא את עיקר הנטל, הוא יצא לרחובות ויגיד: אני לא מוכן.

ניסן סלומינסקי: לכן היה חשוב מאוד שהתקציב הזה, וחוק ההסדרים, אבל בעיקר התקציב, יהיה תקציב שמבטא את הניסיון לצאת מהגירעון, אבל כשכולם נושאים בנטל.

ניסן סלומינסקי: ופה, אנחנו לפחות, בוועדת הכספים, מצאנו שיש הרבה מקום לתיקון, והנטל הוטל הרבה יותר, או יותר מדי, נגיד, על השכבות החלשות ועל מעמד הביניים, ולא כולם נכנסו תחת האלונקה.

ניסן סלומינסקי: ופה היה לנו מקום לתקן ולשנות.

ניסן סלומינסקי: אני יודע שמתקיפים את שר האוצר, אז אני רוצה כן לצאת להגנתו במובן האחד, שהוא התמנה לשר – והוא מעולם לא אמר שהוא הכלכלן עם פרס נובל – הוא התמנה לשר, ובתוך זמן קצר הוא היה כבר צריך להגיש תקציב.

ניסן סלומינסקי: זה דבר שבדרך כלל כמעט בלתי אפשרי, אבל זו המציאות בישראל; אתה מתמנה לשר ואין תקציב – אתה חייב להגיש תקציב.

ניסן סלומינסקי: ולכן, אין מספיק זמן, ואני אומר שוב – אני נמצא עם השר הרבה, ואני רואה כמה הוא לומד, ולומד, ולומד, ומתייעץ, ומרחיב, אבל כשהוא היה צריך להתחיל עם התקציב – יכול להיות שהיום אולי הוא היה מגיש תקציב קצת שונה, אבל כשהוא הגיש את התקציב זה מה שהיה, ולכן יש גופים נוספים, כמו ועדת הכספים, שעשתה הרבה מאוד שינויים, והשינויים כולם התקבלו על דעתו של שר האוצר גם כן, כי הוא ראה בהם באמת שינויים לטובה, ואני בטוח שבעוד שנתיים, כשנצא קצת מהגירעון, התקציב יהיה תקציב שיבטא הרבה יותר את תפיסות העולם שלנו, ויהיה תקציב הרבה יותר מרחיב את הדעת, נאמר כך.

ניסן סלומינסקי: עכשיו לתקציב עצמו.

ניסן סלומינסקי: כמו שאמרתי, התקציב – אולי נקרא רק את המספרים הפורמליים, כי בכל אופן אנחנו מגישים את התקציב, אז התקציב אומר כך: הממשלה רשאית להוציא בשנת התקציב 2013 סכום של 395 מיליארד – 395,032,948,000 שקלים – זה התקציב לשנת 2013, שמורכב משני חלקים: תקציב רגיל, שהוא 279 מיליארד – 279,845,639,000 שקלים.

אילן גילאון: נשמע כמו הטלפון של מפעל הפיס.

ניסן סלומינסקי: אמת, אבל כשאתה עוסק במיליארדים, אז אנחנו כבר לא – אתה יודע, 10 מיליון אנחנו עוד יודעים לספור, 20 מיליון – מילא, אחר כך – מיליארד, זה כבר מעבר להשגתנו.

ניסן סלומינסקי: אבל אלה הסכומים.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, זה התקציב הרגיל, ותקציב הפיתוח יהיה בסך 115 מיליארד – את המיליארדים אני אומר במפורש, כדי שנדע – 115,187,309,000 שקלים.

ניסן סלומינסקי: זה התקציב ל-2013.

ניסן סלומינסקי: ל-2014, מאחר שהתקציב הוא דו-שנתי, או לשנה וחצי, אז ב-2014 הממשלה רשאית להוציא בשנת הכספים 2014 סכום של 405 מיליארד – 405,264,956,000 שקלים – שגם הוא מורכב מתקציב רגיל ותקציב פיתוח; התקציב הרגיל הוא 286 מיליארד – 286,430,770,000, זה התקציב הרגיל, ותקציב הפיתוח הוא בסך 118 מיליארד – 118,834,186,000 שקלים.

ניסן סלומינסקי: זה התקציב של 2014.

ניסן סלומינסקי: יש כאן דברים נוספים, של הוצאה שמותנית בהכנסה, שאני אולי אגיד רק במספרים שלמים.

ניסן סלומינסקי: אז: תקציב ההוצאה המותנית בהכנסה לשנת 2013 זה סכום של 21 מיליארד, אני אומר, עם עוד סכומים בהמשך, שגם הוא מורכב מ-17 מיליארד תקציב רגיל ופיתוח של 4 מיליארד וכו'.

ניסן סלומינסקי: זה ל-2013, ול-2014 גם כן יש תקציב הוצאה מותנית בהכנסה, שהוא 22 מיליארד, קצת יותר מל-2013, ומחולק – תקציב רגיל 18 מיליארד, פלוס האפסים, ותקציב פיתוח 4 מיליארד שקלים.

ניסן סלומינסקי: יש כאן דברים נוספים במספרים, אני לא רוצה להלאות את כולם.

ניסן סלומינסקי: אנחנו יודעים שהעלינו את הגירעון גם לשנת 2013, וגם העלינו במקצת לשנת 2014, כדי להקל.

ניסן סלומינסקי: העלאת הגירעון, שגם זה נעשה על כורחנו, וגם ראיתי את שר האוצר מתלבט בנושא, כי כל המומחים טוענים שאסור להעלות את יעד הגירעון, ויעד הגירעון של המדינה היה טוב, נגיד כך, יחסית, ובכל אופן הועלה, כי האלטרנטיבות היו להישאר ביעד הגירעון הישן, שהחוק חייב, אבל אז נטל המסים, או נטל הגזירות, יהיה הרבה יותר גדול על הציבור, וראינו שהנטל הוא קשה מנשוא, ואז אמר שר האוצר – אישרה הממשלה, אישרה הכנסת, אישרנו בוועדת הכספים – שעדיף באמת לחרוג מיעד הגירעון הרגיל, להגדיל אותו, כדי שאפשר יהיה קצת לחסוך בגזירות.

ניסן סלומינסקי: נדמה לי שהגדלת יעדי הגירעון ב-2013 וב-2014 יחד, אם אני עכשיו אומר מזיכרון, אז אני לא מתחייב, אבל נדמה לי שזה נתן לנו כ-19 מיליארד שקל פלוס עוד דברים שחסך מה-40 מיליארד, וכך חסכנו בגזירות בסדר גודל כזה.

ניסן סלומינסקי: גם זה נעשה על כורחנו, אבל שוב, בהתאם לנסיבות וכדי להקל על אזרחי ישראל בכל הדברים.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה רק לומר עוד דבר אחד, שבתקציב שראינו בוועדת הכספים – ואני חושב שממשלת ישראל אין לה זמן להשקיע חודשים, לילות כימים, בהבנת כל סעיף, כי כל שר יש לו גם המשרדים שלו, וצריכים לנהל מדינה.

ניסן סלומינסקי: לעומת זאת אנחנו, בוועדת הכספים, השקענו בזה ימים ולילות – עבדנו חמישה ימים בשבוע, ראשון, שני, שלישי, רביעי, חמישי, מהבוקר עד הערב.

ניסן סלומינסקי: כן, אני זוכר שאמרת שאני מעמיס עליכם, אבל אני חושב שבסך הכול זה יצא לטובה, כי אנחנו יכולים ברמה מסוימת להגיד לעצמנו: עשינו את המקסימום שיכולנו לעשות כדי לרדת לעומק ולקבל החלטות לפי הזמן והאפשרויות שהיו בידינו, וזה היה שווה, אני חושב.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לשבח מאוד את חברי בוועדת הכספים, באמת, גם בוועדת הכספים וגם הח"כים שלא היו בוועדה אבל הצטרפו והפכו חלק מהחבורה, שבאמת עבדנו כחבורה, והיו ויכוחים, ויש חילוקי דעות, ויש תפיסות שונות מבחינה אידיאולוגית, ויש גם תרגילים שעושים מפעם לפעם, ולפעמים טיפה קצת מתרגזים, וקצת זה – אבל בסך הכול הכללי הדיונים היו ברמה מאוד מאוד גבוהה, וירדנו לעומק כמה שאפשר, ושמענו כל מי שהיה חפץ להשמיע את דברו, והתייחסנו לדברים, ובסופו של דבר התקבלו החלטות, וגם אם לא כולם מאושרים, אני חושב שגמרנו בסוף כחבורה עם תחושות טובות – מה?

אילן גילאון: חבורה מגובשת.

ניסן סלומינסקי: כן, מגובשת, אם כי נשארו חילוקי דעות.

ניסן סלומינסקי: אבל לא, באמת, חבורה שמרגישה – גם אלה שלא התקבלה דעתם הרגישו ששמעו אותם, דנו בזה לעומק, ובסוף לא קיבלו את עמדתם.

ניסן סלומינסקי: זה קורה לכל אחד מאתנו.

ניסן סלומינסקי: אז אני אומר שוב: מונח כאן התקציב שבנסיבות הקיימות, של גירעון כזה גדול, ובהתחשב בכל הסיטואציה ובשכבות השונות שמרכיבות את האוכלוסייה, אני חושב שהתקציב הוא – איך אומרים?

ניסן סלומינסקי: הייתי קורא לו – תקציב טוב ביחס לסיטואציה; זה לא משאת נפשנו – – –

אברהם מיכאלי: ברירת מחדל.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, יכול להיות.

ניסן סלומינסקי: אמרתי שהכרח לא יגונה, לפעמים אתה מקבל מצב נתון, אתה צריך לצאת ממנו, ורק אחר כך אתה יכול להתחיל להכין תקציב לפי תפיסות העולם.

ניסן סלומינסקי: זה לא סוד שיש בתקציב הזה דברים שכל אחד מאתנו לא אוהב, ואם זה היה תלוי בו הוא היה משנה אותם, ואני מודיע, ומיכאלי יודע את זה טוב, שיש כאן כמה דברים שאם היה תלוי בי, ודאי שהם לא היו נמצאים שם.

ניסן סלומינסקי: גם שר האוצר יודע שזה לא היה נמצא שם מבחינתי.

ניסן סלומינסקי: אבל כשאתה נמצא במסגרת של קואליציה – במסגרת של קואליציה, כמו שאני רוצה ששר האוצר יתחשב בדברים שחשובים לי, גם שר האוצר רוצה שאני אתחשב בדברים שחשובים לו, וזו מהות הקואליציה.

ניסן סלומינסקי: אז אני לא יכול לקבל את כל מה שאני רוצה, אלא אם כן יהיה לי רוב מוחלט, לי עצמי, אבל אין.

ניסן סלומינסקי: בקואליציה הכוונה שחוברות קבוצות עם תפיסות שונות, וכל אחד מבין שצריך לוותר לשני כדי שהשני יוותר לו, ותמיד הדיונים – איפה הנקודות, איפה התפרים.

ניסן סלומינסקי: ולכן, בהחלט יש בתקציב הזה דברים שאם היה תלוי בי לא הייתי מכניס אותם, או הייתי מכניס אותם אחרת, אבל זו מהותו של העניין.

ניסן סלומינסקי: כמו שהשר קיבל הרבה מרצוננו, אנחנו קיבלנו גם דברים שזה רצונו, ובעזרת השם, לאט לאט, איך אומרים – נצליח להשפיע אחד על השני יותר, ואני מניח גם בין המפלגות, ולאט לאט הדברים האלה ישתפרו יותר ויותר.

ניסן סלומינסקי: אז זה התקציב.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לומר עוד דבר אחד, שנעשה כאן דבר שאני חושב שלא נעשה אף פעם שאני זוכר בכנסת.

ניסן סלומינסקי: בדרך כלל מקובל שבתקציב לא נוגעים.

ניסן סלומינסקי: כלומר, יש המון הסתייגויות וכו', אבל ועדת הכספים לא דנה בתקציב, היא דנה בחוק ההסדרים.

ניסן סלומינסקי: פה היה, איך אומרים, שינוי, שגם נכנסנו לנושא – שמענו את השרים וכו', אבל פה נכנסנו לגוף התקציב, ועשינו שינויים, וכתוצאה מזה בימים האחרונים היו צריכים לשנות את כל הדפים והמספרים.

ניסן סלומינסקי: זה נעשה כי עשינו כאן מעשה שאפרט אותו ב-19:00, כשאציג את חוק ההסדרים, אבל אני רק אומר, בגדול, שאני לא זוכר פעם שוועדת הכספים שינתה את חוק ההסדרים כל כך מהותית כמו שהוועדה הזאת עשתה.

ניסן סלומינסקי: אם נדבר בכסף, זה 3.5 מיליארד מחלק תקציבי שהיה בחוק ההסדרים של 12.7 מיליארד, כלומר, כמעט 30%.

ניסן סלומינסקי: זה שינוי דרמטי שעשינו, כי הרגשנו שאנחנו צריכים לשנות, כי מוכרחים לשחרר את מעמד הביניים ואת השכבות החלשות מחלק מהגזירות, ולהעמיס את הכספים האלה לא עליהם אלא על מקומות אחרים.

ניסן סלומינסקי: לכן עשינו קיצוץ בקיצוץ, מה שנקרא, קיצוץ בגזירות, של 3.5 מיליארד.

ניסן סלומינסקי: אז זה דרמטי, אבל החלק השני שהיה, שלא אמרנו לשר האוצר: אדוני שר האוצר, מצטערים, 3.5 מיליארד אנחנו מורידים לך, תשבור את הראש, ואז הוא נשאר עם גירעון תקציבי של 3.5 מיליארד.

ניסן סלומינסקי: לא עשינו כך, אלא חלק גדול מהזמן של העבודה לאחר עבודת ועדת הכספים היה לשבת עם אנשי האוצר ויחד לחפש את המקורות – מאיפה אנחנו מכסים את 3.5 המיליארד האלה.

ניסן סלומינסקי: כלומר, לא השארנו אותו – אמרנו שיש לנו אחריות; אם אני לוקח על עצמי אחריות לקצץ, אני צריך גם לדאוג ולעזור להביא.

ניסן סלומינסקי: ובמסגרת הזאת העלינו רעיונות שונים ומשונים.

ניסן סלומינסקי: אני זוכר רעיון אחד שעלה שם, כמו מה שנעשה, ואמרו לי אנשי האוצר: תגיד, אתה משוגע?

ניסן סלומינסקי: אמרתי: כן.

ניסן סלומינסקי: אמרתי: בוא נקצץ בגגות.

ניסן סלומינסקי: מה הכוונה?

ניסן סלומינסקי: אמרתי: התקציב, כל כך הרבה גזירות מוטלות על הציבור; תוספת של מע"מ, תוספת של עוד 1.5% במס הכנסה, ועוד גזירות, ומצד שני מגיעים שרים – אני כבר לא אומר – – –

זהבה גלאון: תיזהר, תיזהר.

ניסן סלומינסקי: אחרי – מאחר שהבנת אותי לא נכון, אז אני לא – – –

קריאה: – – –

ניסן סלומינסקי: מגיעים שרים ומציגים תקציב, ואתה רואה שהתקציב הזה, לא רק שהוא קוצץ, גם – אני חשבתי לתומי שאם אין כסף אז גם המשרדים מקוצצים, והנה אנחנו רואים שיש משרדים שלא רק שהם לא מקוצצים אלא מוסיפים להם כמות כספים יפה מאוד.

ניסן סלומינסקי: לעצם העניין אני מאוד משבח את זה, אבל מצד שני אני שואל את עצמי: רגע, אז יש כסף או אין כסף?

ניסן סלומינסקי: אולי אני לא כל כך מבין; אם אין כסף, ולכן אנחנו מטילים כל כך הרבה גזירות, אז מאיפה יש כסף להוסיף למשרדים?

ניסן סלומינסקי: ואז, כשדיברתי עם האוצר, אמרתי: חבר'ה, התחושה הזאת מכבידה עלי, בואו נבקש לפחות משני שרים, שבאמת קיבלו את ההגדלות הכי גדולות – בואו נבקש מהם: תתרמו חלק מזה כדי שנוכל להקל מאוד בגזירות.

ניסן סלומינסקי: ואמרנו, ניקח – – –

זהבה גלאון: – – – רכבת קלה.

זהבה גלאון: ככה אתה – תן פירוט, מרוב שהכול טוב – – –

ניסן סלומינסקי: מה?

ניסן סלומינסקי: לא שמעתי.

זהבה גלאון: אל תעשה סימנים, תן פירוט – – – שהציבור ישמע.

ניסן סלומינסקי: טוב, אז לכן אמרנו, הצעתי לקצץ 0.5 מיליארד בתקציב החינוך, שקיבל תוספת של 9.5 מיליארד.

ניסן סלומינסקי: אמרנו שיקבל 9 מיליארד, ו-0.5 מיליארד ניקח כדי להקל בגזירות – – –

מיקי רוזנטל: ניסן, כשאני שומע אותך, זה נשמע כאילו אנחנו יושבים בוועדת הכספים בשווייץ.

מיקי רוזנטל: בחיי, הכול טוב פה, אנחנו יכולים ללכת הביתה.

מיכל רוזין: – – –

ניסן סלומינסקי: מיקי, כשאני אתך ועם מרב בוועדה, ואללה, הכול שווייץ, לא?

ניסן סלומינסקי: הכול אמריקה.

ניסן סלומינסקי: מתווכחים, דנים, אני מניח שגם בשווייץ דנים ומתווכחים – –

זהבה גלאון: בשווייץ עושים משאל עם – – –

ניסן סלומינסקי: – – כל אחד רק על הנושא שלו.

ניסן סלומינסקי: אבל, ברוך השם, אני מציג את התקציב, אני לא בא להציג – אני צריך להציג תקציב.

מיקי רוזנטל: אתה צריך להציג תקציב שהוא קשה, ויש גזירות קשות על הציבור.

מיקי רוזנטל: באמת.

ניסן סלומינסקי: אבל כך פתחתי.

ניסן סלומינסקי: מיקי, כך פתחתי ואמרתי, שאם המצב לא היה כזה, לא הייתי מניח כזה תקציב.

ניסן סלומינסקי: הרי אמרתי, פתחתי ואמרתי.

ניסן סלומינסקי: אז אני רוצה רק לסיים – – –

מרב מיכאלי: לא לא, ניסן, אל תסיים.

מרב מיכאלי: לא, ניסן, נו, לא.

יולי יואל אדלשטיין: אני רואה שכתוב כאן:

יולי יואל אדלשטיין: עוד מעט מרב מיכאלי, אז אני ביקשתי אישית מחבר הכנסת סלומינסקי לסיים, כדי שנשמע גם אותך.

מרב מיכאלי: – – –

ניסן סלומינסקי: אז אני רק רוצה לסיים את מה שעשינו לגבי התקציב – – –

אילן גילאון: – – – התקציב.

אילן גילאון: אבל פשוט עוד לא הבנתי כמה התקציב, זה הכול.

אילן גילאון: אמרת כל כך הרבה מספרים – – –

מיכל רוזין: אמרת המון מספרים.

יולי יואל אדלשטיין: הוא נתן את כל המספרים של התקציב.

יולי יואל אדלשטיין: הוא נתן את כל המספרים.

ניסן סלומינסקי: הקראתי את המספרים.

קריאות: עוד פעם.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, אני אקריא עוד פעם את המספרים.

אילן גילאון: לא לא, רק את התקציב.

ניסן סלומינסקי: כן, אז אני מקריא: התקציב של 2013 זה 395 מיליארד פלוס – נקפוץ על זה.

ניסן סלומינסקי: זה מורכב משני סכומים – רגיל ופיתוח.

ניסן סלומינסקי: התקציב של 2014 זה 405 מיליארד פלוס – אני אומר שוב – כל הדברים – – –

אילן גילאון: – – – צריך לזכור 400.

ניסן סלומינסקי: לא, ה-5 מיליארד האלה זה העניין, מה שנקרא.

ניסן סלומינסקי: ויתרנו על מאות מיליונים.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה רק לסיים את הנושא הזה: אז אכן אמרנו, הצענו שנוריד 0.5 מיליארד מהתוספת של החינוך, ונוריד 0.5 מיליארד מהתוספת של התחבורה.

ניסן סלומינסקי: שר התחבורה קיבל תוספת של יותר מ-4 מיליארד.

ניסן סלומינסקי: ואחרי שאמרו "משוגע", חשבו ואמרו: ואללה, זה הולך.

ניסן סלומינסקי: מובן שכאן היה התפקיד של שר האוצר לסכם עם השרים, כי אנחנו מכירים את שרינו; אם השרים יעמדו על הרגליים האחוריות זה יהיה קשה מאוד.

ניסן סלומינסקי: לזכותו של שר האוצר אפשר להגיד – – –

מיקי רוזנטל: – – –

יולי יואל אדלשטיין: זה מקור, מפתח מקופת האוצר כרגע נמסר לי – – –

ניסן סלומינסקי: לזכותו ייאמר שהוא סיכם עם שני השרים; ובאמת, הוא סיכם את זה, לזכותו יאמר.

ניסן סלומינסקי: אחד השרים סיפר לי שכשהוא הסכים לוותר, כל הממשלה שאלה אותו: תגיד לי, מה עומד מאחורי העניין?

ניסן סלומינסקי: מה זה אתה מוותר, לא יכול להיות.

ניסן סלומינסקי: אבל כוח השכנוע של השר, ואני חושב שבסך הכול, השרים גם הבינו את זה, ופה באמת נעשה צעד אחד, שמיליארד שקל מתוך ה-3.5 שחסכנו מהגזירות – – –

מיכל רוזין: – – – אתה יודע שזה כסף של כולם.

ניסן סלומינסקי: ודאי.

ניסן סלומינסקי: לא, אני מדבר על זה בהקשר של התקציב.

מיכל רוזין: השר נתן, השר לקח.

ניסן סלומינסקי: לא לא, זה שני דברים נפרדים.

מיכל רוזין: כשאתה אומר לקחת 0.5 מיליארד מהחינוך, זה אומר משמעות מאוד גדולה לציבור בישראל.

ניסן סלומינסקי: לא, לא.

ניסן סלומינסקי: זה מתוספת, שבמקום 9.5 – 9.

ניסן סלומינסקי: זה סיפור אחר מאשר כשאת רוצה לשחרר – – –

מיכל רוזין: השאלה מאיפה מסתכלים.

זהבה גלאון: – – –

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: כשאנחנו רצינו לשחרר את עקרות-הבית – בואו נבין; כשעמד על המאזניים עניין עקרות-הבית, מס הכנסה של 1.5% – – –

מיכל רוזין: בואו נוסיף את ה-0.5 מיליארד לרווחה – – –

זהבה גלאון: ואחר כך תגיד שיש לו – – –

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: לא, לא עשו קיצוץ ברווחה בכלל.

מיקי רוזנטל: לא, הוסיפו 200 מיליון.

ניסן סלומינסקי: נו, בסדר גמור.

מיקי רוזנטל: אבל הוסיפו גם 50,000 עניים חדשים.

ניסן סלומינסקי: לא, משם לא לקחנו.

מיקי רוזנטל: זה סך הכול 4 שקלים לעני.

מיקי רוזנטל: סליחה, 40.

ניסן סלומינסקי: יש 4,000 הסתייגויות, אז זה לא עכשיו, רבותי, זה לא אצלי.

מרב מיכאלי: רגע, רגע.

מרב מיכאלי: לא, לא, לא אבל – – –

ניסן סלומינסקי: מה שאני רק רוצה לומר, שעשינו כאן מעשה – דקה, דקה.

מרב מיכאלי: אבל כשלקחנו וקיצצנו בוועדת הכספים מעשר שעות לכיתה א' לחמש שעות לכיתה א', זה לא לקצץ מהתוספת, זה לקצץ ממה שכבר היה.

ניסן סלומינסקי: לא לא, אבל הסבירו לך הסבר היטב שעל השעות האלה הם מקבלים בגין ההסכם שנחתם עם הסתדרות המורים, וזה היה מה שנקרא אות מתה בחוק.

ניסן סלומינסקי: זה שני דברים שנתנו את אותו דבר וביטלו אחד מהם.

מרב מיכאלי: הממשלה לא יכולה לשאת אותיות מתות בתקציב.

מיכל רוזין: – – – הייתה אמורה לקבל 0.5 מיליארד.

מיכל רוזין: זאת הבעיה.

ניסן סלומינסקי: רבותי, רציתי רק לציין שבהקשר של התקציב נעשה כאן משהו שלא נעשה, שוועדת הכספים כן נכנסה פנימה לתקציב, הורידה מפה 0.5 מיליארד ו-0.5 מיליארד מפה, וכתוצאה מזה היו צריכים לשנות את כל המספרים.

ניסן סלומינסקי: לכן זה כבר מעודכן.

ניסן סלומינסקי: לכן זה כן קשור לנושא של התקציב.

ניסן סלומינסקי: ב-19:00 אנחנו ניפגש שוב, ואז נדבר בעיקר על חוק ההסדרים.

ניסן סלומינסקי: זהו, רבותי.

ניסן סלומינסקי: מונח בפניכם תקציב המדינה לשנים 2013–2014, ואני ממליץ בפני חברי, לאחר שוועדת הכספים אישרה אותו ברוב גדול, נגיד – אישרה אותו – אני ממליץ בפני חברי הכנסת בכנסת ישראל, גם כן, אחרי שכל אחד יביע את עמדתו ואת תפיסת עולמו, וזה בסדר גמור, אבל אני מציע שבסופו של דבר כנסת ישראל גם כן תאשר אותו, בתקווה שתקציב 2015 יהיה כבר תקציב הרבה יותר מרומם מהבחינה הזאת שנצליח להתגבר.

ניסן סלומינסקי: אז תודה רבה לך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, כפי שאמרתי, אנחנו פותחים את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: ראשונה תעלה לדוכן יושבת-ראש מרצ חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: כל דובר – 15 דקות בסבב הזה לרשותו.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – יושב-ראש סיעת מרצ אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: ואני גם אנצל את ההזדמנות, גברתי, לברך אותך, את אילן גילאון ואת כל סיעת מרצ על כך שחבר שלכם, חבר הכנסת ניצן הורוביץ, יחד עם חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, זכו לפני שעה קלה באות הפרלמנטר המצטיין על העבודה היסודית שהם עשו במהלך הקדנציה הקודמת.

מרב מיכאלי: וואו, איזה יופי.

יולי יואל אדלשטיין: ואולי זאת הוכחה שאפשר להגיע להישגים גם בלי מעשי שטות במליאה, אלא על-ידי עבודה פרלמנטרית יפה, טובה ויסודית.

יולי יואל אדלשטיין: ברכות גם לסיעת מרצ, גם לסיעת הליכוד ביתנו, על כך שהחברים שלהם זכו.

יולי יואל אדלשטיין: מי ייתן שבקרוב נראה גם זוכים נוספים על העבודה שלהם בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד 15 דקות לרשותך בסבב זה.

זהבה גלאון: אני מודה לך מאוד, אדוני, וזו באמת הזדמנות לברך את חברנו חבר הכנסת ניצן הורוביץ – לצערי הוא לא יכול להיות כאן עכשיו – ואת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שני חברי כנסת מצטיינים, שזכו בדין, בצדק, באות, בפרס, ובאמת אני שמחה שיש לי הזדמנות לחזור אחריך ולנצל את הבמה הזאת ולברך אותם.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוסקים בתקציב המדינה.

זהבה גלאון: עמד כאן עכשיו חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, יושב-ראש הוועדה, ותיאר לכם את התקציב, ואני רוצה לספר לכם – אם הייתם יודעים איך מיליארדים עברו מצד לצד בוועדה – וואווה-וויווה.

זהבה גלאון: מיליארדים זה משהו – 2%, 3%, כיתות א', נקצץ בטיפולי שיניים, נקצץ בקצבאות ילדים – זה תקציב זה, אדוני השר?

זהבה גלאון: זה תקציב אין ברירה?

זהבה גלאון: זה תקציב של ממשלה – אני יודעת שלא אהבת את זה שאמרתי את זה בפעם הקודמת, אבל – שמשקפת בתקציב שהוגש כאן את אותה מדיניות של הממשלה הקודמת; תקציב ניאו-ליברלי, אכזרי, תסלח לי.

זהבה גלאון: פשוט אכזרי.

זהבה גלאון: כי במי הוא פוגע?

זהבה גלאון: אתה יודע מה, הוא לא רק אכזרי, הוא גם פחדני, כי במי הוא פוגע?

זהבה גלאון: הוא פוגע בקבוצות המוחלשות, הוא פוגע במעמד הביניים.

זהבה גלאון: אז אני יודעת שכתבת בפוסט שלך: פגענו באלה ופגענו באלה, ורק בסוף הגענו למעמד הביניים, כי לא הייתה לנו ברירה.

זהבה גלאון: אני כמעט קוראת את זה בקולך.

זהבה גלאון: לא הייתה לנו ברירה.

זהבה גלאון: אבל הם הראשונים שיהיה להם יותר טוב.

זהבה גלאון: מתי זה יהיה, אדוני השר?

זהבה גלאון: ואתה יודע למה אני חושבת שזה תקציב פחדני?

זהבה גלאון: כי זה תקציב שלא מתמודד עם הממסדים הגדולים, אותם ממסדים שלא מכירים את המילה "לא".

זהבה גלאון: ומולם היה צריך להפגין אומץ.

זהבה גלאון: אבל היית חכם על חלשים.

זהבה גלאון: במי טיפלת?

זהבה גלאון: מול מי הפגנת אומץ?

זהבה גלאון: זה תקציב אין ברירה?

זהבה גלאון: זה תקציב שמשקף מדיניות מכוונת של קיצוץ שירותי הרווחה, וחיזוק החזקים.

זהבה גלאון: זאת תוכנית שלוקחת ממי שאין לו ולא נוגעת בחזקים, כי רוצים לסגור את הגירעון.

זהבה גלאון: עכשיו מה, היא תגדיל את הצמיחה, התוכנית הזאת?

זהבה גלאון: יש מנועי צמיחה בתוכנית הזאת, אדוני יושב-ראש הוועדה?

זהבה גלאון: היא תחסל את הכלכלה, היא תעמיק את הגירעון העתידי, ובוודאי שתעמיק את העוני ואת הפערים החברתיים.

זהבה גלאון: תגדיל את האי-שוויון.

זהבה גלאון: גם ככה על-פי דוח ה-OECD מדינת ישראל היא הענייה מבין מדינות הארגון, במקום החמישי במדד האי-שוויון.

זהבה גלאון: למה אני אומרת שזה תקציב פחדני?

זהבה גלאון: כל הזמן השר אומר: אין ברירה, אחרת אנחנו נהיה יוון או אנחנו נהיה ספרד.

זהבה גלאון: למה זה תקציב פחדני?

זהבה גלאון: למה לא נהיה יוון וספרד – כל הזמן מהלכים עלינו אימים?

זהבה גלאון: מול מי היה צריך להתמודד וממי היה צריך לקחת?

זהבה גלאון: מערכת הביטחון.

זהבה גלאון: אני רוצה לדבר על אחד הממסדים, מערכת הביטחון.

זהבה גלאון: קיצצו 3 מיליארד.

זהבה גלאון: עכשיו, אנחנו יודעים מה יהיה בתקציב הביטחון.

זהבה גלאון: זה קורה כל שנה בוועדת הכספים, וזה יקרה גם אצלך, אדוני יושב-ראש הוועדה; תבוא מערכת הביטחון, תמיד היא תהלך עלינו אימים.

זהבה גלאון: אנחנו ראינו, כל שנה תקציב הביטחון מאושר כאן במליאה וגדל ב-10 מיליארד שקלים יותר ממה שאושר.

זהבה גלאון: כל שנה.

זהבה גלאון: איך זה קורה?

זהבה גלאון: כי חברי ועדת הכספים הם חותמת גומי לתקציב הביטחון.

זהבה גלאון: מגיעים כל מיני זה, סוגרים אתך ככה, אומרים לך איזה משהו באוזן – באים לוועדה ומעבירים בהעברות תקציביות.

זהבה גלאון: אדוני יושב-ראש הכנסת, אני מנצלת את ההזדמנות שאתה יושב עכשיו בראש הישיבה, ואני חושבת שהדבר הזה מצריך מחשבה, האם הסעיף הזה, של העברות תקציביות – אני אומרת את זה עכשיו ברמה העקרונית – הסעיף הזה, של העברות תקציביות, שהוא סעיף חשוב, כי הוא בכל זאת נועד לאפשר קצת תמרון אחרי שמאשרים, האם הוא בלתי מוגבל?

זהבה גלאון: האם אפשר באמצעות הסעיף הזה של העברות תקציביות להעביר כספים בצורה ממש מופקרת, הייתי אומרת?

זהבה גלאון: אני יכולה לתת לך שלושה גופים שקיבלו תקציבים כאלה באופן ממש מופקר.

זהבה גלאון: אני אומרת מופקר, אני הייתי בישיבות האלה.

זהבה גלאון: אחד זה הישיבות בזמנו, השני זה ההתנחלויות, והשלישי זה הממסד הביטחוני, מערכת הביטחון.

זהבה גלאון: מיליארדים יותר ממה שאושר כאן במליאה.

זהבה גלאון: אז בשביל מה אנחנו מאשרים?

זהבה גלאון: האם לא כדאי לחשוב על הגבלת היכולת או על הגבלת הסכום שיש לוועדת הכספים להעביר העברות תקציביות באופן כזה?

זהבה גלאון: זה ככה במאמר מוסגר, סוגיה למחשבה.

זהבה גלאון: אני רוצה רק לציין, אדוני, שפניתי בעניין הזה גם ליועץ המשפטי של הכנסת, שיחווה את דעתו.

זהבה גלאון: כי באמת אני חושבת שיש כאן התנהלות לא מאוזנת, לא שקולה.

זהבה גלאון: אני חוזרת לתקציב המדינה, לתקציב שהוגש.

זהבה גלאון: אז ממסד ראשון ששר האוצר לא התמודד אתו זה מערכת הביטחון.

זהבה גלאון: הממסד השני זה מפעל ההתנחלויות; מיליארדים על מיליארדים שעוברים – רק השבוע חשף דוח מבקר המדינה איך חוכרים קרקע באפס, אפס תשלום על קרקע.

זהבה גלאון: איך במסגרת ההעברות התקציביות, שרק הרגע דיברתי עליהן, בוועדת הכספים, מעבירים כספים באמצעות החטיבה להתיישבות – מאות מיליונים, מאות מיליונים שוועדת הכספים לא יודעת לאן זה הולך.

זהבה גלאון: מאשרים תקציב במליאה, ואחר כך אתם עושים מה שאתם רוצים.

זהבה גלאון: אז מיליונים מיליארדים למפעל ההתנחלויות.

זהבה גלאון: ואחרונים שאני רוצה להתייחס אליהם הם אותם בעלי הון, אותן חברות מובילות במשק, שקיבלו פטורים מופרכים.

זהבה גלאון: רק השבוע התפרסם שחברת "טבע", שהיא חברה חשובה, ויצרנית, ומספקת מקומות עבודה, קיבלה בשש השנים האחרונות מתנה, 12 מיליארד שקלים, וכל סך ההטבות לאותן חברות מובילות במשק מכוח חוק עידוד השקעות הון, קרוב ל-30 מיליארד שקלים.

זהבה גלאון: זה נראה לכם סביר?

זהבה גלאון: נראה לכם סביר שהחברות המובילות במשק מקבלות מתנה, פטור, כ-30 מיליארד שקלים?

זהבה גלאון: ולמי אתם מקצצים?

זהבה גלאון: בטיפולי השיניים?

זהבה גלאון: בכיתות א' – שאתם דוחים?

זהבה גלאון: זה נראה לכם סביר?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, שלא נדבר על הרווחה – – –

גדעון סער: – – – משרד החינוך.

גדעון סער: אמרת דחיית פיצול כיתות א' – – –

מיכל רוזין: מזל שזהבה הייתה גם בתקציב הקודם והיא זוכרת – – –

זהבה גלאון: אני רוצה לומר, חברי חברי הכנסת, שהאמירות של שר הפנים הנוכחי – – –

גדעון סער: כל הגידול בתקציב החינוך זה – – –

זהבה גלאון: האמירות של שר הפנים הנוכחי, שר החינוך הקודם, חושפות בקיעים בקואליציה, אני רואה.

זהבה גלאון: אני רואה שיש פה בקיעים, אדוני השר, שר החינוך לשעבר.

גדעון סער: אל תבני על זה יותר מדי.

זהבה גלאון: אני לא בונה על זה, אבל אני רואה בזה ביקורת מרומזת על ההסכמה של שר האוצר ושר החינוך לקצץ בתקציב החינוך, אותם 0.5 מיליארד שהוסיפו לו ולקחו לו, כי – כבר אמרנו.

תמר זנדברג: – – – המדיניות שלהם – – –

זהבה גלאון: ברור שזה הם.

זהבה גלאון: ברור שזה הם.

גדעון סער: תעשו יום עיון במרצ מה קרה בתקציב החינוך בקדנציה הקודמת.

זהבה גלאון: אדוני, הייתכן ששר הפנים מפריע לי?

זהבה גלאון: אדוני.

תמר זנדברג: – – – עשינו יום עיון – – – לתקציב אלטרנטיבי – – –

זהבה גלאון: אדוני, הייתכן ששר הפנים מפריע לי?

יולי יואל אדלשטיין: לא, הוא ניסה לעזור, למיטב ידיעתי.

גדעון סער: אני סיימתי להפריע.

קריאה: – – –

זהבה גלאון: אבל אתך אני לא מעזה, חברת הכנסת זנדברג.

זהבה גלאון: עליו זה קל.

תמר זנדברג: – – –

זהבה גלאון: תודה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, שלא נדבר על ה-27 מיליארד שקלים ברווחים הכלואים, שאף אחד לא מתעמת עם החברות האלה.

זהבה גלאון: אז שמעתי ששר האוצר נפגש עם מנכ"ל "טבע", נפגש, אמר לו.

זהבה גלאון: תגידו, אתם חושבים שאדם מהיישוב, חברה מהיישוב שהייתה נקלעת לקשיים מול מס הכנסה או מול – אני לא יודעת, יש לה בעיות של תכנוני מס, תיאומי מס, הייתה פוגשת את שר – מישהו היה מצליח להגיע לשר האוצר בקלות כזאת?

זהבה גלאון: בא, נפגש, הולך.

זהבה גלאון: מה הוצאת לנו מ"טבע", מהרווחים הכלואים?

זהבה גלאון: אנחנו בינתיים לא ראינו את זה בתקציב.

זהבה גלאון: אני רוצה לדבר על הגזירות שבכל זאת נכנסו לתוקף, העלאת המע"מ ב-1%, העלאה של המס על הסיגריות והאלכוהול, דחיתם את התחלת היישום של יום לימודים ארוך, הקפאתם טיפולי שיניים, העליתם את תשלומי ההורים, כל מה שקשור לדיור, הולכים למכור דירות בדיור הציבורי והכסף לא יחזור לבניית דירות חדשות לדיור הציבורי.

זהבה גלאון: איזו מדיניות זו בכלל?

זהבה גלאון: והקיצוץ בקצבאות הילדים.

זהבה גלאון: והסביר לנו כאן עכשיו יושב-ראש ועדת הכספים כמה היה הגיוני לעשות קיצוץ רוחבי במשרדי הממשלה.

זהבה גלאון: גם עשו קיצוץ רוחבי במשרדי הממשלה – 4%, ואחר כך קיצצו במשרד החינוך ובמשרד התחבורה, כי בכלל הוסיפו להם, כי בכלל הוסיפו להם.

זהבה גלאון: במי זה פוגע כשמקצצים במשרדים האלה?

זהבה גלאון: זה פוגע במגזר הציבורי, בשירותים החברתיים, בבריאות, ברווחה, בחינוך.

זהבה גלאון: במי זה פוגע?

זהבה גלאון: בקבוצות החזקות?

זהבה גלאון: בחברות המובילות במשק?

זהבה גלאון: לא, זה פוגע בקבוצות המוחלשות.

זהבה גלאון: ולכן, חברי חברי הכנסת, אנחנו חושבים שמדובר בתקציב רע.

זהבה גלאון: סלח לי, אדוני השר, אכזרי, אכזרי, אכזרי.

זהבה גלאון: ואם הייתי חושבת – אולי אני צריכה להגיד משהו בכל זאת לזכותו של השר.

יאיר לפיד: – – –

זהבה גלאון: אני לא אשתולל, אני אהיה מתונה, אדוני.

זהבה גלאון: אתה יודע כי בעניין הזה, זה נכון שכשנכנסת לתפקיד קיבלת בור, בור שחור, גירעון עצום – 43 מיליארד שקלים.

זהבה גלאון: אי-אפשר להפיל את זה עליך.

זהבה גלאון: אבל מה שאפשר להפיל עליך אלה דרכי ההתמודדות שלך.

זהבה גלאון: האופן שבו אתה מתמודד משקף את תפיסת העולם שלך, של המפלגה שלך.

זהבה גלאון: מה, אין אלטרנטיבה?

זהבה גלאון: אם היו אומרים אין אלטרנטיבה, זו הדרך ואין בלתה, ואפילו סגן שר האוצר מיקי לוי לא היה מצליח – היה עולה לפה, נניח היה, אתה יודע, הוא עם הלהט שלו, תאתאתא, היה נותן להם חלופות.

זהבה גלאון: כאילו אין חלופות, כאילו אם לא נאשר את התקציב הזה נהיה יוון וספרד.

זהבה גלאון: כל הזמן זה מהדהד לי, יוון וספרד.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר לך, אדוני השר, שיש חלופות ויש אלטרנטיבות, ואפילו הצענו אותן, וגם שלחתי לך תוכנית.

זהבה גלאון: אני בטוחה שלא היה לך זמן להסתכל עליה.

זהבה גלאון: חברי הכנסת גפני ואני, כן, במסגרת קידום אג'נדות, בהחלט כן, במסגרת קידום אג'נדות, כאן, בכנסת, של סולידריות חברתית.

זהבה גלאון: יש לנו הרבה מחלוקת בהרבה נושאים אחרים, בליבה, בדת ומדינה, ב-80,000 נושאים אחרים, אבל בנושא החברתי-כלכלי האופוזיציה מאוחדת, מאוחדת בתפיסת עולם חברתית, שוויונית.

זהבה גלאון: ואנחנו הגשנו חלופות לתקציב שאתה הצגת, ומתברר שאפשר לגייס יותר כסף, ולא על חשבון טיפולי שיניים, ולא על חשבון צהרונים לאימהות.

זהבה גלאון: כל הטרכטנברג הזה, מה נהיה מזה?

זהבה גלאון: מה נהיה מזה?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני רוצה לתת כמה דוגמאות מה למשל היה אפשר לעשות.

זהבה גלאון: אתה יודע מה, אדוני השר?

זהבה גלאון: ככה אני זורקת לך טיפים, אתה כבר יושב פה, אין לך ברירה.

זהבה גלאון: אתה צריך לשמוע, יאללה לך על זה, אתה יודע.

יאיר לפיד: – – –

זהבה גלאון: תודה.

זהבה גלאון: אנחנו מציעים – אני יודעת שדיברתם על זה, אבל אנחנו מציעים לטפל בתופעת תכנוני המס האגרסיביים.

זהבה גלאון: אני רוצה להראות עכשיו איך אפשר לגייס 43 מיליארד שקלים, פלוס מינוס 43 מיליארד שקלים.

זהבה גלאון: אני אעשה את זה טלגרפית.

זהבה גלאון: אחד, תכנוני המס האגרסיביים.

זהבה גלאון: אם היו עושים את זה כמו שצריך – – –

אראל מרגלית: אם את מגייסת 43 מיליארד שקלים קחי את הזמן שלך.

אראל מרגלית: קחי את הזמן שלך, תגייסי.

זהבה גלאון: תודה.

זהבה גלאון: לכי על זה.

קריאה: על חצי גם.

אראל מרגלית: לכי על זה, קחי את הזמן שלך.

אראל מרגלית: אנחנו פה.

אראל מרגלית: יש זמן, תגייסי.

יולי יואל אדלשטיין: מזה אני מסיק שאת הזמן שלך בעוד דקות אני מוסר – – –

אראל מרגלית: אם זה באמצע הגיוס – – – אני מוותר על הזמן שלי.

ניסן סלומינסקי: – – –

זהבה גלאון: אני מודה לך, חבר הכנסת מרגלית.

זהבה גלאון: אני חושבת שאתה צודק.

זהבה גלאון: מה, לאן אני ממהרת?

זהבה גלאון: אתה צודק.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, תכנוני מס אגרסיביים היו יכולים להכניס 3 מיליארד שקלים.

זהבה גלאון: אז אני יודעת, שמעתי את נציב רשות המסים אומר שמתכוונים להקים ועדה שאמורה לטפל בזה.

זהבה גלאון: צריך אומץ, אדוני, קוראים לזה אומץ, להתמודד אתם – 3 מיליארד שקלים.

זהבה גלאון: כל הנושא של החזרת הבעלות על משאבי הטבע לידי הציבור, אני אומרת את זה טלגרפית, אם יעשו בחינה מחודשת – עכשיו בוחנים, זה תלוי ועומד בבג"ץ, הנושא של תמלוגי הגז.

זהבה גלאון: כל הסוגיה של קביעת מס הולם עבור כל משאב, גם עבור כרייה וגם עבור שאיבה – כל הדברים האלה.

זהבה גלאון: אפשר להעלות את שיעורי התמלוגים ל-50%.

זהבה גלאון: אין הצדקה לתת את זה מתנות.

זהבה גלאון: אם יעשו רפורמה בכל הנושא הזה אפשר לגייס – אתה סופר, חבר הכנסת מרגלית?

זהבה גלאון: – 12 מיליארד.

אראל מרגלית: אני רושם.

אראל מרגלית: חכי, לאט – – –

יאיר לפיד: – – –

זהבה גלאון: 12, בדיוק.

מיקי לוי: חברת הכנסת גלאון, 12 מיליון זה לא כסף.

זהבה גלאון: מיליארד אמרתי.

יולי יואל אדלשטיין: מיליארד, מיליארד.

זהבה גלאון: מה זה "לא כסף"?

זהבה גלאון: חבר הכנסת סלומינסקי העביר את זה בתאתאתא.

זהבה גלאון: אתה יודע?

זהבה גלאון: הוא כבר היה מתבלבל בוועדה.

זהבה גלאון: הוא היה אומר: מיליון, מיליארד.

זהבה גלאון: אתה יודע באיזה קלות המיליונים והמיליארדים זרמו?

זהבה גלאון: לא הבנתי, אני לא יודעת להגיד את הסכומים האלה בכלל.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, רפורמה בחוק עידוד השקעות הון, כל הנושא של גביית מס על הרווחים הכלואים – יש היום 27 מיליארד שקלים ברווחים הכלואים.

זהבה גלאון: בוא נאמר שאם יעשו גביית מס וקביעת שומות אפשר להגיע – נניח, מתוך ה-27 מיליארד שקלים, עשינו הערכה גסה – – –

קריאה: – – –

זהבה גלאון: יש 27 מיליארד שקלים.

ניסן סלומינסקי: – – –

זהבה גלאון: לא, אל תתווכח אתי.

זהבה גלאון: יש כלואים, רווחים כלואים.

זהבה גלאון: תאמין לי, כיוון שאני חשפתי את הנושא של הרווחים הכלואים, חבר הכנסת סלומינסקי – – –

קריאה: – – –

זהבה גלאון: חבר הכנסת סלומינסקי, תתרכז בי.

זהבה גלאון: כיוון שאני חשפתי את הנושא של הרווחים הכלואים – יש כרגע 27 מיליארד שקלים רווחים כלואים.

זהבה גלאון: בהערכה נכונה אפשר לגבות 13.5 מיליארד שקלים, לצמצם את הטבות המס ליצואנים, לבטל הטבות מס במרכז, לטפל בכל מה שקשור – – –

קריאות: – – –

זהבה גלאון: חבר הכנסת לוי – – –

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר האוצר.

זהבה גלאון: סגן שר האוצר.

פנינה תמנו: חברת הכנסת שטה במקרה הזה.

זהבה גלאון: אבל אתך אני לא מעזה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני עוברת לסעיף של דיור ובינוי.

זהבה גלאון: הכנסה צפויה מתוכנית דיור ממשלתית – אם הייתם מקבלים את התפיסה של תוכנית דיור ממשלתית אפשר היה להגיע למצב שבחמש השנים הראשונות אפשר היה לגייס 120 מיליון שקלים, ואחר כך מהשנה השלישית 240 מיליון שקלים.

זהבה גלאון: ואם היו ממסים דירות ריקות אפשר היה לגייס מיליארד שקלים, דירות שעומדות מעל שישה חודשים – אפשר היה לגייס מיליארד שקלים.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת – אני לא יודעת לכמה הגעת, חבר הכנסת מרגלית.

זהבה גלאון: אם היו עושים מס חברות דיפרנציאלי; נראה לכם סביר שמי שיש לו מכולת או סופרמרקט משלם מס כמו מי שיש לו איזה חברה גדולה?

זהבה גלאון: למה לא לעשות מס חברות דיפרנציאלי?

זהבה גלאון: מי שמרוויח עד 1.2 מיליון להוריד לו את המס ל-20% – – –

אילן גילאון: – – – מי שיש לו מכולת משלם הרבה יותר מחברה.

זהבה גלאון: אז אני מציעה עכשיו להוריד לו את שיעור המס ל-20%, ומי שיש לו מעל זה להעלות לו את שיעור המס ל-30%.

זהבה גלאון: זה צודק.

יולי יואל אדלשטיין: תשאירי, תשאירי משהו לאחרים גם לגייס, כי עבר הזמן.

זהבה גלאון: אוקיי, אז אני מסיימת.

זהבה גלאון: אני מבינה, אדוני.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אפילו מצב טוב.

זהבה גלאון: אוקיי, אז אני רוצה לסיים, אדוני.

זהבה גלאון: נשאיר את כל שאר הדברים, של העמקת הגבייה, של טיפול בהתנחלויות, בתקציב הביטחון, חברי חברי הכנסת, אני אשאיר לחברים אחרים שלי.

זהבה גלאון: אני רוצה לחזור ולומר, אנחנו נצביע נגד התקציב.

זהבה גלאון: זה תקציב רע, זה תקציב שפוגע בקבוצות המוחלשות, במעמד הביניים, אין לו בשורה, אין לו כלום.

זהבה גלאון: סתם תקציב רע, אדוני השר.

זהבה גלאון: סתם תקציב רע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: שר האוצר מבקש לומר את דברו במהלך הדיון, בבקשה, ולאחר מכן אנחנו נשמע את חבר הכנסת אילן גילאון.

מיכל רוזין: – – – המלצות של חברת הכנסת זהבה גלאון.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, אני כבר גיליתי.

יולי יואל אדלשטיין: א.

יולי יואל אדלשטיין: שר האוצר אולי יתייחס; ב.

יולי יואל אדלשטיין: אני גיליתי, בשביל חברת הכנסת זהבה גלאון, עוד סדקים בקואליציה.

יולי יואל אדלשטיין: שר האוצר לא רוצה שנהיה ספרד ויוון, ושרת הספורט, לעומת זה, מתה שנהיה כמו ספרד ויוון בתחום הכדורגל.

יולי יואל אדלשטיין: במהלך הדברים של זהבה גלאון גיליתי עוד סדקים בקואליציה.

אילן גילאון: אני מציע ששר האוצר – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: שר האוצר התלבט אם לדבר או לא אחרי יושב-ראש ועדת כספים, והחליט לומר את דברו בשלב זה; הזכות שמורה לו.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן יש סדרה של חברי כנסת שידברו.

יולי יואל אדלשטיין: וסגניתי, חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, סגנית יושב-ראש הכנסת, תחליף אותי כאן על דוכן היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יאיר לפיד: תודה רבה.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש לי העונג להסכים גם עם ניסן סלומינסקי וגם עם זהבה גלאון.

יאיר לפיד: זה אכן תקציב שמשנה את סדרי העדיפויות במשק, וזה אכן תקציב שמבטא באופן הברור ביותר השקפת עולם.

יאיר לפיד: אני מבין שהאופוזיציה לא אוהבת את השקפת העולם הזאת, וזו זכותה ואולי אפילו חובתה, אבל היא משקפת את רצונו של הבוחר כפי שהוא השתקף בבחירות האחרונות; הבוחר אמר את דברו, הוא אמר בעד איזו השקפת עולם הוא מצביע, וזה מה שמשקף התקציב.

יאיר לפיד: זה תקציב שבו מעמד הביניים במרכז.

יאיר לפיד: אני מבין שיש מפלגות שעכשיו גילו לראשונה שקיים דבר כזה, מעמד הביניים.

יאיר לפיד: אני מברך אותן על כך.

יאיר לפיד: אני שמעתי אתמול בלילה את הרב גפני.

יאיר לפיד: הוא עכשיו פותח וסוגר כל אחד מנאומיו במעמד הביניים, ואני שמח שגילינו לו לראשונה על קיומו של דבר כזה.

יאיר לפיד: אני רואה שגם חברי היותר-סוציאליסטים במפלגת העבודה גילו פתאום את מעמד הביניים, ואפילו מרצ גילתה לפתע את מעמד הביניים.

יאיר לפיד: אני מברך אתכם על כך.

מיכל רוזין: – – –

יאיר לפיד: תמיד שמח לראות אנשים שמוכנים להרחיב את אופקיהם.

יאיר לפיד: כי באמת, מעמד הביניים, שהיה בכל השנים הכספומט האוטומטי של כל הממשלות, היה הפעם המקור התקציבי האחרון שניגשנו אליו.

יאיר לפיד: קודם לקחנו מהישיבות, וקודם לקחנו ממשתכרי המשכורות הגבוהות, וקודם העלינו את תנאי המסים על חברות הענק, לראשונה זה שנים, ובסוף אכן לא הייתה ברירה ולקחנו ממעמד הביניים.

יאיר לפיד: זו אגב הסיבה, למישהו שמחפש דוגמה, שלא נגענו ולא הבאנו לוועדה – ניסן יעיד – את קרנות ההשתלמות.

יאיר לפיד: למה?

יאיר לפיד: כי קרנות ההשתלמות זו הקופה הקטנה של מעמד הביניים, זה הבר-מצווה של הילד, זה החתונה של הבת.

יאיר לפיד: זה הדבר הזה, שכשאתה מדבר על לשמור על מעמד הביניים – זה לשמור על מעמד הביניים.

יאיר לפיד: נהוג לומר שהבחירות האחרונות היו תוצר של המחאה, ואני מסכים עם זה.

יאיר לפיד: אבל המחאה לא הייתה על הקוטג' והמחאה לא הייתה על הדיור אפילו; המחאה הייתה על הוגנות.

יאיר לפיד: אנשים הרגישו שהמשחק לא הוגן: שלוקחים באופן לא הוגן ומחלקים באופן לא הוגן, ואת זה באנו לשנות.

יאיר לפיד: לקחנו את חוקי המשחק ושינינו אותם.

יאיר לפיד: הפכנו את הכללים להוגנים.

יאיר לפיד: ביטלנו את זכויות היתר של ציבורים שלאורך שנים ארוכות נהנו מפריבילגיות לא מוצדקות – –

מיכל רוזין: – – –

יאיר לפיד: – – והפכנו את כולם לשווים.

יאיר לפיד: אין יותר שווים יותר – –

מיכל רוזין: – – –

יאיר לפיד: – – יש שוויון גם בנטל הכלכלי.

מיקי רוזנטל: באצולת הממון לא נגעת – – –

פנינה תמנו: חברי הכנסת, זה לא דיון, בואו נשמע אותו.

יאיר לפיד: יש דבר אחד – –

מיכל רוזין: זה כן דיון – – –

יאיר לפיד: – – שכל מבקריו של התקציב – – –

פנינה תמנו: זה לא דיון.

פנינה תמנו: פה זה לא דיון.

פנינה תמנו: כרגע ניתן לשר להשיב.

פנינה תמנו: חברת הכנסת רוזין, זה לא דיון, וחוץ מזה, היינו פה עד השעות הקטנות של הלילה.

פנינה תמנו: אם כל כך אכפת לך להקשיב לְמה נעשה, אני חושבת שכדאי וראוי שתיתני לשר – – –

מיכל רוזין: – – – עלה לענות – – –

פנינה תמנו: תודה רבה.

מיכל רוזין: – – – זהבה גלאון, אומר – – –

פנינה תמנו: תודה רבה, חברת הכנסת רוזין.

מיכל רוזין: – – – רוצים לדעת מספרים, כמה הוא לקח – – –

פנינה תמנו: תודה רבה.

יאיר לפיד: יש דבר אחד שכל מבקריו – –

מרב מיכאלי: תחשוב שיש פה חרדים.

יאיר לפיד: – – של התקציב – – –

מרב מיכאלי: יש פה חרדים – – –

יאיר לפיד: שניים.

אראל מרגלית: גם אני חרד.

יאיר לפיד: שניים: חבר הכנסת יעקב אשר – – –

אני בחרדה, לא חרד.

יאיר לפיד: יש דבר אחד שכל מבקרי התקציב לא הסבירו לנו.

יאיר לפיד: לא הסבירו לנו.

יאיר לפיד: הבנו שאתם כועסים, הבנו שאתם מלאי האשמות, הבנו שאתם חושבים שצריך לקנות מכונית לכל פועל ודירה לכל זוג צעיר.

יאיר לפיד: אבל לא הבנו דבר אחד: מאיפה בדיוק אתם מתכוננים להביא את הכסף לזה?

זהבה גלאון: – – –

יאיר לפיד: באמת?

יאיר לפיד: הרי אפילו חברת הכנסת גלאון לא לקחה את עצמה ברצינות בזמן שהיא דיברה פה.

יאיר לפיד: מה באמת הייתם עושים אם הייתם עומדים פה במקומי?

זהבה גלאון: כן, נתתי לך – – –

יאיר לפיד: אני יודע שאתם לא באמת רוצים לעמוד פה במקומי, כי הרבה יותר קל לעמוד שם, לשבת שם ולצעוק ולבקר.

יאיר לפיד: אבל אילו עמדתם כאן במקומי, מה הייתם עושים?

יאיר לפיד: תנו רמז קטן – –

זהבה גלאון: נתנו – – –

יאיר לפיד: – – מה הייתם עושים אם באמת הייתם נתקלים בחיים האמיתיים – –

מיקי רוזנטל: – – – הוא צמוד לנייר, הוא לא יכול – – –

יאיר לפיד: – – לא בעולם ה"לה-לה-לנד", לא בפנטזיה.

יאיר לפיד: מה הייתם עושים?

יאיר לפיד: אני קראתי את התוכנית הכלכלית, ובגלל זה אני אומר שאתם ב"לה-לה-לנד" ובעולם פנטזיונרי שאין שום קשר בינו לבין המציאות – – –

אראל מרגלית: – – –

פנינה תמנו: יש שר באולם.

פנינה תמנו: להערתך, חבר הכנסת מרגלית, יש פה שר באולם והוא בדיוק נואם, אם אתם תאפשרו לו.

זהבה גלאון: ב"לה-לה-לנד", כמו שהוא אמר, ב"לה-לה-לנד" – – –

יאיר לפיד: מותר לשר להיות במצב הזה.

מיקי רוזנטל: השר שמדבר שם לא אתנו.

מיקי רוזנטל: הוא מדבר על מדינה אחרת – – –

יאיר לפיד: אז מאיפה תכננתם להביא את הכסף, חוץ מהפנטזיה שהמצאתם לעצמכם?

יאיר לפיד: מהצ'קים של החתונה?

יאיר לפיד: מאיפה?

יאיר לפיד: איך הייתם סוגרים בור אמיתי, לא בור מפונטז; בור אמיתי של 35 מיליארד שקל.

יאיר לפיד: אני מזכיר לכם, אם לא היינו עוצרים את הדימום עכשיו, אז בשנה הבאה הבור התקציבי היה 66 מיליארד שקל.

יאיר לפיד: מה הייתם עושים אז?

יאיר לפיד: מוכרים את חיפה?

יאיר לפיד: את ראשון?

מיכל רוזין: – – –

יאיר לפיד: ואם לא היינו עושים שום דבר, בשנה אחר כך – –

מיקי רוזנטל: – – – לא ניגע – – –

יאיר לפיד: – – הבור התקציבי היה עובר את 70 מיליארד השקל.

יאיר לפיד: ומה הייתם עושים אז?

יאיר לפיד: ממשכנים את תל-אביב ואת רמת-גן – – –

מיקי רוזנטל: לא, לא – – –

מה עושה שטייניץ – – –

מיקי רוזנטל: בני-ברק, בני-ברק וירושלים – – –

יאיר לפיד: יש משהו נוגע ללב כמעט – –

זהבה גלאון: אדוני השר, מכמיר לב – – –

יאיר לפיד: – – בדרך – משהו מכמיר לב, אני קונה את הביטוי, מכמיר לב – בדרך שבה ציפו אנשים – – –

פנינה תמנו: חברת הכנסת גלאון, אני חושבת שהשר הקשיב לך בקשב רב.

פנינה תמנו: אני חושבת שראוי לכבד אותו ולתת לו לנצל את הזמן.

פנינה תמנו: בבקשה.

פנינה תמנו: תודה.

מיקי רוזנטל: – – – רוצים שישיב לנו – שישיב לנו על שאלה אחת, שתיים – – –

זהבה גלאון: – – –

יאיר לפיד: – – – אנשים ציפו שיקרה נס.

יאיר לפיד: ציפו לנסים, שזו תכונה יהודית יפה, ציפייה לנסים.

יאיר לפיד: ציפו שיבוא מישהו, יקרה נס והגירעון התקציבי ייעלם ולא ישוב עוד.

יאיר לפיד: נסים לא קורים – עבודה קשה, לבוא, לשים את הידיים עמוק בבוץ, לעבוד קשה ולתקן כשמשהו מקולקל.

יאיר לפיד: זה פחות נוח מלשבת במליאה ולצעוק.

יאיר לפיד: זה פחות נוח מלהמציא תוכניות שבינן לבין המציאות אין שום קשר.

יאיר לפיד: זה פחות נוח מלקום בבוקר ולהגיד: גיליתי 43 מיליארד שקל שאינם בשום מקום.

יאיר לפיד: זה פחות נוח.

יאיר לפיד: יותר קשה לעבוד.

יאיר לפיד: יותר קשה לבוא בבוקר, לשים את הידיים בבוץ, לעבוד ולתקן את המצב.

יאיר לפיד: יותר קשה.

זהבה גלאון: אתה שם ידיים בבוץ?

זהבה גלאון: איזה בוץ, של חוף ראשון?

זהבה גלאון: – – –

יאיר לפיד: יותר קשה, אני מודה בתור מי שחווה את זה יחד עם ניסן, יחד עם הממשלה, אנחנו מורידים ראשינו.

יאיר לפיד: אכן, יותר קשה.

זהבה גלאון: – – –

מיקי רוזנטל: יש לך תמונה עם הבוץ על הידיים?

מיקי רוזנטל: יש לך תמונה עם הבוץ?

מיקי רוזנטל: שים בפייסבוק.

מיקי רוזנטל: שים בפייסבוק, שנראה אותך עם הבוץ.

יאיר לפיד: אני מסתכל עליכם – יותר כיף.

יאיר לפיד: באמת יותר כיף.

יאיר לפיד: מה שחשוב לכלכלה – וזו מהות התקציב הזה – זה הצמיחה.

יאיר לפיד: ותהיה פה צמיחה.

יאיר לפיד: תעסוקת החרדים – 500 מיליון השקלים שאנחנו הולכים להקדיש בחומש הקרוב לתעסוקת חרדים ולהכנסת חרדים לשוק העבודה זה מנוע צמיחה.

בינתיים לא עושים.

קריאה: – – –

יאיר לפיד: 500 מיליון.

יאיר לפיד: המעבר של המשק הישראלי לגז – זה מנוע צמיחה; העידוד לתעשיות הטכנולוגיות – זה מנוע צמיחה.

מיקי רוזנטל: – – – לך לעבוד – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת רוזנטל, בבקשה.

יאיר לפיד: ויותר מכל דבר אחר – – –

מיקי רוזנטל: למה הוא לא עובד?

פנינה תמנו: חבר הכנסת רוזנטל, אם אתה עושה את זה לשם ההפרעה, אז נורא חבל.

מיקי רוזנטל: אני רוצה שילכו לעבוד.

פנינה תמנו: תכבד את השר ותן לו להשלים את דבריו.

פנינה תמנו: תודה.

זהבה גלאון: – – – השר נהנה מכל רגע, את לא שמה לב.

יאיר לפיד: ויותר מכל דבר אחר, ניהול ממושמע הוא מנוע צמיחה, כי הוא מייצר ודאות למשק, ומשק זקוק לוודאות – הוא צריך לדעת שדברים מטופלים, הוא צריך לדעת שלא עומדים מן הצד ומסתכלים כשיש בור תקציבי שהולך וגדל.

מיכל רוזין: – – –

יאיר לפיד: אנחנו היינו צריכים לייצר משמעת פיסקלית אמיתית בתוך המשק הישראלי, כי זה נכון לעובדים, זה נכון למעסיקים, זה נכון למשקיעים הזרים.

יאיר לפיד: ודאות היא מנוע צמיחה – יצרנו ודאות.

יאיר לפיד: אנשים יודעים עכשיו שהעסק מטופל.

יאיר לפיד: ואגב, אם כבר מדברים על – אני הבנתי שנכמר לבה של חברת הכנסת זהבה גלאון.

יאיר לפיד: אני הרי נשארתי לדבר, ואני אוהב את זה, זה מוכיח שאת אדם חם וטוב.

זהבה גלאון: ברור.

יאיר לפיד: וכאדם חם וטוב, אני מבין שהקיצוץ בתקציב החינוך מעיק עלייך, אז אני רוצה לשמח אותך ולהרגיע אותך:

יאיר לפיד: תקציב החינוך עלה ב-9 מיליארד שקלים – –

זה לא נכון, זה לא נכון.

יאיר לפיד: – – ותקציב הבריאות עלה ב-1.2 מיליארד שקלים, ותקציב הרווחה עלה ב-0.5 מיליארד שקלים ויעלה עוד.

יאיר לפיד: אז אני רוצה שתדעו – את דיברת על השכבות החלשות, ויפה דיברת.

יאיר לפיד: אני רוצה שתדעי – בוועדת הכספים אמר לי רובי ריבלין משפט יפה, הוא אמר: לעולם אסור לנו לשכוח את חסרי הישע.

יאיר לפיד: והוא צודק.

יאיר לפיד: ובגלל זה לא נגענו בקצבאות הזיקנה ולא נגענו בקצבאות הנכים.

יאיר לפיד: ואם תסתובבי אחורה, לאילן גלאון – –

זהבה גלאון: אילן גילאון.

יאיר לפיד: – – הוא יגיד לך מי העביר יותר תקנות – יותר הנגשה.

יאיר לפיד: אני יודע שאתם ביחד.

יאיר לפיד: יותר הנגשה.

יאיר לפיד: הוספנו 500 מיליון שקל לניצולי השואה.

יאיר לפיד: עשינו את כל הדברים שאמורים לייצר בנסיבות הקיימות מעטפת הגנה לשכבות החלשות.

זהבה גלאון: כיפת ברזל.

יאיר לפיד: האם אפשר לעשות יותר?

יאיר לפיד: בוודאי.

יאיר לפיד: האם צריך לעשות יותר?

יאיר לפיד: בוודאי.

יאיר לפיד: האם נעשה יותר?

יאיר לפיד: בוודאי.

יאיר לפיד: בוודאי.

מרב מיכאלי: עדיף שלא תעשו יותר.

מרב מיכאלי: לפי מה שעשיתם עד עכשיו, עדיף שלא תעשו יותר.

יאיר לפיד: רק אנחנו לא יכולים לתת כסף שאין לנו.

יאיר לפיד: ואחד הדברים הכי חשובים, אחד הדברים הכי חשובים הוא שאנשים יבינו שלחלשים יש הכרח במדינה חזקה.

יאיר לפיד: אם יש מישהו שזקוק למדינה חזקה ולכלכלה חזקה, הרי אלה השכבות המוחלשות במשק.

מיכל רוזין: זה אנכרוניזם.

יאיר לפיד: הם באמת לא יכולים להרשות לעצמם יוון, הם באמת לא יכולים להרשות לעצמם ספרד.

יאיר לפיד: הם באמת לא יכולים להרשות לעצמם את הבור התקציבי הזה.

מרב מיכאלי: בספרד וביוון יש פחות עניים מאשר בישראל.

– – –

יאיר לפיד: החלשים זקוקים למדינה חזקה יותר מכל אחד אחר, ולכך דאגנו.

יאיר לפיד: זה תקציב מלא תמריצים להשתלבות בשוק העבודה.

יאיר לפיד: מי שעובד מקבל סבסוד במעונות-יום, בדיור בר-השגה, במערכת של הכשרה והשמה – –

מרב מיכאלי: ומי שאין לו מקומות עבודה?

מיקי רוזנטל: שילך לעבוד.

יאיר לפיד: – – כי אנחנו מבינים שעבודה היא הבסיס של חברה.

יאיר לפיד: אנחנו העברנו דרך התקציב הזה – אנחנו מעבירים את החברה הישראלית מתרבות של קצבאות לתרבות של עבודה.

מיקי רוזנטל: חצי מהאנשים פה שעובדים לא מגיעים למס הכנסה.

יאיר לפיד: אני יודע שיש פה כאלה שמנסים למשוך אותנו חזרה לתרבות של קצבאות – לא ילך להם.

מיקי רוזנטל: אתה חי בדמיונות.

יאיר לפיד: לא ילך להם.

יאיר לפיד: אנחנו ניצור פה תרבות של עבודה.

יאיר לפיד: כי רק תרבות של עבודה תציל את המשק, תקדם את הכלכלה ותייצר פה צמיחה.

יאיר לפיד: לא תרבות של קצבאות, תרבות של עבודה.

מרב מיכאלי: אפשר להזמין פופקורן לסרט שאתה חי בו?

יאיר לפיד: עבודה היא ערך ייעודי, עבודה היא ערך סוציאלי, ואנחנו צריכים ליצור פה תרבות של עבודה.

יאיר לפיד: במקביל – – –

מיקי רוזנטל: מחצית מהעובדים במשק לא מגיעים לשלם מס בכלל.

מיקי רוזנטל: מה אתה אומר להם?

מיקי רוזנטל: מה הבשורה שלך?

פנינה תמנו: חברי כנסת נכבדים, אין ספק שהערנות שלכם מוכיחה שאתם עושים את השליחות שלכם נאמנה, אבל בבקשה.

אראל מרגלית: הכול מתחיל בעבודה.

מיכל רוזין: מה תגיד לאותם אלה שיוצאים לעבודה ולא מצליחים לגמור את החודש?

יאיר לפיד: במקביל, יצרנו צעדים להורדת יוקר המחיה, כמו השינוי שעשינו בתאגידי המים, הרפורמה בנמלים שיצאה עכשיו לפעולה, תוכנית ההבראה לחברת החשמל.

יאיר לפיד: היום היה הכינוס הראשון לגבי תוכנית ההבראה של חברת החשמל.

יאיר לפיד: אנחנו כן נבטל את החשמל חינם הזה שרודף אותנו כל השנים.

יאיר לפיד: אנחנו ניצור שם תוכנית הבראה, יחד עם העובדים, בשביל לדאוג לזה שהחשמל בארץ יוזל.

יאיר לפיד: החשמל יקר מדי, צריך להוזיל אותו, והרפורמה תביא לזה.

יאיר לפיד: אנחנו בונים תוכנית סיוע לעסקים קטנים, כי הם מנוע צמיחה גדול למשק הזה, ואנחנו צריכים לעבוד אתם ומולם.

יאיר לפיד: במהלך הכנת התקציב קיימנו דיאלוג פורה ונכון עם ועדת הכספים, שהביא פתרונות יצירתיים, שאפשר להקל על מעמד הביניים, בין השאר במס הכנסה.

יאיר לפיד: הקשבתי קודם לניסן, שדיבר על זה.

יאיר לפיד: היה משהו יפה בתהליך, מפני שכשאנחנו באנו לוועדת הכספים, אני אמרתי לניסן, האוצר אמר לוועדת הכספים: אנחנו, בניגוד לעבר, לא חושבים שכל השכל נמצא בבניין אחד.

יאיר לפיד: לא כל השכל במשרד האוצר.

יאיר לפיד: אנחנו רוצים לשמוע אתכם, אנחנו רוצים לקיים דיאלוג אמיתי, אנחנו רוצים לשמוע את הכנסת, לכנסת יש תפקיד חשוב בתהליך הזה.

זהבה גלאון: זה ישראבלוף.

יאיר לפיד: אם אתה רוצה לבטא באופן כלכלי או פרלמנטרי מהי פוליטיקה חדשה – זו פוליטיקה חדשה, שבה באמת מדברים ובאמת מקשיבים ובאמת מגיעים ביחד לפתרונות, ואנשים אומרים: אוקיי, זה לא, זה כן, בוא נראה איך נייצר הסכמה.

יאיר לפיד: היה משהו מאוד מרשים בעובדה שהוועדה הכירה באחריות שלה למשמעת הפיסקלית.

יאיר לפיד: הוועדה הבינה, ונאמר לי שזה בניגוד לשנים קודמות ולכנסות קודמות – –

זהבה גלאון: לא, היא הכירה באחריות שלה למשמעת קואליציונית, לא הפיסקלית.

יאיר לפיד: – – נאמר לי, ניסן, שזה בזכות המנהיגות שלך.

יאיר לפיד: הוועדה הכירה בעובדה שאנחנו צריכים לחיות במשמעת תקציבית, כי כל אפשרות אחרת תפורר את הכלכלה הישראלית.

באסל גטאס: קואליציונית, לא תקציבית.

יאיר לפיד: אישור התקציב הוא לא סופו של התהליך, הוא נקודת פתיחה לדרך שלמה, שבסופה לא רק שנצא מהגירעון המבני הזה, אלא נשגשג ונהפוך את הכלכלה הישראלית בחזרה להיות מובילה ומרכזית, ואת זה נעשה בזמן קצר.

יאיר לפיד: אני אמרתי, ואני אומר את זה שוב: בואו שנה וחצי מהיום, אני אעמוד פה על הדוכן, תבחנו אותנו.

יאיר לפיד: אנחנו עושים את דברים הנכונים, אנחנו מאמינים בהם – –

מיקי רוזנטל: הלוואי שאתה צודק ואנחנו טועים.

יאיר לפיד: – – ולא קל לעשות את הדברים הנכונים, אבל זה תמיד מה שצריך לעשות כשרוצים לעבוד באופן אחראי.

יאיר לפיד: תודה רבה.

מיקי רוזנטל: – – –

פנינה תמנו: תודה לשר האוצר, חבר הכנסת יאיר לפיד.

פנינה תמנו: אנחנו ממשיכים ברשימת המסתייגים להצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2013 ו-2014, התשע"ג, והצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים.

פנינה תמנו: הדובר הבא, מסיעת מרצ – אילן גילאון.

פנינה תמנו: בבקשה, חבר הכנסת אילן גילאון, הבמה לרשותך.

פנינה תמנו: מוקצית לך רבע שעה.

פנינה תמנו: אחריו יעלה הדובר חבר הכנסת אראל מרגלית.

מיכל רוזין: זה הכי מדאיג אותי, שהוא מברך אותו.

מיכל רוזין: זה הכי מדאיג אותי – לאן הכסף שלנו הולך.

אילן גילאון: גברתי, אדוני השר, חברת הכנסת רוזין, ממשלה נכבדה, חברי חברי הכנסת, חברת הכנסת רוזין – טוב, אדוני השר, שהשארת לי את המים, כי אנחנו לא נהיה רק במשמעת פיסקלית לפי הקצב הזה, אלא גם במשמעת מים בקרוב.

אילן גילאון: רציתי להגיד לך מילה טובה, השר, חבל שאתה יוצא.

אילן גילאון: כי אתה בחור רגיש במיוחד, אי-אפשר להגיד שלא.

אילן גילאון: אני מקווה שתנתב את הרגישות הזאת למקומות הנכונים.

אילן גילאון: אתה כל כך רגיש – אני מקווה שאחרי הדברים שלי לא תעלה שוב.

אילן גילאון: אולי בעצם כן.

אילן גילאון: אבל רציתי להודות לך על זה שחתמת על תקנות הנגישות.

אילן גילאון: אבל כאשר חתמת על תקנות הנגישות לא הבנת שהעיקרון של תקנות הנגישות, והנגישות, הן בדיוק הפוכות ב-180 מעלות מן התקציב שאתם מגישים היום.

אילן גילאון: משום שהנגישות פירושה לאפשר לכל אזרח בחברה הישראלית להגיע אל מחוז חפצו בצורה מכובדת ועצמאית.

אילן גילאון: זה למעשה כל תפקידה של החברה.

אילן גילאון: וכאשר אנחנו מציגים תקציב, בעצם אנחנו קובעים את סדר העדיפויות ועונים על השאלה מי מקבל כמה ולמה.

אילן גילאון: שמעתי את יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת סלומינסקי, מפזר מספרים ותלי מספרים.

אילן גילאון: אני מכיר את המתמטיקה הזאת, גברתי.

אילן גילאון: קוראים לה: להכפיל ברגליים ולחלק לשתיים.

אילן גילאון: אני מזהיר אתכם: בסופו של דבר החלוקה הזאת לא תצלח, משום שיש אנשים שיש להם פחות משתי רגליים.

אילן גילאון: זה תמיד מזכיר לי שהייתה אישיות כלכלית מאוד מפורסמת בהיסטוריה שלנו במדינת ישראל, אתה בטח יודע על מי אני מדבר, שפעם קראה בנאום תקציב כזה – הוא אמר:

אילן גילאון: בשנה האחרונה התל"ג שלנו עלה ב-46 משקפיים, הצמיחה שלנו הייתה יותר מ-14 משקפיים, ואנחנו צפויים לגדול בשנה הבאה בעוד 26 משקפיים.

אילן גילאון: ואז העוזר שלו אומר לו: משה, אחוזים, אחוזים, לא משקפיים – אחוזים.

אילן גילאון: יש להיות זהירים בהפרחת מושגים כאן.

אילן גילאון: שר האוצר, לא נראה לי שהוא איש רע, בוודאי.

אילן גילאון: אני גם חושב שהוא איש רגיש.

אילן גילאון: אבל אני חושב שהוא – כמו שאומרים צברינו, חברת הכנסת גלאון – הוא חיב"ס.

אילן גילאון: חיב"ס זה קיצור של "חי בסרטים".

אילן גילאון: לפני כמה ימים, פחות משבוע – וצריך לחגוג את זה באופן לאומי, אני מקווה שוועדת השרים לענייני חגים וטקסים, השר, תקבע את חג העז כחג לאומי.

אילן גילאון: צריך להיות תאריך אחד בשנה שחג העז ייקבע בו כחג לאומי.

אילן גילאון: אבל גם אם תוציאו את כל הדיר – בוועדת הכבשים או איפה שאתם לא רוצים – החוצה, בסופו של דבר, כאשר אתם מציגים את התקציב, אתם בעצם אומרים מי אתם ומה סדר העדיפויות שלכם.

אילן גילאון: דבר ראשון, צריך להיות עקבי.

אילן גילאון: ברצותכם, אתם ניאו-ליברלים, קפיטליסטים, סופר-קפיטליסטים, מעלים מס ערך מוסף – המס הכי לא פרוגרסיבי שיכול להיות; ברצות

אילן גילאון: כם, אתם קומוניסטים – אתם מקיימים מעמד של אזרחים פלטינום פלוס, מעבר לקו הירוק.

אילן גילאון: אני יודע שהצמיחה לתקציב הזה עולה על 400%.

אילן גילאון: ברצותכם, אתם אפילו אנרכיסטים – אתם תומכים במקומות שכל ממזר שם הוא מלך וכל דאלים גבר.

אילן גילאון: ואני מתכוון בדיוק לאותו מקום.

אילן גילאון: אז לכן תחליטו מה אתם.

מרב מיכאלי: לא כולם בריאים.

אילן גילאון: – – חלק מאתנו, חלק יורשים מהורינו כסף – – –

מרב מיכאלי: אילן, גם לא כולם בריאים – – –

אילן גילאון: כן, זה בדיוק מה שאני בא לומר.

אילן גילאון: אני בדיוק בא לומר.

אילן גילאון: הירושות שאנחנו מקבלים לפעמים הן לא רק ממון, לפעמים זה סוכרת ולחץ דם גם כן; רובנו, אגב.

אילן גילאון: ולכן אני מאמין בחברה שהיא חברת ביטוח, שהיא צריכה לעודד את העשירים להתעשר ולצמוח, אבל גם לחשוב שיש כאלה שלא מגיעים לשם, ואז מה קורה אתם.

אילן גילאון: והדבר הנפסד ביותר בתקציב הזה – והבוקר העוזרים שלי הכניסו אותי בפעם הראשונה למה שנקרא לפידומטר, לופידומטר – –

מרב מיכאלי: לפידומטר.

אילן גילאון: – – לפידומטר, והכניסו את הערך "אילן גילאון", ואני שמעתי באמת נאום עלי בדיוק כמו הנאום ששמענו כאן על התקציב, ממש ככה.

אילן גילאון: הם הקריאו לי את הנאום הזה.

אילן גילאון: אבל אין לי טענה, כי אני חושב שבגדול – – –

מרב מיכאלי: אבל מקריאים לך באותו פתוס?

אילן גילאון: מה?

מרב מיכאלי: הם הקריאו לך את אותו פתוס?

אילן גילאון: זאת הייתה הופעה משובחת, אין מה לומר.

זהבה גלאון: אמרתי לשר – – –

אילן גילאון: זאת הייתה הופעה משובחת, ואני מוכרח להודות, ויש לומר את זה, שאני מאוד נהנה מההופעות האלה, בהחלט.

מרב מיכאלי: "הקאמרי" הוא לא במה מספיק – – –

אילן גילאון: הן ברמה.

אילן גילאון: אבל תראו, אני לא אוהב להשתעמם, אבל זה לא התפקיד העניין.

אילן גילאון: אין לי טענה לזה.

אילן גילאון: כל פוליטיקאי בסופו של דבר, כאשר תנערו אותו היטב היטב, אתם תמצאו שיש לו נאום אחד בחיים.

אילן גילאון: השאלה עד כמה הנאום הזה מחובר למציאות שבה הוא חי.

מרב מיכאלי: הוא, באופן אישי, כן.

אילן גילאון: כן.

מרב מיכאלי: הוא, אישית, כן.

אילן גילאון: אני חושב שיש כאן סיטואציה, והיא לפעמים אופיינית לאנשים שבאים מן התקשורת, לחשוב שהדברים שנאמרים הם גם הדברים שמתקיימים, אבל בפועל העובדות לא מוכיחות את הדברים הללו.

אילן גילאון: וכאשר שר האוצר מדבר על מעמד הביניים, שאנחנו רק לאחרונה גילינו אותו, אף פעם לא ידענו מהי בכלל תפיסה מעמדית, ובכלל במדינת ישראל מהו מעמד הביניים.

אילן גילאון: במדינת ישראל יש מעמד זכיין אחד קטן, קטנטן, ומעמד לא זכיין גדול שכל הזמן הולך ומתרסק על החולשה, כל הזמן.

אילן גילאון: אמרתי על הדוכן הזה שבלא ידיעתו, בצורה תת-מודעת, המדיניות הזאת היא מדיניות שהופכת את שר האוצר לסוכן של ש"ס.

אילן גילאון: מדוע?

אילן גילאון: משום שכאשר אתה מעביר אנשים ממעמד הביניים למעמד המצוקה, זה בדיוק האוכלוסייה שש"ס מחפשת, ואני בזה מתייחס גם למי שהוריד את מעמד הביניים וגם לאחריות של ש"ס.

אילן גילאון: ואני חושב שצריכה לפחות להיות יושרה, ולומר – לא הכול המציאו כאן לבד, ואי-אפשר גם לפתור את כל הבעיות.

אילן גילאון: ואגב, אני, שלא מרבה לעלות על קברי צדיקים ולהתפלל לנסים, גם לא ציפיתי, לא הייתה לי שום ציפייה ששר האוצר הנוכחי יפתור באבחה אחת את כל הבעיות, אבל כן הייתה לי ציפייה ממי שמתיימר להציג פוליטיקה חדשה – ואגב, אני אישית חף מכל פוליטיקה חדשה; אני שייך, אדוני היושב-ראש, לפוליטיקה הכי ישנה.

אילן גילאון: אני איש מיושן ואפור כמו שק, האמן לי.

יחיאל חיליק בר: גם אני.

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: וזה טוב.

אילן גילאון: זאת אומרת, אני שמח בכך.

אילן גילאון: מדוע?

אילן גילאון: משום שאני חושב שאם הייתה לי האחריות המיושנת ההיא, עם המשאבים החדשים של עכשיו, אנחנו היינו יכולים להיות במקום אחר לגמרי.

אילן גילאון: אבל הציפייה שלי ממי שמתיימר שהוא בא עם פוליטיקה חדשה, זה לא להכניס את הדברים לתוך הלפידומטר, להוציא את אותה מציאות.

אילן גילאון: פעם – אנשים שהם בני גילי, ואין הרבה כאלה, אני רואה שרובם יותר צעירים ממני – מכרו במכולת ליקריץ עם צלופן בצבע אדום.

אילן גילאון: היינו אוכלים את הליקריץ ומסתכלים דרך הצלופן בשמש.

אילן גילאון: הצלופן הזה היה עטיפה שבה היינו עוטפים כל דבר והופכים אותו ליפה, ונדמה לי שיש מקצת התופעה של הצלופן הזה בלפידומציה של כל מושג; לוקחים את הדברים הישנים הנושנים מן הפוליטיקה הישנה הנושנה, מן התקציב הישן הנושן, אותו תקציב שהוא לעומתי לכל המעמד הלא-זכיין, ובתוכו מעמד הביניים בוודאי, עוטפים אותו בעטיפה של צלופן אדום, לפידית כזאת, מותגית כזאת, והופס, יצא דבר חדש.

אילן גילאון: אז ממש אין חדש תחת השמש בשאלה מי מקבל ומי משלם, ומה הן האחריויות המרכזיות של המדינה.

אילן גילאון: אמר את הדברים כאן השר לפיד, ואני מסכים אתו לגמרי – המחאה יצאה לדרך בגלל משבר אמון ענק בין מדינה לאזרחיה.

אילן גילאון: מדינה שחושדת באזרחיה, שחושבת שאזרחיה הם נאשמים כל עוד לא הוכיחו את חפותם, ואזרחים שלא מאמינים שמישהו כאן, בגבעת הקפיטול הישראלית, חושב ולו בדל של מחשבה קטנה איך הם יוכלו להגיע אל מחוז חפצם ביותר עצמאות וביותר כבוד, ואני אומר שזה בעצם תפקיד של המדינה.

אילן גילאון: אנחנו מקדשים את הקומץ, את מי ששולט בכיפה, באותה צורה, וכל ההיבטים ברמה המיסויית, ברמת הוצאת העזים, כמו באמת אותן הנחות שניתנו לחברות הגדולות מתוך ההנחה הנפסדת הזאת שאומרת: תנו לעשירים, כי הם יעבירו את זה לעניים בסופו של דבר.

אילן גילאון: אני רוצה להסביר מהו עידוד השקעות הון בצורה המילולית שלו.

אילן גילאון: עידוד השקעות הון זה שאנחנו רוצים – – –

אראל מרגלית: – – – תנו לעשירים?

אראל מרגלית: "אינטל".

אראל מרגלית: סתם אני שואל אותך, ככה.

אילן גילאון: לא, לא הבנתי את השאלה שלך.

אראל מרגלית: נגיד את ההטבה ל"אינטל", בזמנו.

אילן גילאון: שנייה, שנייה, אני בא לזה.

אילן גילאון: בדיוק אני בא לזה, חבר הכנסת מרגלית.

מיכל רוזין: בעייתי מאוד – – –

אילן גילאון: אני בדיוק בא לעניין הזה.

אילן גילאון: עידוד – אני בעד.

אילן גילאון: אני אומר, עידוד השקעות הון זה לגרום לך להשקיע את הונך כאן

אילן גילאון: כדי שנפתח מקומות עבודה, כדי שזה – אבל זה לא לעולם חוסן.

אילן גילאון: זאת אומרת, הדבר הזה לא יכול להימשך לעולם.

אילן גילאון: אין שום סיבה ושום צדק ש"טבע" מקבלת – –

מיכל רוזין: – – – מקומות עבודה – – –

אילן גילאון: – – את ההטבות שהיא מקבלת היום.

אילן גילאון: מצטער, זה לא – – –

אראל מרגלית: אוקיי.

אראל מרגלית: עכשיו – – –

אילן גילאון: שמע, איך אומרים – אי-אפשר למסחר באותם 7,000 עובדים לכל החיים.

אראל מרגלית: המפעל הבא הוא כמו באירלנד או בכרמיאל?

אראל מרגלית: אתה רוצה להילחם על זה או לא?

אילן גילאון: אני שמעתי את הדברים האלה.

מיכל רוזין: – – –

אראל מרגלית: לא, אני שואל אותך.

אילן גילאון: שוויד אמר את זה לא מזמן, בעזות מצחו.

אראל מרגלית: מי?

אילן גילאון: שוויד.

אראל מרגלית: גיל.

אילן גילאון: גיל שוויד, כן.

אילן גילאון: אתה מכיר אותו אישית, אני מכיר אותו – –

אראל מרגלית: לא לא – – –

אילן גילאון: – – רק מן העיתונים.

אילן גילאון: ולכן, הדבר הזה, גם הוא יש לו המידתיות שלו, כי, בכלל, חבר הכנסת מרגלית, החיים שלנו פשוט מידתיים, וזה מה שאני מנסה לרמוז כל הזמן.

אראל מרגלית: מאה אחוז.

אילן גילאון: כן, אני רוצה מידתיות הוגנת, לא מאבקים כל החיים.

אראל מרגלית: אתה צודק.

אילן גילאון: ולכן הציפייה שלי, שמי שחדש בפוליטיקה, שיפתח את קרביו של התקציב הזה, מה שאף פעם, מעולם, לא נעשה, כי תמיד הייתה כאן פוליטיקה ישנה, עוד מהתקופה של שמחה ארליך אנחנו ממשיכים את אותו תקציב, עם אותם רעיונות, כאשר יש איסוף של הקבוצה הקטנה, שהיא הזכיינית, והרחבה של הקבוצה הגדולה, שהיא לא זכיינית.

אילן גילאון: תפתח את זה ותהפוך; תתפוס את השור בקרניו, תהפוך את היוצרות, גם אם ייקח לך יותר זמן.

אילן גילאון: תיגש באופן רציני, אבל לא תעשה לי more of the same ותגיד שאתה היום המצאת את מעמד הביניים, ושהאנשים, ההורים, צריכים לקבל אחריות לגבי ילדיהם, כי גם את זה אנחנו גילינו לאחרונה – רק שמענו את זה משר האוצר, אני לא ידעתי שאני צריך להיות אחראי לילדי עד עכשיו, אבל אני ראיתי שנותנים לארבעה ילדים 1,600 שקלים בביטוח לאומי, ומייד הלכתי לעשות ארבעה ילדים, כי זה היה מאוד משתלם.

אילן גילאון: אז אני אומר – – –

מרב מיכאלי: וחיכית שמישהו אחר ידאג להם.

אילן גילאון: בדיוק.

אילן גילאון: לא, ראיתי, אמרתי, עשיתי ילדים כמידת היכולת שלי להשיג מביטוח לאומי את הכסף.

אילן גילאון: ומה קורה עם הילדים שכבר ישנם, ומי אחראי להם?

אילן גילאון: ומה קורה עם העובדה שכאשר אתה פוגע – גם אחרי התיקון הבאמת, תסלחו לי, המצחיק הזה, העזים שהוצאו החוצה – אתה עדיין הולך, משקיע מתחת לקו העוני, ושמעתי כאן קריאת ביניים של חבר הכנסת רוזנטל, עדיין 50% מהאנשים העובדים במדינת ישראל נמצאים על סף קו העוני.

אילן גילאון: ולכן, זאת הבעיה המרכזית בהגדרה מי הוא מעמד הביניים, או בעצם למי שייכת המדינה ולמי ניתנת האחריות.

אילן גילאון: לכן, חוק עידוד השקעות הון הוא חוק שצריך לעודד את ההון, הוא יכול להינתן למי שמוצא מקומות עבודה, ולמי שבפריפריה, יום יבוא ואני אציע גם למי שמעסיק אנשים עם מוגבלות, לדוגמה, אבל יש לו limit, יש לו תוקף, ופג תוקף הזמן.

אילן גילאון: מבחינת פתרון הדיור, שהוא פתרון דיור לקוי לגמרי – הייתה איזו טעות סופר, ומשרד השיכון אמרו שהם עומדים לחסל את חוק הדיור הציבורי.

אילן גילאון: בסופו של דבר, כתוצאה מטעות סופר, הם החליטו שהם לא.

אילן גילאון: הם יציעו את הדירות למכירה, גם בגלל שיש לחץ של בג"ץ, שאנחנו הגשנו, והוא עומד לתת את מסקנותיו בשבועות הקרובים, לגמור בכלל את מלאי הדיור ציבורי.

אילן גילאון: השאלה המרכזית גם בתקציב הזה היא במתח שבין כלכלת שוק לחברת שוק, איך מוגדרות האחריויות של המדינה כלפי האזרחים שלה.

אילן גילאון: אני, אין לי שום בעיה.

אילן גילאון: תוך 30 שניות אני יכול לתת פתרונות ל-40 מיליארד.

אילן גילאון: זה לא סיפור, וכל אחד יש לו את הרעיונות שלו.

אילן גילאון: השאלה המרכזית בתוך התקציב היא אם יישמר – –

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

אילן גילאון: – – העיקרון שמדינה נועדה לשרת את אזרחיה, את כלל אזרחיה; שהבעלים של המדינה הזאת הם מרבית אזרחיה, ושהיא מדינה שמה ששולט בה זה כלכלת השוק ולא חברת השוק, ובתוכה כל פרט יש לו סיכוי להגיע אל מחוז חפצו בצורה מכובדת ועצמאית.

אילן גילאון: אדוני, התקציב הזה, וקודמו, וקודמו של קודמו, וקודמו של קודמו של קודמו, אין בו צדק חלוקתי, ואין בו עצמאות לאזרח, ואין בו כבוד, ואשר היה הוא שישנו.

אילן גילאון: ושר האוצר שלנו, כמו ראש הממשלה שלנו, חיב"סים – כל אחד מהם חי בסרטים אחרים.

אילן גילאון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת אילן גילאון, גם על הטמעת המושג לפידומציה בז'רגון של הכנסת.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מודים לך על המקוריות.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אראל מרגלית יעלה לטעון, ואחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואחריה – חבר הכנסת דוד אזולאי.

יחיאל חיליק בר: אני מתריע שמי שיפספס את התור שלו לא יקבל אותו אחר כך, אז אתם מוזמנים להזמין את חבריכם מבעוד מועד.

אראל מרגלית: צריך לחכות שיהיה פה מישהו ליד שולחן הממשלה או לא?

יחיאל חיליק בר: יש פה שר?

יחיאל חיליק בר: אתה רשאי לחכות.

יחיאל חיליק בר: הוא הלך לשירותים, אתה רשאי לחכות.

יחיאל חיליק בר: זאת אומרת, זו בחירה שלך, אתה לא חייב לדבר עד שהוא מגיע ואתה יכול להתחיל, או שתדבר ונפעיל לך את הזמן רק כשהשר יגיע; זו גם אופציה.

אראל מרגלית: אבל דווקא החלק הראשון של מה שאני רוצה להגיד מופנה לממשלה, לשרים עצמם, אז אני אחכה רגע.

יחיאל חיליק בר: אוקיי, אז אם יש קריאות ביניים אפשר עד שחבר הכנסת מרגלית – זה הזמן לקרוא קריאות ביניים ללא הפרעה.

זהבה גלאון: אבל הוא לא יכול לדבר כי אין שר – אה, בגלל זה יש קריאות ביניים?

יחיאל חיליק בר: כי אנחנו נחכה לשר שיחזור מהשירותים.

מרב מיכאלי: נחכה, נחכה.

זהבה גלאון: איך אתה יודע שהוא הלך לשם?

יחיאל חיליק בר: הוא הודיע למזכירות שהוא הלך לשירותים.

יחיאל חיליק בר: הממשלה אחראית לפחות במובן הזה שהיא מודיעה למזכירות כשהיא הולכת לשירותים, וגם זה ראוי לציון.

יחיאל חיליק בר: זה לא קורה כל פעם.

אראל מרגלית: הם לא צריכים שחקן מחליף?

מיכל רוזין: אין מאגר עובדים?

מיכל רוזין: צריך להיות מאגר של חילופים בין עובדים.

יחיאל חיליק בר: כרגע, אראל, תתחיל לדבר על משהו אחר ואנחנו נפעיל לך את הזמן רק כשיגיע השר.

אראל מרגלית: בסדר.

אראל מרגלית: תראו, עד שהשר יגיע – הנה הוא מגיע.

יחיאל חיליק בר: הנה השר.

אראל מרגלית: רציתי להתחיל לספר סיפור, אבל נספר את זה פעם אחרת.

יחיאל חיליק בר: עכשיו הסיפור יהיה על חשבון הזמן שלך, אז תתחיל.

זהבה גלאון: אנחנו מצטערים.

זהבה גלאון: תספר לנו את זה באופן אישי בהזדמנות אחרת.

אראל מרגלית: אוקיי, אבל, זהבה, החלק הראשון זה על העבודה בוועדת כספים, אז חכי שנייה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: 15 דקות.

אראל מרגלית: אז נדבר על התקציב, ודווקא נתחיל בעבודה בוועדת הכספים, כי אני חושב שחברי פה שהיו יחד אתי, וחברותי מרב וזהבה – פשוט אני חייב להגיד לכם: מדהים, מדהים לעבוד אתן ומדהים לעבוד עם חלק גדול מהחברים בוועדה.

זהבה גלאון: בקבוצה.

אראל מרגלית: גם בקבוצה, והאמת – גם בקואליציה.

אראל מרגלית: היו שם כמה אנשים שהיה טוב להתווכח אתם.

מרב מיכאלי: אבל פחות.

אראל מרגלית: כן, לפעמים, כשזה היה כמו רובוטים אז זה היה פחות, אבל כשהיה ויכוח אמיתי זה היה מהנה.

אראל מרגלית: עכשיו אני רוצה לדבר על הניגוד הגדול בין העבודה המקצועית דווקא של חלק מהשרים בממשלה, כפי שאנחנו התרשמנו, לבין המדיניות.

אראל מרגלית: כלומר, באופן פרדוקסלי חלק גדול מהשרים – ואני מניתי, אני התרשמתי מהצגת תוכנית העבודה השנתית שלהם, וחלק גדול שכבר דיווחו על מה שהם עשו בעבר – זה מרשים, כלומר, מרשים, יש חשיבה מתודולוגית על התפקיד שלהם במשרד.

אראל מרגלית: גם אתה, שר הפנים גדעון סער, גם שי פירון, גם ישראל כץ, גם מאיר כהן, גם בוגי יעלון בוועדה המשולבת של חוץ וביטחון וכספים, יאיר שמיר בתחום החקלאות.

אראל מרגלית: כלומר, כל אחד מהם, כשהוא בא והציג את תוכנית העבודה, תוכנית העבודה עצמה נראתה תוכנית רצינית, שהושקעו בה מחשבה ותשומת לב.

אראל מרגלית: לא תמיד סדרי עדיפויות בתוך התוכנית היו בדיוק לרוחי או לרוחנו, אבל זה נראה רציני.

זהבה גלאון: אתה בן-אדם מאוד חיובי.

אראל מרגלית: לא, אני אומר לך, זה נראה רציני.

אראל מרגלית: אני רוצה לשים את הדברים על השולחן, לא להיות – כי מה יש לנו לעשות פה 17 דקות?

אראל מרגלית: נגיד את האמת.

אראל מרגלית: וגם ניסן סמולינסקי – אני לא אהבתי הרבה מהגישות שלו, אבל הוא ניסה, ואני חושב שהיו לו הישגים בוועדה.

אראל מרגלית: בכל זאת היו איזשהם הישגים בחוק ההסדרים.

אראל מרגלית: אבל הדבר הגדול שמאוד לא נראה לנו זה המדיניות כולה, כלומר הגישה התקציבית כולה והמדיניות הכלכלית של מדינת ישראל.

אראל מרגלית: כי המדיניות הכלכלית של מדינת ישראל – הטעות שלה זה לאן הולכים.

אראל מרגלית: בגדול, בשני דברים יש לי בעיה קשה עם התוכנית הזאת.

אראל מרגלית: אחד, זו העובדה שהרבה מאוד מהאנשים נכנסים מתחת לקו העוני עקב התוכנית הזאת.

אראל מרגלית: לפני העניין המוסרי והחברתי, אפילו ברמה הכלכלית, להתמודד עם משפחה שנמצאת מתחת לקו העוני, להתמודד עם ילד או ילדה שלומדים ונמצאים מתחת לקו העוני, זו דרמה כלכלית ענקית לנסות ולהביא אותם למקום אחר כחברה.

אראל מרגלית: ולכן, זה נראה לי טעות חברתית ומוסרית קודם כול, אבל גם כלכלית, להכניס 50,000 משפחות מתחת לקו העוני.

אראל מרגלית: ו-50,000 המשפחות שנכנסו מתחת לקו העוני בעיקר נכנסו בגלל הקיצוץ הרוחבי במע"מ, הקיצוץ במס הכנסה, שהוא רוחבי על פני כולם, בקצבאות, בהרבה מאוד מהנושאים שפשוט פוגעים.

אראל מרגלית: יאיר לפיד אמר שלא פוגעים במעמד הביניים.

אראל מרגלית: אני לא מבין על מה הוא מדבר.

אראל מרגלית: פוגעים בשכבות המוחלשות ובמעמד הביניים – אלה בדיוק השכבות שפוגעים בהן.

אראל מרגלית: אז זה הדבר הראשון.

אראל מרגלית: והדרמה של התקציב הזה היא דרמה של מועקה מאוד גדולה על האנשים שקשה להם.

אראל מרגלית: וההבדל הקטן בין לגמור את החודש ללא לגמור את החודש בשכונה או במקום שמתקשה הוא כל העולם כולו.

אראל מרגלית: כי ברגע שאתה גומר את החודש ומתקיים וממשיך, אתה שורד ויש לך איזשהו אופק; וברגע שאתה לא מצליח ונכנס לאיזשהו מעגל, אז אתה נכנס למעגל קסמים שקשה מאוד לצאת ממנו.

אראל מרגלית: בשכונות שעבדתי בהן בתור יזם חברתי, החוג הכי מבוקש אחרי הצהריים – חוץ מלילדים – זה לאימהות, נקרא "ניהול משק בית", לעשות בעצם תוכנית עסקית כדי לגמור את החודש.

אראל מרגלית: 3,000 אימהות.

אראל מרגלית: זה מדהים.

אראל מרגלית: עמותת "פעמונים" עושה את זה בצורה יותר מקצועית מאתנו, אבל אנחנו נכנסנו לתוך הסיפור הזה וראינו כמה זה קשה.

אראל מרגלית: ברגע שמשפחה כבר מעלה, מצליחה – וזה בדרך כלל נמדד בכמה הילדים גומרים את הבגרויות או מצליחים בלימודים – אז עכשיו להכניס אותם מתחת לקו העוני זה נראה לי חלם, חלם ועוול, שאתה רואה אדם-אדם, ילד-ילד; עוול, עוול נוראי.

אראל מרגלית: והזעקה היא זעקה גדולה.

אראל מרגלית: כלומר, אני מבין שצריכים מקורות, אני באמת מבין שלהגיד: אני מעלה את המע"מ ב-1% זה מביא לך 4.5 מיליארד שקל, וזה כאילו אתה עושה – אתה מעלה את זה רק ב-1%, זה נראה לכאורה לא הרבה, וזה נראה כאילו: אוקיי, אני צריך כסף, משם אני מביא אותו.

אראל מרגלית: אבל מה שזה עושה למשפחות, לאנשים, זה דבר קשה.

אראל מרגלית: אותו דבר בקצבאות הילדים.

אראל מרגלית: קצבאות הילדים – הרבה מאוד מהרטוריקה שהשתמשו בה זה כאילו שלא יוצאים לעבודה, אז שיצאו לעבוד.

אראל מרגלית: אנחנו הבאנו בחור חרדי מקריית-מלאכי, סתם בתור דוגמה, שהוא עובד בגרפיקה, אשתו עובדת כמורה, יש להם שישה ילדים; הקצבאות נותנות להם לצאת לעבוד, ולקחת להם את הקצבאות זה להכניס אותם למצב מעגלי מאוד מאוד מסובך.

אראל מרגלית: הדבר השני, שהוא כדוגמה, שקשה מאוד היה לראות איך מתמודדים אתו, זה תקציב הביטחון.

אראל מרגלית: קודם כול לשבת בתוך הדיונים של תקציב הביטחון, אז אתה מלא בכבוד ויראה כלפי האנשים שבאמת נושאים בנטל של הגנת המדינה, אתה קודם כול מוריד בפני הרבה מהם את הכובע.

אראל מרגלית: ואני אומר שראשי המערכת הם אנשים מרשימים שבאמת שווה לראות אותם ושווה להקשיב להם.

אראל מרגלית: הקשבנו לרמטכ"ל קשב רב וראינו איך הוא מתמודד עם השאלה איך לנסות להביא איזושהי פרדיגמה חדשה לצה"ל ולמשרד הביטחון.

אראל מרגלית: אבל האמת, כשהסתכלתי על כל הסיפור של תקציב הביטחון, ובאמת לא ניכנס לפרטים, אבל רק נגיד דבר אחד: מעולם לא הייתי בישיבות שלמרות שהקשבתי קשב רב, ובכספים אני קצת מבין, לא הצלחתי להבין איך נכנסים בעובי הקורה בכל אחד מסעיפי ההוצאות.

אראל מרגלית: לא הצלחתי להבין.

אראל מרגלית: הצלחתי להבין את הדיווח, אבל לא הצלחתי להבין איך מתמודדים ונכנסים בעובי הקורה.

אראל מרגלית: ואני אתן דוגמה.

אראל מרגלית: אני חושב שהרמטכ"ל בא עם אמירה מאוד מאוד חשובה; הוא אומר: צה"ל צריך להיות קטן יותר, טכנולוגי יותר וחכם יותר.

אראל מרגלית: ואני חושב שהאמירה הזאת זה דרמה.

אראל מרגלית: ואני חושב שהדיבור על איחוד טייסות ועל ביטול חלק מהאוגדות ועל רציונליזציה של הצבא, כשהאיומים קצת משתנים מאיומים מול צבאות לאיומים מול סוג של לחימה לגמרי אחר, זה היה מאוד מאוד מאלף לשמוע.

אראל מרגלית: אבל אני שואל את עצמי, כמה מערכת הביטחון באמת מאותגרת לבוא עם מה שאני קורא תקציב אפס?

אראל מרגלית: מה זה תקציב אפס?

אראל מרגלית: תקציב אפס זה פעם אחת, כמו שאנחנו עושים כשאנחנו מנקים, כשאנחנו מסדרים את הארון לפני פסח – נשאר לנו המון מקום ואנחנו מוציאים המון בגדים ונותנים אותם, נכון?

אראל מרגלית: אותו דבר צריך לעשות במערכת הביטחון בגדול.

אראל מרגלית: ותקציב אפס זה לקחת שני רמטכ"לים, שני מפקדי חיל אוויר, מה שצריך, ולבוא ולהסתכל מלמטה למעלה, איך היינו רוצים לבנות את הצבא לאיומים ולאתגרים שיש לנו עכשיו.

אראל מרגלית: ואולי הדבר הדרמטי ביותר שחסר במה שמורגש מהדרג המדיני כלפי מערכת הביטחון והצבא זה בעיקר ההנחיות האסטרטגיות של תוכנית העבודה.

אראל מרגלית: צה"ל נערך לעימותים הבאים והוא מגדיר אותם בצורה כזאת ואחרת, אבל אין שום היערכות, אין שום סצנריו של היערכות להסדר.

אראל מרגלית: איך צה"ל נראה אחרי שמדינת ישראל הולכת להסדר של שתי מדינות עם הפלסטינים ולהסדר אזורי עם מדינות ערב?

אראל מרגלית: זה נעדר מהשיח באופן מוחלט.

אראל מרגלית: ואני חושב שתקציב הביטחון זה משהו שחייבים להתמודד אתו, התחילו להתמודד אתו, יש אנשים בתוך המערכת שמעזים לחשוב בצורה חדשנית ואמיצה, אבל אני חושב שיש לנו עוד צעד גדול ביותר.

אראל מרגלית: ועכשיו אני אומר מה אני חושב שבאמת חסר בתקציב הזה ובגדול.

אראל מרגלית: מה שבאמת חסר בתקציב הזה ובגדול זה איזושהי תוכנית של צמיחה.

אראל מרגלית: אין בתקציב הזה בשורה ולו אחת של צמיחה, ואני אסביר.

אראל מרגלית: מדברים על תעסוקת חרדים, אבל במרכז ההשקעות הקצו לתעסוקת חרדים 50 מיליון שקל לסטיפנדיות לחברות שייקחו ויעסיקו את החרדים.

אראל מרגלית: עכשיו, בשנים האחרונות אני הייתי מעורב דווקא בחברות בעולם הטכנולוגיה שקלטו בעיקר חרדיות.

אראל מרגלית: זה עולה לא פחות מ-7,000 שקל, 5,000–7,000 שקל לחודש לעובד, אם באמת רוצים לקלוט את האנשים בשנים הראשונות בצורה אמיתית.

אראל מרגלית: מה שהממשלה הקצתה, בהנחה שיש בערך 80,000 חרדים שצריכים להשתלב במעגל העבודה, ב-50 מיליון, בעצם קנית שתי מנות פלאפל לכל חרדי לחודש.

אראל מרגלית: זה מה שעשית.

אראל מרגלית: הבאת 50, 60 שקל, זה מה שעשית.

אראל מרגלית: אתה לא יכול לעשות כלום.

אראל מרגלית: בעצם אתה מדבר על 100, 200 חרדים שאתה מכניס למעגל העבודה בשנה הקרובה, זה הכול.

אראל מרגלית: אז הדיבור הוא גבוהה-גבוהה, אבל העשייה היא עשייה קטנה.

אראל מרגלית: חייבים היו להקצות תקציבים הרבה יותר גדולים.

אראל מרגלית: בשדולה לתעסוקת חרדים הגיעו 60 חברות, בעיקר טכנולוגיות, ואמרו: כל אחת מאתנו מוכנה לקלוט 200 איש, אם הסטיפנדיה ואם אותה הטבה שניתנה בעבר תינתן עכשיו.

אראל מרגלית: אין בתקציב הזה באמת שימת מקור תקציבי לתעסוקת חרדים.

אראל מרגלית: יש רטוריקה, אין עשייה.

אראל מרגלית: המגזר הערבי.

אראל מרגלית: דיברו פה על "טבע", דיברו פה על הזדמנויות.

אראל מרגלית: המגזר הערבי הוא אחד המגזרים עם הבעיות הקשות ביותר וההזדמנויות הגדולות ביותר דווקא עכשיו במדינת ישראל.

אראל מרגלית: ואני אגיד למה.

אראל מרגלית: במגזר הערבי יש כרגע, לפי אומדן גס שלי – והוא לא מקצועי, הוא פשוט אומדן גס – 25,000 אקדמאים צעירים שמוכנים להשתלב מייד במעגל הכלכלה החדשה במדינת ישראל.

אראל מרגלית: הם, המשפחות שלהם, השקיעו המון כסף בלהכשיר אותם, הרבה פעמים הם נסעו ללמוד בחו"ל, כי היה להם קשה לעשות את הפסיכומטרי לפי התקן הישראלי, והמשפחות שלחו אותם לירדן, למזרח-אירופה, לאירופה או לכל מקום אחר.

אראל מרגלית: הם השקיעו המון כסף והם חזרו לארץ.

אראל מרגלית: רמת העבודה שמוצעת לאנשים בתוך המגזר היא בערך שליש מהיכולת שלהם, שליש.

אראל מרגלית: ואם רוצים באמת שהמגזר הערבי ייכנס ובגדול לתוך מעגל התעסוקה החדשה, מדינת ישראל צריכה לבוא עם תוכנית אסטרטגית אמיתית שתעודד – כן, חבר הכנסת גילאון – תעודד את אותן חברות כאלה ואחרות שמוכנות ללכת אתנו לנצרת, שמוכנות ללכת אתנו לשפרעם, שמוכנות להקים את הדבר הגדול הבא במשולש, וסוף סוף אולי יקימו שם אזור תעשייה רציני, ולומר להן: תשמעו, למספר שנים מוגבל אנחנו הולכים אתכם ביחד, אנחנו רוצים לספור כמה אנשים אתם מעסיקים, אנחנו רוצים לראות איזה הכשרות אתם מביאים ואנחנו רוצים לראות שאתם נותנים בעבור הטבת המס שאנחנו נעניק לכם בשנים האלה תמורה חברתית, ונמדוד אותה בכמה אנשים עובדים.

אראל מרגלית: אני אתן דוגמה.

אראל מרגלית: תדעו שהמגזר הערבי הוא אחד מהמקומות שבהם יש את ההשכלה הכי מפותחת בנושא של פרמצבטיקה, רוקחים.

אראל מרגלית: אתם יודעים ש"טבע", דיברנו קודם על "טבע", "טבע" היום חייבת להביא כמה דגלים חדשים אם היא רוצה להמשיך להיות חברה מובילה בעולם.

אראל מרגלית: וגם אני, לא רק שר האוצר, גם אני נפגשתי עם המנכ"ל של "טבע" ועם חבר'ה אחרים שם.

אראל מרגלית: אני אומר לכם שבחשיבה נכונה אפשר היום להביא שלוש או ארבע השקעות מאוד משמעותיות בצפון סביב הנושא של מרכזים פרמצבטיים חדשים, כי היום הרבה מאוד מהחברות הגנריות, ו"טבע" היא המובילה ביניהן, צריכות לשנות את האופן שבו עובדים, והנושא של מעקב אחרי הלקוח באופן כוללני חייב להיות מומצא באיזשהו מקום בעולם.

אראל מרגלית: ואני חושב שזה יכול להיות מומצא על-ידי "טבע" וכאן בישראל, ואני חושב שבצפון.

אראל מרגלית: ויש ל"טבע" ערך מאוד גדול ברמה התדמיתית, בעיקר עם מה שקורה לה בצרפת ובמקומות אחרים, לומר שהיא מעסיקה גדולה במגזר הערבי במדינת ישראל.

אראל מרגלית: דוגמה.

אראל מרגלית: זו דוגמה אחת, אבל אפשר לקחת עוד 20 דוגמאות כאלה, אבל צריך לתמרץ אותן.

אראל מרגלית: זה השילוב בין הסקטור העסקי לתמורה החברתית.

אראל מרגלית: עכשיו, אני מסכים, אני מסכים שצריך – היה לנו הרבה מאוד שנים מס אפס בפריפריה.

אראל מרגלית: כלומר בעצם ישראל הייתה מקלט מס לחברות שהיו ממציאות מוצרים חדשים, והרבה חברות נהנו מזה, גם הגדולות וגם הקטנות.

יחיאל חיליק בר: אדוני, רק לסכם בבקשה.

אראל מרגלית: למה לסכם?

אראל מרגלית: אה, כן?

אראל מרגלית: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: יש לך שתי שניות, זה למה.

מרב מיכאלי: לעמר – – – יש דקות למכור.

מרב מיכאלי: הוא הלך.

אראל מרגלית: ובעצם חייבים להביא תמונה חדשה של שותפות בין הסקטור העסקי לסקטור החברתי עם חלוציות של בנייה של חברות ומקומות עבודה.

אראל מרגלית: שני דברים קטנים רק לסיכום – תן לי עוד דקה בזמן פציעות.

אראל מרגלית: אחד, רבותי, הנושא הזה של היעדר צמיחה הוא בעצם היעדר מקורות הכנסה כדי לסגור את הגירעון בשנים הבאות.

אראל מרגלית: זה – 1.

אראל מרגלית: ו-2, אני לא יודע אם אנחנו שמים לב, אבל בתקציב הנוכחי האבטלה לדעתי הולכת לגדול.

אראל מרגלית: היא כבר גדלה, היא סמויה, כי הרבה מאוד אנשים עובדים רבעי משרות והחרדים בכלל הם לא מבקשי עבודה.

אראל מרגלית: אם לא נביא תוכנית של צמיחה לעסקים קטנים, למגזר החרדי, למגזר הערבי, לדרום, לצפון ולירושלים, אנחנו מהר מאוד נהיה בבעיה שהגירעון הבא יהיה לא פחות מהגירעון הנוכחי והמקורות שהיו לפני כן ייעלמו.

אראל מרגלית: לכן, זה תקציב – בסופו של דבר, עם כל זה שיש אנשים חיוביים במערכת, זה תקציב שהספינה כולה הולכת בו לכיוון הלא-נכון עם המגזר המתקשה ומעמד הביניים, והולכת לכיוון הלא-נכון בצמיחה של מדינת ישראל.

אראל מרגלית: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת מרגלית.

יחיאל חיליק בר: אני רק אתקן אותך: אתה פעמיים קראת ליו"ר ועדת הכספים ניסן סמולינסקי במקום סלומינסקי, ובמקרה של ניסן להפוך את שמו ל"סמוֹלינסקי" זה קצת – הוא יכול לפרש את זה כפוגעני אידיאולוגית.

יחיאל חיליק בר: אני רק מתקן אותך.

אילן גילאון: הוצאת לשון הרע.

יחיאל חיליק בר: זו הוצאת לשון הרע.

אראל מרגלית: סמוּלינסקי?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: זה סלומינסקי ולא סמוֹלינסקי.

יחיאל חיליק בר: חלילה שיקראו לו סמוֹלינסקי.

יחיאל חיליק בר: אני תבעתי פה את עלבונו.

אראל מרגלית: לא, לא.

אראל מרגלית: לא סמוֹל ולא בטיח.

אראל מרגלית: העיקר ה"ינסקי".

יחיאל חיליק בר: כן, בדיוק.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת דוד אזולאי, ואחריו – חבר הכנסת יצחק כהן, ואחריו – חבר הכנסת ליצמן.

יחיאל חיליק בר: אני שוב ממליץ לכם לקרוא לחבריכם, אם הם לא נמצאים פה.

יחיאל חיליק בר: גברתי, בבקשה.

מרב מיכאלי: נהניתם – ספרו לחבריכם.

מרב מיכאלי: זה מה שאתה אומר.

מרב מיכאלי: כן, מצחיק, נחמד.

יחיאל חיליק בר: ולחברותיכם.

מרב מיכאלי: ולחברותיכם כמובן.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברות הכנסת, אני רוצה לפתוח בברכה.

מרב מיכאלי: אירוע גדול ומרגש קרה הלילה.

מרב מיכאלי: נולד יורש עצר חדש.

מרב מיכאלי: מזל טוב.

מרב מיכאלי: אנחנו הרי יודעות ויודעים כמה מרגש וגדול האירוע הזה, כי גם אצלנו נולד יורש עצר חדש, מונרך.

מרב מיכאלי: האיש, אי-אפשר להחליף אותו על כיסאו, האיש שממנה את חצרו, האיש שחבריו ונתיניו משחקים לפניו.

מרב מיכאלי: מה זה יורש?

מרב מיכאלי: מלך.

מרב מיכאלי: לא בכדי בקדנציה הזאת הקואליציה לא מדברת על המדינה; היא מדברת על הממלכה.

מרב מיכאלי: הממלכה היא הנחלה של המלך, איפה שמנהל המלך, כי הפוליטיקאים החדשים חשים את עצמם נקיים יותר, ראויים יותר, יודעים יותר.

מרב מיכאלי: אלא שהפוליטיקאים החדשים כמוהם כבגדי המלך החדשים, והתקציב החדש שלהם צועק בקולי קולות: המלך הוא עירום.

מרב מיכאלי: תקציב, אמר בצדק יושב-ראש ועדת הכספים, הוא הצהרה על ערכים.

מרב מיכאלי: אני אגדיל ואומר בציטוט של גלוריה סטיינם, הפמיניסטית האמריקאית הגדולה: התקציב הוא למעשה הצהרת הערכים היחידה שאנחנו עושות ועושים.

מרב מיכאלי: אז הצהרת הערכים שנמצאת בתקציב הזה היא: אחי העבדים, תודה שהבאתם אותי עד הלום.

מרב מיכאלי: עכשיו, חפשו את החברים שלכם.

מרב מיכאלי: כשהייתי רק מועמד וראיתי אתכם מפגינות ומפגינים, הייתי הראשון לזהות את המצוקה שלכם.

מרב מיכאלי: ראיתי איך חצי מיליון מכם יצאו לרחובות שבוע אחרי שבוע, בדם לבכם, במצוקה אמיתית, בתסכול נוראי, ברגע של השראה ציבורית של ביחד, נגד חוסר הביטחון הקיומי היומיומי הנורא שבו הציבור בישראל חי וחיה, והייתי צריך אתכם בשביל שתצביעו לי.

מרב מיכאלי: מה לא אמרתי לכם?

מרב מיכאלי: מה לא הבטחתי לכם?

מרב מיכאלי: קראתי לכם: אחי העבדים.

מרב מיכאלי: אמרתי לכם שאתם צודקים – שאתם צודקים משום שהפכתם לעבדים.

מרב מיכאלי: אמרתי לכם שאתם עבדים למשכנתה, עבדים לשכר הדירה, עבדים למחירי המזון, עבדים למחירי הדלק.

מרב מיכאלי: אבל עכשיו אני כבר שר אוצר, ועכשיו כשאתם מפגינים אני אומר לכם שאתם מפגינים נגד עצמכם.

מרב מיכאלי: עכשיו אני אומר לכם שהמחאה בכלל לא הייתה על הקוטג' והדיור אלא על הוגנות, ואני אומר לכם עכשיו שאני הפכתי את כולכם לשווים – שווים לפני המלך.

מרב מיכאלי: אני מצטערת על הנימה הצינית, אבל, חברות וחברים, זאת לא ציניות; זה סרקזם.

מרב מיכאלי: הציניות היא של שר האוצר; שר האוצר שהגיש תקציב שפוגע פגיעה אנושה במעמד הביניים ואומר שזה תקציב שדואג למעמד הביניים, ולנו כאן הוא אומר שהוא שמח שגילינו את מעמד הביניים, כי טוב שהוא בא לגלות לנו שיש מעמד ביניים.

מרב מיכאלי: הציניות היא של שר האוצר שמקצץ בקצבאות הילדים, מעלה מס הכנסה, מעלה את המע"מ, לא נוגע ברווחי הון, לא נוגע בירושות, ובאותה נשימה ממשיך להגיד שזה תקציב למען האדם העובד.

מרב מיכאלי: גם בדיבידנדים, אגב, הוא לא נוגע.

מרב מיכאלי: גם את זה צריך להגיד; ציניות של תקציב שיוסיף 90,000 עניות ועניים, ימשיך להחריף את הפערים, ובאותה נשימה הוא אומר שזה תקציב שמשנה סדרי עולם.

מרב מיכאלי: הציניות היא של שר האוצר שעוד בזמן הקמפיין שלו אמר שהוא לא בא בשביל לשבת באופוזיציה, אבל עכשיו הוא אומר: קל לבקר, אבל אתם במקומי, מה הייתם עושים?

מרב מיכאלי: אתם הייתם נתקלים בחיים.

מרב מיכאלי: באמת, אדוני שר האוצר?

מרב מיכאלי: זה נקרא להיתקל בחיים?

מרב מיכאלי: אתה יכול להגיד את זה רק משום שמעולם, למזלך, לא היית צריך לחיות משכר מינימום או מפחות ממנו; כי מעולם לא היית צריך לבדוק כמה בכלל יש לך מקצבאות הילדות והילדים; כי מעולם לא היית מחוסר עבודה, טפו-טפו; כי מעולם לא דרשו ממך שוויון בנטל; מעולם לא קראו לך "זועביז".

מרב מיכאלי: אבל אתה, אדוני שר האוצר, לא היססת לקרוא לאחרות ואחרים "זועביז".

מרב מיכאלי: לא היססת לצאת במלחמת חורמה דורסנית נגד אחיך החרדים, ואולי היססת, אבל בסופו של דבר רמסת את אחיך העבדים בתקציב שיעשה את החיים שלהן ושלהם הרבה יותר קשים.

מרב מיכאלי: אבל בואו נרד קצת משר האוצר.

מרב מיכאלי: אחרי הכול הוא לא לבד בסיפור הזה.

מרב מיכאלי: בואו ונבדוק מה היה לנו כאן במושב הראשון של הכנסת, מה הביאה לנו הממשלה הזאת בחצי השנה הראשונה שלה.

מרב מיכאלי: אבל מי סופרת?

מרב מיכאלי: צריך להגיד שזה מרשים – – –

גדעון סער: – – –

מרב מיכאלי: ארבעה חודשים.

מרב מיכאלי: כבודו צודק.

מרב מיכאלי: חצי שנה רק מאז הבחירות; ארבעה חודשים לממשלה.

מרב מיכאלי: תודה לשר הפנים על התיקון.

יצחק כהן: אבל תודי ששר הפנים – – –

גדעון סער: היא הספיקה לא מעט.

מרב מיכאלי: כן, כן, בדיוק.

גדעון סער: היא הספיקה לא מעט בארבעה חודשים.

גדעון סער: זה עדיין רק ארבעה חודשים.

יעקב ליצמן: מה ששר האוצר הצליח – – – ארבע שנים לא יכולים – – –

מרב מיכאלי: מר ליצמן, אני מכוונת לדעת גדול, ובאמת המשפט הבא שלי הוא להגיד: רק ארבעה חודשים, וכמה הרס.

מרב מיכאלי: באמת שזה מאוד מרשים.

מרב מיכאלי: חוץ מהתקציב, יש לנו את השוויון בנטל – מלחמת עולם בחברה הישראלית; חכו חכו, יש לנו את חוק המשילות.

מרב מיכאלי: גם הוא, אנחנו הצלחנו לעכב אותו בוועדת החוקה, אבל חכו חכו, הוא עוד כנראה השבוע מגיע בכל זאת.

מרב מיכאלי: זה חוק סיכון הדמוקרטיה.

מרב מיכאלי: יש לנו במסגרתו את העלאת אחוז החסימה.

מרב מיכאלי: איום על ה"זועביז" כבר אמרנו?

מרב מיכאלי: יש לנו את חוק הלאום שעומד בפתח וממתין; חוק-יסוד: משאל העם דופק בדלת; יש לנו יוזמה לתגמל רק יהודים בקרקעות – ואגב קרקעות, בואו נדבר רגע על קרקעות.

מרב מיכאלי: דיור אנחנו כבר אמרנו?

מרב מיכאלי: את חוק הווד"לים החוזר על עצמו, זה שלא הוכיח את עצמו בסיבובים הקודמים, שלא הביא לא ליותר בנייה ולא להורדת מחירי הדיור, אבל חוזר, ובגדול, בשביל שהמדינה שוב תעקוף את עצמה ותסדר עוד תנאים מקלים לעוד קבלנים – את זה כבר אמרנו?

מרב מיכאלי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת – – –

קריאות: – – –

מרב מיכאלי: תהיו טובים אלי.

מרב מיכאלי: תודה.

מרב מיכאלי: סליחה.

מרב מיכאלי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת שאני מדברת אתכם על קרקעות, לספר לכם שהיום השתתפתי בשדולה החקלאית, ובה דיברו על מצוקת הבנייה בקיבוצים.

מרב מיכאלי: את יושבת שם ואת רואה את כל הקיבוצניקים – והיו כמעט רק קיבוצניקים, לא היו כמעט בכלל קיבוצניקיות – עם המצוקה שהיא מצוקה באמת אמיתית, כי כל כך הרבה זמן הם לא מקבלים היתרי בנייה.

מרב מיכאלי: יושבים פה חברי חברי הכנסת הערבים, שמכירים את המצוקה הזאת כל כך מקרוב – מצוקת היתרי הבנייה במדינת ישראל – ויושבים פה אנשים שמכירים את שכונות המצוקה במדינת ישראל ומכירים את מצוקת היתרי הבנייה כל כך מקרוב.

מרב מיכאלי: ובדואים כבר אמרנו?

מרב מיכאלי: אז את מבינה על מה אנחנו מדברות ומדברים; לא על פתרונות טכניים.

מרב מיכאלי: אנחנו מדברות על מדיניות שבה אם ייתנו היתרי בנייה בקיבוצים, מי תלך לגור בהתנחלויות?

מרב מיכאלי: אם ייתנו היתרי בנייה במקומות שהם-הם ההתיישבות המקורית, ההתיישבות החקלאית, מי תקנה בית מעבר לקו הירוק?

מרב מיכאלי: בשביל לאפשר את ההתיישבות, כמו שקוראים לה עכשיו, מעבר לקו הירוק, צריך היה לחסום את ההתיישבות בתוך הקו הירוק.

מרב מיכאלי: החסימה הזאת לא עומדת להשתחרר עם הממשלה הזאת, חברות וחברים.

מרב מיכאלי: הרשימה החלקית הזאת שמניתי היא רק מה שאנחנו יודעות ויודעים עד עכשיו, אבל הרי הממשלה הזאת רק התחילה, היא רק באה זה מקרוב.

מרב מיכאלי: כמו שאמרתי קודם לשר האוצר, שאמר: אנחנו נעשה יותר.

מרב מיכאלי: אמרתי: עדיף שלא.

מרב מיכאלי: לא יודעת איזה דברים גרועים יותר עוד יגיעו עם הרצף המרשים הזה.

מרב מיכאלי: אבל אני רוצה שוב לחזור ולחבר את החוקים הרעים האלה אל התקציב, ולהגיד שיש עוד הצהרה שמסתתרת מאחורי התקציב הזה, משום שמסתבר שהתקציב איננו רק התקציב.

מרב מיכאלי: התקציב, מסתבר, הוא בן-ערובה, והוא מוחזק כשוט בידיה של כל אחת מחברות הקואליציה הבכירות בשביל להשיג בכלל דבר אחר.

מרב מיכאלי: האח, שר המסחר והכלכלה, מר נפתלי בנט, מאיים שאם לא יעבור חוק-יסוד: משאל העם שלו, לא יאושר התקציב; ליברמן מאיים שאם לא יעבור – – –

יעקב ליצמן: הדוד ליברמן.

מרב מיכאלי: הדוד?

מרב מיכאלי: הדוד.

מרב מיכאלי: תודה, מר ליצמן.

מרב מיכאלי: הדוד ליברמן מאיים שאם לא יתקבל חוק המשילות שלו לא יהיה תקציב.

מרב מיכאלי: אגב, בחוק המשילות, חלק ממה שרוצים להשיג, לפחות על פניו, ממה שהם אומרים, זה מצב שבו המפלגות הקטנות לא תוכלנה לסחוט.

מרב מיכאלי: והנה שלוש מפלגות בינוניות מרשימות סוחטות זו את זו, ואולי גם את ראש הממשלה, אבל בסוף הרי אותנו, עם כל הכבוד.

מרב מיכאלי: כל אחת סוחטת את מה שהיא רוצה: משאל עם, משילות, וכמובן יש עתיד – את השוויון בנטל.

מרב מיכאלי: על השוויון בנטל אמרנו כבר אתמול בלילה: שוויון זה ממש ממש ממש לא.

יעקב ליצמן: שכחת איזו מפלגה רלוונטית?

מרב מיכאלי: איזו מפלגה?

מרב מיכאלי: הליכוד?

מרב מיכאלי: זהו, צריך להגיד.

מרב מיכאלי: יש לנו כך: אם מסתכלים או מסתכלות על הממשלה הזאת אז מה יש לנו?

מרב מיכאלי: יש לנו בנט נגד השלום, נגד הסכם; יש עתיד נגד החרדים באופן מובהק; ליברמן נגד הערבים – זה תמיד היה.

מרב מיכאלי: אז את שואלת את עצמך: ונתניהו?

מרב מיכאלי: ומה עם נתניהו?

מרב מיכאלי: מה, אז הוא האבא הגדול?

מרב מיכאלי: הוא מעל כולם?

מרב מיכאלי: הוא מתחת לכולם?

מרב מיכאלי: איפה נתניהו?

מרב מיכאלי: על פניו, לפיד רוצה להיות היורש של נתניהו.

מרב מיכאלי: מבחינה כלכלית הוא עושה צעדים מאוד מרשימים בתחום.

מרב מיכאלי: צריך להגיד שגם מבחינה מדינית עד עכשיו הוא לא עשה איזה צעדים שונים – –

יצחק כהן: איזה צעדים מרשימים?

מרב מיכאלי: – – בעקבותיו של נתניהו.

מרב מיכאלי: אל תיעלב, איציק כהן, יקירי.

יצחק כהן: איזה צעדים מרשימים?

מרב מיכאלי: לא, באותה מדיניות קפיטליסטית ישנה וטובה.

מרב מיכאלי: הוא ממשיך באותה מדיניות היפר-קפיטליסטית, ניאו-ליברלית ישנה ולא טובה, שאותה התווה ראש הממשלה – – –

יעקב ליצמן: רק בפייסבוק.

יצחק כהן: מה הוא עשה?

יצחק כהן: מה?

מרב מיכאלי: רק בפייסבוק.

מרב מיכאלי: אפרופו זה, הפוליטיקה החדשה, צריך להגיד, מביאה מינוי כלכלי קפיטליסטי ישן מהזן הבאמת-בעייתי במיוחד, אבל פוליטיקה חדשה.

מרב מיכאלי: בקיצור, אני תוהה איפה נתניהו.

מרב מיכאלי: אני חושבת שאפשר לראות איפה נתניהו.

מרב מיכאלי: איך להגיד?

מרב מיכאלי: השלם הוא סכום חלקיו?

מרב מיכאלי: קטן מסכום חלקיו?

מרב מיכאלי: גדול מסכום חלקיו?

מרב מיכאלי: לא בטוח מה עדיף במקרה הזה.

מרב מיכאלי: אף אחד לא בעד שום דבר, לא במה שהם אומרים; במה שהם עושים.

מרב מיכאלי: הם לא בעד שום דבר.

מרב מיכאלי: האמת היא שזה לא נכון – בעד ההתנחלויות על חשבון מדינת ישראל.

מרב מיכאלי: זה דווקא כן, לצערי.

מרב מיכאלי: עכשיו הבטיחו לנו – זה לסיכום – ארבעה חודשים.

מרב מיכאלי: על פניו, השלום בחלון.

מרב מיכאלי: המורה לערבית שלי היה אומר: א-סאלם בּא-שֻבּאכּ.

מרב מיכאלי: נוקש.

מרב מיכאלי: אני מקווה שאף אחת לא עוצרת את הנשימה, שלא תאבד חלילה את ההכרה.

מרב מיכאלי: אבל מפלגת העבודה, שיש לי העונג להיות חברה בה, חוזרת ואומרת שכל התקדמות מדינית תזכה לגיבוי מלא מצדה.

מרב מיכאלי: אדרבה ואדרבה, יתכבדו רבותי והתקדמו נא התקדמות מדינית לטובת כולנו.

מרב מיכאלי: שר הפנים רוצה לשתף באיזה דבר?

מרב מיכאלי: רוצה לספר לנו?

מרב מיכאלי: לנצל את ההזדמנות הזאת ולתת איזו מילה על התקדמות מדינית?

גדעון סער: אני חושב, כמו שאמרת, שיש לך עונג להיות חברה במפלגת העבודה, זה הדבר שככה עורר את תשומת לבי.

מרב מיכאלי: זה נכון, זאת אמת.

גדעון סער: נראה לי שאף מפלגה בתולדות הפרלמנט העברי לא קיבלה קומפלימנט כזה מעל דוכן הכנסת.

מרב מיכאלי: אז תראה מה זה.

גדעון סער: כנראה חוויה כזאת גדולה, באמת משהו גדול.

מרב מיכאלי: אז אדרבה, נהיה מוכנות לשקול את מועמדותך אם תחליף כמה מדעותיך, שר הפנים.

יחיאל חיליק בר: תמורת 75 שקלים – אני אומר את זה כמזכ"ל – אנחנו נקבל אותך היום.

גדעון סער: לא כדאי לכם לבנות עלי.

יעקב ליצמן: הטעות שלך, שאת חושבת שבנט בדרך החוצה.

מרב מיכאלי: לא, לא, לא.

יחיאל חיליק בר: גברתי, תם הזמן.

יחיאל חיליק בר: נא לסכם.

מרב מיכאלי: אני יודעת שתם הזמן.

יעקב ליצמן: – – –

יצחק כהן: – – –

מרב מיכאלי: א.

מרב מיכאלי: על מנת להניח את דעתך, אדוני מר ליצמן, חבר הכנסת ליצמן ידידי הטוב, באמת, זמן האיכות שבילינו בשבועיים האחרונים בוועדות לא יסולא בפז מבחינתי, בית-ספר ממש.

מרב מיכאלי: תנוח דעתך, אני ממש ממש לא מקווה שהבית היהודי יפרשו מהממשלה.

מרב מיכאלי: אני חושבת שזאת ממשלה שרק התחילה את דרכה.

מרב מיכאלי: אני רוצה לראות שהיא – אני מעדיפה שהימין יביא שלום, אדרבה.

יעקב ליצמן: מרב, יש יותר סיכוי שביבי יפרוש.

מרב מיכאלי: מאשר שבנט יפרוש.

גדעון סער: למה יש לי הערכה שאם תעמוד על הפרק במהלך הקדנציה הקרובה שאלת הצטרפותה של מפלגת העבודה לקואליציה, את דווקא תתנגדי?

מרב מיכאלי: מה אני?

גדעון סער: את עתידה דווקא להתנגד.

מרב מיכאלי: נכון, זה מה שאני אומרת.

מרב מיכאלי: יש לך תחושה נכונה.

גדעון סער: עם מה התחלת את הדיון?

גדעון סער: הטיעון התחיל ממפלגת העבודה.

מרב מיכאלי: עדיין יש לי עונג להימנות עליה, בשלב זה בוודאי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נודה לחברת הכנסת מיכאלי.

מרב מיכאלי: אני רק אגיד משפט סיום, כי אי-אפשר ככה ב-fade out לסיים.

מרב מיכאלי: מן הראוי לסיים.

מרב מיכאלי: חוק המשילות גורם לי לדבר במונחי מושלים.

מרב מיכאלי: יש לנו מושל, ועוד מושל, ועוד מושל – כולם מושלים, וקצת פחות מדי התייחסות לאזרחיות ולאזרחים, שהם אזרחיות ואזרחים ולא נתינות ונתינים.

מרב מיכאלי: אני חושבת שבסיום המושב הראשון כדאי להזכיר את זה לממשלה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יחיאל חיליק בר: יתכבד ויבוא חבר הכנסת דוד אזולאי.

יחיאל חיליק בר: עד שהוא יבוא, חבר הכנסת הופמן, אתה רשאי להעיר.

יחיאל חיליק בר: מה רצית?

רונן הופמן: – – – לדבר במונחים של משל ונמשל ולא במונחים של מושל ונמשל.

יחיאל חיליק בר: אתה, כמי שמקדם את חוק המשילות – – –

רונן הופמן: החוק לשינוי שיטת הממשל.

יחיאל חיליק בר: שמות יפים.

יחיאל חיליק בר: אסור לי להביע דעה, אז אני אגיד אותה בהזדמנות.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, נפל דבר אמש במדינת ישראל.

דוד אזולאי: אני עדיין תחת הרושם הקשה מאמש.

דוד אזולאי: יהיו כאלה שיאמרו בשמחה שזהו יום של תפנית והישג אדיר, מאז קום המדינה.

דוד אזולאי: הם השיגו את זה בזכות השנאה, הפילוג וההסתה נגד הציבור החרדי במדינת ישראל.

דוד אזולאי: יהיו כאלה שיאמרו בכאב שזהו יום שחור ופגיעה ביהדות החרדית, בתורת ישראל, מאז קום המדינה.

דוד אזולאי: אכן זו הייתה פגיעה בתורת ישראל ובמדינת ישראל.

דוד אזולאי: והשאלה היא, חברי, לאן פנינו מועדות.

דוד אזולאי: האם מאן דהוא יקום ויגיד: בואו נעצור את הסחף הזה, ונגיד לאן אנחנו מובילים את העם הזה?

דוד אזולאי: לחברי בקואליציה, קיבלתם מנדט להנהיג את כל העם, לא חלק מהעם, לא את המפלגה שלכם, אלא את כל העם.

דוד אזולאי: לכן, החברים – אני פונה לחברים השפויים בקואליציה הזאת – קחו יוזמה ותנסו להוביל מהלך שפוי שיחבר ויאחה את הקרעים, ולא נמתין, חס ושלום, למלחמת אחים, ואז הקרע יהיה קשה מאוד לאיחוי.

דוד אזולאי: אני מקווה שיש עדיין מעט אנשים שמסוגלים לקום ולעשות מעשה, ולהגיד: רבותי, עד כאן.

דוד אזולאי: צריך לעצור את סחף השנאה הזה, אחרת מי יודע לאן נגיע.

דוד אזולאי: צריכים כולנו לזכור – אין לנו מדינה אחרת.

דוד אזולאי: נגזר עלינו לחיות כאן, לטוב ולרע, אבל אפשר להמשיך להסית, ובסופו של דבר נצטרך כולנו לתקן את הנזקים, כי כולנו בסירה אחת.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, ממשלת ישראל מבקשת היום שחברי הכנסת יאשרו את התקציב, תקציב 2013–2014.

דוד אזולאי: זהו ספר של גזירות קשות המונפות על כלל הציבור בישראל: יהודים, ערבים, נשים, גברים, ילדים, מבוגרים.

דוד אזולאי: הספר הזה נוסח בידי אמן, שדאג לסמן אוכלוסיות ולפגוע בהן.

דוד אזולאי: זו מיוחדות ביכולת לאחד סביב ספר אחד כל כך הרבה מתנגדים, לאחר מכן להכניס כל כך הרבה ניגודים סביב נושא אחד: הפגיעה בשכבות החלשות, במעמד הביניים, במערכת הביטחון שכל כך חשובה לכולם.

דוד אזולאי: ראשית, אותו שר אוצר, שנבחר בקולותיהם של מעמד הביניים, הולך לפגוע בהם.

דוד אזולאי: אחד.

דוד אזולאי: פגיעה בהכנסתם של אזרחי ישראל תתבטא בהעלאת מס הכנסה בכל דרגות המס, החל בשנת 2014, כך שמס ההכנסה העליון יעמוד על כמעט 50%.

דוד אזולאי: נוסף על כך עלה מס הערך המוסף ב-1%, כך ששיעורו עומד על 18%, לצד צמצום משמעותי בפטורים ממס הקיימים היום.

דוד אזולאי: גם המיסוי על האלכוהול ועל הסיגריות לא פסח, ויוטלו מסים גבוהים שם.

דוד אזולאי: יוטלו מסים נוספים בתחום הדיור.

דוד אזולאי: מס החברות יעלה ב-1% ויעמוד על 26%.

דוד אזולאי: בתחום ההוצאה אנשי האוצר מציעים לקצץ בתקציב הביטחון, להפחית את התוספות שניתנו בתקציב החינוך ולקצץ בתקציבי הרווחה, דבר שיתבטא בעיקר בהפחתת קצבאות הילדים ל-140 שקלים לילד, ומדובר בתוספת של אלפי ילדים למעגל העוני, ורבותי, הילדים והעוני לא שייכים לקבוצה מסוימת, אלה ילדים של כולנו.

דוד אזולאי: בסופו של דבר, כשהם ייפגעו, גם אנחנו נשלם את המחיר.

דוד אזולאי: החל בחודש אוגוסט השנה צפויים להידחות פרויקטים בתחום התשתיות, ותוספות השכר במגזר הציבורי.

דוד אזולאי: זה אומר שאדם בעל יכולת לא יפנה עוד למגזר הציבורי, אלא יעדיף את השוק הפרטי, משרדי הממשלה יצטרכו להסתפק בכוח-אדם של בדיעבד, ולא לכתחילה.

דוד אזולאי: בתחום החינוך ייעשה הקיצוץ בתוספות תקציב שניתנו לאור מסקנות ועדת טרכטנברג.

דוד אזולאי: ההחלטה המרכזית היא: סבסוד הצהרונים יצומצם, כך שיינתן רק לגילאי שלוש עד שמונה המשתייכים לרמה סוציו-אקונומית נמוכה, במקום לילדים מגיל ארבע עד תשע שמשתייכים לרמה סוציו-אקונומית נמוכה או בינונית.

דוד אזולאי: גם החינוך התורני יספוג, לצערי הרב, מכה קשה, בקיצוץ של כ-200 מיליון שקלים מתקציבו בשנה הבאה.

דוד אזולאי: אין שום סעיף בספר התקציבים שקוצץ בצורה כל כך משמעותית.

דוד אזולאי: לא תמצאו דבר כזה.

דוד אזולאי: 400 מיליון שקלים מתקציבו בשנה הבאה.

דוד אזולאי: נוסף על כך ישונו תנאי קבלת המלגה ללימוד והבטחת הכנסה לתלמידי הישיבה, בהתאם לגיל האברכים.

דוד אזולאי: בתחום הבריאות תקוצץ תוכנית טיפולי השיניים שסגן שר הבריאות לשעבר, הרב ליצמן, עמל רבות עליה, ואני יודע כמה תודות וברכות הוא קיבל על הפרויקט הזה; אז פה הולכים לחסוך 40 מיליון שקל – רק ילדים עד גיל 12 ייהנו מטיפולי שיניים על חשבון המדינה, ולא ילדים עד גיל 14 כפי שקבע התיקון בחוק 2010.

דוד אזולאי: אבל אתם יודעים, זה חיסכון שבסופו של דבר עולה ביוקר.

דוד אזולאי: משרדי הממשלה, תוכניות ממשלתיות צפויות להיפגע.

דוד אזולאי: התוכניות לחיזוק מבנים לקראת רעידות אדמה, במשך שנים זועקים לתקצב את כל מה שצריך, חס ושלום, אם תקרה רעידת אדמה; אז קיצצו פה.

דוד אזולאי: תקציב הפעילות לחטיבת ההתיישבות בממשלה יצומצם בכ-30 מיליוני שקלים.

דוד אזולאי: התקציב למטה הביטחון הלאומי יקוצץ בכ-5 מיליון שקלים, ועוד הרשימה גדולה.

דוד אזולאי: שירות בתי-הסוהר, המשרד לביטחון פנים, פיטורים של אנשי קבע – אלה שמעוניינים לגייס.

דוד אזולאי: הולכים לקצץ ומפטרים אלפי קצינים ואלפי אנשים שמשרתים בקבע שנים רבות.

דוד אזולאי: אבל, מורי ורבותי וחברי, שימו לב איך העולם מתנהל.

דוד אזולאי: רק בשבוע שעבר היינו כולנו עדים לכך שהאיחוד האירופי הטיל חרם על תוצרת מהשטחים.

דוד אזולאי: עשו חישוב ומצאו שהדבר הזה עלול לפגוע בסדר גודל של כ-500 מיליון ש"ח.

דוד אזולאי: לא ראיתי בספר התקציב איך מתמודדים עם הדבר הזה.

דוד אזולאי: לא ראיתי בספר התקציב מה יעשו עם הדבר הזה.

דוד אזולאי: אלו דברים בלתי צפויים.

דוד אזולאי: אבל הנה לכם, מצד אחד פגיעה בעולם התורה, חיסכון של כ-400 מיליון ש"ח, ומצד שני, האיחוד האירופי מטיל חרם – הנה הפסד של 500 מיליון ש"ח.

דוד אזולאי: נזקים לאוכלוסיות החלשות – הרי האוכלוסיות החלשות האלה בסופו של יום ייפגעו, והן יצטרכו להתמודד בחיים, ועם החיים.

דוד אזולאי: איך הן יתמודדו?

דוד אזולאי: על מי זה ייפול?

דוד אזולאי: זה ייפול על העובדים הסוציאליים, על מחלקות הרווחה השונות, על כל מיני עמותות.

דוד אזולאי: לא ראיתי בספר התקציב את הסעיף התקציבי לשיקום ההריסות האלה.

דוד אזולאי: המגזר הערבי – המגזר הערבי זה לכאורה קבוצת מיעוטים במדינת ישראל, אבל צריך לזכור שאלה אזרחי המדינה, וכשהם פגועים – גם אנחנו ניפגע.

דוד אזולאי: כשכואב להם, שאף אחד לא יחשוב שהוא יכול לישון בשקט בגלל זה.

דוד אזולאי: כאשר בכפרים הערביים לא מפתחים אזורי תעשייה, כאשר בכפרים הערביים לא מאשרים תוכניות בנייה, ומאפשרים לבנייה בלתי חוקית להתרומם בכל אתר ואתר, והפקחים, אזלה ידם מלטפל, כי אין כוח-אדם, אז עוד פעם נזק שצריך לטפל בו יעלה כסף.

דוד אזולאי: במקום לאשר תוכניות מתאר כמה שיותר מהר, ולאפשר בנייה חוקית – נמנע פיקוח, נמנע מחלוקות, נמנע מריבות.

דוד אזולאי: הפגיעה בציבור החרדי היא לא רק בחינוך, היא גם בדיור, ואינה פוסחת על כלל האוכלוסייה, על כולם.

דוד אזולאי: רק אתמול היה כאן דיון שעד עכשיו אני לא מבין מה פשרו, בנושא מענק ירושלים.

דוד אזולאי: ירושלים.

דוד אזולאי: סעיף שלא השתמשו בו.

דוד אזולאי: מה אצה לכם הדרך להוריד את זה מספר התקציבים?

דוד אזולאי: מה יקרה אם זה יישאר?

דוד אזולאי: בלאו הכי לא מנצלים אותו.

דוד אזולאי: לא.

דוד אזולאי: ממשלה שחרתה על דגלה לעקור כל דבר שבקדושה.

דוד אזולאי: רבני ההתיישבות – חברי חברי הכנסת, לא יאומן; ממשלה שמדברת על פריפריה, שצריך לעודד את הפריפריה, לעודד את האוכלוסיות החלשות.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, יש לך פריפריה במדינת ישראל יותר מאותם מושבים ויישובים הנמצאים בצפון ובדרום, שיש להם שירות אחד, של רבני ההתיישבות – בלניות – שאתם יודעים מה השכר שלהם?

דוד אזולאי: רב במושב, המשכורת שלו היא 4,000 שקל.

דוד אזולאי: בלנית, עובדת חצי משרה, מה הרווח שלה, אתם יודעים?

דוד אזולאי: פחות מ-2,000 שקל.

דוד אזולאי: באלה הולכים לפגוע.

דוד אזולאי: ואחר כך באים להגיד: אנחנו מעודדים את הפריפריה, אנחנו רוצים לחזק את הפריפריה, כאשר כבשת הרש, אותו יהודי שגר אי-שם בצפון, במטולה, בשומרה, בזרעית, יש לו רב, שכשצריך אזכרה הוא בא להגיד כמה מילים, יש הלוויה, יש ברית – הוא בא לעשות מלאכתו.

דוד אזולאי: למחוק את זה, שגם מעט היהדות הזאת לא תישאר שם.

דוד אזולאי: ובסוף, אתמול ראינו את ההצגה התכליתית: משאל עם.

דוד אזולאי: ממשלה שאמרה – יש פה חברים בממשלה שאמרו: פוליטיקה חדשה – רוצים משאל עם.

דוד אזולאי: העם נתן לכם מנדט למשול.

דוד אזולאי: מה אתם הולכים עכשיו לעורר את העם לעוד מחלוקת, כן להחזיר שטחים, לא להחזיר שטחים, כן לעשות שלום, לא לעשות שלום?

דוד אזולאי: על מה קיבלתם מנדט מהעם?

דוד אזולאי: אותי לימדו בשיעור אזרחות שכאשר אתה מטיל את הפתק לקלפי, אתה הפקעת את הסמכות ממך והעברת אותה לנבחרים, וזה תפקידם, לקבל החלטות.

דוד אזולאי: אז היא רוצה לקחת את זה מעצמה ולהעביר את זה לעם?

דוד אזולאי: אדוני ראש הממשלה, זה תפקידך, זה רגע המבחן.

דוד אזולאי: אם אתה באמת – פניך לשלום, זאת ההזדמנות שלך, לבוא ולהגיד: אני קיבלתי מנדט מהעם, אני מוביל את העם הזה לשלום.

דוד אזולאי: יהיה ויכוח אם טוב או רע השלום הזה, מה המחיר שאנחנו צריכים לשלם – על זה יהיה ויכוח בבית הזה, זה לא יהיה קל, זה לא יהיה פשוט.

דוד אזולאי: חווינו את החוויה של גירוש היהודים מגוש-קטיף ללא הסכם.

דוד אזולאי: ראינו את זה, עברנו את החוויה הזאת, לצערי הרב.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

דוד אזולאי: אני כבר מסיים, אדוני.

דוד אזולאי: לכן, הממשלה הזאת, בסופו של דבר, שלא תפיל את התיק על אזרחי המדינה.

דוד אזולאי: קיבלתם מנדט למשול, תמשלו.

דוד אזולאי: אחר כך יהיו בחירות, והציבור ישפוט אתכם.

דוד אזולאי: לסיום, אדוני היושב-ראש – בזה אני מסיים: חיפשתי בספר התקציבים סעיף שמדבר על שיקום הריסות, על שיקום נזקים, על שיקום נזקקים, ולא מצאתי.

דוד אזולאי: מישהו לקח על עצמו אחריות מה יהיה עם אותם ילדים מסכנים שיהיו רעבים?

דוד אזולאי: מה יהיה עם אותן משפחות מצוקה שאף אחד לא ידאג להן?

דוד אזולאי: מישהו מצא איזשהו סעיף שדואג לאותן אוכלוסיות חלשות?

דוד אזולאי: בסופו של דבר יבואו וידברו על חור תקציבי.

דוד אזולאי: זהו החור התקציבי הגדול, וכולנו עוד נשלם על כך ביוקר.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת אזולאי.

יחיאל חיליק בר: לפני שיעלה השר אלי ישי, אני אאפשר לסגן מזכירת הכנסת למסור הודעה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 8), התשע"ג–2013.

נאזם בדר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אלי ישי.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת יעקב ליצמן וחבר הכנסת יעקב אשר.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן, אחריהם – חברי הכנסת צרצור ומסעוד גנאים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אליהו ישי: אדוני היושב-ראש, מכובדי חברי הכנסת, אנחנו כבר מיום הקמת הממשלה עדים וערים לגזירות שמתגבשות, ובסוף הן נתגבשו והגיעו לכנסת.

אליהו ישי: בממשלה, כמובן אושר שם, ועכשיו זה מונח על שולחן הכנסת.

אליהו ישי: אנחנו גם מכירים את הססמאות, אנחנו גם מכירים את התשובות, של בכירים במשרד האוצר, וראשי יש עתיד, שאמרו: אתם הייתם בממשלה הרבה שנים – שמעתי גם כך פעם אחת – מה עשיתם?

אליהו ישי: אז באמת, מי שבאמת מעוניין לדעת מה עשינו, אני יכול להראות לו את זה גם בספרי הימים של הכנסת, וגם להדפיס לו את כל ההישגים הרבים והמרשימים.

אליהו ישי: נכון, לא כל דבר הצלחנו.

אליהו ישי: נכון, לא כל דבר הצלחנו לעשות, לא כל גזירה הצלחנו לבטל, אבל הרבה מאוד גזירות הצלחנו לבטל, למשל, קצבאות ילדים.

אליהו ישי: קיצצו כשהיינו באופוזיציה, בממשלת שרון השנייה, והחזרנו מיליארד ומשהו לילדים הרעבים.

אליהו ישי: אז הנה מה עשינו, למשל, דוגמה אחת.

אליהו ישי: במענקים, ובדיור, ובשורה ארוכה של דברים, שכר מינימום, ועוד – עשינו.

אליהו ישי: עשינו הרבה מאוד.

אליהו ישי: אנחנו עוד לא מפלגת שלטון, שאפשר לבוא אלינו בטענות כמפלגת שלטון, ואף אחד מאתנו לא היה שר האוצר.

אליהו ישי: אני לא הייתי שר האוצר.

אליהו ישי: היום יש עתיד לא יכולה לבוא ולומר: אנחנו לא יודעים.

אליהו ישי: שר האוצר הוא מיש עתיד.

אליהו ישי: אתם צריכים לתת תשובות לעם ישראל וגם לציבור הבוחרים שלכם, גם לאלה שהקימו את קול המחאה, ו-19 המנדטים באו בזכות המחאה הזאת, והגזירות האלה פוגעות באופן ישיר באותם אנשים, ובַּכלל, כמובן.

אליהו ישי: אז אני בכוונה פותח ואומר את זה, כדי שגם אם ינסו לתת תירוצים ותשובות, כדאי שעם ישראל יקשיב וידע את האמת לאמיתה.

אליהו ישי: זה לא סוד שש"ס היא מפלגה חברתית, ופעלה רבות, עם הישגים מרשימים ביותר.

אליהו ישי: רבים וגדולים וחשובים.

אליהו ישי: נכון, לא הכול הצלחנו, לכן אנחנו עוד פה.

אליהו ישי: אם היינו יכולים לתקן עולם במלכות שדי לא היינו צריכים לבוא לכנסת.

אליהו ישי: עדיין לא, נקווה שכן, בקרוב.

אליהו ישי: אבל, אני מנסה לחשוב איך להמחיש את ההתנפלות ואת ההאשמה על כבשת הרש.

אליהו ישי: על החלשים ועל המסכנים ועל הנזקקים ועל האומללים.

אליהו ישי: אספר לכם סיפור של הרב בונים מפשיסחא, שאמר על הפסוק בתהילים: "תעיתי כשה אֹבד בַּקֵּש עבדך" – הוא מנסה להביא את התלמידים שלו שיאזינו לו, הוא אומר: מה זה "תעיתי כשה אבד"?

נסים זאב: כיסא – – –

אליהו ישי: כשה אובד.

נסים זאב: – – –

אליהו ישי: כן, זה פסוק אחר.

אליהו ישי: מה שהוא אומר זה בקי"ט: "תעיתי כשה אֹבד בקש עבדך".

אליהו ישי: אז הרבי מפשיסחא אומר: בְּקַש ותֶבֶן.

אליהו ישי: מה זה בקֵש?

אליהו ישי: הוא הפך את ה"בקֵש" ל"בקַש ותבן".

אליהו ישי: אז כולם האזינו, אמרו: מה הכוונה?

אליהו ישי: הוא אמר: בואו אני אספר לכם מה יש בקש ובתבן.

אליהו ישי: רצו להבין.

אליהו ישי: אמר: בואו אני אומר לכם משל.

אליהו ישי: הייתה תקופה ביער, הייתה שם מכת דבר קשה וחיות רבות מתו.

אליהו ישי: מה עושה המלך, האריה?

אליהו ישי: קורא לכולם, מזמן כנס חירום: בשל מי הרעה הזאת?

אליהו ישי: בודקים ובוחנים בשל מי הרעה הזאת – הכבש, הדוב, הזאב.

אליהו ישי: והאריה מדבר עם כולם.

אליהו ישי: קם האריה ואומר: את חטאי אני מזכיר היום.

אליהו ישי: חטאתי, עוויתי, פשעתי.

אליהו ישי: אני הייתי בשדה, טרפתי כבש ועוד כבש, ואחר כך כמה גדיים למנה אחרונה, לקינוח, ואני מתחרט, אולי בשלי הרעה.

אליהו ישי: אמרו לו: לא, מה אתה מדבר?

אליהו ישי: מלך פורץ גדר ואין מוחים בידו.

אליהו ישי: זה המקצוע שלך, אתה מלך, מה אתה צריך להתנצל?

אליהו ישי: קם הזאב ואומר: גם אני טרפתי וגם הרגתי בלי לטרוף.

אליהו ישי: אולי אני, אולי בשלי הרעה.

אליהו ישי: אמרו לו: נו, זאב זה זאב, זאב יטרוף, מה השאלה בכלל?

אליהו ישי: קם הדוב, כנ"ל: סרט, לקח איזה כוורת של דבש ולקח את כל הדבש, אומר: אולי אני עשיתי את הרעה הזאת.

אליהו ישי: אמרו לו: אתה דוב, זה התפקיד שלך.

אליהו ישי: הגיע תורו של הכבש הקטן.

אליהו ישי: הוא אומר: אני הייתי רעב מאוד, לא בא אוכל לפי כבר יומיים.

אליהו ישי: היה איזה גג קטן, בקתה קטנה, היה שם קש.

אליהו ישי: תלשתי אחד, שניים, שלושה, ואכלתי וניצלתי.

אליהו ישי: מרוב רעב.

אליהו ישי: אני מצטער.

אליהו ישי: קפצו כולם ואמרו לו: אתה אשם.

אליהו ישי: האריה, הדוב והזאב לקחו את כבשת הרש ואכלו אותה, עשו מזה קינוח, סעודת הבראה.

אליהו ישי: אתה אשם.

אליהו ישי: זה מה שקורה פה היום.

אליהו ישי: ממשלה של שרים שמנותקים, ומכירים את העוני רק מסקרים או מסטטיסטיקה או מספרים, לא מכירים את זה ממציאות חיים.

אליהו ישי: אז הם יושבים פה ומדברים – על מה?

אליהו ישי: על העוני?

אליהו ישי: הם לא מכירים את העוני.

אליהו ישי: מי אשם בעוני?

אליהו ישי: החלשים, החד-הוריות, הנכים, הקשישים, הילדים הקטנים; כן, קצבאות הילדים, הילדים הרעבים.

אליהו ישי: זה השה, זה הכבש.

אליהו ישי: זה "כשה אובד".

אליהו ישי: זה מה שדוד המלך אומר וזה בדיוק מה שקורה בממשלה הזאת.

אליהו ישי: שרים שנולדו עם כפית זהב בפה ולא מכירים מה זה מצוקה – כפי שאמרתי, מכירים את זה רק מנתונים וניירות שהם מקבלים; ספק אם בכלל הם קוראים את זה, כן או לא.

אליהו ישי: ואז הם יסבירו איך עושים כלכלה טובה ולמה צריך לקצץ לטובת החלשים, וכשמקצצים זה עוזר לחלשים.

אליהו ישי: זו מנטרה שאני כבר שומע כל החיים.

אליהו ישי: זה בסדר גמור.

אליהו ישי: יש כאלה שמאמינים בזה ונשארים תמימים, אבל אני מעולם לא האמנתי בזה, ונלחמנו ותיקנו ושינינו הרבה הרבה דברים.

אליהו ישי: ועכשיו הממשלה הזאת נופלת כולה לאותן שכבות חלשות, לקצבאות הילדים, לאותן משפחות שאין להן אפילו בשביל לקנות תרופות.

אליהו ישי: אפילו את הממרח שוקולד על הלחמנייה, על הפרוסה – גם את זה לקחת ממנו.

אליהו ישי: יורידו עוד כמה עשרות שקלים מאותו ילד רעב, ובזה נציל את הכלכלה.

אליהו ישי: זה השה, זו כבשת הרש – ובכך נציל את הכלכלה.

אליהו ישי: אבל יש דרכים רבות ומיליארדים ועשרות מיליארדים, ומאיפה כן ומאיפה לא.

אליהו ישי: מכל שינוי קטן אתה יכול להביא את הישועה לקטנים האלה.

אליהו ישי: לא, כולם בסדר גמור, הזאב בסדר, האריה בסדר, הדוב בסדר; רק כבשת הרש.

אליהו ישי: צריך לפגוע בכבשת הרש, צריך ללכת ולקצץ שם, צריך לפגוע בה.

אליהו ישי: גם את התבן הקטן, את האוכל, את מעט האוכל שנשאר לה – גם את זה להוריד מקצבאות הילדים על מנת שלא יהיה לה, כי בשלה הרעה אולי; אולי בגלל העניים האלה יש מצוקה.

אליהו ישי: לצערנו הרב – כשאדם עוזר לעניים יש גם סייעתא דשמיא ויש גם ברכה בכלכלה; כשלא עוזרים לעניים אין ברכה בכלכלה.

אליהו ישי: לצערנו הרב, הממשלה בחרה לעצמה בצורה קפיטליסטית, עם הרבה הרבה הרבה רוע, לפגוע בכבשת הרש, באותם אנשים, באותם עניים, באותם קשישים קשי-יום, באותם לומדי תורה שמחזיקים את העולם – שמו להם את זה למטרה, ולצערנו הרב זה התקציב שמגיע וככל הנראה יעבור בשבוע הבא, כי אחרת הכנסת תתפזר.

אליהו ישי: לו יהי, הלוואי שכך וזה לא יעבור ותתפזר הכנסת, אבל לא זה מה שנראה.

אליהו ישי: אנחנו אומרים את הדברים האלה על מנת אולי, אולי, אולי לעורר מי מבין חברי הקואליציה לשינוי כזה או אחר, וכל שינוי שיהיה אני רק אברך עליו.

אליהו ישי: כמובן, נצביע נגד התקציב הקשה והרע הזה, ואני מקווה שאזרחי מדינת ישראל מבינים שהבטחות שלפני הבחירות של כל המפלגות לדאוג לחלשים לא מתקיימות אחרי הבחירות, ואם זה מתקיים, זה רק בתנועת ש"ס.

אליהו ישי: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת אלי ישי.

משה זלמן פייגלין: המסתייג הבא – חבר הכנסת יעקב ליצמן.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, יש לך רבע שעה.

יחיאל חיליק בר: אחריך חבר הכנסת יעקב – יעקב אשר ויתר?

יחיאל חיליק בר: אברהים צרצור.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, אין שר?

יחיאל חיליק בר: יש פה שר.

יעקב ליצמן: אה, כן.

יעקב ליצמן: אדוני השר גדעון סער, אני מתנצל, לא ידעתי אתמול שאתה היית השר שהצביע אי-אמון כשצעקתי, אבל בדיעבד הייתי שמח שהיית עוזב, שהיית פורש.

יעקב ליצמן: אני חושב שלהיות חבר בממשלה רשעה כזאת – לא גדוּלה גדוֹלה, ולכן אני לא מתחרט בדיעבד.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

גדעון סער: אין לי כוונה כזאת, חבר הכנסת ליצמן.

יעקב ליצמן: לא, זה יהיה הרבה יותר מהר ממה שאתם חולמים.

גדעון סער: אני מצטער לאכזב אותך.

יעקב ליצמן: לא, לא, לא.

יעקב ליצמן: קודם כול, טוב לי.

יעקב ליצמן: אני חייב להגיד לך, טוב לי באופוזיציה; ב.

יעקב ליצמן: אני חייב להגיד באמת – – –

גדעון סער: כולנו היינו באופוזיציה, אנחנו יודעים שיש בזה גם יתרונות.

יעקב ליצמן: לא, לא.

יעקב ליצמן: טוב לי באופוזיציה; ב.

יעקב ליצמן: להיות חבר בממשלה רשעה כזאת, שאני אצטרך להצביע על תקציב כזה בקואליציה, אני אומר לך – תבדוק אותי בפוליגרף, אני אומר את האמת – לא הייתי חולם להרים יד לתקציב כזה שיעשו לי.

יעקב ליצמן: ואני הוכחתי את עצמי כיושב-ראש ועדת כספים שאני לא "יס-מן" שאוטומטית מעביר כל דבר.

יעקב ליצמן: מה שקרה השנה בתקציב זה דבר מוזר.

יעקב ליצמן: כל פעם שר האוצר הוא בדרך כלל פודל של אגף התקציבים; מה שהם מביאים לו הוא עושה, בדרך כלל – הוא חדש, עד שהוא מתאושש, עד שהוא נכנס.

יעקב ליצמן: אבל בוועדת כספים, יושב-ראש ועדת הכספים היה מחסום.

יעקב ליצמן: הוא עמד מנגד והוא בדק, ביחד עם חברי הוועדה כמובן.

יעקב ליצמן: שם זה נעצר.

יעקב ליצמן: אף פעם לא יצא תקציב כפי שנכנס לוועדת הכספים.

יעקב ליצמן: גם השנה היו שינויים, אבל מינוריים.

יעקב ליצמן: בדברים הגדולים גם היושב-ראש היה פודל של שר האוצר.

יעקב ליצמן: מה שהעבירו – האוצר לא חלם בחלומות הכי ורודים שלו שהוא יעביר כל כך הרבה דברים בחוק ההסדרים.

יעקב ליצמן: הוא לא חלם אפילו.

יעקב ליצמן: שר האוצר – דיברתי אתמול, אני לא רוצה לחזור עליו, על התודות שלו, מה שהוא מבין.

יעקב ליצמן: אבל דבר אחד, אדוני השר, אני חייב להעיר את תשומת לבך.

יעקב ליצמן: שר האוצר למד מהר מאוד איך להעביר כספים בוועדת הכספים למקורבים.

יעקב ליצמן: איזה פלא.

יעקב ליצמן: אגב, לא הייתי באותה ישיבה של ועדת הכספים שהוא העביר 1.5 מיליון שקל לחברים שלו שעוזרים לו, שחברים בחברות האלה, ב"שיכר" ובכל החברות האלה.

יעקב ליצמן: הוא למד את זה מהר מאוד, פחות מחודשיים הוא שר.

יעקב ליצמן: הוא אפילו לא התיישב על הכיסא, הוא כבר עושה דברים לא ישרים.

יעקב ליצמן: והוא שיש לו סטיגמה, כביכול הוא בא לתקן את העולם, מושחתים הביתה.

יעקב ליצמן: 1.5 מיליון שקל למקורבים, לעוזרים שהם שותפים וחברים לחברות, הוא העביר בוועדת כספים.

יעקב ליצמן: נס שיש כלי תקשורת שמגלים את זה.

יעקב ליצמן: אחר כך הוא בא, הוא מטיף לנו מוסר.

יעקב ליצמן: למה זה אכפת לי, המוסר שלו?

יעקב ליצמן: מילא, אנחנו מכירים אותו כבר.

יעקב ליצמן: אבל הבית היהודי, שאנחנו דאגנו להם כל השנה, ביחד, עבדנו ביחד, פתאום אתמול בחוק ירושלים, כולם הצביעו בעד ביטול החוק, כולם.

יעקב ליצמן: שר השיכון, לזכותו ייאמר, לא היה בהצבעה.

יעקב ליצמן: כולם, כשירושלים זה הדגל שלהם, כולם.

יצחק וקנין: מהפה ולחוץ.

יצחק וקנין: כל הבית היהודי זה הבלוף הכי גדול שיש.

יצחק וקנין: זה בית זה?

יעקב ליצמן: אז בואו אני אספר לכם סיפור, רבותי.

יעקב ליצמן: בואו אני אספר לכם סיפור על ראש הממשלה.

יעקב ליצמן: כשציפי לבני רצתה להקים ממשלה, בסוף ימי אולמרט, היא באה אלינו, יהדות התורה, והיא רצתה שניכנס לקואליציה אתה.

יעקב ליצמן: ואתם יודעים, מכירים את הפתק המפורסם שיש לי.

יעקב ליצמן: כשגמרנו את כל הדברים: תקציב הישיבות – יותר מביבי, הבטחת הכנסה בדיוק כמו שזה היה עד עכשיו, כל הדברים, קצבאות הילדים, הכול גמרנו.

יעקב ליצמן: רשום שם בפתק.

יעקב ליצמן: איפה נעצר?

יעקב ליצמן: כשקיבלתי הוראה שהיא צריכה להתחייב לא לנהל משא-ומתן על ירושלים.

יעקב ליצמן: היא סירבה.

יעקב ליצמן: ביבי התחייב לי, ביבי אמר לי לא לוותר.

יעקב ליצמן: הוא דיבר אתי אז.

יעקב ליצמן: הוא היה באופוזיציה והוא אמר:

יעקב ליצמן: אני מתחייב לא לנהל על ירושלים משא-ומתן.

יעקב ליצמן: איפה הוא ואיפה ירושלים ואיפה קרי ואיפה כולם?

יצחק וקנין: אתם לא שמעתם לי.

יצחק וקנין: אני אמרתי שלא צריך לשים אותו ראש ממשלה.

יצחק וקנין: הייתי בדעת מיעוט, ואמרתי לכם: היא צריכה להיות ראש ממשלה.

יצחק וקנין: עוד הוא יכה יותר גרוע מאשר הוא מכה אתכם עכשיו, לצערי הרב.

יצחק וקנין: הייתי בדעת מיעוט.

יעקב ליצמן: זה אני לא יודע.

יחיאל חיליק בר: אנחנו רושמים את זה לפרוטוקול, חבר הכנסת – – –

יצחק וקנין: יודעים כולם – – –

יעקב ליצמן: לא, אבל זה לא אומר שאני מסכים לכל מילה.

יחיאל חיליק בר: לא, לא.

יחיאל חיליק בר: את הדברים שלו.

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: אבל – – –

יצחק וקנין: למה, אני גם זוכר את קצבאות הילדים – – –

יעקב ליצמן: אבל איפה הוא ואיפה חוק ירושלים?

יעקב ליצמן: אני הייתי שלוש פעמים יושב-ראש ועדת כספים, שלוש קדנציות.

יעקב ליצמן: כל קדנציה חצי.

יעקב ליצמן: מנעתי את ביטול החוק, לא נתתי.

יעקב ליצמן: פעם אחת אפילו כמעט היה אולטימטום.

יעקב ליצמן: אמרתי: לא.

יעקב ליצמן: רוצים לדחות בשנה?

יעקב ליצמן: אני אתן לך את זה, לא יותר מזה.

יעקב ליצמן: מה בוער ליושב-ראש ועדת הכספים, הבית היהודי, לבטל את חוק ירושלים?

יעקב ליצמן: וכולם שמחים, כולם אומרים בעד.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: הבית היהודי יפנה – – – אל תדאג.

יצחק וקנין: אני אומר לך, הם יפנו.

יצחק וקנין: הם, הממשלה הזו תפנה.

יצחק וקנין: זה היה גם עם גוש-קטיף, אם אתה זוכר.

יעקב ליצמן: כן, זה מה שהיה בגוש-קטיף.

יעקב ליצמן: זה בדיוק מה שהיה.

יעקב ליצמן: עכשיו אני רוצה לשאול, השר לא מקשיב לי אז אני לא יכול לקבל תשובה.

יעקב ליצמן: המשאל עם הזה, מה הולכים לעשות?

יעקב ליצמן: אני רוצה להבין.

יעקב ליצמן: אל תיקחו אותי למקומות שאני לא נכנס לזה.

יעקב ליצמן: אני רוצה להבין.

יעקב ליצמן: הערבים, תהיה להם זכות הצבעה?

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, האם לערבים תהיה זכות הצבעה במשאל עם?

יחיאל חיליק בר: ערביי ישראל, בוודאי.

יעקב ליצמן: בוודאי, ודאי.

קריאות: – – –

יעקב ליצמן: האם אתה תולה בזה איזה אחוז, פרומיל, שערבי לא יתמוך בזה?

יחיאל חיליק בר: – – –

יעקב ליצמן: בוודאי, גם אני אומר ודאי.

יעקב ליצמן: גם אני אומר ודאי.

נסים זאב: הערבים לא יתמכו במשאל עם, אני אומר לך.

יעקב ליצמן: לא יתמכו במשאל עם?

נסים זאב: הם לא רוצים, הם לא רוצים את – – –

יחיאל חיליק בר: אבל אם הם ישתתפו במשאל עם.

יעקב ליצמן: הם ישתתפו במשאל עם והם יהיו – אני אומר לכם, איזה פנים יש למשאל העם הזה?

יעקב ליצמן: זה רציני?

יעקב ליצמן: אני לא צריך להוכיח שהזהרתי אותם.

יעקב ליצמן: נכון?

יעקב ליצמן: שהייתי פייר, מאוד ישר אתכם.

יעקב ליצמן: באמת, אני אומר את זה כל הזמן.

יעקב ליצמן: אבל אני רוצה להבין מה זה המשאל עם הזה.

יעקב ליצמן: מה זה המשאל עם הזה?

מנחם אליעזר מוזס: כדי להרגיע את הבית היהודי להישאר בקואליציה.

יעקב ליצמן: עכשיו אני רוצה להגיד לכם עוד דבר.

יעקב ליצמן: האם אתם יודעים שגם בוועדת הכספים באמצע ההצבעות קנו מפלגות מהאופוזיציה לתמוך בכל מיני דברים?

יעקב ליצמן: האם זה יושר של שר האוצר?

יצחק וקנין: פוליטיקה חדשה.

מנחם אליעזר מוזס: מה קנו להם?

מנחם אליעזר מוזס: "מיצובישי"?

מנחם אליעזר מוזס: מה?

יעקב ליצמן: אני לא רוצה לפרט.

יעקב ליצמן: באמצע ההצבעות.

יעקב ליצמן: מה היו אומרים עלינו אם היינו עושים את זה?

יעקב ליצמן: מושחתים הביתה.

יעקב ליצמן: ואני צריך כאן לשבת מול שר האוצר וכאילו לקבל הטפת מוסר ממנו.

יעקב ליצמן: הוא אוהב אותי פתאום, הוא אוהב חרדים.

יעקב ליצמן: לא שונא חרדים.

יעקב ליצמן: אני רוצה להגיד עוד דבר.

יעקב ליצמן: עברנו בוועדת כספים הרבה נושאים בהרבה מגזרים, כל מיני סיוע לבריאות, רווחה.

יעקב ליצמן: אז אני לא נכנס לעצם הדבר שחבר הכנסת שאול מופז הודיע, שיש פתאום איזה רזרבה גדולה שאנחנו לא יודעים מה זה, וזה מונח – ומבקר המדינה, אני מבין, מתחיל לבדוק את זה – שזה מונח בכל מיני משרדים של יש עתיד.

יעקב ליצמן: האם גם זה פוליטיקה נקייה, חדשה?

יעקב ליצמן: מה זה הכסף הזה?

יעקב ליצמן: האם לפיד פתאום כן יודע איפה הכסף?

יעקב ליצמן: פתאום הוא יודע, הוא למד.

יעקב ליצמן: הוא מחכים את רבו.

יעקב ליצמן: מה זה מראה לכם, רבותי?

יעקב ליצמן: הכול פוליטיקה.

יעקב ליצמן: ואם בפוליטיקה עסקינן אז הסוף – אני חששתי כל הזמן אם חלילה וחס יש אחוז שהוא מתכוון באמת אז אנחנו בצרות.

יעקב ליצמן: אם זה פוליטיקה, אין סוף לפוליטיקה.

יעקב ליצמן: היום הוא כאן, הוא אמר כאן על במת הכנסת לפני שעה, שעה וחצי, שבעוד שנה וחצי הוא יעלה כאן והוא יגיד שהשתפר המצב.

יעקב ליצמן: אני לא בטוח שהוא יעלה כאן בעוד שנה וחצי.

יעקב ליצמן: אבל אם הוא יעלה כאן

יעקב ליצמן: בעוד שנה וחצי הוא יעלה כראש אופוזיציה, ואז הוא בטח יסביר כמה הוא השאיר קופה עשירה, כי בינתיים משני התקציבים שהוא מביא כאן, חורבן אחד גדול.

יעקב ליצמן: היו כל מיני דברים שבוועדת הכספים הבענו לגביהם הסתייגויות, התנגדנו.

יעקב ליצמן: ברגע האחרון גם הייתה תוספת של שעות.

יעקב ליצמן: כיתות א' הורידו, כיתות ב' הורידו; כיתות א' הורידו, עוד מעט יסגרו בתי-ספר.

יעקב ליצמן: יגידו: לא צריך להתחיל ללמוד, רק מכיתה ה' בכלל.

יעקב ליצמן: לך תדע מה התוכניות שיש להם.

יעקב ליצמן: מה שהם אומרים זה הכול קדוש.

יעקב ליצמן: אבל מה לי לבוא אליו בטענות?

יעקב ליצמן: כי הוא לא התחנך מעולם.

יעקב ליצמן: הוא מעולם לא למד ליבה, אין לו בגרות.

יעקב ליצמן: ואני מוכן להתמודד אתו בכלכלה על מה שהוא רוצה.

יעקב ליצמן: כפי ששאלתי אותו שלשום – אתמול בבוקר זה היה – שהוא לא יודע את ראשי התיבות של ה-OECD.

יעקב ליצמן: הוא הלך לשאול אחר כך.

יעקב ליצמן: אני יודע, אמרו לו שם בחוץ.

יעקב ליצמן: שר האוצר ביקר ב-OECD, הוא לא יודע מה זה OECD.

יעקב ליצמן: אני מקווה שהוא יודע להגיד מה זה ה-OECD.

יעקב ליצמן: הוא לא יודע את ראשי התיבות OECD.

יעקב ליצמן: ולכן, מה שאני רוצה לסכם זה דבר אחד, אנחנו כרגע בגלות, הציבור החרדי עובר גזירות, אנחנו כנראה מן השמים צריכים לקבל את העונש שלנו.

יעקב ליצמן: אנחנו נקבל את הכול באהבה, אנחנו לא מהרהרים אחרי ה'.

יעקב ליצמן: מה שהיה אתמול כאן, בנושא של הנטל, מה שהיה – מה זה היה?

יעקב ליצמן: הכול בסדר?

יחיאל חיליק בר: הכול בסדר, הכול בסדר.

יעקב ליצמן: לא יודע, חששתי.

יעקב ליצמן: מה שהיה אתמול עם הנטל, עם המחאה, מה שהיה אתמול עם הקריעה, כפי שאמרנו: אבינו מלכנו, קרע רוע גזר דיננו, ואמרנו: קרע ה' את ממשלת ישראל – זה שדר לעולם.

יעקב ליצמן: הציבור כאן בארץ יודע מה זה, אבל זה שדר לכל העולם, שאנחנו בגלות קשה.

יעקב ליצמן: איך הוא אמר אתמול, חבר הכנסת – היום אמר את זה – מאיר פרוש: שני עמים.

יעקב ליצמן: לא שני עמים, ערבים ויהודים – בתוך היהודים שני עמים.

יעקב ליצמן: ואנחנו מרגישים מושפלים, וגם העיר מושפלת, ירושלים, מה שדיברנו קודם.

יעקב ליצמן: ואני בטוח, כגודל – אני אספר, ובזה אני אסיים, אדוני היושב-ראש, סיפור אחד: היה רבנו סעדיה גאון, והוא היה עשיר גדול – כתוב, הסיפור הזה, קראתי – הוא היה עשיר גדול.

יעקב ליצמן: הוא שלח פעם את עבדו לטבול לו כלים בערב פסח בים.

יעקב ליצמן: העבד טבל את הכלים, שני כלים, הים סחף אותם.

יחיאל חיליק בר: רק לסיים.

יעקב ליצמן: רק את הסיפור, ואני מסיים.

יעקב ליצמן: ואז, אחרי שנאבד, באו העובדים ואמרו: בסדר, נאבד – נאבד.

יעקב ליצמן: אחרי שנה הלכו לטבול עוד פעם כלים, פתאום הים פולט את שני הכלים האלה.

יעקב ליצמן: באו בשמחה גדולה לרב סעדיה גאון, אומרים לו: ברוך השם; התחיל לבכות.

יעקב ליצמן: הוא אמר: אם עד כדי כך, זה המצב, יותר טוב כבר לא יכול להיות.

יעקב ליצמן: לימים חלה, הביאו לו רופא, רופא גדול – הוא היה עשיר גדול, גדול מאוד.

יעקב ליצמן: הרופא אמר שיש לו רק אפשרות לשחוט איזה עוף נדיר, נדיר משהו, לבשל את זה.

יעקב ליצמן: משהו מאוד נדיר.

יעקב ליצמן: עד שהשיגו את העוף הזה, ועד שבישלו את זה – זה סיפור אמיתי, אגב, רבותי – בישלו את זה לתמצית, לכפית, הגישו לו את הכפית – נשפך.

יעקב ליצמן: כולם בכו.

יעקב ליצמן: אמר הרב סעדיה גאון – הוא חייך, הוא אמר:

יעקב ליצמן: אם יותר גרוע לא יכול להיות, סימן שזה רק יכול להיות יותר טוב.

יעקב ליצמן: הוא באמת הבריא.

יעקב ליצמן: כרגע, יותר גרוע לא יכול להיות.

יעקב ליצמן: בעזרת השם, המצב יהיה יותר טוב, ונראה כולנו ימים שמחים יותר.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת ליצמן.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת אברהים צרצור.

יחיאל חיליק בר: גם משבר פקידי האוצר פה נפתר.

יחיאל חיליק בר: אני לא חובב גדול שלכם, אבל דווקא הבחור הזה, דורון סמי, הוא איש רציני וטוב.

יחיאל חיליק בר: אז הנה, אתה שאלת פשוט מה זה היה – לא הנחו אותם איך לעבור במליאה.

יחיאל חיליק בר: אז המשבר נפתר.

יעקב ליצמן: חששתי – – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: לא, לא – – –

מנחם אליעזר מוזס: חשבנו שזה איזו פעולת חבלה.

יחיאל חיליק בר: לא לא לא.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני דווקא אתחיל ב"הישגים" – במירכאות כפולות ומכופלות – של ועדת הכספים בבואה לדון בתקציב של המדינה לשנים הבאות.

אברהים צרצור: ההישגים האלה תוארו על-ידי יושב-ראש ועדת הכספים במילים אלה; הוא אמר:

אברהים צרצור: ביצענו שינוי חסר תקדים בתקציב שתוכנן על-ידי ממשלת ישראל, במטרה להקל את המשא הכבד של גזירות כלכליות על רוב הציבור.

אברהים צרצור: מנענו פגיעה קשה במעמד הביניים ובשכבות החלשות.

אברהים צרצור: הוא ממשיך גם, באומרו כך: עשינו היסטוריה, כבוד היושב-ראש.

אברהים צרצור: אישרנו את חוק ההסדרים בזמן, תוך הכנסת שינויים רבים על דעתה של הוועדה.

אברהים צרצור: הוא אומר גם: אנחנו כופפנו, הצלחנו לכופף את האוצר בכמה תחומים, ובהם הגזירות הקשות ביותר שתוכננו לתקציב הנוכחי.

אברהים צרצור: באמת האמירות האלה העלו חיוך רחב מאוד על שפתי.

אברהים צרצור: וזה מזכיר לי, באמת, דוגמה שאומרת כך: קבוצה מסוימת גזרה על אדם מסוים לשאת על כתפיו אבן ששוקלת 100 קילוגרם.

אברהים צרצור: לאחר תקופה קצרה מאוד אותה קבוצה באה, וללא סיבות מוצדקות החליטה להוסיף עוד 100 קילוגרם על ה-100 שנמצאים על כתפיו של האדם הזה.

אברהים צרצור: הוא התחיל לצעוק.

אברהים צרצור: אז התכנסו, ודנו, ודשו, ובסוף אמרו: אתה יודע מה, אנחנו באים לקראתך, אנחנו מורידים מהאבן החדשה, שמשקלה 100 קילוגרם, 50 קילוגרם.

אברהים צרצור: אז מה אמור האיש הזה לעשות?

אברהים צרצור: לצהול משמחה.

אברהים צרצור: הוא שכח את המצב הקודם של 100 קילוגרם בלבד, ועכשיו הוא צריך להיות שמח ב-150.

אברהים צרצור: האם זה יכול לתאר מצב של צדק טבעי?

אברהים צרצור: בשום פנים ואופן לא.

אברהים צרצור: זה מזכיר לי גם, חברי חברי הכנסת, מצב שקורה לעתים קרובות בשטחים הכבושים.

אברהים צרצור: ולמה אני מתכוון?

אברהים צרצור: בגדה המערבית יש עשרות ומאות כפרים.

אברהים צרצור: למשל כפר מסוים באזור חברון, כל הדרכים המובילות לכפר הזה פתוחות ומסודרות.

אברהים צרצור: פתאום הצבא בא ומחליט לסגור את כל הדרכים המובילות לכפר הזה בסוללות עפר.

אברהים צרצור: תושבי הכפר מתחילים לצעוק, ומנהלים משא-ומתן, באים והולכים.

אברהים צרצור: בסוף הצבא בא ואומר: אנחנו מוכנים להיענות לדרישות שלכם.

אברהים צרצור: ומסירים סוללה אחת מעשר הסוללות.

אברהים צרצור: מה התושבים של אותו כפר אמורים לעשות?

אברהים צרצור: לצהול משמחה ולהודות לצבא הכיבוש על כך שהוא הסיר סוללת עפר מדרך אחת.

אברהים צרצור: הם שכחו את המצב הקודם, שכל הדרכים המובילות לכפר היו פתוחות באופן מוחלט.

אברהים צרצור: זאת שיטה בזויה, שהדעת לא סובלת וצריכים לעקור אותה מהמציאות שלנו.

אברהים צרצור: עכשיו, מה משרד האוצר טוען כדי להצדיק את הגזירות שהוא מנסה להנחית על ראשינו כאזרחי מדינת ישראל ללא הבדל גזע, מין, לאום או צבע?

אברהים צרצור: הוא טוען: התקציב הזה בא כדי להתמודד עם גירעון גדול מן החזוי, שבו הסתיימה שנת 2012.

אברהים צרצור: יפה.

אברהים צרצור: אני לא יכול באמת להתנגד לכך שצריכים לטפל בסוגיה שנקראת גירעון, אבל כנראה – מתברר שיש שתי אסכולות להתמודדות עם בעיה של גירעון.

אברהים צרצור: אסכולה אחת אומרת: צריכים להשתמש בכלי שנקרא העלאת מסים וקיצוצים תקציביים, ואסכולה אחרת אומרת דבר אחר – יש אלה שטוענים שצנע תקציבי מתמשך מקשה על התאוששות כלכלית בהווה, מאמלל שכבות רחבות של האוכלוסייה למשך שנות דור ומערער את היסודות של צמיחה עתידית.

אברהים צרצור: הנה, יש שתי אסכולות, שתי דרכים, להתמודד עם הדבר הזה שנקרא גירעון.

אברהים צרצור: במה בחרה בעצם ממשלת ישראל?

אברהים צרצור: דווקא בחרה בכלי הראשון: העלאת מסים וקיצוצים תקציביים.

אברהים צרצור: אין ספק שלא צריכים לתת יד לקיצוצים שיפגעו בתשתית החברתית-כלכלית, כמו פגיעה בשכר עובדים למשל, או קיצוץ בשירותים המדינתיים השונים.

אברהים צרצור: במקום זאת, אני חושב שצריכים לדרוש מן הממשלה להציג תוכניות של פיתוח וצמיחה שלא רק ייטיבו עם קבוצות אוכלוסייה הנמצאות בשולי הפעילות הכלכלית, אלא גם ירחיבו את ההזדמנויות הפתוחות בפני כלל האזרחים.

אברהים צרצור: במילים אחרות, צריכים להימנע מלתת יד למדיניות תקציבית שתכניס אותנו למצב של דריכה מתמשכת במקום.

אברהים צרצור: כדי להבין את המצב שנקרא משבר – ואני אקדים ואומר שיש שוני מהותי בין המשבר הכלכלי שסובלות ממנו, למשל, ארצות-הברית ומדינות אירופה לבין המשבר הכלכלי שישראל סובלת ממנו.

אברהים צרצור: ישראל היא מדינה קטנה מאוד בהשוואה למדינות אירופה וארצות-הברית.

אברהים צרצור: התכונות של המשבר הישראלי שונות לגמרי מהתכונות של המשבר באירופה ובארצות-הברית.

אברהים צרצור: ועל כן ישראל צריכה להשתמש בכלים יותר רגועים מאשר הכלים שאירופה וארצות-הברית משתמשות בהם.

אברהים צרצור: שם משתמשים בכלים שאפשר להגדיר אותם כאכזריים, היות שהמצב שם מורכב מאוד וטעון ומסובך פי-עשרה מאשר המצב במדינת ישראל.

אברהים צרצור: אבל ממשלת ישראל מעדיפה להתעלם מעובדות אלה ולהשתמש באותם כלים שמתאימים אולי למשבר באירופה או בארצות-הברית, ולהנחית את אותם כלים על ראשיהם של אזרחי מדינת ישראל.

אברהים צרצור: והלוואי שממשלת ישראל הייתה מנחיתה את המהלומות האלה על ראשי האזרחים ללא הבדל כוחות פיננסיים או מוניטריים, לצערי הרב.

אברהים צרצור: אני אסביר את זה בצורה מפורטת.

אברהים צרצור: המשבר התקציבי הנוכחי של מדינת ישראל הוא תוצר לא מפתיע של שלושה גורמים עיקריים – ואני ממליץ בפניכם, ולאלה שרואים אותנו מאזרחי ישראל, להאזין במלוא הקשב לסיבות האלה שגרמו למצב ולתקציב ולגירעון שנמצא היום במדינת ישראל.

אברהים צרצור: גורם אחד הוא מדיניות פיסקלית שמרנית, שהיא מדיניות ניאו-ליברלית של מדינה קטנה, שמטרתה לשחרר מקורות לטובת המגזר העסקי.

אברהים צרצור: תוצאה עיקרית של מדיניות זו היא צמיחתה והתבססותה של שכבה דקה של משפחות יזמים ומנהלים המרכזים בידיהם עושר רב.

אברהים צרצור: לזה התכוונתי.

אברהים צרצור: הלוואי שאת הגזירות האלה היו מנחיתים על ראשיהן של כל האוכלוסיות במדינת ישראל.

אברהים צרצור: אבל מתברר מתוך הגורם הראשון של הגירעון הזה, שהמדיניות הזאת, הפיסקלית, השמרנית, גורמת לכך שקבוצות מאזרחי ישראל הופכות ליותר עשירות בזמן שאוכלוסיות אחרות הופכות ליותר עניות.

אברהים צרצור: ודבר כזה לא צריכים לתת לו להתבצע או להתממש.

אברהים צרצור: גורם שני, מכובדי היושב-ראש, הוא מדיניות המעצימה אי-שוויון.

אברהים צרצור: מחקירה של הנושא הזה מתברר שמדיניות זו, שהונהגה בישראל מאז 2003 – וכולנו זוכרים מי היה שר האוצר בממשלה ב-2003, דהיינו ראש הממשלה הנוכחית בנימין נתניהו – מתברר כי הנהנים העיקריים מאותה מדיניות ניאו-ליברלית היו משקי בית בעשירונים הגבוהים.

אברהים צרצור: מס החברות באותן שנים, ועד היום – זה ממשיך עד היום לצערי הרב – הופחת גם הוא, ותאגידים גדולים רבים שילמו, ועדיין משלמים, פחות מן השיעור הקבוע בחוק.

אברהים צרצור: התוצאה, רבותי חברי הכנסת, של מדיניות מיסוי המעצימה אי-שוויון: צמצום הכנסות המדינה והעצמת אי-שוויון במדינת ישראל; או בלשונה של ועדת טרכטנברג – אמרו ככה, ואני מצטט: "הקטינו את מידת הפרוגרסיביות של מערכת המס.

אברהים צרצור: ביטוי בולט לכך הוא הגידול במסים העקיפים, שהם פחות פרוגרסיביים מן המסים הישירים".

אברהים צרצור: זאת עובדה שנותחה בצורה מעמיקה ביותר על-ידי מומחים גדולים מאוד, וצריך להניח את העובדה הזאת לפתחה של ממשלת ישראל או לפתחו של משרד האוצר ושר האוצר, כדי לעיין בה בצורה מעמיקה עד כמה שאפשר.

אברהים צרצור: גורם שלישי, כבוד היושב-ראש – – –

יחיאל חיליק בר: כבוד השר ארדן, רק אם אפשר – קצת יותר בשקט.

יחיאל חיליק בר: תודה

אברהים צרצור: גורם שלישי הוא מדיניות ביטחון בלתי מבוקרת.

אברהים צרצור: זה גורם מאוד מאוד מאוד חשוב ומאוד מאוד מאוד מכריע בכל המערכת הזאת של איך להתמודד עם הגירעון הזה שקיים היום ושהתקציב הזה בא כדי לפתור את הבעיה שלו.

אברהים צרצור: מדיניות ביטחון בלתי מבוקרת, שבבסיסה עומדת השליטה המתמשכת של הכיבוש הישראלי בעם הפלסטיני, שמהווה, לעניות דעתם של הרבה עשרות ומאות מומחים ישראלים, ולא פלסטינים, נטל שבא לידי ביטוי בהוצאות צבאיות ואזרחיות שוטפות גדולות.

אברהים צרצור: למשל, אני אתן לכם דוגמה: ב-2012, לדוגמה, קיבל משרד הביטחון תוספת של 3 מיליארד שקלים מעבר לסכום שאושר לו בדיוני התקציב בכנסת.

אברהים צרצור: יתרה מכך, המלצתה של ועדת טרכטנברג ליטול את התקציב הדרוש למתן חינוך חינם מגיל שלוש מתקציב הביטחון לא יושמה, לצערי הרב.

אברהים צרצור: דהיינו, החלטות שנתקבלו על-ידי ועדות שהוקמו על-ידי ממשלת ישראל ושבאו כדי לפתור בעיות חברתיות מסובכות וטעונות, לאחר ההתעוררות החברתית שהייתה בתקופה האחרונה, לפני שנה בערך או שנתיים – הוקמה הוועדה הזאת על-ידי ממשלת ישראל, והיא המליצה לקחת מהתקציב של הביטחון סכום מסוים כדי ליישם את חוק חינוך חינם בגיל שלוש.

אברהים צרצור: ההחלטה הזאת, לצערי הרב, עד היום לא בוצעה בשום פנים ואופן, וזה אומר דורשני.

אברהים צרצור: עכשיו, מה אומרת כל ההרצאה האקדמית הזאת לגבינו כמגזר ערבי, כאוכלוסייה ערבית?

אברהים צרצור: אני מצטער להגיד ולקבוע: מבחינתנו כאוכלוסייה ערבית, התקציב אינו מבשר טובות.

אברהים צרצור: אין בו תקווה שמצבנו ישתנה באופן עמוק בעתיד הנראה לעין.

אברהים צרצור: ועל כן הגיע הזמן שישראל וממשלותיה יתייחסו לאוכלוסייה שלנו כאל חלק מרכזי בתכנון הלאומי.

אברהים צרצור: הגיע הזמן שממשלות ישראל יתייחסו לאוכלוסייה הערבית כאל חלק מרכזי בתכנון הלאומי שיביא לסגירת הפערים תוך פרק זמן קצוב, אחרת האפליה תהפוך למחלה ממאירה, שתוצאותיה יהיו, לצערי הרב, הרסניות ביותר במלוא המובן של המילה.

אברהים צרצור: אני מודה לך מאוד.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת צרצור.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

באסל גטאס: תציין שהוא גמר דקה לפני הזמן.

יחיאל חיליק בר: כן, הוא תרם 42 שניות ליום העמוס הזה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת חנא סוייד וחבר הכנסת דב חנין.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עשר דקות לרשותך.

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, מובן מאליו שתקציב הוא תרגום – אבל בכסף – הוא תרגום למדיניות ולעמדות הממשלה בתחומים השונים.

מסעוד גנאים: ודרך חלוקת הכסף הזה והתקציב הזה, הממשלה מנסה ליישם את המדיניות הזו שלה.

מסעוד גנאים: עכשיו, שר האוצר – הממשלה שמה מול עיניה כמטרה: יש גירעון 40 מיליארד שקל – וצריך לסגור את הפער הזה.

מסעוד גנאים: בור?

מסעוד גנאים: חור?

מסעוד גנאים: תעלה?

מסעוד גנאים: לא יודע.

מסעוד גנאים: בואו נחזור להתחלת הסיפור.

מסעוד גנאים: זה התחיל ככה: אצל שר האוצר לפיד זה התחיל בשאלה איפה הכסף, עבר דרך הפוליטיקה החדשה, והגיע לאדם העובד – בערך ככה, אלה אבני הדרך, ההשתלשלות של הבנייה והעיצוב של התקציב הזה.

מסעוד גנאים: שר האוצר לפיד, כאשר לא היה שר אוצר, שאל איפה הכסף כי הוא ראה שיש בזבוז, יש חלוקה לא צודקת, והוא – יש לו פתרון הקסם שיכול למצוא את הכסף ולעשות את הצדק הזה ואת החלוקה הנכונה.

מסעוד גנאים: אז האמצעי הוא הפוליטיקה החדשה, והמטרה בסוף – הכותרת של התקציב היא האדם העובד.

מסעוד גנאים: אבל לצערי הרב, שר האוצר, ומעליו ראש הממשלה – לא פוליטיקה חדשה – לא מצא את הכסף במקום הנכון ולא שירת את מטרתו שבמרכזה האדם העובד, משום שפוליטיקה חדשה זה אומר פוליטיקה צודקת, אנושית, שוויונית, זה חזרה למדינת הרווחה.

מסעוד גנאים: אבל שר האוצר, לצערנו הרב, התברר שיש לו אותה אידיאולוגיה, אותה מחשבה של כלכלה קפיטליסטית, מדינה קפיטליסטית, שהעיקרון שלה – אולי סיכמה אותו הבדיחה של הפילוסוף האירי האנגלי ברנרד שו.

מסעוד גנאים: הוא היה קירח עם זקן גדול, אז כאשר שאלו אותו על הכלכלה של בריטניה, אמר: תסתכלו על הראש שלי.

מסעוד גנאים: תפוקה גבוהה, הרבה ייצור, אבל חלוקה גרועה – מאחר שהוא היה קירח והשערות שלו רובן הן בזקן שלו.

מסעוד גנאים: אז ככה הקפיטליזם.

מסעוד גנאים: ויש לנו אמרה, ופה טוב ללמוד קצת היסטוריה וקצת מורשת, אם מדברים – שר החינוך אינו פה, אבל גם שר התקשורת, טוב שידע את הדברים האלה.

מסעוד גנאים: יש לנו מהמורשת הערבית-אסלאמית הרבה מסורת בעל-פה והרבה אמרות שמציינות מה זה כלכלה צודקת.

מסעוד גנאים: אז יש אמרה שאומרת: מא אע'תנא ע'ני אלא בפקר פקיר – אין עשיר נהפך לעשיר אלא בגלל שעני נהפך לעני, וזה הקפיטליזם בסוף.

מסעוד גנאים: זה הקפיטליזם.

מסעוד גנאים: אבל גם יש לנו במורשת האסלאמית-ערבית – וזה כתשובה לאלה שחושבים שהערבים הם פסיביים, לא אוהבים לעבוד, העוני זה גזירה משמים – שזה דבר לא נכון בכלל; שהם מחכים מהשמים לכסף ולעבודה.

מסעוד גנאים: יש לנו הרבה מסורת שמלמדת, שכן מחנכת לאדם האקטיבי העובד, היוזם.

מסעוד גנאים: הנביא עליו השלום – בא מישהו שמקבץ נדבות, אז נתן לו את הגרזן ואמר לו: קח את הגרזן הזה, תלך תחטוב עצים, תמכור אותם ותתפרנס.

מסעוד גנאים: ויש הרבה דברים כאלה.

מסעוד גנאים: אפילו ידוע על (אומר בערבית: שיישא חסד מאת הבורא) הח'ליף עומר אבן אל-ח'טאב, כאשר הביא לו מישהו בן-אדם שגנב מהשדה שלו תפוח ואמר לו: בוא, תעניש אותו; תסתכל עליו, הוא עני, הוא בור.

מסעוד גנאים: אז אמר לו את האמרה שהיא אולי הכותרת של מדינת הרווחה: הלא עלּמתה אן כּאן ג'אהלן, הלא אטעמתה אן כּאן ג'אאען – תואיל לחנך אותו, ללמד אותו, אם הוא לא יודע קרוא וכתוב, ותואיל להאכיל אותו אם הוא רעב.

מסעוד גנאים: הכוונה – תמצא לו מקום עבודה ותלמד אותו כדי שלא יצטרך לגנוב.

מסעוד גנאים: זו מדינת רווחה.

מסעוד גנאים: אז, אדוני היושב-ראש, התקציב הזה הוא קפיטליסטי, הוא הפוך, מאחר שיש בו כמה נקודות: הראשונה – מי שנהנה יותר הוא בעל האמצעים והחזק, הוא תורם ומשלם פחות; ומי שלא נהנה מהתקציב ומהמשאבים הוא החלש.

מסעוד גנאים: הוא תורם ומשלם יותר, וזה חוסר צדק שזועק לשמים.

מסעוד גנאים: המדיניות הזאת היא הקפיטליזם החזירי, במיטבו או בכיעורו, כי מחזקים את החזק ודופקים את החלש.

מסעוד גנאים: לפי כל הדוחות, אדוני היושב-ראש, במיוחד של ה-OECD, ישראל היא מדינה שבה הפערים הם הגדולים ביותר – בין השכבות החלשות, בין נשים וגברים, בין ערבים ויהודים.

מסעוד גנאים: אז נשאלת השאלה איזה מענה נתן התקציב הנוכחי לסגירה או להפחתה של הפערים האלה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, תקציב – אחד משניים: או שהוא תקציב טוב כי הוא צודק, תקציב של שלום ורווחה, או שהוא תקציב מלחמה, לא צודק וקפיטליסטי.

מסעוד גנאים: אחד משניים.

מסעוד גנאים: בשאלתו איפה הכסף, שר האוצר הלך לחפש אותו אצל החלשים.

מסעוד גנאים: תראה את אבני הדרך של התקציב הלא-צודק: 1.

מסעוד גנאים: הטלת מימון הגירעון וסגירתו על החלשים, כמו נשים חסרות הכנסה, עקרות-הבית שמטילים עליהן תשלום דמי בריאות וביטוח לאומי למרות שאין להן הכנסה משכר, וכ-55% מעקרות-הבית משתייכות לשלושה העשירונים הנמוכים.

מסעוד גנאים: ואם אנחנו מדברים על עקרות-בית, אז אפשר להגיד, וזה ידוע, שעקרות-הבית במגזר הערבי, בחברה הערבית, הן יותר עניות.

מסעוד גנאים: האם ככה שר האוצר חושב שהוא מאלץ ומעודד את הנשים לצאת לעבודה?

מסעוד גנאים: ככה הוא מקבע את העוני, ככה הוא גורם להצטרפות עוד אנשים למעגל העוני, וזה מה שמנבא הביטוח הלאומי.

מסעוד גנאים: בדוח האחרון שלו הוא אומר ש-35,000 יצטרפו למעגל העוני.

מסעוד גנאים: הדבר השני – הקיצוץ בקצבאות הילדים.

מסעוד גנאים: למרות שזה מותן קצת אולי, קצבאות הילדים, כאשר אתה פוגע בהן, אתה פוגע במשפחות העניות ובזכות הבסיסית שלהן, כי קצבת ילדים במדינות מפותחות מטרתה הבטחת הכנסה מתאימה לכל המשפחה.

מסעוד גנאים: וממשלת ישראל היום, בשם האדם העובד והפוליטיקה החדשה, פוגעת במשפחות האלה ובזכותן לחיות בכבוד.

מסעוד גנאים: ככה מצא כסף שר האוצר לפיד?

מסעוד גנאים: ככה הוא חושב הוא יעודד את האנשים לצאת לעבודה?

מסעוד גנאים: זו התרבות של האדם העובד, אדוני היושב-ראש?

מסעוד גנאים: זה להפך.

מסעוד גנאים: אז שר האוצר כנראה לא רוצה לראות באמת איפה הכסף, אולי בגלל אחיו בנט, אולי בגלל ראש הממשלה, אני לא יודע, אבל הכסף, אדוני היושב-ראש, ידוע שהוא נמצא – יש במשרד הביטחון.

מסעוד גנאים: ואני אמרתי שישראל לא תחיה רק על F-16 או F-15; היא תחיה בצדק כלפי השכבות החלשות.

מסעוד גנאים: הכסף נמצא בהתנחלויות, בעלות של הכיבוש.

מסעוד גנאים: וכבר טעמנו קצת מה זה כאשר עושים את הסוויץ' הזה, עושים את המהפך הזה.

מסעוד גנאים: בתקופת רבין, למרות כל חילוקי הדעות עם רבין ועם התקופה שלו, אבל הסוויץ' שהוא עשה ממדיניות של מלחמה ואי-צדק ואפליה למדיניות של שלום וצדק – תראה מה זה עשה, תראה מה התקציבים שהיו; אני מתכוון גם בחברה הערבית וביישובים הערביים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, פוליטיקה חדשה, תקציב צודק, צריך להיות צודק כלפי השכבות החלשות.

מסעוד גנאים: עכשיו – החברה הערבית, האזרח הערבי.

מסעוד גנאים: המציאות קשה מאוד.

מסעוד גנאים: 50% מהמשפחות הערביות חיות מתחת לקו העוני, 60% מהילדים הערבים מתחת לקו העוני, רוב הרשויות הערביות באשכולות הנמוכים ביותר, אחוזי אבטלה גבוהים, אזורי תעשייה – אַין, אין משאבים ופרויקטים במקביל.

מסעוד גנאים: אחוז גבוה של אקדמאים ואקדמאיות ערבים מובטלים, בלי עבודה.

מסעוד גנאים: זה פוטנציאל צמיחה אדיר, השאלה היא מה המענה שנותן התקציב כדי לנצל את הפוטנציאל הזה וכדי למצוא מקומות עבודה לאקדמאים אלה.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני, גם על היותר-מעמידה בזמנים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חנא סוייד – אינו נוכח?

יחיאל חיליק בר: אוקיי, אז חבר הכנסת דב חנין; אה, הנה, הגיע, ניצלת בדקה האחרונה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חנא סוייד, אחריו – חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת זחאלקה, חברת הכנסת זועבי, חברת הכנסת מיכל רוזין.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, 15 דקות לרשותך.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, לצערי, לצערנו, לצער רוב האוכלוסייה בישראל, אנחנו ניצבים בפני תקציב שהוא גדוש בגזירות אבל הוא משווע וריק בכלל מתקווה לרוב המגזרים של האוכלוסייה בישראל.

חנא סוייד: זה הסיכום שלי לתקציב הזה.

חנא סוייד: סדר העדיפויות שעליו בנוי התקציב – הדוקטרינה הכלכלית הניאו-ליברלית שהוא מושתת עליה היא בעייתית, היא שמה במקום גבוה ובעדיפות עליונה את בעלי ההון, את החברות.

חנא סוייד: זה מתבטא במדיניות המיסוי הנוהגת בכלל בעשור האחרון, לרבות התקציב לשנים הבאות, ובעוד אספקטים כאלו ואחרים, שאפשר לראות שאין חמלה, שאין החלטה פוליטית אמיתית להיטיב עם השכבות המוחלשות, ולעשות, או להביא, או להשיג, צדק חברתי אמיתי, ודווקא להיטיב, ולתת הנחות, ולנקוט מדיניות של מיסוי ושל העדפות דווקא למי שיש להם הרבה כסף.

חנא סוייד: כמובן, מנסים לעטוף את זה, שזה "trickle-down economy", במובן זה שתן לעשירים, בסופו של דבר זה יטפטף.

חנא סוייד: אמרתי פעם, בהזדמנויות שונות, שכנראה ההון בישראל לא נשמע לחוקי הפיזיקה – הוא לא זורם כלפי מטה בכוח הגרביטציה, להפך; הוא לא נשמע לכוחות הגרביטציה, הוא לא יורד למטה, הוא נשמע למה שנקרא stack effect, אפקט הארובה, והוא דווקא עולה למעלה, וכמה שיש למעלה, כמה שאתה עולה בסולם, הוא מתרכז במאיון העליון, או בעשירון העליון בכל מקרה.

חנא סוייד: וזה מצער מאוד, זה מצער מאוד.

חנא סוייד: אנחנו רואים כבר חלקים ניכרים מהציבור בישראל שסובלים.

חנא סוייד: באים אליך בטענה ואומרים לך: לך לשדות התעופה, לך לקניונים, כולם מלאים, אנשים נוסעים, אנשים מטיילים, אנשים קונים, אנשים מבלים, ואני נוטה להאמין, כי אלה עובדות; דברים שרואים אי-אפשר להכחיש.

חנא סוייד: אבל מצד שני אני יכול לראות ולהצביע על תהליכים שמוכיחים שהציבור בישראל כבר מנצל את החסכונות שלו, והוא משעבד את העתיד שלו בשביל ההווה, בשביל היום.

חנא סוייד: ואני אתן פשוט מאוד שתי דוגמאות, דווקא מהתחום של הנדל"ן.

חנא סוייד: משכנתה הפוכה, אדוני היושב-ראש, אתה בטח מכיר את הביטוי הזה.

חנא סוייד: משכנתה הפוכה זה בעצם ההפך המוגמר מכך שאנשים רוכשים להם בית ובונים הון עצמי.

חנא סוייד: ההון העצמי שבנו להם, עכשיו הם לוקחים הלוואות בשביל להעביר לשנות ה-60 ושנות ה-70 לחייהם.

חנא סוייד: התופעה הזאת גדלה במשק בצורה מטאורית, בצורה מסוכנת ביותר.

חנא סוייד: כלומר, אנשים חסכו, חסכו, חסכו, בשביל שיחיו אחר כך בפנסיות סבירות; יוקר המחיה והשינוי במדיניות הפנסיה בישראל גרמו לכך שאנשים כבר אוכלים וחיים על הפנסיה שלהם, וזו תופעה מאוד מאוד מסוכנת.

חנא סוייד: דוגמה אחרת, שהיא אותו הדבר כמעט: אנשים שחסכו לקרן הפנסיה שלהם, לתגמולים, לקופות גמל, לכל מיני תוכניות חיסכון בינוניות וארוכות טווח – יש גידול ב-35% בלקיחת הלוואות על חשבון חסכונות הפנסיה והגמל בישראל.

חנא סוייד: אלו מספרים מדאיגים ביותר, אלו אומרים בעצם שאנשים כבר לא יכולים לחיות על מה שיש להם היום, הם התרגלו להוצאות, או לנורמות הוצאה מסוימת, והם כבר לא יכולים לא להמשיך הלאה, כי יש ילדים, ויש אולי סטודנטים באוניברסיטה, ויש מנהגים של לבלות וללכת לנוח קצת, ואנשים ככה צורכים את העתיד שלהם בהווה שלהם, וזה מסוכן, וזה עונה בעצם על חלק מהשאלות, ובכל זאת האנשים נהנים, נהנים על חשבון העתיד שלהם.

חנא סוייד: כלומר, בעתיד הם יסבלו עוד כפליים ממה שאנחנו רגילים לראות.

חנא סוייד: בדרך כלל זקנים – בדרך כלל זקנים חיים בתנאים קשים, הזקנים של העתיד יחיו בתנאים קשים עוד יותר.

חנא סוייד: עוד סימן לדוקטרינה הניאו-ליברלית שדיברתי עליה, ועל סדר העדיפות ההפוך על הפוך, הוא שבאים לך עם תקציב עם שניים או שלושה פרמטרים כלכליים, מקרו-כלכליים, כאילו שמדובר בתקציב שרובוטים צריכים לצרוך אותו.

חנא סוייד: אומרים לך: יעד התקציב הזה – יש לנו יעד לגירעון, 3%, 4%, 5%, 2%.

חנא סוייד: מובן שלפי ההמלצות של קרן המטבע הבין-לאומית עדיף בין 2% ל-3%, שזה פחות או יותר הממוצע של אחוז הצמיחה במשקים, כך שאם אתה, יש לך גירעון, העלייה בצמיחה או הצמיחה של המשק מכסה את זה, וזה בעצם כללי הזהב, ז'קט הזהב של קרן המטבע הבין-לאומית.

חנא סוייד: אז אומרים לך: 2%–3%.

חנא סוייד: כמובן, פה דיברו על בור, ועל מנהרה, ועל תעלה, ולכן צריך להעלות את הגירעון, אבל זה בעצם היעד העיקרי של התקציב, שצריך להשיג גירעון כזה וכזה.

חנא סוייד: קצת מדברים על יעד של אינפלציה, 2%–3% – אני לא נגד זה כמובן, זה בסדר, זה בסדר שבעצם לא מאפשרים להוצאות לגלוש בצורה לא מבוקרת – וקצת מדברים על יחס חוב–תוצר.

חנא סוייד: אבל לא מדברים למשל על כך שצריך להיות יעד של אבטלה.

חנא סוייד: הרי אי-אפשר לחיות במצב שבו אבטלה גדלה; או על יעד של עניים, כי ברור שהגזירות הכלכליות יגרמו לכך, לפחות על-פי הממצאים והסקרים והניתוחים של הביטוח הלאומי, של המוסד לביטוח לאומי, שאומר שעקב הגזירות הכלכליות האלה, שכלולות בתקציב הזה, אחוז העניים במדינה, בישראל, בשנתיים הקרובות, יעלה בעשרות אלפים, אם לא במאות אלפים.

חנא סוייד: אז לא מדברים על זה, זה לא מעניין אף אחד; מעניין יעד גירעון, ובסוף לסמן "וי" – אנחנו עמדנו בזה ולא עמדנו בזה.

חנא סוייד: בסופו של דבר, כפי שאנחנו יודעים, הגירעון גואה ועולה, כי בעיקר מוציאים על סעיפי הוצאה שהם לא נשלטים.

חנא סוייד: והדוגמה העיקרית – את זה אני רוצה להדגיש – שלא יכול להיות שהתקציב הזה יבוא עם יעדים שהם טובים לרובוטים.

חנא סוייד: צריך להביא תקציב עם יעדים לבני-אדם, לעניים, למשפחות במעמד הביניים, במעמד המוחלש, ולנסות לתת פתרונות, ולעזור, ולהוציא אנשים מהעוני.

חנא סוייד: לשים יעד, שנגיד: בשנה הזאת אנחנו מוציאים 10,000 משפחות ממעגל העוני.

חנא סוייד: למה, זה יעד גרוע?

חנא סוייד: זה יעד לא טוב?

חנא סוייד: זה יעד מצוין, וצריך להציב יעדים כאלה.

חנא סוייד: אמרתי שמדובר בהוצאות שהן לא נשלטות, במיוחד בסעיף 1, וזה סעיף הביטחון.

חנא סוייד: אני עקבתי וחישבתי ומצאתי שבארבע השנים האחרונות 20 מיליארד שקל הייתה הגלישה, ההוצאה העודפת, על הביטחון, מעבר לתקציב הביטחון, שגדל כל הזמן – שגדל כל הזמן.

חנא סוייד: השנה טוענים שמקטינים, שמורידים את תקציב הביטחון.

חנא סוייד: אני בטוח שבסופו של תהליך – כבר דיברו על 4 מיליארדים הקטנה, ועכשיו 3; אני בטוח שאנחנו נגמור את השנה עם אפס הקטנה ואולי עם גידול בסעיף הזה.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, אני רוצה כאן להגיד: לא יכול להיות, אין מצב שבו משק של טריליון שקל, של 250 מיליארד דולר נגיד, יחיה ויחזיק את עצמו ויהיה בר-קיימא עם הוצאה של כ-8% מהתל"ג על ביטחון.

חנא סוייד: זה בלתי אפשרי.

חנא סוייד: זה בכל העולם.

חנא סוייד: ארצות-הברית, שיש לה חייל או נושאת מטוסים או מטוסים כמעט בכל נקודה בעולם, שם ההוצאה לביטחון היא 4%–5% מהתל"ג.

חנא סוייד: מדינה לא יכולה להחזיק מעמד כל הזמן, כל השנים, קדימה גם, עם הוצאות ביטחון כאלו.

חנא סוייד: עכשיו, שואלים: אז מה הפתרון?

חנא סוייד: אני רק רוצה לתת איזה דוגמה מספרית.

חנא סוייד: תחסוך 10% בביטחון.

חנא סוייד: אל תמחק את הביטחון.

חנא סוייד: תחסוך 10% בביטחון – חסכת 6 מיליארדי שקלים.

חנא סוייד: אני זוכר שכשהוצג כאן התקציב עמדה כאן יושבת-ראש המפלגה שלך, אדוני היושב-ראש, והרביצה כאן נאום על עקרות-הבית, כמה הגזירה הזאת על עקרות-הבית היא קשה.

חנא סוייד: אני מסכים.

חנא סוייד: היא קשה, היא לא הוגנת והיא לא צודקת, ואני שמח מאוד שהיא או בוטלה או פוצלה.

חנא סוייד: אבל תסכים אתי שזה לא game changer.

חנא סוייד: זה לא משנה את כללי המשחק.

חנא סוייד: זה לא יהפוך את הקערה על פיה.

חנא סוייד: זה כולה 0.5 מיליארד שקל לשנה.

חנא סוייד: זה לא מעט.

חנא סוייד: אבל תשווה את זה עם 10% תקציב ביטחון, שזה 6 מיליארדי שקלים.

חנא סוייד: כמה חסר בכל הקופות, בכל התקציבים, בכל המשרדים האחרים – ה-6 מיליארדים האלו, 10% בלבד.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, יש אנשים שחושבים שכשמדברים על ביטחון, כולו מטוסים, נושאות מטוסים וצוללות גרעיניות.

חנא סוייד: לא, אנחנו יודעים שחלק ניכר מתקציב הביטחון הולך על פנסיות שמנות.

חנא סוייד: אנשים בגיל 40–45 הולכים עם פנסיות שהייתי אומר שהלוואי עלי ועל רוב חברי הכנסת.

חנא סוייד: כלומר, לא כל הוצאה תחת הסעיף של ביטחון היא באמת הוצאה על ביטחון.

חנא סוייד: אני רוצה להגיד שגם ההוצאות על ביטחון הן לא רק תחת סעיף ביטחון.

חנא סוייד: אנחנו גילינו, לדוגמה – אדוני היושב-ראש, זה מאוד מעניין ופיקנטי – שבתקציב משרד השיכון יש איזה 50–60 מיליון שקל שמיועדים לביטחון, להגנה, לא-יודע-מה, לשמירה ברובע היהודי בירושלים העתיקה.

חנא סוייד: כלומר, אני רוצה להגיד שיש עוד הרבה משרדי ממשלה שיש בהם תקציבים שהם ביטחון והגנה וכל הדברים האלה, שמוטמעים פה ושם ומוסתרים פה ושם, כך שבאמת לפי חישוב שאני עשיתי, כמעט כל שקל רביעי – אם ניקח בחשבון את החזר ההלוואות של המדינה – במדינת ישראל מוציאים על הביטחון.

חנא סוייד: זה מצב שלא יכול להימשך לאורך זמן.

חנא סוייד: הוא לא ססטנבילי, הוא לא בר-קיימא, וצריך לבוא עם אופק מדיני.

חנא סוייד: אני שמח שבימים אלו אומנם – איך אומרים: מֻכְּרַה אַחַ'אכַּ לַא בַּטַל.

חנא סוייד: יעני לא בגלל נדיבות לב אלא בגלל לחצים כנראה בין-לאומיים – בסופו של דבר יש חידוש של משא-ומתן.

חנא סוייד: לא שיש לי הרבה תקוות שזה יצליח, אבל לפחות זה יכול ליצור מצב של תקווה שבסופו של דבר ישליך גם על ההוצאות על הביטחון וגם על התקציב באופן כללי.

חנא סוייד: אני לא יכול לסיים את דברי בלי קצת להזכיר שבעניין האוכלוסייה הערבית וההתייחסות של התקציב אליה המצב הוא גרוע מאוד.

חנא סוייד: יש הרבה דיבורים, אחד בפה ואחד בלב.

חנא סוייד: אין כמעט שר, אין כמעט בכיר במערכת הכלכלית, שלא דיבר על כך שהאוכלוסייה הערבית והחרדית הן מנוע הצמיחה של המשק בישראל, הן מרחב הגידול של המשק ושל הכלכלה בישראל.

חנא סוייד: הנגיד היוצא של בנק ישראל, סטנלי פישר, ושר הכלכלה בנט, ועוד הרבה אנשים אמרו: זה המקור של הצמיחה של המשק הישראלי.

חנא סוייד: אני מסתכל בתקציב.

חנא סוייד: בשביל להתניע מנוע אתה צריך דלק, כלומר בשביל לייצר מקומות עבודה, בשביל להביא לצמיחה כלכלית, אתה צריך להשקיע כסף.

חנא סוייד: אני לא ראיתי – יש פה סכומים: 3 מיליונים, 5 מיליונים, ואוצ'רים, נותנים למחפשים ומחפשות עבודה.

חנא סוייד: גם זה לא game changer.

חנא סוייד: זה לא ישנה את המצב.

חנא סוייד: בסופו של דבר, זה הפסד של כולנו.

חנא סוייד: אם יש לך בערך 30% מהאוכלוסייה שהיא לא שחקנית ביצירת העושר והצמיחה, אין סיכוי אמיתי שהמשק יתפתח ויצמח.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, אני מסיים את דברי.

חנא סוייד: אני מסיים במה שפתחתי: התקציב הזה הוא תקציב של גזירות.

חנא סוייד: הלוואי, היינו רוצים לראות תקווה גם בתקציב, אבל התבדינו, וחבל מאוד.

חנא סוייד: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת סוייד.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יחיאל חיליק בר: לפני זה – הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, מטעם יו"ר ועדת האתיקה חבר הכנסת יצחק כהן, החלטת ועדת האתיקה מיום ט"ז באב התשע"ג, 23 ביולי 2013, בעניין קריעת מסמכים פרלמנטריים על דוכן הכנסת.

נאזם בדר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חנין, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: לרשותך 15 דקות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, ההזדמנות הזו של הדיון על התקציב היא הזדמנות להציג תפיסה ברורה ומגובשת מול התפיסה הכלכלית של הממשלה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, במרכז התפיסה שלנו – ואני פונה גם אליכם, חברי חברי הכנסת, וגם לציבור שרואה אותנו בטלוויזיה – עומד הרעיון שיש ברירה.

דב חנין: אנחנו לא חייבים ללכת בדרך הבעייתית שהממשלה הזאת הולכת בה.

דב חנין: אנחנו יכולים לקדם את ישראל למקום יותר נכון, יותר ראוי, יותר צודק ויותר הגיוני מבחינה כלכלית.

דב חנין: אנחנו יכולים להפוך את החברה הישראלית לחברה של צדק חברתי.

דב חנין: אבל כדי לעשות את הדברים האלה חייבים ללכת בדרך ההפוכה לזו שבה הולכת ממשלת ישראל.

דב חנין: אם כך, אדוני היושב-ראש, הכותרת של הדברים שלי היא: יש ברירה.

דב חנין: לפני שאני נכנס לפרטי התוכנית הכלכלית שאנחנו מציעים, האלטרנטיבה שלנו לאותה מדיניות כלכלית-חברתית נפסדת של ממשלת נתניהו, אני חייב לומר שכמובן הכלכלה קשורה לפוליטיקה.

דב חנין: הכלכלה היא ביטוי של מדיניות.

דב חנין: כשאנחנו מדברים על כלכלה במדינת ישראל, עמיתי חברי הכנסת, אי-אפשר להתעלם מכך שבמרכז החדר שלנו או במרכז האולם שלנו עומד פיל.

דב חנין: אי-אפשר להתעלם מהפיל הזה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, לפיל הזה קוראים כיבוש.

דב חנין: הכיבוש הזה שנמשך מ-1967 וסביבו מאורגנת המדיניות של ישראל – לא רק המדיניות הביטחונית, לא רק מדיניות יחסי החוץ, אלא גם המדיניות הכלכלית מאורגנת מסביב לכיבוש הזה.

דב חנין: כדי לשנות את הכיוון שמדינת ישראל הולכת בו, צריך קודם כול לדבר על הפיל וצריך לטפל בפיל הזה, כי זה פיל מסוכן.

דב חנין: אם לא מטפלים בו, הוא יכול להשתולל ולהתחיל לשבור כלים בחנות החרסינה שכולנו חיים בה ביחד.

דב חנין: אז כשאנחנו מדברים על הכיבוש, אנחנו מתחילים כמובן בפרויקט הבזבזני ביותר, המיותר ביותר והמסוכן ביותר לא רק בתולדות מדינת ישראל אלא גם בתולדות כלכלת ישראל, שזה פרויקט ההתנחלויות; אותו פרויקט שאליו שופכים מיליונים שמאושרים בתקציב, אבל עשרות רבות ומאות של מיליונים שלא מאושרים בתקציב ומועברים להתנחלויות ולפרויקט ההתנחלויות בהחלטות תקציביות לאורך השנה.

דב חנין: אז זו ההתחלה.

דב חנין: אבל זה לא רק זה; מכיוון שכשהמדיניות היא מדיניות של העדפת ההתנחלויות והעדפת הכיבוש על פני הסדר מדיני, כל הכלכלה משועבדת לכיוון הזה.

דב חנין: הכלכלה משועבדת לכיוון הזה למשל בתקציבים הצבאיים העצומים שיש לישראל; ההוצאות הצבאיות הן נטל עצום על החברה בארץ הזאת ועל תקציב המדינה.

דב חנין: אני אתן כמה מספרים.

דב חנין: ההוצאות הישירות והעקיפות של מלחמת עזה השנייה, מה שנקרא "עמוד ענן", היו לפחות 4 מיליארד ש"ח.

דב חנין: ההוצאות של מלחמת עזה הראשונה, "עופרת יצוקה", היו 5 מיליארד ש"ח.

דב חנין: והדברים האלה, המספרים האלה שאני נותן, 4 מיליארד כאן ו-5 מיליארד כאן, הם עוד לפני שהבאנו בחשבון את ההוצאות של תיירות וענפים נוספים.

דב חנין: על השולחן נמצאת, אדוני היושב-ראש, תוכנית הרפתקנית למלחמה אזורית כוללת.

דב חנין: אומר לנו ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט, שבפרויקט הזה, שנקרא בשם איראן, הוצאו עד היום 11 מיליארד שקלים.

דב חנין: אני לא מכיר את הנתונים, אני לא יודע אם זה 11, אולי בינתיים זה כבר 15 מיליארד שקלים, אבל אני אומר רק: אם גם הדבר הזה יתיישם, אם באמת ילכו למהלך הזה, של מלחמה אזורית, העלויות הכלכליות של הסיפור הזה תהיינה דרמטיות ופנטסטיות, וחבל שבדיון כל כך רציני כמו הדיון על התקציב אנחנו לא עוסקים גם בממד הזה, שהוא ממד חיוני.

דב חנין: התנאי החיוני לחברה ישראלית של צדק חברתי זה חברה ישראלית של שלום, חברה ישראלית שמושיטה יד לשכנים, שפותרת את הבעיה הפלסטינית, שנפטרת ומשתחררת מהכיבוש ומייצרת הסדר של שלום וביטחון במעגל האזורי.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, במקביל לדברים האלה צריך לומר שהמדיניות הכלכלית-חברתית של הממשלה היא מדיניות שבאופן שיטתי מעשירה את העשירים, פוגעת בעניים, פוגעת בפריפריה, מפלה ומקפחת את האוכלוסייה הערבית, וגם שוחקת את שכבות הביניים.

דב חנין: אותן שכבות ביניים שסיעת יש עתיד נשבעה בשמן וכאילו התיימרה לייצג אותן, בפועל הולכות ונפגעות, הולכות ונשחקות, במערכת הכלכלית-חברתית שממשלות נתניהו מקדמות, והממשלה הנוכחית ממשיכה בהקשר זה בדיוק את אותו קו.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, אם נסתכל על מה שקורה במשק הישראלי, נראה למשל שבעשור האחרון עבודת השכירים בישראל הייתה יעילה יותר, ולכן התוצר לעובד ישראלי ממוצע גדל ב-20%.

דב חנין: אבל ההכנסות הנוספות שהגידול הזה בפריון העבודה הניב נכנסו רק לכיסי המעסיקים, שכן באותו עשור עצמו השכר הריאלי הממוצע לשכיר לא רק שהוא לא עלה, אלא הוא אפילו נשחק.

דב חנין: זו מדיניות שהיא לרעת העובדים.

דב חנין: ההכנסות מהצמיחה שהייתה הגיעו לבנקים, לחברות ההשקעה, לכמה מהטייקונים בתעשייה, לחברות כוח-האדם.

דב חנין: אגב, כל החברות קיבלו הפחתה מתמשכת במס ההכנסה ובמס החברות, וביטול או הפחתה של מסים שהן שילמו בעבר, כמו מס המעסיקים, והתוצאה של המהלך הזה הייתה פחות כסף למימון שירותי חינוך, בריאות, רווחה, דיור, להגנת הסביבה, ליישום חוקי העבודה וכדומה.

דב חנין: במקביל לכל הדברים האלה הממשלות הלכו בקו מואץ של הפרטה של חברות ממשלתיות ושל שירותים ציבוריים וצמיחתם.

דב חנין: בהקשר הזה, למשל, סוגיית הנמלים – אז יש טענות על כל מיני דברים שלקויים בנמלים, או אולי אצל עובדי הנמלים, ובמקום לטפל בבעיות, ובמקום להתייחס לבעיות, עכשיו החליטו לבנות נמלים חדשים ולתת אותם במתנה לטייקונים.

דב חנין: הנה הפתרון: בואו נפריט גם עוד חופים ועוד משאבים, ונייצר, וניתן מתנה לטייקונים חדשים את הנמלים החדשים שנקים.

דב חנין: הדרך שלנו היא דרך הפוכה לחלוטין במישור הכלכלי-חברתי, ואני אעבור על המהלכים העיקריים שאנחנו מציעים, כפי שהם באו לידי ביטוי גם בהסתייגויות שהצענו לתקציב.

דב חנין: הפרק הראשון עוסק בהגדלת הכנסתם של העובדים.

דב חנין: אנחנו מציעים תוספת שכר של 5% לכל העובדים במשק, שתפצה את העובדים על שחיקת שכרם הריאלי.

דב חנין: אנחנו מציעים קביעת שכר מינימום בגובה של 60% מהשכר הממוצע במשק והעלאתו המיידית ל-5,000 ש"ח לחודש.

דב חנין: מנקודת המוצא הזאת צריך להצמיד את שכר המינימום לפריון העבודה.

דב חנין: אנחנו מציעים לקצר את שבוע העבודה ל-35 שעות שבועיות, בלי לפגוע בתנאי השכר והזכויות הסוציאליות של העובדים.

דב חנין: הצעד הזה יאזן יותר נכון ויותר טוב בין חיי העבודה וחיי המשפחה והפנאי, יגדיל את הפרודוקטיביות של העובדים ואת ההזדמנויות התעסוקתיות של הורים עובדים.

דב חנין: אנחנו מציעים להרחיב את בסיס השכר שמובא בחשבון לצורך חישוב הזכויות הסוציאליות של העובדים לכלל ההכנסות מהעבודה שעליהן חלה חובת תשלום מס הכנסה.

דב חנין: החלק השני בתוכנית שלנו עוסק בעיגון חוסנו הכלכלי של הביטוח הלאומי ובחיזוק השירותים החברתיים.

דב חנין: לצורך זה אנחנו מציעים להכפיל את שיעור דמי הביטוח הלאומי המוטלים על המעסיק, כך שהכנסות הביטוח הלאומי יוגדלו ב-5 מיליארד שקלים חדשים בשנה.

דב חנין: אנחנו מציעים להגדיל את המדרגה העליונה של מס הכנסה ל-50%, וכך להוסיף להכנסות המדינה סדר גודל של כ-2.5 מיליארד שקלים.

דב חנין: אנחנו מציעים להנהיג מס עשירים על מי שהכנסתו יותר ממיליון ש"ח בשנה, כך שעל הכנסותיו שעולות על הסכום הזה, של מיליון ש"ח, הוא יהיה חייב בדרגת מס הכנסה מרבית נוספת של 55%.

דב חנין: אנחנו מציעים לבטל את התקרה להוצאה התקציבית, מה שנקרא כלל ההוצאה, הבעייתי, המזיק והמפריע.

דב חנין: אנחנו מציעים להגדיל את המיסוי הישיר על העשירים, בין היתר על-ידי הגדלת מס החברות ל-34%.

דב חנין: אני רוצה להזכיר לכם, בתקופה שלפני בנימין נתניהו כשר האוצר אלה היו סדרי הגודל של מס החברות.

דב חנין: זה לא צעד כל כך מהפכני.

דב חנין: אנחנו מציעים להגדיל את התשלומים של המעבידים לביטוח הלאומי.

דב חנין: צעד מאוד חשוב, וכאן אני מגיע לפרק השלישי, הוא ביטול ההעסקה הקבלנית, הגנה על התארגנויות עובדים ושמירה על זכויותיהם, ופה חשוב להבטיח העסקה ישירה בלבד, קודם כול במגזר הציבורי: משרדי ממשלה, חברות ממשלתיות, רשויות מקומיות, בכל הדרגים ובכל התחומים.

דב חנין: בתחום הפרטי אנחנו מציעים להרחיב את חוק אחריות המזמין – חוק אחריות המזמין שירותי קבלן לכלל המשק.

דב חנין: החוק הזה, אני מזכיר לכם, עמיתי חברי הכנסת, רוקן מתוכן את ההיגיון הכלכלי מאחורי העבודה הקבלנית, בכך שהוא מטיל את האחריות להבטחת הזכויות הסוציאליות של העובדים לא רק על המעסיק הישיר של העובדים, אלא על מזמין השירות.

דב חנין: ולמרבה הצער, החוק הזה, כפי שהוא קיים היום, חל רק על חלק קטן מעובדי הקבלן, וצריך להחיל אותו על כלל עובדי הקבלן בשוק הפרטי, כאשר המגזר הציבורי עובר להעסקה ישירה.

דב חנין: וכמובן, להגן על התארגנויות העובדים הקיימות והחדשות, לאכוף את החוקים והתקנות לגבי בטיחות וגהות בעבודה.

דב חנין: הפרק הרביעי בתוכנית הכלכלית שלנו עוסק בבעלות הציבורית.

דב חנין: קודם כול, אנחנו מציעים להלאים את כל משאבי הטבע, תוך מתן פיצוי נאות למשקיעים.

דב חנין: בואו נפסיק את השערורייה הזאת שבה משאבי הטבע היקרים הולכים לטובת טייקונים והציבור הישראלי מקבל מהם לפעמים אפס, כמו במים המינרליים, ולפעמים 2% כמו בפוספטים.

דב חנין: זו שערורייה, צריך להפסיק אותה, אפשר להפסיק אותה, והדרך הפשוטה והברורה היא הלאמה תוך מתן פיצוי נאות למשקיעים.

דב חנין: אנחנו מציעים לבטל את כל ההפרטות שנעשו של החברות הממשלתיות, הבנקים והשירותים הציבוריים והעירוניים.

דב חנין: אנחנו מציעים לבטל את כל התוכניות להפרטה של חברות ממשלתיות ושירותים ציבוריים קיימים, לרבות בתחומי החינוך והרווחה.

דב חנין: הפרק החמישי בתוכנית שלנו עוסק בהבטחת זכויות חברתיות לכול.

דב חנין: אנחנו מציעים להכליל את כל הביטוח המשלים בסל הבריאות.

דב חנין: אני חושב שהרעיון הזה הוא רעיון נכון, חיוני.

דב חנין: הוא נכון כלכלית, הוא נכון חברתית, והוא מייצר תוצאה בריאותית יותר טובה.

דב חנין: במקום המהלך הממשלתי של הקיצוץ הדרמטי בקצבאות הילדים אנחנו מציעים להגדיל את קצבאות הילדים, כי קצבאות הילדים זה מנגנון טוב להפחית את רמת העוני בחברה הישראלית.

דב חנין: אנחנו מציעים להחזיר את קצבאות הילדים לרמה הריאלית שלהן לפני עשור, לפני העשור הרע של בנימין נתניהו כשר האוצר וכראש הממשלה.

דב חנין: אנחנו מציעים להרחיב את הפיקוח על המחירים כך שהוא יחול על 50 המוצרים והשירותים הבסיסיים.

דב חנין: אנחנו מציעים להרחיב את תשלום דמי האבטלה המלאים למובטלים מהיום הראשון ולמשך 12 חודשים; כמובן לעצור ולמנוע את תוכנית ויסקונסין, אותה תוכנית איומה ונוראה שהממשלה מנסה להחזיר לנו דרך החלון אחרי שזרקנו אותה מהדלת.

דב חנין: אנחנו מציעים בפרק השישי שלנו להגן על חסכונות העובדים, להקים קרן פנסיה ממלכתית שלא למטרות רווח שתשקיע את החסכונות ברמת סיכון נמוכה ותגבה דמי ניהול נמוכים במיוחד.

דב חנין: אנחנו מציעים גם לאפשר לקרנות הפנסיה הפרטיות להשקיע 50% מהחסכונות לטווח ארוך באיגרות חוב ממשלתיות ייעודיות בטוחות ונושאות ריבית גבוהה.

דב חנין: אנחנו מציעים לסייע לעצמאים ולעסקים קטנים.

דב חנין: אנחנו מציעים להגן על המשק הישראלי מפני תכתיבים של חברות רב-לאומיות, להגן על הייצור המקומי מפני יבוא בתנאי היצף.

דב חנין: אנחנו מציעים לממשלה להילחם באפליה ובפערים בשוק העבודה.

דב חנין: אנחנו מדברים על הבטחת שוויון בתנאים ובהזדמנויות לנשים בשוק העבודה, הארכת חופשת הלידה ל-16 שבועות, אכיפה משמעותית של החקיקה הקיימת בנושא תנאי והזדמנויות אנשים בשוק העבודה.

דב חנין: חייבים להילחם באופן אקטיבי בהדרה של ערבים משוק העבודה הישראלי, ואין מילה אחרת לזה.

דב חנין: ההדרה הזאת מתבצעת במגוון של מנגנונים.

דב חנין: יש מקומות שבהם בכלל ערבים לא יכולים להתקבל.

דב חנין: את זה צריך לבער, כמובן.

דב חנין: כל מיני חברות שבהן בכלל אין ערבים.

דב חנין: אבל יש גם מנגנונים יותר עקיפים.

דב חנין: למשל, כשאין תחבורה ציבורית ליישובים הערביים, אי-אפשר לעבוד.

דב חנין: נשים לא יכולות לצאת לעבודה, כי אם יש אוטו במשפחה הוא נמצא בדרך כלל בחזקת הבעל.

דב חנין: צריך להקים עסקים ואזורי תעשייה ביישובים הערביים.

דב חנין: צריך להסיר את כל החסמים בקבלה לעבודה, למנוע אפליה בשכר, להילחם בגזענות שקיימת גם בשוק העבודה, לפתוח את הגופים הממלכתיים והחברות הממשלתיות לקלוט אקדמאים ערבים מובטלים.

דב חנין: דיברנו פה באחד הדיונים, גברתי היושבת-ראש, על קליטת מורות ערביות.

דב חנין: עשו ניסוי בתחום הזה, והניסוי מאוד הצליח; חסרים מורים, גם בציבור היהודי חסרים, 10,000 משרות אומרים לנו.

דב חנין: אז למה לא לוקחים מורות ערביות ללמד אנגלית, וללמד ערבית וללמד מתמטיקה, כשהניסוי כל כך מצליח בתחום הזה?

דב חנין: כמובן, לקדם את החקיקה נגד אפליות מכל הסוגים בשוק התעסוקה; לבטל את האפליה לרעה של בני-נוער עובדים.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת חנין.

דב חנין: ואני מסיים – במשפט סיום, כמובן, כמובן, את כל הדברים האלה שאני מציע אפשר לעשות, גם אם זה מהפכני, בלי חוק הסדרים.

דב חנין: זו הנקודה המעניינת ביותר – לא צריך חוק הסדרים.

דב חנין: את כל השינויים האלה אפשר לעשות בדרך המלך, של חקיקה ראויה, ושל שינויים ראויים, ושל תיקונים ודיונים אמיתיים ורציניים שאנחנו יכולים לעשות אותם בכנסת.

דב חנין: זו הדרך שמדינת ישראל יכולה ללכת בה.

דב חנין: זו הדרך שהציבור הישראלי רוצה שנלך בה, אז הגיע הזמן שנלך בה.

דב חנין: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת חנין.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו תעלה חברת הכנסת חנין זועבי.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, התקציב המוצע, וגם חוק ההסדרים, הונח בפנינו והועלה על סדר-היום הציבורי כמצג של טיפול בקטסטרופה, שהיא הגירעון בתקציב, והצורך לטפל במה ששר האוצר קורא "בור של 35 מיליארד", וככה נבנה התקציב.

ג'מאל זחאלקה: הפתרון שהוצע: הגדלת הגירעון, אחוז הגירעון, ל-4.65%, זה פתרון לא מהמצאתו של מר לפיד, או הכלכלנים העכשוויים של האוצר, זו הדרך שבה טיפלו ממשלות שמרניות, ניאו-ליברליות, בבעיות דומות, והתוצאה תמיד תמיד הייתה תוצאה קטסטרופלית.

ג'מאל זחאלקה: בכלל, כשיש משבר – יש שתי אסכולות לטיפול במשבר: האחת היא האסכולה השמרנית, הניאו-ליברלית – גם שמרנית וגם ניאו-ליברלית – זה אותו בית-מדרש; שהשמות לא יבלבלו, אפשר להיות ניאו וגם שמרן, ניאו-שמרנים – היא בעצם אומרת שכדי שהחוב לא יתפח והקטסטרופה הכלכלית לא תתרחש, צריך קיצוצים גדולים, משמעותיים, רחבים ועמוקים בתקציב, בהוצאה הממשלתית, וככה תימנע הקטסטרופה.

ג'מאל זחאלקה: האסכולה השנייה אומרת שזה דבר מסוכן ביותר, כי זה בעצם יביא להאטה כלכלית שקשה מאוד להתאושש ממנה.

ג'מאל זחאלקה: זה יאמלל – יביא אומללות לציבורים רחבים מאוד, בעיקר העניים, כמובן, ומעמד הביניים, וזה כמובן ימנע ויעכב את ההתאוששות גם של שכבות חברתיות וגם של הכלכלה עצמה.

ג'מאל זחאלקה: שתי האסכולות האלה לטיפול בבעיה, אנחנו נתקלים בהן היום.

ג'מאל זחאלקה: בארצות-הברית הוויכוח סוער בנושא הזה, וראינו איך הרפובליקנים מנסים כל הזמן לשים מקלות בגלגלי הכלכלה של אובמה, גם אם הוא לא בדיוק – אבל הוא פחות שמרן מהרפובליקנים המטורפים בארצות-הברית.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו, בעניין אחת הטענות שהועלו – טענת הבזבזנות, שיש בזבזנות כאן.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רואים שמשנת 2001 עד 2012 ירדה ההוצאה הממשלתית לנפש.

ג'מאל זחאלקה: ירדה.

ג'מאל זחאלקה: היא ירדה מ-34,800 בשנת 2001 ל-32.9 ב-2012, כלומר ירידה של 8.5%, ירידה בערך הנומינלי של ההוצאה הממשלתית לנפש.

ג'מאל זחאלקה: כלומר מוציאים פחות כסף.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, זו אחת הסיבות שישראל מאוד פופולרית בקרב חברות האשראי, כי בעצם לכל הממשלות בעולם זו הדרישה העיקרית של הבנקים הגדולים, של הבנק הבין-לאומי ושל חברות האשראי, וככה מעלים דירוג, וכו' וכו'.

ג'מאל זחאלקה: זה גם מה שדורשים ממדינות בעולם השלישי, דרשו מירדן בזמנו, והייתה מהומת אלוהים בעקבות הצעדים שנקטה הממשלה לצמצום ההוצאה הממשלתית.

ג'מאל זחאלקה: גם במצרים היו דברים דומים.

ג'מאל זחאלקה: בישראל זה נעשה, איך אומרים, באטיות, אבל בכיוון אחד.

ג'מאל זחאלקה: אחר כך באים ואומרים: יש בזבזנות.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה טיפלה במשבר הכלכלי על-ידי הגדלת הגירעון.

ג'מאל זחאלקה: והגירעון – הרי הגדלת הגירעון, מישהו ישלם את זה בסופו של דבר.

ג'מאל זחאלקה: זה לא הפתרון.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, זה לא הכרח המציאות.

ג'מאל זחאלקה: כל דבר מביאים כאן – עולים הכלכלנים, וגם פקידי האוצר מדברים בוועדות, ובתקשורת, והדיון מתרחש כאילו במין דטרמיניזם כזה: אין ברירה, ככה צריך לעשות, תשמעו את דעת המומחים.

ג'מאל זחאלקה: ובכן, בכלכלה ובמדיניות הכלכלית יש הכרעות מוסריות, לא רק מומחים מדברים, אלא יש הכרעה מוסרית, וכאן הפוליטיקה צריכה לדבר.

ג'מאל זחאלקה: איזו הכרעה מוסרית – אם ההכרעה המוסרית שלך היא שלא אכפת לך שמספר העניים יגדל ב-90,000, כפי שבנק ישראל מצפה, וכמובן אם ניקח את אחוז העניים בישראל, רובם יהיו ערבים.

ג'מאל זחאלקה: לא אכפת להם, זה לא מדיר שינה מעיני – דרך אגב, אני מדבר, גברתי, כשאין שר.

ג'מאל זחאלקה: ניסיתי לפנות לשר – – –

פנינה תמנו: יש כאן שר, במליאה?

גלעד ארדן: שומע, שומע.

ג'מאל זחאלקה: אה, שלום.

ג'מאל זחאלקה: בסדר.

ג'מאל זחאלקה: בסדר גמור.

פנינה תמנו: בסדר גמור.

ג'מאל זחאלקה: מישהו ישלם את זה.

ג'מאל זחאלקה: כאשר הדבר הזה נעשה, צריך לחשוד בכוונות של מי שעושה דבר כזה.

ג'מאל זחאלקה: באיזה מובן אני חושד בהם?

ג'מאל זחאלקה: הם בעצם מציגים מצב של קטסטרופה כדי להעביר שינויים, במקום לטפל בבור בתקציב בצורה נקודתית – ככה עושים וככה אפשר לעשות.

ג'מאל זחאלקה: יש כלכלנים רבים שמציעים פתרונות; אחד מהם, דרך אגב, זה לפרוס את החוב הזה, לא לעשות אותו בבת אחת.

ג'מאל זחאלקה: יש דרכים רבות לטפל נקודתית בעניין הבור התקציבי, אבל מנצלים את העניין הזה כדי להעביר שינויים בצורה מאוד מאוד מתוחכמת.

ג'מאל זחאלקה: שר האוצר מעלה את הגירעון וכולם מוחאים לו כף – אפילו בשמאל מוחאים לו כף – כאשר הכוונה האמיתית שלו, או של כל האסכולה הכלכלית הזאת, היא בעצם לקצץ בתקציבים חברתיים.

ג'מאל זחאלקה: כך בדיוק עשה רונלד רייגן, בדיוק אותו דבר.

ג'מאל זחאלקה: בדיוק.

ג'מאל זחאלקה: גם מרגרט תאצ'ר עשתה כך.

ג'מאל זחאלקה: יצרו גירעון, הגדירו גירעון בכוונה.

ג'מאל זחאלקה: היו להם הרבה אלטרנטיבות כדי אחר כך להגיד שאין ברירה וצריך לצמצם ולקצץ בשירותים החברתיים.

ג'מאל זחאלקה: זה מה שעומד בפנינו – מדיניות מאוד מאוד קיצונית בנוסח הליברלי, במובן הישן של המילה ובמובן הגרוע של המילה, במובן הקטסטרופלי של המילה לשכבות רחבות.

ג'מאל זחאלקה: בכל העניין הזה, מה משלמים העשירים?

ג'מאל זחאלקה: מה הם משלמים?

ג'מאל זחאלקה: שום דבר.

ג'מאל זחאלקה: כמעט שום דבר.

ג'מאל זחאלקה: לא פוגעים בהם.

ג'מאל זחאלקה: אני מדבר על עשירים לסוגיהם.

ג'מאל זחאלקה: כאשר באה איזו הצעה לעשות חלוקה צודקת יותר של העושר, כולם מתקוממים וקופצים, לפעמים גם מהשמאל וגם מהימין, להגן עליהם.

ג'מאל זחאלקה: אני אביא דוגמה, גברתי, הדוגמה של ההצעה לעשות חלוקה מחדש של התקציב לרשויות המקומיות.

ג'מאל זחאלקה: אני חוזר עליה כי זאת נקודה חשובה מאוד.

ג'מאל זחאלקה: הנה באה הצעה.

ג'מאל זחאלקה: משרד האוצר אומר: אין כסף, אני לא יכול להשקיע יותר כסף.

ג'מאל זחאלקה: מה עשו?

ג'מאל זחאלקה: עשו לנו תרגיל מהסוג הנמוך ביותר כאן בכנסת.

ג'מאל זחאלקה: באו משרד האוצר וראש הממשלה ופנו לנדיבים מהרשויות המקומיות החזקות, העשירות, המדושנות, שיש להן עודף תקציבי, שנהנות מכל העושר, ואמרו להן: תנו כסף.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו צריכים לממן את הקיצוץ שהממשלה עשתה בתקציבי האיזון של הרשויות החלשות.

ג'מאל זחאלקה: הכותרות זועקות: הנה פה הצלחה של האוצר, הצליחו לגייס 450 מיליון שקלים לרשויות החלשות.

ג'מאל זחאלקה: לקחו 450 מיליון מהעשירות שצריכים להיות מועברים לרשויות החלשות.

ג'מאל זחאלקה: זאת עבודה בעיניים.

ג'מאל זחאלקה: קודם כול, זה דבר חד פעמי; דבר שני, זה בא כדי למנוע את הדבר האמיתי.

פנינה תמנו: זה שאתה אומר שזה חד-פעמי, זה לא אומר שזאת עבודה בעיניים.

ג'מאל זחאלקה: אני אגיד לך למה עבודה בעיניים ותראי איך זאת עבודה בעיניים.

ג'מאל זחאלקה: למה עבודה בעיניים?

ג'מאל זחאלקה: כי יש הצעה של פקידים באוצר, ואפילו של מחלקת התקציבים באוצר, שמונחת כבר כמה שנים, וגם בשנה האחרונה הונחה, שאומרת דבר פשוט: לממשלה אין כסף?

ג'מאל זחאלקה: אנחנו נעשה חלוקה מחדש של התקצוב של הממשלה לרשויות המקומיות.

ג'מאל זחאלקה: התקצוב של הממשלה לרשויות המקומיות הוא לא רק תקצוב של מענקי איזון, הוא תקצוב בכל דבר.

ג'מאל זחאלקה: הנה, למשל, הממשלה משלמת נגיד 80% מתקציב החינוך והרשויות משלמות 20%.

ג'מאל זחאלקה: תקציבי הרווחה – 75%–25%.

ג'מאל זחאלקה: מה הבעיה?

ג'מאל זחאלקה: הבעיה שזה לא דיפרנציאלי, שזה לא נעשה על-פי מפתח סוציו-אקונומי.

ג'מאל זחאלקה: אם יש יישוב מאוד עני שרוצה לשכור פסיכולוג לבית-הספר, היישוב צריך לשלם 35% משכרו של הפסיכולוג והממשלה משלמת 65%.

ג'מאל זחאלקה: גם העני וגם העשיר משלמים אותו דבר.

ג'מאל זחאלקה: זה לא יכול להיות.

ג'מאל זחאלקה: אז יש הצעה שאומרת: נעשה חלוקה מחדש של התקצוב, ושיהיה מדורג, כלומר, ביישובים החלשים הממשלה תממן 90% וביישובים העשירים הממשלה תממן 50%–55%.

ג'מאל זחאלקה: זאת חלוקה יותר צודקת.

ג'מאל זחאלקה: המשמעות של ההצעה הזאת היא העברה של 1.2 מיליארד ש"ח מרשויות עשירות, מהתקצוב הממשלתי – כי הם עשו דמגוגיה, אמרו: אנחנו לא צריכים לממן.

ג'מאל זחאלקה: אל תממנו.

ג'מאל זחאלקה: זה כסף של הממשלה, זה כסף של משלם המסים.

ג'מאל זחאלקה: חלוקה מחדש.

ג'מאל זחאלקה: ואז זה יותר סביר, זה ייתן דחיפה, זה ישפר את רמת החינוך והשירותים החברתיים ביישובים החלשים בלי שהממשלה תשלם אגורה.

ג'מאל זחאלקה: יש הצעה אחרת של חלוקת הארנונה הממשלתית מחדש.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה משלמת גם 1.2 מיליארד שקלים לרשויות למתקנים של הממשלה, בדרך כלל בערים העשירות, ויש הצעה שאת כל הכסף הזה – לשים בקופה ציבורית ולחלק אותו בין רשויות עניות ועשירות.

ג'מאל זחאלקה: הדבר הזה יביא למצב יותר צודק.

ג'מאל זחאלקה: לא יכול להיות שביישוב שלי קודם כול לא יהיה משרד ממשלתי ואנחנו צריכים לרוץ לחדרה או לרוץ לנתניה, וגם אנחנו לא ניהנה מהארנונה שלו.

ג'מאל זחאלקה: הייתה הצעה ממשלתית כזאת.

ג'מאל זחאלקה: שתיהן נגוזו.

ג'מאל זחאלקה: זאת העברה של 2.4 מיליארד מהעשירים לעניים, והממשלה התקפלה בלחץ הכי קטן, רק ראשי הערים הגדולות הפעילו את המנגנונים שלהם ברשויות השלטון, את השפעתם על ראשי המפלגות ועל שרים.

ג'מאל זחאלקה: גדעון סער, כשר חינוך, התנגד לחלוקה מחדש.

ג'מאל זחאלקה: אפילו הגברת שלי יחימוביץ התנגדה לזה, בגלל הלחץ של חולדאי.

ג'מאל זחאלקה: זה המצב.

ג'מאל זחאלקה: אז אפשר אחרת.

ג'מאל זחאלקה: אני זוכר שפעם הוזמן השופט תיאודור אור לוועדת הפנים לדבר על הצעותיו בקשר לחלוקה יותר צודקת של המשאבים.

ג'מאל זחאלקה: אז אמרו שאין כסף.

ג'מאל זחאלקה: אמר: בסדר.

ג'מאל זחאלקה: אין לכם כסף?

ג'מאל זחאלקה: תעשו חלוקה מחדש של העוגה הקיימת.

ג'מאל זחאלקה: לכן, כשיש משבר ואין כסף, במצב הזה צריך ללכת ולבחון את התקציב מחדש, את כל התקציב, ולתקצב יותר את החלשים; לתקצב את החינוך יותר ביישובים העניים, בעיקר הערביים; להילחם בעוני מלחמה אמיתית, ולא בעניים.

ג'מאל זחאלקה: מה זה 90,000, וכולם מסתכלים כאילו שזה לא מעניין ולא חשוב?

ג'מאל זחאלקה: המדיניות הכלכלית שמוצעת בתקציב היא מדיניות קטסטרופלית – לא למשק בכללותו אלא לאותן שכבות חלשות.

ג'מאל זחאלקה: הן חיות במצב חירום.

ג'מאל זחאלקה: מי שלא מוצא כסף לשלם את שכר הלימוד של בנו או בתו, משפחה שלא יכולה לממן לימודים אקדמיים של הילדים שלהם, הם חיים במצב של קטסטרופה.

ג'מאל זחאלקה: זה לא דבר של מה בכך.

פנינה תמנו: תודה.

ג'מאל זחאלקה: אני מקווה שיימצאו דרכים להקל על השכבות החלשות, ואני מקווה יותר מכול שהממשלה הזאת תלך מהעולם ותבוא ממשלה שלפחות תהיה יותר הגונה בעניין התקציב ובעניין הכלכלה והחברה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה לחבר הכנסת זחאלקה.

פנינה תמנו: הדוברת הבאה – חברת הכנסת חנין זועבי, ואחריה – חברת הכנסת מיכל רוזין.

פנינה תמנו: 15 דקות לרשותך.

חנין זועבי: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, כל תקציב מעיד ומצביע על ראייה פוליטית, אידיאולוגית וערכית, לא ראייה כלכלית.

חנין זועבי: הראייה הכלכלית תמיד נגזרת מהראייה הפוליטית.

חנין זועבי: כבר נאמר שהתקציב שבידנו מצביע על מדיניות כוחנית, אלימה, כלפי האזרח, שמתייחסת לאזרח, ובמיוחד לאזרח החלש, בתור אשם.

חנין זועבי: כבר שר האוצר האשים – האשים את החרדים, האשים את ההורים, האשים את העניים.

חנין זועבי: וגם אם הסעיף הזה של מס בריאות על עקרות-בית בוטל, הוא, אני חושבת, הסעיף שהכי חושף את הראייה הערכית הזאת או את היעדר הראייה הערכית.

חנין זועבי: ונשארת מדיניות הפגיעה באזרח החלש, שנמצאת בלב התקציב.

חנין זועבי: זה המשפט שהכי יכול להסביר את ההיגיון שמאחורי התקציב: לפגוע בחלשים.

חנין זועבי: לפיד לא אוהב חלשים.

חנין זועבי: אבל הוא גם מאשים את המוחלשים – אולי יותר טוב להגיד, לא חלשים, את המוחלשים – את העניים בחולשה שלהם.

חנין זועבי: וזה, אני חושבת שר האוצר שהכי מרחיק מעצמו את האחריות בלהגיד שאני יכול לשנות, ואני בתור שר אוצר ובתור ממשלה לוקח על עצמי את האחריות ואת המשימה הקשה להעלות את רווחת התושבים.

חנין זועבי: הוא אוהב דווקא גם להחליש את עצמו בזה שהוא מחליש את האזרחים, ולהגיד: אני לא אחראי, והעניים אחראים לעוני שלהם.

חנין זועבי: אוקיי, אז אלה האשמים.

חנין זועבי: מי הקורבן?

חנין זועבי: מי האחראי לעוני?

חנין זועבי: איפה הכסף?

חנין זועבי: כמו שהוא נהג לשאול.

חנין זועבי: אז מתברר, גם אחרי שאנחנו מנתחים את התקציב, שיש קורבן.

חנין זועבי: אלה שנהנים מהתקציב אלה הקורבן, כאילו, שצריכים ליהנות מהתקציב, ואלה העשירים, החברות הגדולות והמתנחלים.

חנין זועבי: למשל, אם אנחנו לוקחים את התקציב של החטיבה להתיישבות, כמו שידענו לאחרונה, וכמו שזה נחשף לאחרונה, שהוא תקציב שחורג מדי שנה במאות אחוזים מהתקציב המקורי, שמאשרת הממשלה, וגם נודע לנו שבשנים האחרונות העבירה הממשלה עשרות עד מאות מיליוני שקלים נוספים לחטיבה להתיישבות, מעבר לתקציב המקורי, וזה נשאר בתקציב הקיים.

חנין זועבי: אז לחשוב על איך להטיל מס על עקרות-בית, גם אם זו הייתה עז שבסופו של דבר הוציאו מהחדר – – –

פנינה תמנו: כן, אבל חשוב לדייק, חברת הכנסת זועבי.

פנינה תמנו: עז לא עז, בסופו של דבר, כאשר הן פורשות לפנסיה, הקצובה שלהן היא פחות ממחצית.

פנינה תמנו: אם היום זה עומד על 1,200, יכולנו להגדיל את זה אם הן היו משלמות את המס הזה – זה היה 2,400.

חנין זועבי: אז את אומרת שזה מס הגיוני.

פנינה תמנו: אז לבוא לומר – – –

חנין זועבי: אוקיי, אז את מסכימה עם שר האוצר.

חנין זועבי: בסדר.

פנינה תמנו: צריך גם לדאוג לשלב הזה.

חנין זועבי: אז את מסכימה עם שר האוצר ואת מסכימה להטיל מסים, אז אין סתירה.

חנין זועבי: את מסכימה להטיל מסים וגזירות על הסקטורים הכי מוחלשים, ולהתיישבות ולתקציב הביטחון וההתנחלויות את מסכימה אפילו להגדיל את התקציב, ואת דנה בזה בצורה חופשית, אז אוקיי, אלה הערכים שלך.

חנין זועבי: גם אם אנחנו מדברים על תקציב ההתנחלויות כי צריכים לענות על השאלה איפה הכסף, גם נודע לנו לאחרונה שההתנחלויות לא ממש משלמות דמי חכירה על אדמות – צריכים לזכור שנישלו, שלקחו, ששדדו מהפלסטינים.

חנין זועבי: וזה fair enough, אני לא שמעתי על גנבים או שודדים שמשלמים מסים.

חנין זועבי: הרי שודדים רק בשביל להרוויח רווח נטו.

חנין זועבי: וככה, אם ההיגיון הוא שהמתנחלים הם הקורבן, הם תכלית המדינה, גם החזקים, גם העשירים, אלה עמוד השדרה של הכלכלה ושל הראייה החברתית של המדינה, אז ממשיכים לשאול איפה הכסף, כאשר 20% מהתקציב, כמעט 60 מיליארד שקל, הולך לביטחון.

חנין זועבי: אז הנה הכסף.

חנין זועבי: לא אצל עקרות-הבית, כמו שאת אומרת, לא אצל הסטודנטים, לא אצל העניים, לא אצל המובטלים ולא אצל החרדים.

חנין זועבי: הוא נמצא בהתנחלויות והוא נמצא בתקציב הביטחון, זה הבזבוז הכי גדול.

חנין זועבי: שמה נמצא הכסף.

חנין זועבי: וצריכים לדעת גם, אם לקשר בין כלכלה ובין פוליטיקה, שדיכוי ושליטה בעם אחר זו שיטה יקרה.

חנין זועבי: משלמים על זה.

חנין זועבי: גם העניים שהצביעו לממשלה הזאת, שהצביעו למפלגה של לפיד, של נתניהו, של הליכוד, צריכים לדעת שדיכוי ושליטה גורמים לעוני.

חנין זועבי: דיכוי ושליטה זו שיטה בזבזנית מאוד.

חנין זועבי: חוץ מהמחסור הערכי המוסרי במדיניות, היא גם, אני חושבת, סובלת מבעיות פסיכולוגיות.

חנין זועבי: היא סובלת מסכיזופרניה.

חנין זועבי: וגם מאי-רצינות.

חנין זועבי: מדברים, מצהירים על העלאת אחוז הנשים הערביות העובדות.

חנין זועבי: אבל אין בתוכנית, אין בראייה המדינית שום פירוט של תוכנית כלכלית מקיפה שיכולה לממש מטרה שאפתנית כזאת, להעלות את אחוז הנשים העובדות מ-22% עד 42%.

חנין זועבי: חוץ מלהגיד את זה צריך גם להגיד איך.

חנין זועבי: אני מדברת על קפיצה, על הכפלה של האחוז, אבל לא אומרים איך.

חנין זועבי: אין בתקציב גם פירוט איפה זה – על אזורי תעשייה, ואין שם סעיפים שמתאימים בתקציב; אם את מנתחת את התקציב, אין סעיפים שמתאימים למטרה הזו שכל פעם שעולים על הדוכן אומרים: זו מטרה עיקרית, זו מטרה מרכזית במדיניות שלנו.

חנין זועבי: איך עושים את זה?

חנין זועבי: משרד הכלכלה לבדו לא יכול.

חנין זועבי: הוא לא יכול להציב ולגבש תוכנית כזו.

חנין זועבי: וזה לא מספיק ששר הכלכלה יעלה ויגיד – אנחנו עושים.

חנין זועבי: זו צריכה להיות ראייה כלכלית מקיפה, של שר הכלכלה, של שר החינוך, של שר הפנים – כי אנחנו צריכים אזורי תעשייה אם אנחנו אכן רוצים לעלות באחוז כל כך גדול.

חנין זועבי: זו תוכנית שצריכה ראייה משותפת.

חנין זועבי: האם מישהו חשב על זה?

חנין זועבי: האם מישהו יושב ומתכנן את זה?

חנין זועבי: האם מישהו חשב איך לקשר בין מערכת החינוך לבין שוק התעסוקה?

חנין זועבי: מישהו תכנן איך לשקול מחדש את המגמות בבתי-הספר התיכוניים הערביים שלא קשורות בכלל לשוק העבודה?

חנין זועבי: איך פותחים או מעודדים מגמות שקרובות לשוק התעסוקה, כמו מגמות פארה-רפואיות, היי-טק, סוגים מסוימים של הנדסה?

חנין זועבי: אם מציבים מגמה כזאת, צריכים להיכנס לפרטים האלה, צריכים להיכנס לשאלות כאלה.

חנין זועבי: מישהו חשב איך מתחילים גם – וזו גם ראייה כלכלית-חינוכית-חברתית, אבל אלה גם שאלות ששר האוצר בעצמו ואפילו ראש הממשלה צריך להתייחס אליהן.

חנין זועבי: איך מתחילים לסגור מגמות ומכללות שמייצרות תעודות בלי מינימום של סטנדרטים אקדמיים ושמייצרות אינפלציה במדעי הרוח, ובתעודות הוראה שאין בהן שום צורך בשוק התעסוקה?

חנין זועבי: מישהו במשרד הכלכלה מתחיל לעשות מיפוי של השוק, של שוק התעסוקה ושל המקצועות שיש בהם מחסור בשוק התעסוקה ולהתאים את זה למערכת החינוך?

חנין זועבי: אוקיי, אני – יש אי-הסכמה מוחלטת עם הראייה המוסרית-חברתית-ערכית של הממשלה הזו, אבל אולי אנחנו יכולים להסכים עם המטרה הכמעט יחידה – – –

פנינה תמנו: אני חושבת שגם – – – מעל במה זו בעבר.

חנין זועבי: אל תגני על הממשלה, זה לא תפקיד ראוי.

פנינה תמנו: זה לא עניין של הגנה, אני ישבתי פה במשמרת של יושבת-ראש הכנסת.

פנינה תמנו: אני שמעתי את התשובה שהשיב לך שר הכלכלה בנט, ואני חושבת – – –

חנין זועבי: את מצביעה בעד, אני מצביעה נגד, את אומרת שזו מדיניות הגונה.

פנינה תמנו: לא, צריך גם לדעת לברך את מי שאפשר לברך.

חנין זועבי: אז אני מברכת, הנה.

חנין זועבי: אז את לא הבנת אותי.

חנין זועבי: אני, כשאני אומרת – אם אנחנו כבר מסכימים על המטרה הזו, אז שתהיה מטרה שתתממש בצורה יעילה, שהממשלה גם תוכיח, על-ידי הצגת תוכנית ברורה, שנראה את התוכנית הזאת גם בתוך התקציב, והיא תענה על השאלה איך היא רוצה לממש את היעד הזה.

חנין זועבי: זה מה שאני אומרת.

חנין זועבי: זו מטרה שאנחנו מסכימים עליה, בסדר.

חנין זועבי: אז לפחות המטרה שאנחנו מסכימים עליה – איך הממשלה רוצה לממש אותה?

חנין זועבי: אני, גם מההתרשמות שלי מאיך שר האוצר עובד, אם זו מטרה כל כך מרכזית וחשובה – לא שמעתי שהוא מתייעץ עם מומחים ערבים בכלכלה ובתעסוקה.

חנין זועבי: ויש המון מחקרים.

חנין זועבי: ויש המון מומחים ומחקרים.

חנין זועבי: יש גם סקרים של הצרכים, שמצביעים על הצרכים בחברה הערבית.

חנין זועבי: והוא יופתע, אני חושבת שהוא יופתע.

חנין זועבי: אני חושבת שהוא לא יודע, אני כמעט בטוחה שהוא לא יודע ש-50% מהאקדמאיות הערביות מובטלות.

חנין זועבי: וה-50% הזה – מדובר ב-100,000 נשים ערביות אקדמאיות מובטלות.

חנין זועבי: גם אם אנחנו רציניים במטרה הראויה הזאת, שאנחנו מסכימים עליה, צריכים גם לדעת ש-7.7% מהאזרחים הערבים – רק 7.7% מהאזרחים הערבים עובדים בשירות המדינה, ולגבי הנשים הערביות – רק 2%.

חנין זועבי: זה רחוק מהיעד הממשלתי, שהוא 10%.

חנין זועבי: אז אני עוד פעם מתמקדת בשאלה הזאת, שאפשר להגיע להבנות: צריכים לפרט תוכנית, צריכים לגבש תוכנית מפורטת איך מממשים את המטרות האלה.

חנין זועבי: הרי המטרות האלה הן לא רק מטרות של הממשלה הזאת; הן גם מטרות מ-2008.

חנין זועבי: להעלות את האחוז עד 42 –זה יעד של שתי ממשלות שלפני נתניהו, ב-2009.

חנין זועבי: אלה שאלות שאנחנו דורשים, כי התקציב יעבור – אנחנו מתנגדים לו והוא יעבור, כמו הרבה חוקים אחרים, כמו הרבה דברים אחרים.

חנין זועבי: אני עוברת כבר לשלב השני, שבו נדבר בצורה יותר מדויקת על העלאת אחוז העבודה אצל נשים ערביות, אחוז הנשים העובדות.

חנין זועבי: כמו שאמרתי, התוכנית צריכה – ואני מסיימת – להיות מלווה במומחים ערבים, ויש כאלה.

חנין זועבי: יש גם מחקר אחרון, מהתקופה האחרונה, שהתפרסם באוניברסיטת תל-אביב, ואני מציעה לשר האוצר ושר הכלכלה לקרוא אותו.

חנין זועבי: יש גם סקר הצרכים של היישובים הערביים, שקובע גם תקצוב ואפילו תוכנית מפורטת של הקמת תשתיות.

חנין זועבי: זה מה שאני אומרת: לדרוש מהממשלה, לדרוש משר האוצר לשנות את המוסר שלו, את תפיסת עולמו, את האידיאולוגיה שלו, זה דבר נאיבי, זה דבר לא מציאותי, אבל אנחנו כן יכולים לדרוש ממנו להיות יעיל בחלק מהמטרות המוצהרות ושהממשלה הציבה לעצמה.

חנין זועבי: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חברת הכנסת זועבי.

פנינה תמנו: יעלה הדובר הבא, חבר הכנסת הבא עיסאווי פריג'.

פנינה תמנו: אחריך תדבר חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חבר הכנסת יצחק הרצוג.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, שר התקשורת גלעד ארדן, מה שלומך?

עיסאווי פריג': אתה אתנו?

עיסאווי פריג': חברים, אני למען האמת לקחתי חלק בחלק מהדיונים בוועדת הכספים.

עיסאווי פריג': יש לי והייתה לי התרשמות.

עיסאווי פריג': ההתרשמות שלי היא שלא מדובר בתקציב.

עיסאווי פריג': כל תקציב – קובעים לו יעד.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי: מה הם יעדי התקציב של הממשלה הנוכחית?

עיסאווי פריג': שאלתי את עצמי כמה וכמה שאלות: מה הם יעדי התקציב?

עיסאווי פריג': בדרך כלל יעדי תקציב הם שאני רוצה להגדיל את התמיכה, אני רוצה לצמצם פערים, אני רוצה להוריד את שיעור העוני.

עיסאווי פריג': יש יעדים, קיימים יעדים.

עיסאווי פריג': ראשית, הממשלה קבעה לה את היעד.

עיסאווי פריג': מה היעד?

עיסאווי פריג': איך לסגור את הבור התקציבי.

עיסאווי פריג': יש גירעון תקציבי שנוצר מסיבה תמוהה, בלתי ידועה, כאילו מדובר במיליון או שניים או שקל או שניים.

עיסאווי פריג': מדובר בבור תקציבי, בגירעון תקציבי של 40 מיליארד שקל.

עיסאווי פריג': יש לי מטרה, קבעתי את היעד.

עיסאווי פריג': היעד הוא איך לסגור את הבור התקציבי.

עיסאווי פריג': שכחנו מי עשה את הבור, למה נעשה הבור, לאן הלך הכסף, לאיזה טייקונים, איזה חברות גדולות קיבלו את הכסף.

עיסאווי פריג': זה פחות מעניין.

עיסאווי פריג': עכשיו יש לי שותפים חדשים, לקחתי אותם, ויחד אתם – אני אשים אותם בפרונט, אני אסע לסין, שיגישו לי איך הם רואים ואיך הם יכולים לסגור את הבור התקציבי.

עיסאווי פריג': מכאן מתחילה בעצם בניית התקציב.

עיסאווי פריג': קבעו מטרה: סגירת בור.

עיסאווי פריג': איך אני מתחיל לסדר את המספרים כדי להגיע למצב שאני יכול לסגור את הבור התקציבי בשנתיים הקרובות?

עיסאווי פריג': לא יעד, לא כלום.

עיסאווי פריג': הכול חארטה.

עיסאווי פריג': מ-40 מיליארד התחלנו.

עיסאווי פריג': איך אפשר לקחת כסף בלי לעשות מהומות?

עיסאווי פריג': זה השלב השני, זאת השאלה השנייה.

עיסאווי פריג': קבענו את היעד, והשאלה השנייה: איך לוקחים את הכסף בלי לעורר מהומות?

עיסאווי פריג': אז מה עושים?

עיסאווי פריג': הולכים לקבוצות הכוח, סוגרים אתן, משתיקים אותן.

עיסאווי פריג': מה עשו?

עיסאווי פריג': הלכו ליושב-ראש ההסתדרות, עינב, הרגיעו אותו, סגרו מה שסגרו – – –

פנינה תמנו: עינב?

פנינה תמנו: עיני.

עיסאווי פריג': עיני, סליחה.

עיסאווי פריג': תודה לך.

עיסאווי פריג': הלכו לשלטון המקומי, חמש העיריות הגדולות, והשתיקו אותן.

עיסאווי פריג': הבטיחו שאין שביתה בעיריות, הבטיחו שאין שביתה במשק.

עיסאווי פריג': שתי קבוצות הלחץ האלה, שאמורות להיות חלק מהמהלכים החברתיים – בינתיים קנינו אותן.

עיסאווי פריג': עכשיו אני אגיד איך קנו אותן.

עיסאווי פריג': הולכים למגזר העסקי.

עיסאווי פריג': המגזר, הון–שלטון, שגם הוא, צריך להשתיק אותו.

עיסאווי פריג': אמרו לו: תראה, אתה חיית שנים על גבי שנים בהטבות מס, בפטורים, בהנחות.

עיסאווי פריג': לא שילמת מס, קיבלת מיליארדים.

עיסאווי פריג': עכשיו, בשביל שלא תהיה מהומה, חוק השקעות הון, שצריך למחוק אותו מספר החוקים – בוא נקטין אותו קצת ונמשיך לחגוג – בכאילו פגענו בך.

עיסאווי פריג': וזה עבר.

עיסאווי פריג': עכשיו התחיל התהליך איך מגייסים את ה-40 מיליארד שקל.

עיסאווי פריג': איך עושים את זה?

עיסאווי פריג': באים למשה, וחיים, ואחמד, ופנינה, שמרוויחים את ה-10,000 או 8,000 – איך אנחנו לוקחים את ה-40 מיליארד שקל מהתפרנים האלה, שאין להם גב?

עיסאווי פריג': זו לא קבוצת לחץ.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': בואו עכשיו נעשה סיעור מוחות, נביא את הכלכלנים שלנו, את נערי האוצר, ששולטים, נתחיל לילות על גבי לילות – איך אנחנו עושים את זה.

עיסאווי פריג': איך עושים את זה?

עיסאווי פריג': במשק יש שני סוגי מסים: יש מה שנקרא מסים ישירים ויש מסים עקיפים.

עיסאווי פריג': מס עקיף – אתה לא מרגיש שאתה משלם את זה.

עיסאווי פריג': מס עקיף – זה מוכח, אני לא צריך להגיד את זה – זה על חשבון האזרח, על חשבון חיים ומשה, שמרוויח 10,000.

עיסאווי פריג': מס ישיר זה על ההכנסה.

עיסאווי פריג': אז עכשיו אני רוצה את המס העקיף, ובסוף אני אבוא ב"טייטל": הגדלתי מסים.

עיסאווי פריג': הגדלתי את ההכנסות ממסים.

עיסאווי פריג': אני שואל: באיזה מסים מדובר?

עיסאווי פריג': לא אומרים לבן-אדם שמדובר במסים עקיפים.

עיסאווי פריג': הגדלתי במסים.

עיסאווי פריג': מה עשו?

עיסאווי פריג': הגדילו את המע"מ מ-17% ל-18%.

עיסאווי פריג': מי שילם את ה-1% הזה?

עיסאווי פריג': האזרח, דרך שקית החלב והקוטג' והלחם שהוא קנה.

עיסאווי פריג': האזרח לא ירגיש בזה ברמות גבוהות – שקית החלב עלתה ב-1%, ב-2%, טוב, יאללה, עלה לעוד שקל – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת פריג', אל תזלזל, האזרחים יצאו בגלל קוטג', להזכירך.

עיסאווי פריג': כן, בינתיים האזרחים לא יצאו, כי התאגידים הושתקו, וקיבלו מה שמגיע להם.

עיסאווי פריג': האזרח הפשוט, מה הוא יכול להוביל?

עיסאווי פריג': אז האזרח משלם את השקל על שקית החלב, הוא לא מרגיש את זה.

עיסאווי פריג': ואללה, פגעו בי, מה, כולה חלב חצי שקל, שקל, עלה.

עיסאווי פריג': כל הפירות, הירקות עלו במקצת – תאסוף את זה, יוצא לנו 4 מיליארד, 5 מיליארד שקל שהאזרח הוציא, והוא לא מרגיש את זה.

עיסאווי פריג': הוא לא מרגיש את זה.

עיסאווי פריג': באו עכשיו – אין מנגנון הגנה למס הזה.

עיסאווי פריג': האזרח, אפשר לתת לו את הבעיטות, את הגזירות, אין גוף שייתן לו הגנה.

עיסאווי פריג': באנו אל הקורבן השני שאין מנגנון הגנה עבורו, ומי הקורבן השני?

עיסאווי פריג': הקצבאות.

עיסאווי פריג': תמיד.

עיסאווי פריג': אני זוכר, גם לפני שנהייתי חבר כנסת – כל פעם שמדברים על התקציב, הקורבן הראשון: קצבאות.

עיסאווי פריג': ומתחילים עם קצבאות הילדים.

עיסאווי פריג': למה מתחילים עם קצבאות הילדים?

עיסאווי פריג': אני אגיד לכם משהו – בטענה שמשפחות מרובות ילדים זה חרדים וערבים.

עיסאווי פריג': חרדים וערבים הם לא חלק מהקונסנזוס במדינה.

עיסאווי פריג': אין להם קבוצות לחץ ואנחנו לא מחשיבים אותם.

עיסאווי פריג': ימשיכו לצעוק, אפשר לפגוע בהם.

עיסאווי פריג': אפשר לפגוע בהם.

עיסאווי פריג': אז מה עם העוני שם?

עיסאווי פריג': שימשיך, בסדר, אין מי – אין להם החברות הגדולות והטייקונים שיצעקו בשבילם; שימשיכו להיות עניים, שישחו בעוני שלהם.

עיסאווי פריג': וכאן אני שואל את השאלה: מדענים רבים בכל העולם, וכלכלנים נחשבים, שמחשיבים את דעתם, אמרו, ואומרים, וימשיכו להגיד, שמנגנון הצמיחה והבטחת המשך הצמיחה מחייבים כוחות צעירים, כוחות רעננים, והכוחות האלה נמצאים בשני מגזרים, בגדול, במגזר החרדי ובמגזר הערבי.

עיסאווי פריג': ואני שואל את השאלה, ואדוני השר המקשיב: מתי תפסיקו להתייחס להוצאה בחברה הערבית כהוצאה ולא כהשקעה?

עיסאווי פריג': כי כלכלנים אמרו לך: תשקיע בחברה הערבית, אתה תבטיח צמיחה בעוד חמש-שש שנים.

עיסאווי פריג': כלכלנים שאתה מחשיב אותם, שאתה מתייעץ אתם על התקציב, מזהירים אותך, ומחזיקי תפקידי מפתח במשק היום, וגם עובדי המדינה, מזהירים אותך: חייבים להבטיח מנגנון צמיחה, ומנגנון הצמיחה מחייב להשקיע בחברה הערבית ובחברה החרדית.

עיסאווי פריג': למה אתה מתעקש, אתה והחברים בממשלה, להתייחס לזה כהוצאה ולא כהשקעה?

עיסאווי פריג': אני עברתי על התקציב, חברים, ואני התחלתי את דברי – לא מדובר בתקציב, מדובר באיך לגרד, להמציא, את ה-40 מיליארד שקל.

עיסאווי פריג': זה היעד.

עיסאווי פריג': חוץ מזה, נסתדר.

עיסאווי פריג': תן לזמן לעשות את שלו.

עיסאווי פריג': הרי המדינה התנהלה שבעה-שמונה חודשים בלי תקציב, ניהלנו אותה, ונמשיך לנהל את העניינים.

עיסאווי פריג': יאללה, העיקר יש חוק, יש ניירת שצריך לפעול לפיה, נפעל.

עיסאווי פריג': ויש דבר חשוב, ואכן חשוב למעצבי המדיניות ולממשלה, במיוחד לשתי הממשלות האחרונות, מהו?

עיסאווי פריג': מה שחשוב זה הדוחות הסטטיסטיים של ה-OECD.

עיסאווי פריג': זה מה שחשוב.

עיסאווי פריג': חשוב שדירוג האשראי יהיה גבוה.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': החברות הגדולות יכולות לגייס כספים; יכולות לגייס כספים ולעשות השקעה ולעשות את הרווחים.

עיסאווי פריג': יכולות.

עיסאווי פריג': זה מה שחשוב; איך אני שומר על הדירוג ועל הנתונים הסטטיסטיים האלה, זה מה שחשוב לי.

עיסאווי פריג': אני צריך לבנות מערך לשמור על מצבי, שלא ייתן לי ירידה בדירוג האשראי.

עיסאווי פריג': אבל גם כאן פתאום אנחנו נופלים לבעיה, שהאירופים מתחילים לבקש, ומתחילים להיכנס בעובי הקורה, ומתחילים לבדוק למה בחינוך אנחנו בתחתית הרשימה, למה בבריאות אנחנו בתחתית הרשימה – מתחילים לשאול שאלות.

עיסאווי פריג': בכל הפרמטרים אנחנו בתחתית הרשימה.

עיסאווי פריג': העיקר שאנחנו קיימים שם.

עיסאווי פריג': מה שחשוב זה שאנחנו, איך אומרים, בליגה לאומית, בליגת-העל.

עיסאווי פריג': אבל גם לזה יש סוף.

עיסאווי פריג': אני רוצה, ברשותכם, להתייחס לעוד נקודה.

עיסאווי פריג': אמרו – כאילו אמרו – יעד גירעון.

עיסאווי פריג': יש חוק, שמו: חוק יעד גירעון.

עיסאווי פריג': הממשלה לא עמדה ביעד שהציבה לעצמה בשנים 2012–2013.

עיסאווי פריג': עכשיו יעד הגירעון שהציבה: 4.65%, ויעד גירעון ב-2014 – 3%.

עיסאווי פריג': זה חוק.

עיסאווי פריג': ומה הענישה ומה הן הסנקציות למי שמפזר את כספי הציבור – ויש חריגה מתמדת בגירעון המדינה?

עיסאווי פריג': אני שואל: את מי מענישים ברגע שנותנים את האפשרות למי שאחראי לבור של 40 מיליארד שקל להמשיך לשלוט ולשחק בגירעון איך שהוא רוצה, ויש משלם אחד – האזרח?

עיסאווי פריג': לפעמים אתם לא מרגישים איך שהאזרח משלם, אבל יש מה שנקרא קרן פנסיה.

עיסאווי פריג': לכל אזרח שמגיע לגיל פנסיה יש קרן פנסיה, ואני, ברשותכם, אסביר את זה בקצרה.

עיסאווי פריג': קרן הפנסיה מושקעת ומנוהלת על-ידי חברות.

עיסאווי פריג': אתה לא מרגיש – המיליארדים והטריליונים שנמצאים בקרן הפנסיה – כל אחד שמגיע לקרן פנסיה, כמה כסף הוא צבר בקרן הפנסיה.

עיסאווי פריג': נגיד, בא חיים, שכיר כל החיים שלו, צבר בקרן פנסיה מיליון שקל; תקשיבו, חברים, מיליון שקל.

עיסאווי פריג': יש מדד לכל אזרח בקרן פנסיה, ומה המדד אומר?

עיסאווי פריג': היום המדד הוא 193,000 שקל, מקנה לך 1,000 לכל החיים.

עיסאווי פריג': 193,000 שקל.

עיסאווי פריג': את, ירדנה, יכולה ללכת לקרן הפנסיה שלך, כמה יש לי כסף?

עיסאווי פריג': אומרים לך: צברת עד עכשיו מיליון שקל.

עיסאווי פריג': מחלקים לך את זה ב-193,000, זה יוצא 5,000.

עיסאווי פריג': תקבלי כל החיים שלך 5,000 שקל החל בגיל הפנסיה.

עיסאווי פריג': אז מה קורה?

עיסאווי פריג': המדד הזה משתנה, ומשנים אותו כדי לסגור את פערי התקציב.

עיסאווי פריג': אתם לא מרגישים את זה היום, אתם לא מרגישים.

עיסאווי פריג': כשאומרים שקרן הפנסיה, חסר בה כסף, הם יודעים, לא כל האנשים יצאו לפנסיה במכה אחת, יאללה, אני מרשה לעצמי.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי קרנות הפנסיה, שמנוהלות על-ידי חברות, משקיעות כספים וכספים בלי אחריות, כמו שאנחנו רואים את תספורות הבנקים – שמעתם את המושג "תספורת בנקים"?

עיסאווי פריג': זה השקעה כושלת – –

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': – – שהבנק צריך לשלם.

עיסאווי פריג': אז מאיפה הבנק ישלם ומאיפה יעשה תספורת?

עיסאווי פריג': מהפנסיה.

עיסאווי פריג': והפנסיה, אתה תסובב אותה ואתה לא מרגיש אותה.

עיסאווי פריג': אז אתם באים להגיד לי: תקציב.

עיסאווי פריג': זה חארטה ברטה.

עיסאווי פריג': זה רק להמשיך את המשחק הדמוקרטי כאילו הנחתי תקציב על שולחן הממשלה.

עיסאווי פריג': יש יעד להמשיך בהישרדות, יש יעד לסגור את הבור התקציבי, לגלגל אותו, זה מה שחשוב – –

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': – – להגיע ליעד.

עיסאווי פריג': ומי משלם עבור היעד הזה?

עיסאווי פריג': מי שאין לו גב, מי שאין לו מנגנון הגנה.

עיסאווי פריג': הפער יימשך, וצריך לקרוא לתקציב הזה לא תקציב של צמצום פערים – אני אתקן אתכם; צריך לקרוא לו: תקציב לצמצום פערים בעשירונים העליונים.

עיסאווי פריג': כי צמצום פערים בין התחתון לעליון לא יהיה; יתרחב.

עיסאווי פריג': אבל המטרה, איך אני מצמצם את שלושת העשירונים הראשונים לעשות אותם יותר מפלצתיים, יותר טייקונים – –

פנינה תמנו: תודה רבה, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': – – ואנחנו נמשיך לאכול את הלוקש.

עיסאווי פריג': תודה לכם.

פנינה תמנו: הדוברת הבאה – חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הבוקר כשפתחנו את דיוני התקציב, בצהריים יותר נכון, עלה לכאן שר האוצר יאיר לפיד, וכשהוא דיבר התחיל להעיר הערות השר גדעון סער, ולפתע התגלו בקיעים בקואליציה.

מיכל רוזין: ופתאום הבנתי עד כמה היה מתוחכם, באמת מתוחכם, מצד ראש הממשלה למנות את השר יאיר לפיד לשר האוצר.

מיכל רוזין: זה היה מאוד מתוחכם מצדו.

מיכל רוזין: גם תשימו לב, אני יכולה לקרוא לזה ככותרת: שתיקת הליכוד.

מיכל רוזין: שימו לב איזה שקט.

מיכל רוזין: או שהם לא נמצאים, או שהם לא מדברים.

מיכל רוזין: הם שומרים על שקט.

מיכל רוזין: הם משאירים לו להיאבק את מאבקו, את מאבק האוצר, הם נותנים לשרים שלו להגן עליו, חברי הכנסת שלו, חדשות לבקרים – בדרך כלל נמצאים פה, מגינים עליו.

מיכל רוזין: אבל הם, הליכוד, שותקים.

מיכל רוזין: ידם לא בעניין.

מיכל רוזין: הם רק מחליטים עבורם.

מיכל רוזין: זה מדהים, ההבחנה הפוליטית הזאת, ואני שמחה שזכיתי לתשומת לבך, השר.

גלעד ארדן: הם הפועלים שלנו.

מיכל רוזין: הם הפועלים, הם עושים.

מיכל רוזין: כן, כן, לקחתם פועלים טובים.

גלעד ארדן: ככה את מתארת את זה.

מיכל רוזין: גם נכנסים בחרדים, אז אתם לא מסתבכים עם החרדים; גם מדברים על שלום, אז יש לכם איזו כסות כזאת של נוצות יונה כלפי האיחוד האירופי והאמריקנים; גם יש לכם את בנט, שאתם שולחים אותו לאח שלו לריב אתו על תקציבי ההתנחלויות – ואני כבר מגיעה לדבר על זה.

מיכל רוזין: ואתם, ואללה, ביבי יושב בשקט – –

גלעד ארדן: outsourcing.

מיכל רוזין: – – בא לפה למליאה, מתעסק עם הפייסבוק ועם האייפד.

מיכל רוזין: מבסוט, יש מי שחוטף את הביקורת, יש מי שחוטף את האש.

מיכל רוזין: שתיקת הליכוד.

מיכל רוזין: מרתק, באמת.

מיכל רוזין: אפשר – – –

פנינה תמנו: תודה שאת מייחסת לנו תמימות יתרה.

מיכל רוזין: יש לכם תמימות יותר מיתרה.

מיכל רוזין: וגם תוך כדי שמעבירים לכם את התקציב הנוראי הזה, ואתם חתומים עליו, אז תוך כדי גם מכניסים לכם את חוק המשילות וחוק משאל עם, ונותנים לכם, ככה, מהלחץ – איך אמרו לי חברי כנסת מיש עתיד?

מיכל רוזין: תקשיבי, אצלנו רוצים שקט, שרק יעבור התקציב.

מיכל רוזין: לא משנה – חוק המשילות, משאל עם – ידחפו לנו הכול.

מיכל רוזין: זה מאיים שאם לא נעביר לו את המשילות הוא לא יצביע בעד התקציב, ההוא מאיים שאם לא נעביר חוק משאל עם לא נצביע בעד התקציב, ויאיר לפיד רק רוצה להעביר את התקציב, אז אפשר להעביר הכול.

מיכל רוזין: תאמינו לי, באמת גאונים.

מיכל רוזין: גאונים.

מיכל רוזין: אתם משחקים את המשחק, צריך ללמוד את זה בבית-ספר לפוליטיקה.

מיכל רוזין: חבל, חבל שאנחנו הקורבנות ואנחנו נשלם את המחיר של התמימות של יש עתיד.

מיכל רוזין: אבל אני רוצה לדבר באמת על תקציב הביטחון.

גלעד ארדן: חבל שהעם בחר בהם ולא בכם.

מיכל רוזין: נו, נכון.

מיכל רוזין: זו בעיה, אבל זה ישתנה.

מיכל רוזין: כמו שאתה רואה בסקרים, אנחנו כבר 12 מנדטים, ואנחנו עולים משבוע לשבוע – –

פנינה תמנו: השר ארדן, אני עוד שנייה חושבת שאתה בצד השני.

מיכל רוזין: – – אנחנו עולים משבוע לשבוע.

מיכל רוזין: אני מבקשת לא לנהל דיון פרטי, סליחה.

מיכל רוזין: אני בזכות דיבור.

גלעד ארדן: – – –

פנינה תמנו: אנחנו נותנים לך הערה, זה גם טוב.

מיכל רוזין: לא, לא.

מיכל רוזין: הערות הביניים הן כלפי, לא כלפי היושבת-ראש, נראה לי.

מיכל רוזין: אז כן, אנחנו עולים משבוע לשבוע, כוחנו עולה, ואני חושבת שהציבור רואה שיש מי שדובר אמת, ומי דבק בעמדותיו ומי שומר עליו ומי מגן עליו, גם כאשר יש לכך מחיר, גם כאשר זה נורא פופוליסטי לצאת נגד חרדים – אבל כן, בעניינים חברתיים אנחנו נמשיך ונגן עליהם, כמו על כל שאר השכבות באוכלוסייה.

מיכל רוזין: אז תקציב הביטחון שנקבע לשנת 2013 הוא 58.4 מיליארד, ול-2014 – 57.7 מיליארד.

מיכל רוזין: אבל אני רוצה לדבר, ואני תכף אתייחס גם לתקציב הזה.

מיכל רוזין: הרי זה לא התקציב האמיתי.

מיכל רוזין: אנחנו יודעים טוב מאוד שיוסיפו לו הרבה מאוד.

מיכל רוזין: לא סתם כשאני שומעת שמערכת הביטחון יושבת בשקט ולא מאיימים עלינו בפצצה גרעינית מאיראן ולא מאיימים עלינו בפלישה מסוריה – יש יותר מדי שקט במערכת הביטחון – זה אומר לי שהובטחו הבטחות ויהיו כספים, ותכף אני אגיד לכם מאיפה הכספים האלה יצאו, כי גם את זה בדקתי.

מיכל רוזין: אבל תקציב ביטחון, ביטחון שאמור להגן על תושבי ישראל, הוא לא רק ביטחון של טילים וטנקים ולמשכורות לאנשי צבא – וכמובן גם זה חשוב – אלא ביטחון סוציאלי, ביטחון של בריאות, ביטחון קורת גג.

מיכל רוזין: אז אם המטרה שלנו היא להגן על חייהם של אזרחי ישראל, מדוע סל התרופות נשאר 300 מיליון שקלים, לא עלה באגורה אחת?

מיכל רוזין: לא עלה באגורה, ועוד פעם יכנסו את ועדת סל התרופות והם יריבו ביניהם איזו תרופה מצילת חיים להוציא ואיזו תרופה מצילת חיים להוריד.

מיכל רוזין: 300 מיליון.

מיכל רוזין: אני לא יודעת כמה עולה היום מטוס, טנק.

מיכל רוזין: אולי אתה יודע, עיסאווי?

מיכל רוזין: אין לי מושג.

מיכל רוזין: אבל אני בטוחה ש-300 מיליון זה פשוט גרושים בשביל מערכת הביטחון.

עיסאווי פריג': אין מי שידאג להם.

עיסאווי פריג': אמרנו, קבוצות חלשות.

מיכל רוזין: כן, כן.

מיכל רוזין: זה לא קבוצות חלשות, זה לא קבוצות מוחלשות; זה כולנו.

מיכל רוזין: אני מדברת אתך על תרופות מצילות חיים – לסרטן השד, לסרטן העור, לטיפול בחולי סוכרת.

מיכל רוזין: תרופות מצילות חיים יהיו מחוץ לסל, כי זה מה שיש – 300 מיליון.

מיכל רוזין: גם הציבור מקבל את זה כאילו זו גזירה משמים – סל התרופות הוא 300 מיליון.

מיכל רוזין: זהו.

מיכל רוזין: לא, סל התרופות יכול להיות גם 3 מיליארד.

מיכל רוזין: הכול שאלה של סדרי עדיפויות, ואני מדברת על תרופות מצילות חיים, אני מדברת על ביטחון, על הגנה.

מיכל רוזין: אבל לא רק זה.

מיכל רוזין: יש גם ביטחון סוציאלי שוטף, ביטחון בריאותי שוטף, מניעה שוטפת, טיפולי השיניים.

מיכל רוזין: דיבר פה שר האוצר שצריכה להיות איזושהי ודאות למשק העסקי.

מיכל רוזין: המשק העסקי צריך לדעת שאם הוא בא והוא משקיע פה, המס שלו יהיה כך וכך, ואם לא – יעזבו אותנו.

מיכל רוזין: כולם כל הזמן רוצים לעזוב אותנו.

מיכל רוזין: אני רוצה להגיד לכם, אימא שלי תמיד לימדה אותי – לגבי גברים היא אמרה את זה – שלא לחכות לגברים ואוטובוסים, כי תמיד בא אחר.

מיכל רוזין: אז אני אומרת: עסקים יעזבו, עסקים גם יבואו.

מיכל רוזין: הכלכלה הישראלית חזקה, ועסקים יעזבו, עסקים יבואו.

מיכל רוזין: דיבר פה בבוקר חבר כנסת מרגלית לגבי "אינטל".

מיכל רוזין: יש לי הרבה מה להגיד על "אינטל", על ההבטחות של "אינטל"; למי הם דאגו לפרנסה, האם הפרנסה באמת הגיעה לאזור שבשבילו הם קיבלו את תקציב ההשקעות של משרד התעשייה והמסחר.

מיכל רוזין: יש לנו הרבה מה להגיד על "אינטל".

מיכל רוזין: אז לא לפחד, עסקים ילכו ועסקים יבואו.

מיכל רוזין: הם לא כאן כי הם אוהבי ישראל וציונים; הם כאן כי נכון להם לעשות כאן עסקים.

מיכל רוזין: אז חוק שחוקק ב-2010, שהיה אמור להיכנס לתוקף ב-1 ביולי, קבע שילדים מגיל 12 עד 14 ייכנסו גם הם לטיפולי שיניים חינם.

מיכל רוזין: הורים בנו על כך, הם לקחו את זה בחשבון.

מיכל רוזין: אנחנו מצפים מאנשים לתכנן את ההכנסה המשפחתית ואת ההוצאה המשפחתית, והם לקחו זאת בחשבון.

מיכל רוזין: והנה אנחנו באים בתקציב ומורידים 80 מיליון שקלים, בסך הכול 80 מיליון שקלים אנחנו מקצצים.

מיכל רוזין: אבל אותן משפחות שבנו על כך שיהיו להן טיפולי שיניים חינם לילדים מגיל 12 עד 14 – שאין ספק שיש פה מניעה, ואנחנו נשלם על זה הרבה יותר בהמשך – זה נעלם.

מיכל רוזין: אחיות בתי-הספר – הפריטו את אחיות בתי-הספר.

מיכל רוזין: אחיות כבר כמעט לא נמצאות בבתי-ספר.

מיכל רוזין: אני כבר לא מדברת על הערך המוסרי שבעניין ועל הערך המניעתי והחשיבות האדירה בכך שבבית-ספר תהיה אחות שתראה את הילדים; לא רק תבוא, תחסן אותם ותלך, אלא תראה באמת את הילד שכואבת לו הבטן, הילד שכואב לו הראש, הילדה שכל יום כואבת לה הבטן והיא באה ונרדמת בשיעור, שמישהו רואה אותה ושואל אותה: מה קרה לך?

מיכל רוזין: מה קורה בבית?

מיכל רוזין: זה כבר לא קיים היום.

מיכל רוזין: זה לא קיים, כי אין אחיות בית-ספר.

מיכל רוזין: ומה, אנחנו מדברים על כך שמערכת הבריאות סופגת הוצאות אדירות בשל 64% של השמנת יתר.

מיכל רוזין: אז מי אמור לדאוג לכך?

מיכל רוזין: מי אמור להרצות על כך לתלמידים?

מיכל רוזין: להקפיד?

מיכל רוזין: מה קורה היום?

מיכל רוזין: השירות מופרט.

מיכל רוזין: מגיעות אחיות, מעלות ילדים על המשקל, מודדות אותם בסנטימטר, שולחות הביתה.

מיכל רוזין: אני מקבלת פתק: הילד שלך נמדד, נשקל.

מיכל רוזין: זה הגובה, זה המשקל.

מיכל רוזין: תודה רבה, שלום.

מיכל רוזין: אם אני הורה שיש לו זמן, אני יכולה להידרש לעניין, יש לי המשאבים; אז אני אקח את הילד אם אני רואה שהוא בהשמנת יתר או אני רואה שהוא בתת-גדילה – אני אקח אותו לרופא, אני אטפל בעניין.

מיכל רוזין: אבל מה קורה לאותם ילדים שההורים שלהם, באמת, מפאת חוסר זמן, מפאת חוסר מודעות, מפאת חוסר בהבנה, לא ייקחו אותם?

מיכל רוזין: אלה ילדים שלא יגדלו, לא יצמחו.

מיכל רוזין: אולי זה הילד שצוחקים עליו בבית-ספר כי הוא נמוך, או הילדה שיורדים עליה כי היא שמנה.

מיכל רוזין: איפה אותן מערכות שצריכות לדאוג?

מיכל רוזין: איפה אותן מערכות שבסופו של דבר גם יספגו את ההוצאה הכספית על השמנת היתר, על מחלות?

מיכל רוזין: אתם יודעים שאנחנו במקום השני בעולם בהשמנת יתר אצל ילדים ובני-נוער?

מיכל רוזין: מקום שני בעולם – ואין אחיות בית-ספר.

מיכל רוזין: זה – לא צריך.

מיכל רוזין: מפריטים את השירות, נותנים לחברות פרטיות לעשות זאת, וראינו מה קרה; ראינו שאפילו לדבר הפשוט של להצליח לחסן כל ילד הן לא מצליחות להגיע, כי אנחנו מדברים על כך שבעצם יש מעט מדי אחיות, וכל אחות צריכה לחסן 5,000 תלמידים.

מיכל רוזין: אז אין פלא שלא מגיעים לחיסון כל התלמידים.

מיכל רוזין: מגיעים לאחוזים נמוכים מאוד של חיסונים, ואז אנחנו מוצאים בביוב פוליו – חיידקי פוליו, חוזרת השחפת, חוזרות מחלות שחשבנו שנכחדו ממדינת ישראל.

מיכל רוזין: הן חוזרות מכיוון שאנחנו מזניחים, וכשאנחנו מזניחים זה יעלה לנו הרבה הרבה יותר.

מיכל רוזין: אז אין פה רק עניין של ביטחון הציבור, שהוא חשוב ביותר בעיני, יש פה גם יעילות כלכלית.

מיכל רוזין: ועדת טרכטנברג – היא הוקמה על-ידי הממשלה.

מיכל רוזין: ההחלטה החשובה ביותר שלה הייתה לתקצב את הצהרונים מגיל שלוש עד תשע בכל האשכולות, כלומר בכל מדינת ישראל, בכל רחבי הארץ.

מיכל רוזין: קבעו גם – ובכך אני מתחברת לתחילת הדברים שלי – שהתקציב יילקח מתקציב הביטחון.

מיכל רוזין: בפירוש ועדת טרכטנברג קבעה שהתקציב לכך יילקח מתקציב הביטחון.

מיכל רוזין: אז הנה, כבר הייתה החלטה טובה, החלטה חשובה, אולי היחידה שיישמו מכל המלצות ועדת טרכטנברג.

מיכל רוזין: גם אותה עומדים לקצץ: ילדים רק מגיל שלוש עד שמונה, ולא שלוש עד תשע.

מיכל רוזין: עכשיו, אני אסביר לכם את האבסורד.

מיכל רוזין: זה כאילו נשמע לכם: מה?

מיכל רוזין: שנה אחת.

מיכל רוזין: מה זה אומר?

מיכל רוזין: זה אומר שילדים מגיל שמונה עד תשע שהוריהם עובדים צריכים לחזור הביתה לבד.

מיכל רוזין: אוי, אבל יש חוק.

מיכל רוזין: החוק במדינת ישראל אומר שילד עד גיל תשע אסור לו ללכת לבד הביתה ואסור לו לחצות כביש לבד.

מיכל רוזין: אז איך זה מסתדר?

מיכל רוזין: מה אנחנו אמורים לעשות?

מיכל רוזין: הילדים בגיל שמונה יוצאים הביתה, אנחנו הופכים לעבריינים, אנחנו ההורים.

מיכל רוזין: כי אם אנחנו נרשה להם לחזור לבד הביתה, אנחנו עבריינים.

מיכל רוזין: זה בניגוד לחוק.

מיכל רוזין: ואם לא, נצטרך לשלם 1,500–2,000 לחודש כדי שהם יהיו בצהרון.

מיכל רוזין: לצערי הרב, הקיצוץ של האשכולות, שמשאיר כרגע רק את האשכולות 1–3, בעצם פוגע שוב במעמד הביניים, שמפלגת שר האוצר מאוד רוצה להגן עליו.

מיכל רוזין: שוב, כמו שאמרתי, כולנו נצטרך לשלם עוד 1,500–2,000 שקלים בחודש כדי למצוא פתרונות של צהרונים לילדים שלנו.

מיכל רוזין: אף אחד מאתנו או רובנו לא עובדים עד 13:00.

מיכל רוזין: אתם יודעים, בית-ספר נגמר ב-12:45, ב-12:45.

מיכל רוזין: אבל אתם יודעים מה, זה רק שנשים יישארו בבית, אז לא נורא.

מיכל רוזין: תעסוקת נשים זה לא כזה חשוב.

מיכל רוזין: אני רוצה לדבר על תקציב הביטחון, אני חוזרת אליו, ולמה אני חושבת שזה ישראבלוף ולמה אני בטוחה שהתקציב הזה לא ייגמר בסכום שהקראתי בהתחלה.

מיכל רוזין: מכיוון שכתוב בתקציב שהרזרבה הכללית שמוצגת בתקציב, והשם שלה הוצאות פיתוח מיוחדות – מדובר על רזרבה נסתרת של 4.9 מיליארד, עלייה של 42% מהתקציב הקודם.

מיכל רוזין: לפי מבקר המדינה, אסור – אסור – שתהיה רזרבה יותר מ-3%.

מיכל רוזין: אז מה אתם מסתירים?

מיכל רוזין: על מה אתם בונים?

מיכל רוזין: שאחרי שיירגעו פה הרוחות תוסיפו מהרזרבות האלה לתקציב הביטחון?

מיכל רוזין: כפי שאמרתי, הם יושבים בשקט מדי.

מיכל רוזין: על מה אתם בונים?

מיכל רוזין: על ההבטחות של אח שלי אחות שלי להתנחלויות?

מיכל רוזין: מצד אחד אתם לכאורה עוטים נוצות יונה, הולכים להסדר מדיני, ומצד שני שומרים הרבה מאוד כספים, כבר מעבירים ושומרים ברזרבות להתנחלויות, למאחזים בלתי חוקיים, ושרי ממשלה מגיעים לברך שם, ומפקדים בצבא?

מיכל רוזין: לישיבות?

מיכל רוזין: לעוד ועוד תקציב הביטחון – שיושבים בשקט; לא סתם, אני אומרת לכם.

מיכל רוזין: יש פה רזרבות שמחכות, וכל השנה בוועדת הכספים מעבירים את הרזרבות האלה בדיוק למקומות האלה, ואת זה הציבור כבר לא רואה, ועל כך כבר לא מפקחים.

מיכל רוזין: רק במשרד האוצר יש עלייה ברזרבה – 243%; 243% ברזרבה.

מיכל רוזין: אני מזכירה לכם שמבקר המדינה מתיר רק 3%.

מיכל רוזין: דרך אגב, יש קיצוץ במשרד מבקר המדינה, ואנחנו צריכים לשאול את עצמנו למה כל כך חשוב למשרד האוצר לקצץ במשרד המבקר.

מיכל רוזין: מקצצים ברשות להגנת הצרכן – 7% של קיצוץ.

מיכל רוזין: הגיעו אלינו לוועדה ממשרד – היום הכלכלה.

מיכל רוזין: שינו את השם.

מיכל רוזין: כל כך הרבה חוקים צריך לשנות בגלל שינוי השם הזה – משרד הכלכלה.

מיכל רוזין: אין תעסוקה, אין תעשייה, אין מסחר, יש כלכלה.

מיכל רוזין: אז משרד הכלכלה, ובכל חוק אנחנו צריכים גם לעשות מלא-מלא שינויים כדי לשנות: השר – שר הכלכלה, לשנות כל הזמן.

מיכל רוזין: אני אעשה ספירה – אני מבטיחה לכם, ייגמר התקציב – בכמה חוקים שינינו עד עכשיו את השם לשר הכלכלה.

מיכל רוזין: מין התעקשויות כאלה.

מיכל רוזין: אז החליט שר הכלכלה להביא אלינו, לוועדת הכלכלה, את נושא התקינה.

מיכל רוזין: החליטו שמהיום והלאה אין צורך שמכון התקנים יבדוק את המוצרים שמגיעים בייבוא לארץ, אלא בואו נסמוך על ההצהרות של מעבדות בחו"ל, בואו נסמוך על הצהרות של מכוני תקינה בחו"ל, ונפזר את הסחורה לציבור, החוצה לחנויות, ולאחר מכן אם יהיו תלונות, נטפל.

מיכל רוזין: אם יהיו תלונות.

מיכל רוזין: אם לא יהיו תלונות, הכול בסדר.

מיכל רוזין: כלומר, אם נכוויתי, אבל אין לי כוח עכשיו לפנות ולהתלונן, לא נורא, לא קרה כלום, ימשיכו למכור את המוצר.

פנינה תמנו: רק אומר שאודה על תחילת סיום הדברים.

פנינה תמנו: תודה.

מיכל רוזין: אני רואה, אני בפיקוח, במעקב.

פנינה תמנו: – – – שתוכלי לעשות את זה בנשימה ארוכה – – –

מיכל רוזין: כן.

מיכל רוזין: אז מקצצים ברשות להגנת הצרכן מצד אחד, מפריטים את התקינה מצד שני, ומי בסופו של דבר משלם את המחיר?

מיכל רוזין: אנחנו הצרכנים.

מיכל רוזין: כל התקציב הזה, בסופו של דבר, הוא תקציב שאין בו חידוש.

מיכל רוזין: כפי שאמרתי, יש פה שתיקה רועמת של משרד הביטחון, יש פה שתיקה רועמת של הליכוד, יש פה שתיקה רועמת של הבית היהודי, זה מעורר אצלי חשדות מאוד ברורים, וניסיתי להוכיח אותם, גם לגבי העברת התקציבים להתנחלויות, גם העברת התקציבים שעוד יהיו למשרד הביטחון.

מיכל רוזין: אין פה חדש תחת השמש.

מיכל רוזין: לצערי הרב, אתם מכשירים את השרץ, וזה רע מאוד.

מיכל רוזין: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חברת הכנסת רוזין.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יצחק הרצוג: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, אדוני השר, אנחנו מגיעים לרגע מבחן מהותי מאוד בכל מה שקשור למצבו של המשק ולמצבה של החברה בישראל.

יצחק הרצוג: אני חושב שאם יש נקודה מבישה ומשפילה זו העובדה שנציגי הקואליציה, חוץ מהשר, לא נמצאים פה בכלל; ואת, גברתי היושבת-ראש.

יצחק הרצוג: אבל זה לא ייתכן, באמת, שבנושא שהוא כל כך קרדינלי לחיים של כולנו – הרי אנחנו יודעים מה יקרה; הם יסתובבו בסניפים שלהם ובאירועים, מכאן ומכאן, יגידו כמה המצב נורא וכמה הם נלחמו, אבל בדיון עצמו הם לא נמצאים כאן בכלל.

יצחק הרצוג: ואני טוען את זה כבר שנים.

יצחק הרצוג: אני טוען שמשהו לא טוב עובר על מפלגת השלטון, הליכוד, כבר הרבה זמן.

יצחק הרצוג: היא לא מקיימת דיונים באמת לגופו של עניין בנושאים מהותיים, ובוודאי בנושאים שנוגעים בחייהם של אזרחי ישראל.

יצחק הרצוג: הכי קל זה לטייח, לעשות פוטו-אופים, אבל בואו דברו על המהות.

יצחק הרצוג: מה הוא סדר העדיפות הלאומי?

יצחק הרצוג: בואו נדבר, מהו סדר העדיפויות לאומי?

יצחק הרצוג: נגב–גליל זה סדר עדיפות לאומי?

יצחק הרצוג: צמצום פערים?

יצחק הרצוג: עוני?

יצחק הרצוג: ייצור?

יצחק הרצוג: חינוך?

יצחק הרצוג: בריאות?

יצחק הרצוג: השכלה גבוהה?

יצחק הרצוג: בואו תגדירו מהו סדר העדיפויות הלאומי, לאן אתם נעים, לאן לוקח ראש הממשלה נתניהו את ההגה של הספינה הזאת ויחד אתו הממשלה כולה?

יצחק הרצוג: ומה שהובא בסופו של דבר למטחנה שנקראת הכנסת, אחרי החלטות הממשלה המייגעות ואחרי דיונים אין-ספור, גם במליאת הממשלה, גם בכנסת וגם בוועדותיה, זה מוצר שאין לו שום תפיסת עולם מאחוריו.

יצחק הרצוג: כלום.

יצחק הרצוג: יכול להיות שידידתי ראשת האופוזיציה תגיד: יש תפיסת עולם כלכלית-חברתית כזו או אחרת.

יצחק הרצוג: אני מדבר על תפיסת עולם לגבי החזון של מדינת ישראל – קיבוץ גלויות, מתן אפשרות לכל צעיר וצעירה להתחיל את חייהם, לבנות בית, לרכוש דירה, לדאוג לחיסכון, לדאוג לפנסיה, לדאוג לחינוך ילדיהם.

יצחק הרצוג: משהו – כלום.

יצחק הרצוג: התקציב הזה, על כל גווניו, הוא ירייה לכל הכיוונים.

יצחק הרצוג: זה מה שעשו כאן.

יצחק הרצוג: לקחו עם שבלונה, עם אותו קיבעון מחשבתי שחוזר על עצמו מדי שנה בשנה – אני הייתי שם, אני יודע איך זה עובד.

יצחק הרצוג: הקיבעון המחשבתי הזה מתחיל בעצם מעבודה שאומרת: אותנו מעניין רק השורה התחתונה.

יצחק הרצוג: כמה חותכים, כמה יהיו ההכנסות, נקודה.

יצחק הרצוג: אין בתוכו שום דבר שאומר: אוקיי, אני שם את החינוך בראש מעייני.

יצחק הרצוג: אני רוצה לדאוג לכך שהדור הבא של ישראל יהיה הרבה הרבה יותר טוב מהדור הנוכחי, גם בחייו, גם בערכיו, גם בהתנהגותו, גם בהתמודדות שלו עם העולם המודרני המורכב והמאתגר במיוחד לכל אדם, צעיר וצעירה.

יצחק הרצוג: אז חוק ההסדרים – שעוד לא הגיע לפה, דרך אגב; אנחנו עוד דנים בחוק התקציב.

יצחק הרצוג: חוק ההסדרים עבר דיונים אין קץ בוועדות, אבל הוא הוכיח שוב פעם עד כמה החוק הזה, כפי שהוא מנוצל היום, הוא חוק בלתי אפשרי.

יצחק הרצוג: נושאים שבאמת חייבים לדון בהם בצורה העמוקה ביותר, בראיית עולם, עוברים בחטף וביעף בהצבעה, ומגיעים לכאן למליאה, וישנו סדרי עולם וישפיעו על אזרחיות ואזרחים בבתים ובמקומות העבודה ובפרהסיה ובד' אמות, בכל מקום ומקום.

יצחק הרצוג: עכשיו אני רוצה לומר משהו שנוגע ליכולת של המשק לצמוח.

יצחק הרצוג: המשק הישראלי – אני מעריך במבט קודר – לא הולך לצמוח בצורה משמעותית, אם בכלל.

יצחק הרצוג: אני חושב שהחבילה שמובאת כאן להצבעה בשבוע הבא תשתק, תסרס, תייבש ותצמית את המשק לחלוטין.

יצחק הרצוג: אני חושב שהמגזר הפרטי, שהוא קטר צמיחה משמעותי מאוד, נכנס לחרדה, כמו ארנבת שנמצאת תחת הזרקורים של כלי הרכב בלילה והיא קופאת.

יצחק הרצוג: אותו דבר המגזר העסקי והמגזר הפרטי, המגזר המשקיע והמגזר היצרני – כולם ייכנסו לקיפאון מכיוון שהחבילה שמובאת כאן

יצחק הרצוג: היום משתקת את כושר הצריכה של האזרח הישראלי הממוצע, מקטינה אותו בצורה משמעותית, מקטינה את סל ההכנסות של משפחה בישראל; היא תצרוך פחות.

יצחק הרצוג: עם כל הבעיות שמתעוררות בכל הזירה הבין-לאומית, תוסיפו לכך את החבילה הזאת והדאגה למה שקורה במזרח התיכון – המשק ייכנס לנקודה של עצירה.

יצחק הרצוג: הוא יגיע לעצירה.

יצחק הרצוג: ובעצירה הוא ייפול, והנפילה הזאת תביא לנו, חס וחלילה, הרבה מאוד אבטלה, קריסה של חברות, ירידה בתל"ג, ירידה בתמ"ג, וכמובן – ביכולת של משפחות להתפרנס ולהתקיים בכבוד.

יצחק הרצוג: זאת התוצאה הישירה של הקיצוץ, גברתי היושבת-ראש.

יצחק הרצוג: לא רק הקיצוץ בהוצאות הממשל; הקיצוץ בסל ההכנסות המשפחתי, העלאה משמעותית בסל ההוצאות המשפחתי: בארנונה, בחשמל, במים, במע"מ, הקיצוץ בקצבאות הילדים – ונדון בו מייד.

יצחק הרצוג: כל הדברים הללו יובילו למצב שבו אנחנו נימצא בשיתוק כלכלי של המשק, והחבילה, אין בצדה שום כלי שמעודד צמיחה, שום דבר; שום כלי שמביא ואומר: אני עכשיו מתניע את גלגלי המשק בחבילה שתאפשר ליזם הקטן, לעסק הקטן, לעסק הבינוני, לחברה המתפתחת, לגורמים מחוללי תעסוקה לנוע לעבר היעד.

יצחק הרצוג: וזה רק ילך ויגביר את העוני ואת הפערים החברתיים בישראל.

יצחק הרצוג: אתם יודעים, אני חוזר על כך כבר שנים: העוני הוא אחד האיומים הגדולים ביותר על החברה הישראלית.

יצחק הרצוג: גברתי היושבת-ראש, אני שמעתי אותך מדברת על זה לא מעט.

יצחק הרצוג: העוני בישראל נע בסביבות ה-20%.

יצחק הרצוג: מה זה 20%?

יצחק הרצוג: זה נתון סטטיסטי.

יצחק הרצוג: זה 20% מההכנסה החציונית, בעצם 2,300 שקל לחודש לבן-אדם, על-פי נתוני הביטוח הלאומי, פלוס מינוס.

יצחק הרצוג: אבל בפועל זה לא רק מי שמקבל הבטחת הכנסה וזה לא רק מי שנמצא מתחת לקו העוני; זה גם מי שמשיק לו.

יצחק הרצוג: ומי שמשיק לו זה עשירונים שלמים בחברה הישראלית, אזרחים שנמצאים עם הראש טיפה מעל המים והם עלולים פשוט לטבוע, אזרחים שמחזיקים בכוח בקנה הסוף, לא יודע מה, באדן החלון, והם עומדים ליפול.

יצחק הרצוג: מה שאנחנו רואים – אנחנו נראה את זה בתופעות חברתיות שהולכות וגוברות: פשיעה, ואלימות, וסמים.

יצחק הרצוג: ונראה הרבה יותר הומלסים, ונראה מצבים הרבה יותר קשים, מכיוון שאף אחד לא בא בדיון הממשלתי ואמר:

יצחק הרצוג: אני מחריג את העוני בכל דרך מהצעדים הללו.

יצחק הרצוג: אני לא אאפשר גידול העוני.

יצחק הרצוג: אבל מה שעשה כאן – ההצבעה תגרום לכך שיהיה גידול משמעותי בעוני, ושאף אחד לא ימכור לי 200 מיליון שקל לביטחון תזונתי.

יצחק הרצוג: אלה קשקושים ששר האוצר אמר כאן.

יצחק הרצוג: אין בין זה לבין התמודדות עם העוני ולא כלום.

יצחק הרצוג: 200 מיליון שקל לביטחון תזונתי זה כלי שנועד לסייע לאנשים במצוקה בביטחון תזונתי באספקת מזון.

יצחק הרצוג: מה הקשר בין זה לבין ביגוד, וחימום, ותחבורה ציבורית, והיכולת להתקיים בכבוד, והמצב בבית-הספר, והמצב בין ההורים, והמצב בין ההורים לילדים, והמצב בבית-הדין למשפחה – ואחר כך העובדים הסוציאליים שסופגים את כל העצבים שנובעים מהתהליכים הללו?

יצחק הרצוג: כל המכלול כולו הוא מכלול מסוכן, אנטי-חברתי, פותח פערים, וגורם לכך שכל המהלכים שנעשו בשנים האחרונות לצמצום הפערים ילכו וייפגעו ורשת הביטחון הסוציאלית, שכבר לא עומדת בעומס, תישחק.

יצחק הרצוג: לדעתי, גברתי היושבת-ראש, זאת הבעיה הגדולה ביותר שעולה בין דפי הספרים הללו, שעליהם אנחנו נצביע בשבוע הבא בהצבעה ארוכה, ואני מאוד מקווה שביום ובלילה, ואנחנו נעלה את ההצעות הללו, ובסופו של דבר יהיו גזירות שתעופנה מן הספר ויהיו תקציבים שישתנו, וניתן יהיה לחזק אותם.

יצחק הרצוג: אני מברך למשל את האורחים שנמצאים כאן, כי הם באים מעולמות התוכן שצריכים לקבל את הסיוע הרב ביותר האפשרי.

יצחק הרצוג: ובעולמות התוכן הללו אנחנו נראה פגיעה, זה בלתי נמנע.

יצחק הרצוג: כי זה לא רק התקצוב הישיר; זה היכולת של ארגונים – ארגונים שעושים מלאכת קודש – להתקיים, לשרוד, כשהם צריכים בעצם להוציא הוצאות הרבה יותר גדולות, כשהיום השוק מבחינת גיוס המשאבים שלהם נחלש, כשהמדינה נותנת את מה שהיא נותנת אבל צריך עוד הרבה הרבה יותר.

יצחק הרצוג: כל המכלול הזה, ועוד, יביא לכך שהפערים, חלילה וחס, ילכו ויתרחבו בצורה משמעותית ויביאו עלינו אסון חברתי.

יצחק הרצוג: הקיצוץ בקצבאות הילדים הוא הדוגמה המובהקת לכך.

יצחק הרצוג: אני יודע שמנסים ליצור לקצבאות הילדים סטיגמה שלילית.

יצחק הרצוג: אין שקר גדול מכך.

יצחק הרצוג: קצבאות הילדים הן בסכומים מאוזנים; קצבאות הילדים מונעות התמוטטות של בני-אדם; קצבאות הילדים הן רשת הביטחון החברתית הצודקת והנכונה ביותר; קצבאות הילדים הן חלק מתפיסת עולם שאומרת:

יצחק הרצוג: המדינה נותנת לאזרחים כלים מסוימים להבטיח שהם לא יתמוטטו לגמרי, שלא נראה את המחזות של ז'אן ולז'אן, שלא נראה את עלובי החיים – ויש מחזות כאלה גם במחוזותינו, בל נשלה את עצמנו.

יצחק הרצוג: יש מחזות של מקררים ריקים, יש מחזות של משפחות שנקרעות.

יצחק הרצוג: היה פה כנס של המטה למאבק בעוני – משפחות נורמטיביות, רגילות.

יצחק הרצוג: זה לא יעזור.

יצחק הרצוג: יש מצבים, הפרנסה בחוסר, עם המשכורת הדלה, וגם כששני המפרנסים עובדים או שני ההורים מפרנסים ועובדים.

יצחק הרצוג: יש מצבים כאלה, ואין מענה, והמצב הולך ומחמיר.

יצחק הרצוג: אני רוצה לסיום להתייחס לעוד שתי נקודות.

יצחק הרצוג: הדבר הראשון זה שאחד המנועים הגדולים שגרמו להצלחתו של יצחק רבין במהפך כלכלי עצום, מעבר לתפיסת עולם שוויונית וצודקת, שהשקיעה בקבוצות בחברה הישראלית שהיו צריכות הזדמנות יותר טובה וחיזוק והעצמה, היה כמובן תהליך מדיני.

יצחק הרצוג: אז אני מברך את ראש הממשלה על כך שהוא הגיע לנוסחה עם שר החוץ האמריקני קרי ועם הפלסטינים להתנעת משא-ומתן, אבל בסוף, ללא משא-ומתן חזק, משמעותי, דרמטי ואמיץ, גם לא תהיה פה צמיחה.

יצחק הרצוג: להפך, התהליכים האלה, הסטיכיים, שהתחילו מכל מיני פינות בעולם, שאנשים פה נוטים לזלזל בהם, כמו החלטת האיחוד האירופי, ילכו ויפגעו בליבה של הצמיחה הישראלית; יפגעו בליבה של הצמיחה הישראלית, מכיוון שהיכולת לקבל משאבים משותפים – למשל עם האיחוד האירופי, במחקר ובפיתוח של טכנולוגיות, של מדע, של חקלאות, של אנרגיה סולרית, של עוד המון תחומים – הולכת ונסגרת בפנינו.

יצחק הרצוג: זה ישפיע ישירות גם על הצמיחה וגם על היכולת שלנו להיות בעצם מדינה שמתקדמת, מתפתחת, ובעלת יתרון איכותי על כל שכנותיה, ויש לכך השלכה ישירה על היכולת להביא צמיחה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, אני שמח שנכנסת בדיוק כשדיברתי על העוני, כי אני שמעתי אותך הרבה מאוד, והיינו ביחד בדיון מאוד מאוד סוער, כשהכול – – – הדבר הנוסף – זה מתקשר לכל הסוגיה של הצמיחה.

יצחק הרצוג: שוק ההון הישראלי – אף אחד לא מדבר עליו, אבל הממשלה הזאת בעצם נותנת את מכת המוות הסופית, המסמר בארון שוק ההון הישראלי.

יצחק הרצוג: שוק ההון הישראלי, הכלי לגיוס הון כדי לאפשר צמיחה, השקעות ופיתוח, מת.

יצחק הרצוג: מת לחלוטין.

יצחק הרצוג: אנשים לא שמים לב.

יצחק הרצוג: אין בו כמעט תנודתיות, הוא לא מגייס בכלל הון, הוא לא מביא צמיחה, הוא נמצא בסטגנציה.

יצחק הרצוג: הבורסה לגמרי – הנהלת הבורסה פורשת, מנכ"לית הבורסה, ושר האוצר לא מדבר בכלל; הממונה על שוק ההון פורש; סגניתו פורשת.

יצחק הרצוג: נושאים כבדים ביותר, כמו הפנסיה הסיעודית הקולקטיבית, הביטוח הסיעודי הקולקטיבי, תלויים באוויר ואין להם מענה, והם נוגעים למאות אלפי אזרחים – ועסקנו בכך המון – ושר האוצר מתעלם לחלוטין.

יצחק הרצוג: אני חושב שבמסגרת כל הדיון העמוק והקשה שאנחנו מקיימים צריך לדבר גם על העובדה שכל הכלים הפיננסיים שאפשרו צמיחה, גם בתקופתו של יצחק רבין, הולכים, נעלמים ומתייבשים כבאר חרבה, יחד עם התוכנית הכלכלית הזאת, שעלולה להביא אותנו למדבר וצייה כלכליים וחברתיים.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת בוז'י הרצוג, יצחק הרצוג.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת משה מזרחי.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אדוני הקצרן, אהלן.

איתן כבל: ברשותכם, אני רוצה דווקא – אני לא רוצה לדבר על התקציב היום, יש מחר עוד 16 דקות.

איתן כבל: אני רוצה לדבר על נושא אחר, חשוב מאוד, שהולך להתרחש מחר – הבחירות לרב הראשי בישראל, הרב האשכנזי והרב הספרדי.

איתן כבל: וזה כך, עם כל הרעשים, כאילו עובר מתחת לרדאר.

איתן כבל: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, שחילול השם כזה גדול כבר שנים לא נעשה.

איתן כבל: ואני אומר זאת באופן ברור, מהיכרות עם הנושא מקרוב.

איתן כבל: ואני שואל שאלה, ועדיין אין לי תשובה: מי צריך את הרבנות הראשית?

מיקי רוזנטל: יחד עם רשות השידור.

איתן כבל: לא, חבר'ה, תשמעו, כל אחד יודע בדיוק – או חלק יודע בדיוק – מאיפה אני מגיע, מה הם השורשים שלי, מה היחס שלי לדת ישראל, מה משפחתי – אני בא ממשפחה דתית, יש למשפחה שלי בית-כנסת, ואבי באמת משתדל לקיים קלה כחמורה.

איתן כבל: אני מעולם לא הגדרתי את עצמי אדם חילוני, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: ואנחנו מוצאים את עצמנו מחר מתכנסים לבחור שני רבנים ראשיים, ואני אומר לכם: אני, הקטן, שעולמה של תורה כל כך חשוב לו, עומד ומוצא את עצמי בוכה אל מול הדברים אשר קורים שם.

איתן כבל: גברתי יושבת-ראש מפלגת העבודה, הם יכולים ללמד אותנו פרק – פרק – בהלכות פוליטיקה.

שלי יחימוביץ': לא יכול להיות.

איתן כבל: אני מודיע לך, גברתי יושבת-ראש מפלגת העבודה, כמה שנדמה שאני מציק לך, וכמה שנדמה לך שאנחנו נמצאים – באמת, אני אומר את זה עכשיו בדם לבי – – –

משה מזרחי: אתה מרגיש במגרש ביתי כשאתה מדבר.

איתן כבל: לא, אני מדבר בשיא הרצינות, חבר הכנסת משה מזרחי.

איתן כבל: אין בי טיפה של ציניות.

איתן כבל: אתה יודע, יש רגעים שאני עומד כאן ואני – – –

משה מזרחי: לא, התכוונתי שאנחנו במעגל אינטימי.

איתן כבל: נכון, אתה צודק, אבל צופים בנו.

משה מזרחי: מי?

איתן כבל: לא רק אלה שנמצאים ביציע.

איתן כבל: ואנחנו מוצאים את עצמנו בחודשים האחרונים במאבק: מצד אחד אולי עלול מחר להיבחר רב עם דעות חשוכות, ומצד שני עלול להיבחר רב ממשפחה מכובדת.

איתן כבל: אבל מה העניין הזה?

איתן כבל: בן אחד לא מצליח, זה עובר לשני?

איתן כבל: אנה אנו באים?

איתן כבל: ואני אומר לכם, חברי המכובדים, ואלה שבוודאי צופים בנו: אוי לה לתורה ואוי לשליחיה.

איתן כבל: הרבנות הראשית נמצאת בתקופה קשה ביותר.

איתן כבל: ואינני רוצה להוסיף מילה, אדוני היושב-ראש, מעבר למה שעובר עליה.

איתן כבל: אבל אני רוצה לשאול שאלה נוספת, חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

איתן כבל: אתה יודע מי הבוחשים הכי גדולים סביב הרבנות הראשית?

איתן כבל: אלה שלא שמים עליה בכלל.

איתן כבל: אלה שלא מקבלים את עמדותיה, אלה שלא מקבלים את דעותיה, אלה שבאים, חלקם, לאכול את פירותיה.

איתן כבל: ובסופו של עניין, מה קורה?

איתן כבל: אנחנו, הציבור – שהוא רוב הציבור עדיין, מי שיגדיר את עצמו חילוני ומי שיגדיר את עצמו איך שהוא רוצה – מוצא את עצמו שמכתיבים לו מי יהיו רבניו, והם מכתיבים לנו מתי ניוולד ואיך ניוולד ואיפה ניוולד ומה נעשה, ואנחנו לא נפטרים מזה גם כשאנחנו הולכים כבר לבית-העלמין.

איתן כבל: ואני שואל את השר בנט, ששמעתי אותו היום בכלי התקשורת – ואני תומך בעובדה שחייב להיות רב ראשי אחד בישראל, וזו משימה של כנסת ישראל לפעם הבאה.

יצחק וקנין: עוד עשר שנים אני ואתה לא נהיה פה.

מיקי רוזנטל: לא בטוח.

איתן כבל: יכול להיות.

איתן כבל: שמע, אדוני היושב-ראש, אני יכול לומר לך את זה ככה, אני לא רק מכבד אותך, אני גם אוהב אותך, ואתה יודע את זה.

יצחק וקנין: גם אני.

איתן כבל: זה הדדי.

יצחק וקנין: ואני לא מפריע לך.

איתן כבל: אני יודע.

מיקי רוזנטל: עוד שנייה זה יצולם לוועדת האתיקה.

איתן כבל: לא, אתה יודע, אני אגיד לך, חבר הכנסת רוזנטל, שאני כל כך – אתה יודע, אפילו אם אני רוצה להתייחס לזה קצת, טיפה, בנומך, או בקלות ראש, אני לא מרשה לעצמי.

איתן כבל: ובסופו של עניין, מחר יגיעו 150 איש לקבוע את הרב הראשי הספרדי ואת הרב הראשי האשכנזי.

איתן כבל: ואני פונה מכאן לשר בנט, באמת, מכל הלב, שיעשה מעשה; זו כבר שאלה לא פוליטית, היא שאלה הרבה מעבר לפוליטיקה, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: הוא חייב לפנות ולומר לרב אליהו שיפנה את מקומו, ייבחר מי שייבחר מהשאר.

איתן כבל: כי בסופו של עניין, האם אדוני מסוגל לחשוב שאמירות מהסוג שהוא השתמש בהן, אילו בארץ זרה היה איזה ארכיבישוף אומר אמירות כאלה, מה היינו אומרים?

איתן כבל: "שומו שמים".

איתן כבל: אני לא מוכן לקבל את זה.

איתן כבל: ואני יכול לומר לך באופן ברור: אם חס וחלילה הוא ייבחר, אנחנו לא – אני אישית לא אשאיר אבן, לא אשאיר אבן שלא אהפוך אותה.

איתן כבל: בסופו של עניין, מי שייבחר, יעמדו בפניו אתגרים שאני לא מאמין – ייתכן שהם גדולים ממנו.

יצחק וקנין: לא, איתן, אני מקבל את כל מה שאתה אומר בקו החשיבה, אבל יש פה איזה תהליך דמוקרטי, בסופו של דבר אנשים בוחרים, נכנסים מאחורי הפרגוד בקלפי.

יצחק וקנין: אתה לא יכול להגיד גם לאנשים שבוחרים מה לעשות.

איתן כבל: חס וחלילה.

יצחק וקנין: הרי בכל זאת זה ראשי רשויות, זה – –

איתן כבל: חס וחלילה.

יצחק וקנין: – – זה אנשים שאפילו אני לא יודע אם יש להם – – –

איתן כבל: אדוני, אדוני, אדוני היושב-ראש, אני – סליחה, אני לא אמרתי להם מה להצביע.

איתן כבל: אבל היועץ המשפטי לממשלה, איש מכובד – – –

יצחק וקנין: זה עדיין לא אורים-ותומים לקבוע את הדבר.

איתן כבל: תראה, גם לדמוקרטיה יש מגבלות, ולצערי – תתפלאו – אין כללים לבחירת רבנים ראשיים.

איתן כבל: אין כללים לבחירת רבנים ראשיים.

איתן כבל: בעצם, תיאורטית, כל אחד יכול לגשת ולהיבחר.

איתן כבל: אין כללים.

איתן כבל: אבל בוודאי אף אחד לא נכנס מאחורי הפרגוד ורואה מה הצבעת ומנסה להשפיע.

יצחק וקנין: מאיזה בחינה אתה אומר "אין כללים"?

יצחק וקנין: אתה מדבר לגבי הכשירות?

איתן כבל: כשירות, בוודאי.

יצחק וקנין: כשירות – אתה צריך להיות רב עיר.

איתן כבל: ברור לי.

יצחק וקנין: זה בחינות שאתה עובר אותן.

איתן כבל: ברור לי.

איתן כבל: אבל ראית שגם בשאלות האלה, העניינים תוך כדי תנועה טופלו.

יצחק וקנין: לא.

איתן כבל: עזוב, אבל אני לא רוצה.

איתן כבל: למה לי להיכנס לרזולוציות האלה, אדוני היושב-ראש?

איתן כבל: למה אני צריך להיכנס לרזולוציות האלה?

איתן כבל: ואתה יודע בדיוק כמוני מה עובר על המוסד הזה.

יצחק וקנין: כן, אבל עדיין בית-המשפט אמר את מה שהוא אמר אתמול.

איתן כבל: לא, בית-משפט – סליחה – – –

יצחק וקנין: מה הוא אמר?

איתן כבל: בית-המשפט אמר, אני לא – – –

יצחק וקנין: אני לא אדון עכשיו, רק ברגע – –

איתן כבל: נכון.

יצחק וקנין: – – שיהיה רלוונטי.

איתן כבל: נכון, ברור לי, אבל בית-המשפט, באותו רגע שהוא לא דחה אלא אמר: יש לכם, זאת אומרת הוא עדיין מבין שיש לפונה אפשרות לבוא ולמצות את ההליך.

איתן כבל: זה שני דברים שונים.

איתן כבל: והעובדה שהיועץ המשפטי לממשלה אמר את דברו, היא צריכה להיות – כך אני מקווה – מונחת לפתחם של אלה שבאים מחר להצביע.

איתן כבל: ולכן, אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אתה יודע, אתמול אני ראיתי – הנה, בדיוק נכנס הרב מוזס – אני אומר לך, אתמול עשיתם את הקריעה.

איתן כבל: באמת, כשהתבצעה אתמול הקריעה אני הרגשתי – אני לא יודע איך אתם הרגשתם – אני הרגשתי, אדם שחונך, כאילו אגרוף ניתן לי במפתח הלב.

איתן כבל: אני הבטתי – אני אומר את זה ברצינות – אני הסתכלתי, אני הייתי בשוק.

איתן כבל: אני לא יודע איך אתם הרגשתם, אני הייתי בשוק.

איתן כבל: אני הסתכלתי עליך, מיקי, היית בשוק.

איתן כבל: זה היה שוק.

מנחם אליעזר מוזס: סבא שלו, הרב הרצוג, קרע קריעה על הספר הלבן.

איתן כבל: אבל – לא, אבל – – –

יצחק הרצוג: בסדר, אבל – – –

קריאות: – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – – בין היהודים.

איתן כבל: זה לא דומה.

איתן כבל: לא דומה בכלל.

איתן כבל: לא דומה.

איתן כבל: לא דומה, והוא לא עשה את זה בשביל לקבל איזה כותרת באיזה עיתון למחרת.

מנחם אליעזר מוזס: גם אנחנו לא עשינו את זה – – –

איתן כבל: לא, ממש לא.

איתן כבל: ממש לא.

איתן כבל: חבר הכנסת מוזס, אתם כבר יכולים ללמד אותנו הלכות.

מנחם אליעזר מוזס: – – – אין שום כותרת.

מנחם אליעזר מוזס: איתן, אתה יודע את האמת – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מוזס, רק מה, אם תוכל לעשות את זה ממקומך.

מנחם אליעזר מוזס: – – –

יצחק וקנין: לא לא, לא מקובל.

איתן כבל: חבר הכנסת מוזס – – –

פנינה תמנו: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מוזס, אם תשב, גם איתן יוכל לשמוע אותך, וזה יהיה יותר מכובד.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, על זה עושים קריעה?

איתן כבל: צריך לעשות קריעה על ההתנהלות של הבחירות לרבנות הראשית, על האופן שבו הדברים מתנהלים מאחורי הקלעים.

מנחם אליעזר מוזס: – – –

איתן כבל: על זה צריך לעשות.

איתן כבל: על זה צריך לעשות.

מנחם אליעזר מוזס: הרמב"ם פוסק: הרואה ספר תורה שנשרף או נקרע, חייב לקרוע את בגדיו.

איתן כבל: אבל תודה שאתם הלכתם – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – –

איתן כבל: בסדר, אבל אתה – – –

מיקי רוזנטל: – – – ספר התורה.

מיקי רוזנטל: אל תגזים – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – –

איתן כבל: הלכתם רחוק מדי.

איתן כבל: חבר הכנסת מוזס, ספר תורה?

איתן כבל: נו, באמת.

איתן כבל: אתה משווה את זה לספר תורה?

יצחק וקנין: איתן, איתן, איתן, אני יכול להגיד משהו – –

איתן כבל: בבקשה.

יצחק וקנין: – – לא בהתערבות לעניין?

יצחק וקנין: אני רוצה להגיד לך משהו.

יצחק וקנין: משום מה, יש איזה היתממות.

יצחק וקנין: תראה, אני בא ממקום שבכל זאת – אני חמש שנים הייתי בצבא.

איתן כבל: אני יודע.

יצחק וקנין: ואני אומר דבר אחד: אי-אפשר לבוא לפה ולהגיד שאנחנו בידיים נקיות, כאשר באותה נשימה, כאשר אתה מעביר את החוק הזה כדי להסדיר דבר, אתה גם יורה עד הסוף; אתה אומר – אתה מוודא הריגה.

יצחק וקנין: מה זה בשבילי וידוא הריגה?

יצחק וקנין: זה שאתה שוחט את התקציב הזה לגמרי.

יצחק וקנין: זאת אומרת, יש פה איזו אוכלוסייה שלא מגיע לה כלום בעצם.

יצחק וקנין: זאת האמירה, זו אמירה לכולנו.

יצחק וקנין: זו אמירה קשה מאוד של הממשלה הזאת, שבעצם אומרת:

יצחק וקנין: לישיבות לא מגיע תקציב – לקצץ אותו – –

פנינה תמנו: – – –

יצחק וקנין: – – מ-900 מיליון ל-400 מיליון.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: באיזה תקציב עשו את זה?

איתן כבל: אבל – – –

פנינה תמנו: הוא מתייחס – – –

יצחק וקנין: למי עשו את זה?

יצחק וקנין: למי עשו את זה?

יצחק וקנין: תגידי לי באיזה תקציב עשו את זה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש – – –

פנינה תמנו: – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – –

יצחק וקנין: למי עשו את זה?

מנחם אליעזר מוזס: – – –

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אני רוצה – – –

יצחק וקנין: הו, הנה, אתם לא באים בידיים נקיות, זה לא יעזור.

יצחק וקנין: אתם לא באים בידיים נקיות.

יצחק וקנין: אי-אפשר.

יצחק וקנין: זה פשוט – – –

פנינה תמנו: עדיף לבית הזה – – –

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להזכיר לך, חייתם אתם מספיק שנים.

איתן כבל: פיטמתם אותם בקואליציה יחד אתם הרבה מאוד שנים.

איתן כבל: אבל אני רוצה להגיד עוד דבר: צריך להיות גם הגון.

איתן כבל: הנה, יושב כאן גם השר גלעד ארדן.

איתן כבל: עולם התורה מעולם לא פרח כפי שהוא פורח בארץ-ישראל; גם זה צריך שייאמר.

איתן כבל: גם זה צריך שייאמר.

איתן כבל: ואנחנו מכירים את הדברים.

איתן כבל: מעולם הוא לא פרח בגולה כפי שהוא פורח בארץ-ישראל, ואני גאה בכך.

איתן כבל: אני לא אומר את זה, חס וחלילה – שאף אחד לא יבין אותי – ממקום של התרסה.

איתן כבל: נהפוך הוא – –

יצחק וקנין: איתן, אני – – –

איתן כבל: – – כל העניין, כל הוויכוח – אני אומר לך יותר מכך.

יצחק וקנין: כן.

איתן כבל: ובאמת, לקחת אותי לפינה שלא רציתי, אבל אני אומר לך עוד דבר בעניין הזה.

איתן כבל: דע לך שאילו הדברים היו מתנהלים דבר דבור על אופניו, צה"ל לבדו, צה"ל לבדו את הרוב המכריע לא היה לוקח בכלל, בתהליך שאנשים שבאים, מגיעים לבקו"ם, וצה"ל צריך להחליט את מי הוא צריך ואת מי הוא לא צריך.

איתן כבל: והיום, בוודאי כמי שיושב ועוסק בתקציב הביטחון, ומכיר את הלבטים בתוך מערכת הביטחון – אני אומר לך, זה לא היה קורה.

איתן כבל: אבל ההתרסה – אתמול, אני אומר לכם.

איתן כבל: קשר את עצמו – בסדר, נו, גימיק.

איתן כבל: כבר עמדו פה לפניו, יעמדו כאן אחריו.

איתן כבל: זה פחות הטריד אותי.

יצחק וקנין: הדוכן הזה ראה שקיות חלב – – –

איתן כבל: אני לא אוהב את זה, אבל – –

יצחק וקנין: – – –

איתן כבל: – – אבל – לא.

איתן כבל: חבר הכנסת מזרחי, אתה צודק, המימיקה שאתה עושה עם הראש היא נכונה.

איתן כבל: אבל יחד עם זאת, זה עדיין – – –

משה מזרחי: – – – לא מימיקה, כי עם זה אני רוצה לפתוח.

איתן כבל: לא, אני אומר, עדיין זה לא קרוב אפילו, לא קרוב אפילו לפעולה שנעשתה על-ידי חברי הכנסת.

איתן כבל: אבל יחד עם זאת, אדוני, אני אומר לך לסיום.

איתן כבל: באמת, אני מנצל את הבמה כאן ופונה למי שאמור לקבל מחר את ההחלטות, לעשות אותן בשום שכל, בלב נקי ובלא מורא ובלא חשש.

איתן כבל: כוחה של היהדות על דתות אחרות, לפחות לשיטתי, הוא שאנחנו לא זקוקים למתווכים בינינו לבין הקדוש-ברוך-הוא.

איתן כבל: ואם אנחנו עושים את המעשה הנכון, אנחנו מאמינים באמונה שלמה שאנחנו נקבל את חלקנו.

איתן כבל: ומי שיש לו לחשוש – על-פי התפיסה יש רק למי שלא עושה את המעשה הנכון, שמקדש תורה.

איתן כבל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת משה מזרחי, ואחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

משה מזרחי: אדוני היושב-ראש, השר, חברי, חברותי – למה השיפוע הזה, דרך אגב?

משה מזרחי: כדי שלא יתקפו את אלה שעומדים פה?

משה מזרחי: כי כל הזמן מחליקים כאן.

משה מזרחי: זה מאוד מעניין.

משה מזרחי: חשבתם על זה?

משה מזרחי: אני יודע שהדיון היום הוא על התקציב נטול העתיד שעומד על המדוכה שלנו פה, אבל אני רוצה להמשיך או לפתוח בנקודה שאיתן נגע בה באקראי, כי אני אומר, אני באמת לא יכול שלא לפתוח בזה, כי התמונה אתמול הייתה נורא קשה.

משה מזרחי: אני מודה, היה בזה הרבה מאוד כאב, במה שאני קורא הנטל שבשוויון – הנטל שבשוויון – והמחזה הזה שנגע בו איתן ככה כאילו זה גימיק, לי זה לא נראה גימיק לראות יהודים פה בבית הזה שאומרים ועושים דברים קשים, עם קונוטציות שכיווצו לי את הבטן.

משה מזרחי: אני אומר, ופשוט המחזה הזה לא הרפה ממני.

משה מזרחי: אני הצבעתי בעד החוק הזה.

משה מזרחי: לא עמדתי לנמק למה אני נגד, ואני מצביע בעד.

משה מזרחי: אמרתי שאני רק מצביע בעד כי כמו מרבית החברה הישראלית חשבתי, ואני מאמין בזה, שנחוץ והגיע הזמן של התיקון, ולא הבנתי על מה הצעקה הגדולה הייתה אתמול – לא שלא הבנתי, אבל למה הצעקה הגדולה הזאת שמכווצת את הבטן.

משה מזרחי: הרי חוק גיוס חובה הוא החוק השוויוני, של השוויון בנטל.

משה מזרחי: זאת אומרת, הוא לא מבחין בין איש לאיש, גזע, דת, מין וכו'.

משה מזרחי: זאת אומרת, ההבחנה הזאת, שהממשלות – אולי בעצימת עיניים, גם בשיתוף פעולה עם המגזר, צריך להגיד את זה בפה מלא – היו חלק מהיצירה של הבעיה הזאת.

משה מזרחי: החוק הזה – זה נורא משונה להגיד – את מה שעשו פלסתר מהשוויון, הוא בא להנציח את האי-שוויון, שהוא יהיה חוקתי.

משה מזרחי: אני בעד זה, שהאי-שוויון הזה יהיה חוקתי, ולכן אני הייתי בעד.

משה מזרחי: אז אני אומר – ודווקא הפתרון פה הוא נראה מבחינת

משה מזרחי: כם כאילו – ב-2020 יתקיים השוויון הזה שאנחנו מדברים עליו, או אמור להתקיים השוויון הזה.

משה מזרחי: אז אתה שואל: אלוהים אדירים, למה היה צריך את הזעקה הגדולה הזאת, את הכבילה ואת הקריעה?

משה מזרחי: פה אני סוגר עם מה שהוא אמר.

משה מזרחי: אני אומר לך – למה אני פונה אליך אני לא יודע; אני אומר לכם – שאף צד לא נקי פה באמת ממה שראינו אתמול.

משה מזרחי: וזה גם קשור לדרך שהלכו בה, לא עם הסיומת שלו, של החוק, לא עם הפתרון, אלא עם הדרך.

משה מזרחי: וזה גם נוגע בדרך שבה הלכו גם עם התקציב, בשניהם הייתה ועודנה – הדרך, הדרך – הדרך, הייתה דרך רעה.

משה מזרחי: ואני אומר את זה פה בפה מלא, ולא צריך לברוח מזה, שהעמידו את החרדים פה קצת עם הגב אל הקיר, ולא היה בעיני משהו יותר נורא מזה.

משה מזרחי: לא שלא זוכים בזה ביושר, אבל לא ככה, שהסימון של החרדים בשני הנושאים, באמת, שעומדים פה על הפרק בצורה מאוד חריפה, שזה לסמן אותם כגורם העיקרי להרעה הכלכלית ולאי-שוויוניות בנטל.

משה מזרחי: וכמו שאני אמרתי קודם, גם אם הם לא חפים מביקורת, וביושר, זו הייתה הדרך הכי קלה והכי פופוליסטית.

משה מזרחי: ואני, שיש לי דעתי שלי לעניין הזה, של הפרדת דת ומדינה, שהיא צריכה לקרות – הוא נגע בעקיפין בעניין הזה של הרבנות, ואני מאוד מצדד בדברים שאמר איתן כבל, אבל צריך גם להזכיר שמהצד השני, בלי שום קשר לטיעונים שנשמעו פה, והם צודקים, למידת התורה, והקשר הזה שהחזיק את עם ישראל בגולה – והוא החזיק אותו, מתו עליו, על קידוש השם.

משה מזרחי: אבל זה היה בגולה, שם הבדלנות הזאת – והקשר הבלתי-נתפס הזה, שהחזיק אותנו, איך אומרים, הבאנו אותו גם לפה.

משה מזרחי: אבל פה כבר קמה מדינת ישראל, יש פה משהו חדש, שהיה צריך לנצח את הבדלנות הזאת בשיתוף פעולה, שצריך להגיד באמת ביושר, אדוני היושב-ראש, שהמעגל הזה – והבדלנות הדתית – התרחב מאוד בשנים האחרונות, והייתה מה שנקרא הרחבה של המעגל; ואף אחד הלוא לא נגד תורתם-אומנותם – פה מדברים על תורתם-השתמטותם, וצריך להגיד את זה, באמת, בלי שום קשר ללימוד התורה והחשיבות שלה.

משה מזרחי: ואני רוצה מפה, מכיוון שדיברתי על הדרך הרעה, על שני הדברים האלה, לדבר קצת עלינו.

משה מזרחי: אנחנו מדינה מפותחת, באמת, ובמקרו בצדק גם נופפו בזה לא מעט, והתהדרנו ביציבות של המשק והכלכלה הישראלית מול מה שהתחולל בעולם הכלכלי הגלובלי, נקרא לזה ככה, והנפנוף הזה של מדינות קורסות שאין להן שום קשר אלינו כמובן וכו'.

משה מזרחי: אבל אי-אפשר לברוח מהתוצאה הקשה של המדיניות הכלכלית של הממשלות הקודמות, שממשיכה אותה גם הממשלה הזאת, שהיא טפחה לנו על הפנים, כאילו זה התפוצץ בדוח של ה-OECD, שקבע שזינקנו למקום הראשון בקרב חברות הארגון בשיעור העוני.

משה מזרחי: מקום ראשון בשיעור העוני, אנחנו, המדינה המפותחת, ובמקרו, מדינה שיש בה עושר כלכלי, מקום ראשון בעוני, ובמקומות הגבוהים באי-שוויוניות של החברה – הישראלית – בין המדינות המפותחות.

משה מזרחי: מדינה מפותחת, מתקדמת ובעלת עושר, שנמצאת, בשני מדדים שהם דרמטיים לחברה הישראלית, בתחתית הסולם.

משה מזרחי: זו הפתעה?

משה מזרחי: כאילו מה, הופתענו?

משה מזרחי: מה, זה היה חדש לנו, למי שעיצב את המדיניות הכלכלית לאורך כל השנים האלה?

משה מזרחי: מה, היום אנחנו פותחים עיניים ומגלים את זה?

משה מזרחי: היינו עיוורים?

משה מזרחי: אולי רק מי שחי למעלה ולא ראה את החברה הישראלית ומה שמתחולל בה למטה היה עיוור לזה, כי הוא לא ראה את זה, או שהוא לא רצה כנראה לראות את זה, או שזה לא עניין, גם לא את הממשלה הקודמת, בדיוק כמו הבולען התקציבי הזה, כמו שהם קוראים לו, שהתגלה לפתע פתאום כאילו לא ידעו שהוא קיים כל אותה עת.

משה מזרחי: מה שמטריד מנוחה באמת, שבכל הממשלות, שהבעיות האלה היו ידועות להן לאורך כל הדרך, ולא היה שום דבר חדש ומפתיע, ומי שחי בארץ הזאת מרגיש את זה ברגליים, כמו שאומרים, ורואה את זה במו עיניו, ששני המדדים הכי חשובים מעולם לא היו יעד מרכזי, לא של הממשלה הקודמת, וגם לא של הממשלה הזאת: מדד העוני ומדד האי-שוויון.

משה מזרחי: אלה שני הדברים שיכולים לערער את היציבות החברתית הכלכלית שלנו, וכך נראית מראיתנו, ופה אתה לא מוצא שזה בכלל מופיע כאיזשהו יעד מרכזי, לא של הממשלות הקודמות, גם לא של הממשלה הקודמת.

משה מזרחי: אז עם מה באים לנו, אלוהים אדירים, מול ארגז הגזירות המיושן הזה שעכשיו מטילים לפתחנו?

משה מזרחי: ואנחנו שומעים עוד פעם, כמו היום, את שר האוצר מדבר על אותן מנטרות ששמענו כל העשור האחרון, עם השיטה הכלכלית של הכלכלה "החופשית", צמיחה והפרטה וכו', שהובילו אותנו להיות בני-ערובה נעדרי תחרות אמיתית בידיים של ריכוזיות של עושר מחפירה במדינה, ולזה הממשלה נתנה יד.

משה מזרחי: גם את הריכוזיות הזאת הממשלה הזאת הבטיחה לפרק.

משה מזרחי: אני בכוונה לא אומר כל הזמן יאיר לפיד; יש לנו ממשלה שמחליטה, אם זה גם יאיר שיהיה יאיר.

משה מזרחי: אז גם את הנושא של הריכוזיות שהבטיחו לפרק שם, שההוראה הייתה לשחרר אותנו מהאחיזה המרה הזאת, אלוהים אדירים, גם שם הם גמגמו ועשו את זה למראית עין, אני יכול לקרוא לזה.

משה מזרחי: תמיד יש איזושהי מנטרה שמדברת על זה שבאמת המשק הצומח שלנו הוא תמיד צומח, הוא אף פעם לא היה בהאטה, אולי זה יקרה עכשיו, בעקבות הגזירות המטופשות האלה, אבל הייתה מנטרה שהעושר הזה, של צמיחת המשק, אמור לחלחל לכל השכבות של החברה הישראלית, וזה לא חלחל, ורק בגלל הריכוזיות, בגלל שכבת העושר שנעצרה למעלה והייתה מין תקרת כסף שלא הורידה את זה למטה.

משה מזרחי: אז מה יש בתקציב הזה, למשל, או בתוכנית הכלכלית של הממשלה, שאמור לפרק את תקרת הכסף הזאת, כך אני קורא לה, כדי שזה יתפזר גם לשכבות האחרות?

משה מזרחי: יש עוד איזושהי מנטרה מקבילה לזה שתמיד מדברים על זה שהעושר והצמיחה אמורים להתחלק, מה שנקרא, לרוחב ולעומק, והיא שאם אתה מצמצם את התמיכה בשכבות החלשות, כביכול אתה אמור לעודד אותן לצאת למעגל העבודה.

משה מזרחי: ממילא אצלנו הן נעדרות בכלל – שום רשת הגנה חברתית אלמנטרית.

משה מזרחי: המדיניות הזאת, תמיד היא נכשלה, וגם באופן מחפיר, כי כל מה שאמרו זה: אנחנו לא ניתן להם.

משה מזרחי: לא נתנו אופציה אחרת, לא עודדו במובן היזמי של העניין של יצירת מעגלי עבודה, ואמרו שאלה צריכות – השכבות האלה, העניים – צריכים לקחת את גורלם בידם.

משה מזרחי: אני קורא לזה לעג לרש, תרתי משמע.

משה מזרחי: כמו שאמר שר האוצר, באמת ביהירות נונשלנטית, אני לא יכול להסביר את זה, מי שעושה ילדים – נכון, הוא אמר?

יצחק וקנין: צריך לדאוג להם.

משה מזרחי: שייקח אחריות עליהם.

משה מזרחי: אני אומר ובלי להסס שהוא בו בזמן גם מוריד גרזן על קצבאות הילדים.

משה מזרחי: הכי נוח.

משה מזרחי: אבל הוא שוכח אולי שיש מגזרים שאצלם העניין הזה הוא לא כלכלי, זה עניין של תרבות, זה עניין של אורח חיים, של אמונה.

משה מזרחי: זה שאתה תקצץ את קצבאות הילדים לא יוריד את כמות הילדים.

משה מזרחי: זה לא עניין כלכלי, זה עניין תרבותי.

משה מזרחי: האם לקרוא לאנשים האלה לצמצם את הילודה, דהיינו, תייצרו פחות פיות לאוכל, זה הפתרון הכלכלי שהם מציעים לאנשים האלה?

משה מזרחי: זה גם ידחף אותם לעבודה?

משה מזרחי: נהפוך הוא, זה גם ישאיר אותם הרבה יותר עמוק מתחת לקו העוני, שהם נמצאים בו היום.

משה מזרחי: ולא צריך להזכיר את זה, זה כבר לא OECD, זה הכלי המרכזי של משרד האוצר וממשלת ישראל להבין שהתוכנית הכלכלית שלהם מרחיבה את מעגל העוני מעבר לרמות שה-OECD הגדיר אותן כמקום ראשון במדד העוני במדינות המפותחות האלה.

משה מזרחי: אנחנו הולכים לגדול ל-30% עוני – יש מישהו שעוצר את המספר הזה?

משה מזרחי: כמה מעט מהמיליארדים המקוצצים האלה של קצבאות הילדים, אלוהים אדירים, הולכים לטובת ייזום מעגלי עבודה כדי לאפשר גם למעגלים הלא-עובדים, so called, להשתלב בעבודה?

משה מזרחי: כלום.

משה מזרחי: שמענו את הסכום שהוא זרק פה כדי לעודד, הוא דיבר נדמה לי על החרדים – 0.5 מיליארד שקל, אמת?

משה מזרחי: הוא אמר משהו כזה שהוא מקצה לטובת מעגלי העבודה לטובת החרדים.

משה מזרחי: זה לא רק אתם.

משה מזרחי: יש פה עוד מגזרים אחרים שהוא עליהם לא מדבר בכלל, כי הוא לא מכיר אותם כנראה.

משה מזרחי: אם תמשיך הממשלה הזאת כמו הקודמות לה – – –

יצחק וקנין: אני מציע לכבודו לעקוב אחרי 0.5 המיליארד הזה.

יצחק וקנין: תעקוב אחרי ה-0.5 מיליארד.

משה מזרחי: בוודאי.

משה מזרחי: אם אנחנו נראה אותו בעין.

משה מזרחי: ספק בעיני.

משה מזרחי: אני רק אומר שאם ממשיכה הממשלה הזאת, כמו קודמותיה, לייבא הנה בטירוף עובדים זרים שמחזיקים פה הרבה מאוד נישות של עבודה, שדווקא אזרחים עניים, הישראלים שלנו, שפוטנציאל הכשירות המקצועית שלהם תואם את של אלה – פשוט תופסים את המקום הזה.

משה מזרחי: אם רוצים עוד איזשהו מקום בשביל לעשות בו קצת סדר, אז תפסיקו את הייבוא המטורף הזה, שיש לו גם היבטים אחרים.

משה מזרחי: אז אתה שואל: כשאני מדבר על העניין זה של שני המדדים האלה, שהם מרכזיים לחיים שלנו, מה עושה התקציב הזה?

משה מזרחי: זאת אומרת, איך הוא מתקן גם את האנומליה הזאת שהממשלה הזו ממשיכה בה, והקודמות לה טיפחו את שני המעמדות האלה: את מעמד העובד, שמקבל את השכר הראוי, שמקבל את הרשת הסוציאלית המגינה עליו, את הפנסיה שלו, מול השכבה של המעמד שהולך ומתרחב של עובדים נחותים עם זכויות עלובות, שמופקרים ללא הגנה.

משה מזרחי: מה עושה התקציב עם שכר המנהלים המטורף ש"הכלכלה החופשית" ייצרה אותו בענפים שהעובדים שלהם מקבלים שכר מחפיר והעושר נעצר בתקרת הניהול?

משה מזרחי: כלום.

משה מזרחי: למה הפחד והזהירות בהטלת מיסוי מוגבר על עשירים, על חברות מניבות ותמלוגים עלובים מנכסי הארץ הזאת?

משה מזרחי: מדברים על המלחמה בהון השחור.

משה מזרחי: התעסקנו בזה.

משה מזרחי: הם הגישו באמת איזו הצעת חוק שאמורה הייתה להרחיב את היכולות של רשות המסים לקבל אינפורמציה על הון שחור שמתגלגל, אבל הם השמיטו מתוך ההצעה המקורית שלהם את כל מוקדי הכוח, את כל הצנרת הפיננסית, והשאירו איזה מגזר מצומצם ואומלל, שזה חלפני הכספים, בכל מיני טיעונים.

משה מזרחי: אז אתה שואל: מה קורה עם הקונגלומרטים האחרים?

משה מזרחי: הם רבי כוח, אתם הם אפילו לא מתעסקים.

משה מזרחי: אני אומר: מול הפחד והזהירות הזאת, הקלות הבלתי-הנסבלת הזאת להטיל מסים קשים על עניים, כמו השתת המע"מ הזה, שהוא כמו שוט שיורד דווקא על השכבות האלה שאנחנו מדברים עליהן פה – מה יש בתקציב שאמור להוריד את יוקר המחיה שלנו?

משה מזרחי: איזה שינוי מתוכנן אנחנו שמענו מיועד, לעזאזל, לניהול מלאי קרקעות המדינה כדי להוזיל את הדיור?

משה מזרחי: הוא נתן לנו פה איזשהו אינוונטר של תוספות שהוא משתבח – – –

יצחק וקנין: אם אפשר לסכם.

משה מזרחי: אני כבר מסכם.

משה מזרחי: אני גם אצטט אותו לסיכום.

משה מזרחי: אני אומר: בסדר גמור, הוספת ימינה, הוספת שמאלה.

משה מזרחי: אתה לא צריך את התוכנית הזאת, המחוררת הזאת, מלאת הטלאים, שאין קשר בין גזירה אחת לשנייה, ואתה מנער אותה מלמעלה ולמטה ואתה לא מוצא בה את התוכנית או את היעד המרכזי: איך מצמצמים את העוני ואת חוסר השוויון.

משה מזרחי: אין שם כלום.

משה מזרחי: עם מה נתעורר?

משה מזרחי: אני רוצה לצטט מישהו שאמר ב-1 בינואר 2013 – ובזה אני אסיים – כי אני יכול רק להסכים אתו: "היום שוב העלו לנו את המסים.

משה מזרחי: ממשלת נתניהו ממשיכה לדרוס את מעמד הביניים ומעמידה אותו במצב בלתי נסבל.

משה מזרחי: את הבור התקציבי צריך לכסות" – את זה דווקא הוא עושה – "על-ידי קיצוץ בתקציבים לחרדים ולהתנחלויות ובממשלה המנופחת והבזבזנית הזו.

משה מזרחי: במקום זאת" – ואני מסכים לכל מילה שהוא אומר – "הם בוחרים להכניס את ידם פעם אחר פעם לכיסו של הציבור שעובד, משרת" וכו'.

משה מזרחי: זה אותו איש שדוחף את היד שלו לכיס של מי שאין לו ולא נוגע במי שיש לו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת משה מזרחי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יצחק וקנין: בהזדמנות זו, אני מקדם בברכה את גבי מילבסקי, מנכ"ל המועדון היהודי Hebraica בסאן-פאולו שבברזיל, ורעייתו.

יצחק וקנין: ברוך הבא למדינת ישראל ולכנסת ישראל.

יצחק וקנין: עלו והצליחו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, יש לך רבע שעה.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, לתומי חשבתי שאני מבין משהו בשחיתות; אני הרי רדפתי אחרי כמה אנשי שררה, אני חשפתי מזימות ואפילו רודפי בצע.

מיקי רוזנטל: ואז הגעתי לבית הזה – –

אחמד טיבי: אתם אחד אחרי השני.

מיקי רוזנטל: – – והבנתי שלא הבנתי.

מיקי רוזנטל: מעשי ההונאה הכי גדולים לא מתרחשים במחשכים, לא בהעברות מעטפות מתחת לשולחנות; הכול נעשה מעל השולחן.

מיקי רוזנטל: להפך, הכול נעשה מעל השולחן, לאור יום, ולא סתם שולחן אלא שולחן הממשלה.

מיקי רוזנטל: לפני שאני אפרט את מעשי ההונאה האלה, אני חייב להתייחס למה שקורה פה בימים האחרונים, לתמונת מצב של הממשלה הזאת, שמבטאת ומשליכה גם על הדברים שאני רוצה להגיד אחר כך.

מיקי רוזנטל: באמת הממשלה הזאת לעתים נראית כמו כנופיה של סחטנים.

מיקי רוזנטל: זה ממש לא ייאמן.

מיקי רוזנטל: תראו מה קורה פה רק בתקופה האחרונה.

מיקי רוזנטל: בא שר האוצר, שולף אקדח, מצמיד לראשם של חבריו בקואליציה ואומר: אם אתם לא מעבירים לי את חוק כאילו-השוויון-בנטל הזה, אין ממשלה.

מיקי רוזנטל: רואה אחיו שר הכלכלה כי הסחיטה הזאת באיומים עובדת, ושולף גם הוא אקדח ומאיים על הקואליציה, שאם היא לא תעביר את החוק למשאל עם אז הוא לא יצביע בעד התקציב.

מיקי רוזנטל: אז חבר הכנסת ליברמן, ששומע שיש דו-קרב של אקדוחנים בממשלה, אץ רץ לנושא הכלים שלו, חבר הכנסת רותם, ואומר לו: דודו, תוציא את טיל הלאו.

מיקי רוזנטל: בעודו מחזיק את הממשלה בגרונה, מודיע ליברמן שאם חוק המשילות הפיקטיבי שלו לא עובר עכשיו ומייד, הוא יורה ומעלה את כל הממשלה על טיל.

מיקי רוזנטל: לא פחות ולא יותר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת רוזנטל, יש לי רק שאלה אמיתית.

יצחק וקנין: לו היה הדבר הזה נעשה על-ידי החרדים – אני חושב שהתקשורת לא נתנה ביטוי עד כמה מזעזע מה שאתה אומר, והכול אמת, יציב ונכון, מה שאמרת.

יצחק וקנין: לו זה היה נעשה על-ידי הציבור החרדי, היו שוחטים אותנו יום ולילה.

מיקי רוזנטל: תלוי באיזו תקשורת, אבל בעיקרון אתה צודק.

מיקי רוזנטל: כל תקשורת מדברת לקהל שלה, וזה הרבה פעמים לא מובן לנו ואפילו מקומם אותנו.

מיקי רוזנטל: אבל אם תראה את התקשורת החרדית – היא חוטאת באותו חטא.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, הטרמינולוגיה מדברת לקהל שלה, ולא רק זאת – הטרמינולוגיה שלה גם מוגדרת, זאת אומרת אפילו הזהות שלנו מוגדרת על-ידי זולתנו, ולעתים על-ידי אויבינו, כי בצער רב אתה רואה שאם, רק לשם ההדגמה, מעשה שיכול להיחשב הירואי בעיני אחד הוא פיגוע ומחבל בעיני אחר, וכל אדם רואה את העולם ממקום הימצאו, בגובה שהוא קומתו.

מיקי רוזנטל: אנחנו בני-אנוש, ואנחנו לא יכולים לראות את העולם אחרת.

מיקי רוזנטל: זה מעט עצוב, אבל גם התקשורת חוטאת.

מיקי רוזנטל: אבל המצב שתיארתי קודם על האיומים בסחיטה והסחיטה באיומים בממשלה זה עוד כלום, ושום דבר לא דומה בעצם להונאה הגדולה ביותר שמתרחשת פה, ממש בבית הזה.

מיקי רוזנטל: גנבה, אין מילים אחרות; זו גנבת דעת של שר האוצר יאיר לפיד.

מיקי רוזנטל: אני מקשיב לאיש הזה ואני פשוט לא מאמין.

מיקי רוזנטל: אני פשוט לא מאמין.

מיקי רוזנטל: הוא הרי נבחר על גל של הבטחות, ומייד אחרי שהוא נבחר הוא מתכחש להן.

מיקי רוזנטל: הוא עמד כאן היום בבוקר ובלי בושה הוא מספר מעשיות, בדיות וחצאי אמיתות, והכול בחיוך מתנשא, וצריך להעמיד אותו במקומו.

מיקי רוזנטל: שר האוצר הזה אומר שהוא דואג למעמד הביניים, אבל האמת היא שהוא מייסר את מעמד הביניים בעוד מסים, בעוד גזירות ובעוד קיצוצים; שר האוצר אומר שהוא דואג לאדם העובד, אבל בפועל הוא מייאש את העובדים, הוא פשוט מייאש אותם.

מיקי רוזנטל: שלא לדבר על כך שמחצית העובדים עניים.

מיקי רוזנטל: מחצית העובדים במדינת ישראל לא מגיעים לסף המס, ולפיד פשוט לא מתבייש להגיד שהוא דואג למעמד של העובדים ושהתקציב שלו הוא תקציב שפניו לאדם העובד; זה מה שהוא אמר פה היום.

מיקי רוזנטל: אני לא מבין איך בדיוק הוא דואג לעובדים, שהרי אין במדינה הזאת קשר בין כושר ההשתכרות ליוקר המחיה.

מיקי רוזנטל: אין שום קשר.

מיקי רוזנטל: מאות-אלפי משפחות במדינת ישראל, משפחות של אנשים שעובדים, מזיעים ומתאמצים, מתקשות לגמור את החודש, והוא מבטיח להם שבעוד שנתיים יהיה להם טוב.

מיקי רוזנטל: אז שר האוצר פשוט עובד עלינו; הוא לקח בתקציב הזה רק ממי שאפשר, מהחלשים ביותר, ולא ממי שצריך לקחת ממנו, ויש לו בשפע.

מיקי רוזנטל: מדינת ישראל היא פשוט גן-עדן לקומץ קטן של אנשים עשירים, מועדון אקסקלוסיבי שכל אחד היה רוצה להיות בו, והוא הולך ומתעשר ומשמין ומשמין ומשמין, וכל היתר הם כל היתר.

מיקי רוזנטל: ולנו נמאס מהמצב שיש אנשים שווים ושווים יותר.

מיקי רוזנטל: נמאס, פשוט נמאס לנו.

מיקי רוזנטל: ושר האוצר הזה אומר שהוא יוציא את החרדים לעבודה.

מיקי רוזנטל: מצוין.

מיקי רוזנטל: איך הוא יעשה את זה?

מיקי רוזנטל: הוא יגרום לאנשים הכי עניים בחברה הישראלית להיות עוד יותר עניים.

מיקי רוזנטל: זאת התוכנית.

מיקי רוזנטל: והוא יעשה אותם עוד יותר עניים, אבל לא באיזושהי הדרגה, אלא בגרזן.

מיקי רוזנטל: יום אחד באים וחותכים לאנשים, שחלקם, כן, קיבלו קצבאות מהמדינה.

מיקי רוזנטל: אגב, הם תושבי המדינה, הם אזרחי מדינת ישראל, גם להם מגיע.

מיקי רוזנטל: אבל שר האוצר בתוכנית הרעה, האטומה שלו, אומר: אני אעשה אותם יותר ויותר עניים, ואז לא תהיה להם ברירה והם יצטרכו ללכת לעבוד.

מיקי רוזנטל: אבל בינינו, אדוני שר האוצר, שלא בא לדיון על התקציב – וגם זה מעיד משהו עליו – חרדים מתקשים להתקבל במקומות עבודה.

מיקי רוזנטל: ובמקומות עבודה רגילים, ככה זה עובד, לצערנו, בגלל דעות קדומות, בגלל כל מיני נטיות לב, אנשים מעדיפים לעבוד עם אנשים שהם בצלמם ודמותם.

מיקי רוזנטל: והחרדים, מי שלא מכיר אותם, הם מאיימים עליהם.

מיקי רוזנטל: וכדי לייצר מקומות עבודה לחרדים צריך להשקיע הרבה מאוד כסף.

מיקי רוזנטל: בתקציב מדינת ישראל יש השקעה של 50 מיליון שקלים בלבד.

מיקי רוזנטל: המשמעות של הדבר הזה היא שאפשר יהיה לייצר מעט מאוד מקומות עבודה לחרדים, זאת אומרת אולי לכמה אלפים במקרה הטוב.

מיקי רוזנטל: זאת המשמעות.

מיקי רוזנטל: ואז ברור ששר האוצר פשוט עובד עלינו, כי הוא יגרום לאנשים להיות יותר עניים.

מיקי רוזנטל: נאמר שבתיאוריה הם יבקשו לצאת לעבודה, אגב חלקים ניכרים – אני לא יודע את הנתון, אולי אדוני יודע את הנתון של כמה חרדים עובדים.

מיקי רוזנטל: יש איזה נתון?

מיקי רוזנטל: אני חיפשתי וחיפשתי, וטרחתי וחיפשתי, ולא הצלחתי, אז אולי כשלתי.

מיקי רוזנטל: יש נתון כזה?

יצחק וקנין: אני אמרתי את זה אתמול.

מיקי רוזנטל: כן.

יצחק וקנין: אתמול דיברתי על זה.

יצחק וקנין: אמרתי: מישהו פה מנסה ליצור איזה תדמית שהציבור החרדי לא עובד.

יצחק וקנין: אצל הגברים עוד מנסים לקחת את זה יותר בקיצוניות.

יצחק וקנין: אני רוצה להגיד לך: נתתי דוגמה, שלדעתי הציבור החרדי, התרומה שלו לכלכלה הישראלית היא לאין ערוך.

יצחק וקנין: והדוגמה הגדולה ביותר, כן?

יצחק וקנין: אני לוקח את המושב שאני גר בו, שהוא מושב שמעורב מכל הציבור: חרדים – מעט חרדים, הרוב זה ציבור דתי מסורתי.

יצחק וקנין: באתי ביום ראשון לבית-הכנסת, אני נכנס בשעות הערב, כל בית-הכנסת מפוצץ.

יצחק וקנין: לא הבנתי מה קרה.

יצחק וקנין: כל בית-הכנסת היה מלא בציבור חרדי שבא להינפש באזור שלנו.

יצחק וקנין: הוא לא נוסע לחוץ-לארץ, הוא משאיר את הכסף פה.

יצחק וקנין: כל כוח הקנייה הגדול הזה זו כלכלה שאי-אפשר להבין אותה, אנשים פשוט לוקחים את זה לא נכון.

יצחק וקנין: פעם שנייה, אותם אלה שהם אברכים בכולל, אז הם אברכים עד גיל מסוים, אחרי כן או שהם מלמדים בתלמודי-התורה או שיוצאים לעבודה או שיש להם פרנסה בכל מיני נושאים ששייכים לדת: משגיחי כשרות – – –

מיקי רוזנטל: נתונים אבל יש?

מיקי רוזנטל: אין לנו נתונים.

יצחק וקנין: אז אני אומר לך שלהערכתי יותר מ-85% מהציבור החרדי עובד.

מיקי רוזנטל: הגברים.

יצחק וקנין: גברים.

מיקי רוזנטל: ונשים?

יצחק וקנין: נשים אפילו יותר.

מיקי רוזנטל: אבל זאת הערכה, אני – – –

יצחק וקנין: אצל הנשים המצב אפילו יותר, כי הן לא לומדות בגיל הצעיר, רובן עובדות ומפרנסות גם, אפילו.

יצחק וקנין: בשנים הראשונות, כשעדיין הבעל הוא אברך, אז נכון, אבל רוב הציבור החרדי יוצא לעבודה, אחרת – אנשים חושבים שזה פשוט לגדל שמונה ילדים בלי לעבוד.

מיקי רוזנטל: לא, אני – בכל אופן, לי אין נתונים, אני לא מצאתי, אבל ברור שאין פה תוכנית מסודרת.

מיקי רוזנטל: גם לשיטתו של שר האוצר עצמו, שבא ואומר: אני רוצה – חשוב מאוד שהחרדים ייקחו חלק בשוק העבודה, אבל הוא לא מייצר את התנאים המינימליים.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, את הגרזן הוא מוריד, את הקצבאות, ואת הדברים האחרים, אבל הוא לא מייצר את האפשרות האמיתית לאנשים חרדים ללכת לעבוד.

מיקי רוזנטל: ומכאן שזה עוד איזה – – –

יצחק וקנין: אמרתי אתמול: גם אותם חרדים שיוצאים למסגרות של מכללות, ולומדים עריכת-דין או מקצועות אחרים, לא נקלטים, כמו שאתה אמרת, מתוך אותן סטיגמות שיש, אותן דעות קדומות.

יצחק וקנין: ויתרה מזאת, כמעט – – –

ראובן ריבלין: יש בוגר משפטים בקריית-אונו שמקבל סטאז'.

מיקי רוזנטל: כן.

ראובן ריבלין: החברה האזרחית ממדרת אותם.

מיקי רוזנטל: אני יודע.

מיקי רוזנטל: הרי – – –

יצחק וקנין: ועל איך המתכונת – – –

ראובן ריבלין: יש לנו בעיה חברתית קשה.

ראובן ריבלין: עד שנת 1970 – – –

יצחק וקנין: מיקי, אתה יודע מה?

יצחק וקנין: פשוט מאוד, שיוציאו מנשר לכל משרדי הממשלה היום, כמה עובדים חרדים אתם מעסיקים – אתם תקבלו תמונה אמיתית, ואז אתם תראו כמה זה טופח לנו על הפנים.

יצחק וקנין: כמעט שאין ציבור חרדי במגזר הציבורי.

יצחק וקנין: זה שוב פעם מתוך – ויתרה מזאת, הם הולכים להתקבל לעבודה, ולא מקבלים אותם.

מיקי רוזנטל: אני – – –

ראובן ריבלין: אתה שאלת אותו שאלה.

ראובן ריבלין: אני אומר לך.

ראובן ריבלין: עד שנת 1970 יש נתונים סטטיסטיים ש-70% מהציבור החרדי היה עובד.

מיקי רוזנטל: עובד.

ראובן ריבלין: בשנת 1970.

מיקי רוזנטל: אוקיי.

ראובן ריבלין: מאז יש התדרדרות.

מיקי רוזנטל: אז בכל מקרה, השר לפיד עומד פה על הדוכן ואומר שהוא מאוד אוהב אתכם, החרדים, אבל גם זה חלק מהאמינות; הוא אוהב אתכם – – –

יצחק וקנין: זה חלק מהתרמית הגדולה.

מיקי רוזנטל: ביד אחת הוא מחבק וביד אחת הוא תוקע לכם סכין, ובא לציון גואל.

מיקי רוזנטל: אבל אני, בעיני הכי גרוע – – –

יצחק וקנין: שמור אותי מאוהבי, משונאי אשמר לבד.

מיקי רוזנטל: כן.

מיקי רוזנטל: טוב, רגע, אבל זה על חשבון הזמן שלי, אז אני רוצה לומר את הדברים הבאים – –

שלי יחימוביץ': תמשיך, אדוני היושב-ראש.

מיקי רוזנטל: – – אני חושב שהכי גרוע אצל האדון שר אוצר הזה הוא שהוא גנב לאנשים את התקווה, באמת, את האמונה.

מיקי רוזנטל: ובאופן ציני הוא חמס את האמונה של האנשים שהנה הנה יש להם תקווה, הנה הנה בא שינוי, הנה הבטחה, וזאת כמובן הופרה.

מיקי רוזנטל: שר האוצר הזה נבחר הרי על-ידי גל של אנשי מחאה, ואז הוא נעמד פה על הדוכן הזה ומוליך אותם שולל במצח נחושה.

מיקי רוזנטל: הוא אומר: תקשיבו, אחי העבדים – זה מה שהוא אמר היום – נכון, אני הבטחתי, אבל מה אני אשם, השאירו לי גירעון, אז לא נשאר לי בשבילכם.

מיקי רוזנטל: מצד שני, גם העשירים לקחו את הרוב, אז שוב לא נשאר לי בשבילכם.

מיקי רוזנטל: אבל מכיוון שאין לו באמת תשובה ראויה, לשר לפיד, לאנשי המחאה, הוא משכתב את ההיסטוריה בלי בושה.

מיקי רוזנטל: הוא עמד פה היום ואמר שהמחאה לא הייתה על הקוטג' והדיור אלא על ההוגנות.

מיקי רוזנטל: ואני שואל: איזה הוגנות?

מיקי רוזנטל: איזה הוגנות, אדון שר אוצר, באמת, איזה הוגנות?

מיקי רוזנטל: אנשים רוצים אוכל וחולמים על דירה.

מיקי רוזנטל: ועל זה הייתה המחאה.

מיקי רוזנטל: והצעדים של שר האוצר מרחיקים אותם מהחלום הזה, מהחלום להגיע לקורת גג, לבית, ולגדל משפחה במדינת ישראל תוך תחושה של ביטחון.

מיקי רוזנטל: שוב בא מישהו, שוב הבטיח להם ושוב בגד בהם.

מיקי רוזנטל: באמת, האיש הזה אמר שהמצב יהיה אחלה, בפועל מדינת ישראל ממשיכה להוביל בממדי העוני.

מיקי רוזנטל: הוא עמד פה היום, שר האוצר, ואמר שתקציב זה לא רק מספרים, תקציב זה אנשים, אבל בפועל הוא חתום על תקציב של ממשלה אטומה וחסרת חמלה.

מיקי רוזנטל: הוא מספר שהוא – אם לא נדאג לאנשים, אומר לנו שר האוצר, לא יהיה כסף לרווחה, אבל בפועל הוא מוסיף עוד ועוד עניים לסטטיסטיקה הנוראה של מדינת ישראל; אנחנו מתקרבים בצעדי ענק ל-2 מיליון עניים.

מיקי רוזנטל: זה אדם שמספר לנו על כלכלה הוגנת ובפועל הפנסיה שלנו מצטמקת וכיסם של בעלי הממון תופח, תופח.

מיקי רוזנטל: כמו שאמרתי, נמאס לנו שיש כאלה ששווים ויש כאלה ששווים יותר, נמאס לנו מהחזירות.

מיקי רוזנטל: אבל בעיקר שר האוצר עמד פה היום ואמר שהוא מכניס את הידיים לבוץ, אבל בפועל הוא זורה חול בעיני הציבור.

מיקי רוזנטל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת יצחק כהן; ידידנו יצחק כהן.

יצחק וקנין: 15 דקות.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אין ספק שכל משפחה ממוצעת, גם במרכז וגם בפריפריה, נפגעה פגיעה הן ישירה והן עקיפה על-ידי התקציב הדו-שנתי המוצג בפנינו.

אחמד טיבי: משפחה מירוחם, לדעתי, ומשפחה מטייבה, הנזק הישיר – ההפסד החודשי הישיר שלה, חודשית, 700 שקל.

אחמד טיבי: אני מעריך שכך, כך גם חישב מרכז "מוסאוא", שעושה עבודה מצוינת ערב כל הגשת תקציב.

אחמד טיבי: אני מודה להם על כך.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: זה חדש, זו תופעה חדשה, אבל אפשר להגיד שזה בגלל דיוני התקציב.

אחמד טיבי: הכוונה טובה, רבותי אנשי המשמר.

אחמד טיבי: הכוונה טובה.

אחמד טיבי: הכוונה טובה.

ראובן ריבלין: צריך רק להיבחר, זה הכול.

אחמד טיבי: כן, כן.

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: היא לא ידעה שאסור לה להיכנס למליאה.

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: אני אתחיל מההתחלה.

אחמד טיבי: הנזק הישיר, אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: בפעם הבאה עלולים להיכנס עם מגש עם אוכל, וזה יסבך לנו את העניינים יותר.

אחמד טיבי: ולאנשים צמים זה ייחשב פרובוקציה, כי עדיין – – –

יצחק וקנין: כן, במיוחד.

יצחק וקנין: אתה עדיין – – –

אחמד טיבי: עדיין בצום.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, 750 שקל למשפחה ממוצעת זה סכום גדול בחודש.

אחמד טיבי: המוטיב המרכזי של דרך הכנת התקציב, חוק ההסדרים, הצגת התקציב הזה, זה אטימות הלב לצרכים של המשפחות האלה, של הפריפריה, של השכבות החלשות, אפילו של מעמד הביניים, שאליו מכוונים יש עתיד ושר האוצר.

אחמד טיבי: ולכן אני אומר שלא רק שאין בשורה בתקציב הזה, יש בשורה רעה, כמעט לכל מגזר בארץ הזאת, במדינה הזאת.

אחמד טיבי: כבר אמרנו והזכרנו את הצרכים של החברה הערבית.

אחמד טיבי: במשרד החינוך, אדוני היושב-ראש, יש בתחילת כל שנה מחסור באלפי חדרי לימוד.

אחמד טיבי: מחסור של 6,100 חדרי לימוד.

אחמד טיבי: אגב, עד 2016, אם הקצב יישאר אותו דבר, המחסור יהיה 8,216 חדרי לימוד.

אחמד טיבי: אבטלה של מורים, בעיקר מורות ערביות.

אחמד טיבי: אלפי מורים ומורות ערבים מסיימים סמינרים, עם תעודות הוראה מהאוניברסיטאות, ולא נקלטים במערכת.

אחמד טיבי: לכן הצענו לשר פירון, בפגישה שהייתה לנו אתו, לקלוט מורים ערבים בבתי-הספר היהודיים לא בלימוד השפה הערבית, אלא בלימוד ביולוגיה, אנגלית, מתמטיקה, כל מיני מקצועות, אם הם מתאימים.

אחמד טיבי: יש עשרות מקרים כאלה כיום בבתי-ספר ערביים והם מהווים מודל מצוין של מצליחנים ושל הישגים יפים בבתי-הספר האלה, והשר פירון נענה, ואכן ייקלטו מאות מורים ערבים במערכת החינוך היהודית.

אחמד טיבי: גם במשרד הרווחה – אגב, לפני הרווחה, ההשכלה הגבוהה: פחות מ-3% מעובדי מערכת ההשכלה הגבוהה בארץ הם ערבים.

אחמד טיבי: זה גם הנתון שאליו הגיעה ועדת החקירה הפרלמנטרית לקליטת ערבים בשירות הציבורי.

אחמד טיבי: זה מספר נמוך, מביך, זה תת-ייצוג קשה, וכנראה נדרשת החלטה רב-מערכתית, רב-זרועית, כדי לפתוח את הדלתות, את החלונות, את המרפסות, כדי שאקדמאים ערבים ייקלטו במערכת.

אחמד טיבי: לגבי הצורך ביותר הכשרה מקצועית באמצעות משרד הכלכלה – הכשרה מקצועית, הקמת מרכזי הכוון תעסוקתי וכדומה, זה ברור.

אחמד טיבי: דיברנו מספיק על המחסור בעובדים סוציאליים, כ-250 תקנים בחברה הערבית במסגרת משרד הרווחה.

אחמד טיבי: זה מחסור כרוני.

אחמד טיבי: זה מחסור כרוני.

אחמד טיבי: אני רוצה להתרכז, אדוני היושב-ראש, במשהו שיש לו השלכה ישירה, של חיים ומוות: תשתיות, כבישים.

אחמד טיבי: דיברתי רק לפני שבועיים על כמה צמתים וכבישים בין-עירוניים, או ביציאה מיישובים.

אחמד טיבי: למשל, הזכרתי את הצומת בדבורייה.

אחמד טיבי: זה צומת בעייתי מאוד, אנשים נהרגו ונפגעו, מקרים רבים.

אחמד טיבי: כל מקרה הוא יותר מדי.

אחמד טיבי: כמה ימים לאחר מכן נהרגו שני אנשים, שני צעירים, בצומת הזה.

אחמד טיבי: פניתי לשר התחבורה – פעילים וצעירים פנו ישירות לשר התחבורה בהקשר הזה.

אחמד טיבי: גם הצומת של טייבה–טירה, גם הכביש של טירה–רמת-הכובש, שנקרא "כביש המוות", ובעיקר, אדוני היושב-ראש, היציאה והכניסה הדרומית בטייבה.

אחמד טיבי: כל יום בבוקר אתם שומעים ברשת ב' – אגב, תשמעו את דיווחי התנועה – על פקק וגודש תנועה בכביש טייבה, ביציאה הדרומית של טייבה.

אחמד טיבי: מישהו צריך לטפל בבעיה הקשה שפוגעת באיכות החיים של תושבי טייבה, של מי שנכנס או יוצא ממנה בשעות הבוקר או בשעות החזרה מהעבודה.

אחמד טיבי: שוחחתי, ופניתי גם לשר התחבורה ישראל כץ בנושא הזה.

אחמד טיבי: זה מחייב תשובה ותקציב.

אחמד טיבי: ישבנו עם סגן שר האוצר מיקי לוי בנושא הזה, והוא הבטיח טיפול מערכתי.

אחמד טיבי: נמשיך לעקוב, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: במשרד הבריאות, אני רוצה לדבר על בעיה אקוטית שאנחנו מקבלים הרבה תלונות לגביה, וזה מקומות סטאז' לרוקחים בוגרים.

אחמד טיבי: אין פשוט מקומות.

אחמד טיבי: אנשים מסיימים תואר ראשון ברוקחות, חייבים לעשות סטאז' בארץ, ואין מקומות.

אחמד טיבי: ונדרש פתרון, כי אי-אפשר להשאיר את האנשים האלה תלויים באוויר.

אחמד טיבי: דנו בנושא הזה עם מנכ"ל משרד הבריאות, הזכרנו את הנושא הזה בפני השרה, וחייבים למצוא פתרון.

אחמד טיבי: חברי עיסאווי פריג' ואני, אנחנו חושבים על איזה פתרון יצירתי כדי לעזור לכמה שיותר בוגרים כאלה, ואני מקווה שנמצא פתרון.

אחמד טיבי: אני רוצה להציג בפניכם תוכן של דיון שהתקיים היום בוועדת החינוך, שאני יזמתי אותו – אני מברך את שר האוצר, חבר הכנסת יאיר לפיד, שהגיע לדיונים.

יאיר לפיד: ידעתי שאתה נואם ובאתי בריצה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, אדוני.

יאיר לפיד: באתי בריצה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, אדוני.

אחמד טיבי: אני לא אוהב את המופע הזה.

איתן כבל: יש מעירים לשר האוצר שהוא הקדים.

גלעד ארדן: אם הוא רוצה להיות ראש הממשלה, הוא צריך לאחר, לא – מה זה הוא מגיע בזמן?

קריאה: – – –

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: היום, חבר הכנסת ריבלין, יזמנו בוועדת החינוך דיון על סירובו של ראש עיריית נצרת, אחד בשם גפסו, לאשר הקמת בית-ספר ערבי ביישוב.

אחמד טיבי: כ-18% מהתושבים של נצרת-עילית – שכידוע לך היא הוקמה על אדמות מאוסטרליה וקנדה, במקור – הם ערבים.

אחמד טיבי: לערבים יש צורך בבית-ספר ערבי.

אחמד טיבי: כמו שבחיפה יש בית-ספר ערבי, במקביל יש מערכת ממלכתית, מי שרוצה יכול ללכת כאן, יכול ללכת שם.

אחמד טיבי: האיש הזה מסרב.

אחמד טיבי: יש מערכת בחירות, ולכן הוא מעלה את אוקטבת הסירוב, ואמר גם בוועדה: כל עוד אני ראש העיר לא יקום בית-ספר ערבי בנצרת-עילית, שהיא עיר יהודית.

אחמד טיבי: כך הוא אמר.

אחמד טיבי: נצרת-עילית היא עיר מעורבת, עם 80% ו-20%, כמו, אגב, מדינת ישראל כולה.

אחמד טיבי: זה השיעור, 20%:80%, זה השיעור.

אחמד טיבי: תאר לעצמך שמדינת ישראל תגיד – אף-על-פי שהכול אפשרי, האמת – כל עוד המדינה קיימת כמדינה יהודית, כמו שגפסו אומר, לא יהיו בתי-ספר ערביים בארץ, במדינה.

אחמד טיבי: הדוגמית הקטנה של נצרת-עילית בראשות הגזען הזה אומרת זאת.

אחמד טיבי: הוא אפילו הגיע לוועדה עם צלם וידיאו.

אחמד טיבי: אני בטוח שיש מערכת בחירות, הוא יצלם את זה, יצלם את התגובות של הח"כים הערבים ויגיד: הא, תראה, אני נגדם, אני אבו עלי, אני אבו עלי יהודי נגד חברי הכנסת.

יצחק כהן: מי זה?

אחמד טיבי: אחד בשם גפסו.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: תלוי מה יגזור בית-המשפט.

אחמד טיבי: בדרך כלל יש גזענים שהם לא רמאים, לא הפרו אמונים ולא קיבלו שוחד, ויש גזענים שמואשמים בכך.

אחמד טיבי: אוקיי?

אחמד טיבי: ונשאלת השאלה אם הוא חריג, או שיש נוף כללי שמרשה לו – אווירה כללית שמרשה לו לומר זאת ולחשוב שהוא מקבל נקודות, אחרת הוא לא היה מציג את עצמו ככזה שעומד על המשמר כדי לא להקים בית-ספר ערבי.

אחמד טיבי: כ-2,000 תלמידים ערבים יש בנצרת-עילית, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת.

אחמד טיבי: הזכות היסודית היא בית-ספר, במקביל למערכת הכללית.

אחמד טיבי: ערבים שרוצים ללמוד במערכת הכללית יכולים.

אחמד טיבי: ערבים שרוצים ללמוד בבית-ספר ערבי, חייב להיות להם מענה, כי הם נאלצים לנדוד לנצרת, לכפר ריינה השכן.

אחמד טיבי: זה לא סביר.

אחמד טיבי: תאר לך, חבר הכנסת אלעזר שטרן – אתה יהודי עם כיפה – שבצרפת קם ראש עיר ואומר: כל עוד אני מכהן, לא יהיה בית-ספר יהודי בעיר ניס, או בפריז.

אחמד טיבי: כמה זמן הוא יחזיק מעמד?

אחמד טיבי: כמה זמן יעבור עד שאלי ויזל יוציא הודעה?

אחמד טיבי: אוטומטית הוא יעוף, ובצדק, זאת אמירה גזענית, פרקטיקה גזענית.

אחמד טיבי: לכן נדרשת אמירה מעשית.

אחמד טיבי: הדבר החמור יותר מאמירתו של ראש העיר הוא תשובתה של נציגת הממונה על המחוז במשרד החינוך, שהתפתלה בניסוחים וכדומה ואמרה שאולי אין צורך – ונתנה לו גיבוי.

אחמד טיבי: עד שקם יו"ר הוועדה, אדם אמיץ, הגון וישר, חבר הכנסת עמרם מצנע, מתח ביקורת קטלנית על עמדת משרד החינוך, שהתבטאה בעמדתה של נציגת המחוז, ואמר שהמדינה חייבת לכפות הקמת בית-ספר ערבי.

אחמד טיבי: הוא היה ראש העיר חיפה, ויש שם בתי-ספר ערביים, וביטחון מדינת ישראל לא קרס.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, במדינת ישראל יש כנראה כאלה שקוראים עברית רק לא מבינים.

ראובן ריבלין: סעיף 7א אומר שמדינת ישראל היא מדינה יהודית ודמוקרטית בנשימה אחת, בלי הנחה ליהודית ובלי הנחה לדמוקרטית.

אחמד טיבי: היא דמוקרטית כלפי יהודים ויהודית כלפי ערבים.

ראובן ריבלין: חמור מאוד.

ראובן ריבלין: אני מחזק את ידיו של מצנע.

אחמד טיבי: זאת הבעיה, זאת הפרקטיקה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: מצנע גם מתח ביקורת על הדברים, וכינה אותם דברים בוטים וגזעניים.

ראובן ריבלין: כל מי שאומר אחרת אומר דברים שיכולים להיחשב דברי הסתה.

אחמד טיבי: בדיוק.

אחמד טיבי: הוא אמר את זה בוועדה.

אחמד טיבי: הוא אמר: כל עוד אני מכהן כראש עיר, לא יקום בית-ספר ערבי.

אחמד טיבי: תרגמו את זה לצרפתית כלפי יהודים, או תרגמו את זה לגרמנית, למשל.

אחמד טיבי: זה נורא, בכל קנה מידה זה נורא.

אחמד טיבי: זו פרקטיקה גזענית, שהחוק אמור – ואי-אפשר להסתתר מאחורי: טוב, אני מרשה לילדים ערבים להיקלט בבתי-ספר יהודיים.

אחמד טיבי: יחדת' עליכּ, תודה, באמת תודה.

אחמד טיבי: לכן אני אומר שהבעיה של הגיבוי, או ההרגשה שהוא חי באטמוספירה שיכולה להביא דיבידנד חיובי מהדברים האלה, מהדברים הגזעניים – פעם גזענים היו מנודים, היום גזענים רוקדים וצוהלים באמצע החוצות, ואנשים זורקים עליהם אורז משני הצדדים, כנראה.

אחמד טיבי: גזענות היא מחלה קטלנית, היא גידול ממאיר שמתפשט ויכול לכלות את כל הגוף של כולם.

אחמד טיבי: טוב שעה אחת קודם, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: יש להיאבק בגזענים ובגזענות, גם כשהם מועמדים לרבנות הראשית, גם כשהם מועמדים לראשות העיר, כאן בארץ, ובכל מקום, ובכל תנאי.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: הכרזה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת האתיקה מיום ט"ז באב התשע"ג, 23 ביולי 2013, בעניין הגשת הצהרות הון בתחילת הכנסת התשע-עשרה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יצחק כהן, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, שר האוצר, היום שמענו את שר האוצר בנאומו על התקציב.

יצחק כהן: קודם כול, אני שמח ששר האוצר פה, וגם יושב-ראש ועדת הכספים, כי עד לרגע זה הם לא היו פה.

יצחק כהן: דנים בתקציב, אתם יודעים.

יצחק כהן: על כל מקרה, אני שמח שהם פה.

יצחק כהן: ידידי רובי ריבלין, מה שראינו פה אתמול בערב ולפנות בוקר, הייתה פה אספת בחירות שראש הממשלה ושר הביטחון אפשרו לשר האוצר, כיושב-ראש תנועת יש עתיד, לעשות פה, פשוט הצגה של אספת בחירות מתוקשרת, וזה לא מובן לי.

יצחק כהן: מה קורה אתכם, רובי, אתם החלטתם לוותר על המשילות בתוך הממשלה?

יצחק כהן: אתם כבר לא קיימים?

יצחק כהן: אין פה אף אחד מהליכוד שאני יכול לשאול אותו, אתה היחיד שנמצא פה.

ראובן ריבלין: כל הסיעה של הליכוד נמצאת פה.

ראובן ריבלין: אני הסיעה.

יצחק כהן: יש אווירה של סוף קורס כזה, אתה יודע.

יצחק כהן: הכול מתפורר כזה.

ראובן ריבלין: אני יכול להבטיח לך, אדוני, שהסיעה מאוחדת.

יצחק כהן: אני רואה.

יצחק כהן: כוחך באחדותך.

יצחק כהן: על כל פנים, הצלחת, אדוני שר האוצר, לעשות פה אתמול הצגה, אספת בחירות מתוקשרת על חשבון משלם המסים, ואני רוצה להרגיע אותך:

יצחק כהן: מכל החוק הזה של השוויון בנטל לא תישאר אפילו אות אחת.

יצחק כהן: אפילו אות מתה אחת לא תישאר, מכיוון שמלכתחילה אף אחד לא מתכוון לעשות עם זה משהו רציני.

יצחק כהן: אני הקראתי לכם אתמול את דעת המיעוט של נשיא בית-המשפט העליון, השופט גרוניס, שאמר שאם באמת היו רוצים לטפל בנושא הזה, אז חוק טל היה חוק טוב; זה חוק שעבד, המספרים הלכו ועלו; יכול להיות שהייתה פה לקונה, שם לקונה – צריך לטפל בה.

יצחק כהן: אבל לבטל חוק, כשבוועדה הזאת ישב לא חבר כנסת מיש עתיד או מקדימה – בראש הוועדה ישב שופט בית-המשפט העליון צבי טל, שריכז סביבו את מיטב הכוחות והמוחות, ברגישות מקסימלית ובנחישות מאוד מרשימה.

יצחק כהן: יצא מתחת ידו חוק מתוקן, שנקרא חוק טל.

יצחק כהן: אבל דא עקא, שהחוק הזה, שיצא תחת הנהגתו של ראש הממשלה אהוד ברק, הביא פתרון לבעיה; כולם מודים – היה פתרון לבעיה.

יצחק כהן: אפילו ראש אכ"א לשעבר, האלוף שטרן, מודה שהוא היה חוק טוב עם פה ושם כמה לקונות, שאפשר היה לתקן אותן.

יצחק כהן: דעתו של ראש אכ"א לשעבר זהה לדעתו של נשיא בית-המשפט העליון השופט גרוניס.

אלעזר שטרן: – – –

יצחק כהן: אני מכיר אותך, שוחחנו.

יצחק כהן: שוחחנו.

יצחק כהן: זה חוק שפעל ועבד לאורך כל הגזרה, גם בנושא האקדמיה וגם בנושא הגיוס לצה"ל.

יצחק כהן: מי שלא למד התגייס, עשה שירות לאומי.

יצחק כהן: אבל זה הפריע לאלה שנושא השירות של בחורי הישיבה היה להם כלי – קרדום לחפור בו.

יצחק כהן: באו ראש הממשלה אהוד ברק, ושופט בית-המשפט העליון צבי טל, והקימו ועדה מאוד חשובה, שישבו בה גם רבנים, וגם ראשי ישיבות, וגם קציני צה"ל, ואנשי ציבור, ומצאו פתרון.

יצחק כהן: אין פתרון מושלם.

יצחק כהן: אין.

יצחק כהן: כמו שאתם לא תגייסו את התל-אביבים משינקין, שפה ושם לוקחים איזה ג'וינט.

יצחק כהן: לא תגייסו אותם לעולם.

יצחק כהן: אין פתרונות מושלמים, אין.

יצחק כהן: אז יצא המקסימום האפשרי, שזה המינימום הנדרש, וזה עבד.

יצחק כהן: אבל מה?

יצחק כהן: הצעצוע הזה, של גיוס בחורי ישיבות, נלקח מאותם אנשים שאוהבים לחבוט כל הזמן בציבור החרדי.

יצחק כהן: לקחו להם את הצעצוע היקר הזה.

יצחק כהן: עתרו פה, עתרו שם, קלקלו פה, קלקלו שם, ואז החוק התבטל.

יצחק כהן: ואז עוד פעם התחיל הר געש של הסתה: גיוס, חרדים, בחורים.

יצחק כהן: אדוני, ראש אכ"א לשעבר, שנינו יודעים ש-50% מפוטנציאל הגיוס לא מתגייס.

יצחק כהן: כמה מהם חרדים?

יצחק כהן: אתה יודע.

יצחק כהן: מתוך אלה שלא מתגייסים – זה בערך איזה 50% מהפוטנציאל מתגייסים.

אלעזר שטרן: – – –

יצחק כהן: מתוך אלה שלא מתגייסים, זה בערך 50% מהפוטנציאל שמתגייסים – מתוך ה-50% שלא מתגייסים, כמה חרדים?

אלעזר שטרן: 13% מתוך אלה שלא מתגייסים.

אלעזר שטרן: לא מתגייסים 26%.

אלעזר שטרן: מתוכם 13% חרדים.

אלעזר שטרן: מה אתה רוצה?

יצחק כהן: והשאר?

יצחק כהן: והשאר חילונים.

ראובן ריבלין: – – – לשאול שאלות שלא יודעים את התשובות עליהן.

אלעזר שטרן: יצחק, אתה יושב אתי בוועדת הכספים, אתה יודע שחשבון אנחנו יודעים.

יצחק כהן: והשאר?

יצחק כהן: חילונים, תל-אביבים נפוחי נשם, ועוד כאלה שלא סיימו שום דבר בחיים; הם לא מתגייסים.

יצחק כהן: להם לא הייתה ועדת טל בראשות שופט בית-המשפט העליון.

יצחק כהן: שם, אתה יודע – זה פציפיזם, זה מובן מאליו, זה בכ"תים.

יצחק כהן: אבל יש פה רעה חולה בציבור הישראלי, גברתי יושבת-ראש מפלגת העבודה.

יצחק כהן: יש פה בחברה הישראלית רעה חולה.

יצחק כהן: שולחים ציבור יקר, יקר מאוד, תאמיני.

יצחק כהן: זה ציבור שהוא המצע המוסרי שעליו קיימת ומתקיימת מדינת ישראל.

יצחק כהן: אחרת, בלי תורת ישראל, אין לנו מה לחפש פה.

יצחק כהן: אנחנו לא עם שמגרש פה אומה ושולט על האדמות שלה כי מתחשק לנו, כי מצאו חן בעינינו חופי הים התיכון.

יצחק כהן: לא.

יצחק כהן: אנחנו חזרנו לפה אחרי אלפיים שנות גלות, תחת אותו מצע מוסרי שבחורי הישיבות הם-הם, יום-יום, בכל דקה – "והגית בו יומם ולילה".

יצחק כהן: לרגע אחד הם לא מרפים מזה.

יצחק כהן: במקום להכיר תודה לאותו ציבור, אנחנו חובטים ומסיתים.

יצחק כהן: מהחוק הזה, גברתי, לא יצא שום דבר.

יצחק כהן: בחור אחד – – –

שלי יחימוביץ': אני אמרתי את זה.

יצחק כהן: נכון.

יצחק כהן: בחור ישיבה אחד לא יתגייס.

יצחק כהן: הייתה פה הצגה אתמול, הייתה פה אספת בחירות של יש עתיד.

יצחק כהן: מטבען של הצגות שהן מתפוגגות מהר מאוד.

יצחק כהן: גם הנאום ששמעתי משר האוצר היום, שאנחנו עשינו רפורמה בנמלים, עשינו רפורמה בחברת חשמל, הבאנו את הגז – מאיפה כל זה?

שלי יחימוביץ': המצאנו את הגז.

יצחק כהן: שלושה חודשים?

יצחק כהן: מה, אתם קוסמים?

יצחק כהן: אתם לא קוסמים, אתם סופרמנים.

יצחק כהן: מה, פתאום נולדתם לתוך מציאות?

יצחק כהן: המפץ הגדול?

יצחק כהן: עשיתם את כל זה בשלושה חודשים?

יצחק כהן: אז גם מזה לא יישאר שום דבר, גם מהתקציב הזה שהוא תקציב רע, גרוע, תקציב שאין בו שום – שר האוצר דיבר על צמיחה?

יצחק כהן: אין פה שום כיוון של צמיחה.

יצחק כהן: הפוך.

יצחק כהן: שר האוצר קיבל משק – נכון, עם גירעון; גירעון, הם אמרו, 135 מיליארד.

יצחק כהן: בסדר, אוקיי.

יצחק כהן: זה גירעון, צריך לטפל בו.

יצחק כהן: אבל הוא קיבל משק שבארבע שנים, אדוני, ריבלין, חבר הכנסת רובי ריבלין – בארבע שנים הוא צמח כמעט ב-15%, דבר חסר תקדים בסביבת משבר גלובלי מתמשך.

יצחק כהן: 15% צמיחה.

יצחק כהן: קיבל משק עם השקעות ריאליות של תוספת 32.4% גידול.

יצחק כהן: קיבל – דרך אגב, בסוף, הגירעון, אדוני שר האוצר, מתגלגל איכשהו ליחס חוב–תוצר.

יצחק כהן: הירושה של יחס חוב–תוצר שקיבלת, בממדים היסטוריים – 73%, הלוואי שתשמרו עליה.

יצחק כהן: המדינות – אוסטרליה, איטליה, אירלנד, ארצות-הברית, בלגיה, בריטניה, גרמניה, הולנד, יוון, יפן, הולנד, ספרד, פורטוגל – –

מיקי רוזנטל: מה, את כל המדינות האלה המציא שר האוצר?

יצחק כהן: – – צרפת, שבדיה – מה משותף לכל המדינות האלה, אתה יודע, איתן?

יצחק כהן: לכל המדינות האלה חברות דירוגי האשראי הורידו את דירוג האשראי.

יצחק כהן: המדינה היחידה במערב שהעלו לה את דירוג האשראי בסביבת משבר גלובלי מתמשך הייתה מדינת ישראל.

איתן כבל: למה אתה רומז?

יצחק כהן: אני אומר שהוא קיבל ירושה פנטסטית.

יצחק כהן: אנחנו, מהיום הראשון ששר האוצר נכנס לתפקידו, בתור איש תקשורת מובהק, שמגובה בכלי תקשורת די עוצמתיים, הצליח להחדיר לתודעה הציבורית: קיבלנו בור, בור ענק.

יצחק כהן: נכון, כי – – –

שלי יחימוביץ': חבר הכנסת כהן, תסביר לנו למה הורידו את דירוג האשראי דווקא בתקופתו של שר האוצר – –

יצחק כהן: זה הדבר היחיד שהוא הצליח לעשות.

יצחק כהן: כל מה שהוא אמר: גז, רפורמה בחשמל, אנחנו ניקח את החשמל חינם – – –

שלי יחימוביץ': – – אז תסביר למה דירוג האשראי ירד רק עכשיו, דווקא אצלו.

יצחק כהן: מכיוון שהנהגת האוצר בראשותו של שר האוצר, כן – זה בעצם איש אחד – החליטה שהיא רוצה תקרת הוצאה כזאת.

יצחק כהן: אחרי זה חזרה בה.

יצחק כהן: החליטה שהיא רוצה גירעון כזה.

יצחק כהן: אחרי זה חזרה בה.

יצחק כהן: תוך זמן קצר הם קיבלו כרטיס צהוב מיידי, ואחרי זה כרטיס אדום – במחיר דירוג האשראי.

יצחק כהן: מה שלא קרה בארבע השנים האחרונות.

משה מזרחי: חבר הכנסת כהן, אבל איך אתה מסביר את הגידול הזה בעוני, באי-שוויון?

משה מזרחי: את זה לא הוא הוליד.

משה מזרחי: הוא לא פותר את זה גם – – –

יצחק כהן: תודה רבה.

יצחק כהן: אני מודה לך על השאלה.

יצחק כהן: העלית כדור להנחתה ותחטוף אותו ישר לכיסא שלידך.

שלי יחימוביץ': אנחנו מנצלים את הידע שלך, פשוט.

ראובן ריבלין: היו כאלה – – –

יצחק כהן: אני אסביר את זה.

יצחק כהן: מ-2007 עד 2009 היה גידול במדד ג'יני, מדד האי-שוויון.

יצחק כהן: אבל מ-2009 עד 2011 הייתה ירידה במדד ג'יני, ירידה מתונה, שהתחילה מגמה – שסימנה מגמה.

שלי יחימוביץ': לא מתונה.

שלי יחימוביץ': מזערית.

יצחק כהן: אבל היא סימנה מגמה.

יצחק כהן: זה עדיף מעלייה, שלי.

יצחק כהן: זה עדיף מהמשך עלייה.

יצחק כהן: התחילה מגמת ירידה.

יצחק כהן: מזערית, אבל התחילה.

יצחק כהן: ואתה יודע מה?

יצחק כהן: גם האבטלה, בתקופה של שר האוצר ד"ר יובל שטייניץ, ירדה לממדים היסטוריים – 6.5%, מה שאומר כמעט תעסוקה מלאה.

יצחק כהן: הדבר היחיד ששר האוצר צודק – שהיה גירעון שצריך לטפל בו.

יצחק כהן: מטפלים בו.

יצחק כהן: בסדרי עדיפויות.

יצחק כהן: לא סדרי עדיפויות של לקחת למסכנים, לקחת לאומללים.

יצחק כהן: בחזקים הוא לא נגע.

יצחק כהן: לא נגע.

יצחק כהן: אז שמענו על איזה רפורמה הזויה בנמלים, שלא תהיה.

יצחק כהן: ידעתי שהיא לא תהיה.

יצחק כהן: היא לא תהיה, א.

יצחק כהן: כי לא צריך עוד שני נמלים.

יצחק כהן: אין צורך.

יצחק כהן: זה בדיוק אותו בית-חולים שבנו מתחת לגשר שנפלו לו המעקות, וגם – היא לא תהיה, כיוון שהיא לא תהיה.

יצחק כהן: אנחנו יודעים איך זה עובד.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, לבי שותת דם על אותן משפחות שנגזלה מהן פת לחמן; אותן משפחות שהן לא אשמות בשום דבר, אותן אימהות שיוצאות לעבודה והיום אומרים להן: לא, לא תקבלו סבסוד במעונות מכיוון שאתן לא מממשות את כושר ההשתכרות.

יצחק כהן: אגב, חיבור של כמה מילים שאין שום דבר מאחוריהן – "מיצוי מימוש כושר השתכרות".

יצחק כהן: אתה מוכן להסביר לי מה זה?

מיקי רוזנטל: לא, אבל הם ירדו מזה.

יצחק כהן: אנחנו הורדנו אותם מזה, הם לא ירדו מזה.

יצחק כהן: אנחנו הורדנו אותם מזה.

יצחק כהן: על כל פנים, ידידי וחברי, שר האוצר, אדוני היושב-ראש, מה שמנחם אותי בכל הסיפור הזה, אלעזר, שכל זה זמני; זה גלגל שמסתובב, ומסתובב מהר, מהר מאוד, מכיוון שדברים שהם פיקציות מטבע הדברים לא מחזיקים מעמד.

יצחק כהן: ותהיו צפויים בקרוב, בעזרת השם, כן, להתרחשויות שיראו לכם ויוכיחו לכם שבבלוף לא בונים כלכלה.

יצחק כהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: אחרי כן אנחנו נמשיך עם יושבי-ראש הוועדות בנושא של חוק ההסדרים, אם הוא יונח לפנינו.

יצחק וקנין: אם הוא יונח, אנחנו נציג אותו.

יצחק וקנין: 15 דקות לרשותך.

יצחק וקנין: אני מדייק עם הדקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כתוב שבתשעה באב אחר הצהריים, כשבית-המקדש נשרף, אז נולד המשיח.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, יש לפעמים מצבים שהם הכי הכי שפלים והכי הכי נוראיים, ומשם צומחת הישועה.

ישראל אייכלר: "מתוך צרה המציאם פדות ורווחה".

ישראל אייכלר: אני, אתמול, בנאומים הרבים שהיו פה, הייתה לי תחושה של "המה כרעו ונפלו ואנחנו קמנו ונתעודד".

ישראל אייכלר: היו פה אנשים חילונים, ממפלגות חילוניות, שלמרות התחושה שיש דרך התקשורת – הרי הציבור החרדי לא יודע להכיר את הציבור האחר אלא דרך התקשורת, כמו שהציבור החילוני לא מכיר את החרדים אלא דרך התקשורת – הייתה תחושה שכל העולם נגדנו.

ישראל אייכלר: אין לנו ידיד.

ישראל אייכלר: "קראתי למאהבַי המה רִמוני".

ישראל אייכלר: כולם נגדנו.

ישראל אייכלר: והנה, אנחנו שומעים, עלו אחד-אחד אנשי אופוזיציה וגם אנשי קואליציה ואמרו וביקשו והתחננו, גם כאלה שתמכו בחוק: אנחנו רוצים להפסיק את המלחמה בחרדים.

ישראל אייכלר: אנחנו לא רוצים לשרוף את ספר התורה.

ישראל אייכלר: אנחנו לא רוצים לעקור תורה מישראל.

ישראל אייכלר: אנחנו רוצים שיישאר עם יהודי, אנחנו מכבדים תורה.

ישראל אייכלר: היו להם הערות, כמובן – הם לא באים מהמחנה החרדי – אבל לא מתוך שנאה ולא מתוך איבה.

ישראל אייכלר: האנשים האלה הבינו כי הדרך שבה הממשלה הזאת מובילה את מדינת ישראל תוביל אך ורק לדבר אחד.

ישראל אייכלר: שמעתי שבעיר

ישראל אייכלר: אק נהרגו החודש 500 אנשים, בתקופת הרמדאן.

ישראל אייכלר: כל יום יש פיגועים של שיעים וסונים.

ישראל אייכלר: בסוריה נהרגו 100,000 אנשים בשנה-שנתיים, אחרי 40 שנה שחשבנו שבסוריה אין מעשי רצח בכלל, לא היה דבר כזה.

ישראל אייכלר: במצרים, במשך שנות דור, מנאצר וסאדאת ומובארק לא היו מעשי רצח, והיום נהרגים שם אנשים יום-יום.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, אפשר בקלות לקחת מדינה יציבה של עשרות מיליוני אנשים ולהפוך אותה לגיא הריגה ולעיי חורבות.

ישראל אייכלר: עם ישראל איננו מוכן ולא יקבל ולא ירצה שפה, בארץ, יהיה "חרב איש באחיו" כדי לשרת כמה שליטים או כמה מורדים שרוצים לנצל את האיבה, לנצל את השנאה ולחולל שיח של שנאה שיביא לשפיכות דמים, חס וחלילה.

ישראל אייכלר: העם כולו, דתיים וחילונים, חרדים וציונים, יהודים וערבים, רוצים לחיות בשלום בארץ הקודש, כי כולם יודעים שאם הציבור החרדי לא יוכל לחיות בארץ-ישראל, אף אחד לא יוכל לחיות בארץ-ישראל.

ישראל אייכלר: היום אמרו לי יהודים מפוחדים: אולי באמת כבר אי-אפשר לחיות כאן?

ישראל אייכלר: אולי צריך לקחת פספורטים ולחפש מקלט חדש לעם היהודי?

ישראל אייכלר: אולי 70 שנה יכולנו לחיות ועכשיו זה נגמר?

ישראל אייכלר: אמרתי להם: תירגעו.

ישראל אייכלר: הקודש-ברוך-הוא לא הביא אותנו לפה כדי להיות מגורשים, ודאי שלא בידי יהודים.

ישראל אייכלר: ולכן, יש לי תחושה שיצאנו ממה שנקרא "ג' דפורענותא", שלושת השבועות של ימי בין המצרים, ונכנסנו לשבעה שבועות של הנחמה, ואנחנו מתכוננים לחודש הרחמים והסליחות.

ישראל אייכלר: וזה שזה נראה שביבי נתניהו וכולם נתנו את ממשלתם בידיו של מאיר כהנא – סליחה, מאיר כהנא היה נגד ערבים, אבל מאז אני לא זוכר איש ציבור שיצא נגד ציבור אחר בצורה כהניסטית כזאת כמו שר האוצר יאיר לפיד נגד הציבור החרדי.

ישראל אייכלר: אז לא, חס וחלילה.

ישראל אייכלר: כשאנשים קטנים עושים צל גדול, השמש שלהם שוקעת, אומרים חכמי אומות העולם.

ישראל אייכלר: כאשר יש עתיד כבר הצליחו להטות את כל דעת הקהל הציבורית מהגזירות הכלכליות ומהתקציב הנוראי אל עבר החרדים, וזה נראה שהנה, הנה, הגענו לשפל שאין כמותו שיהודים חרדים יצטרכו לעזוב את הארץ – לפחות הצעירים שבהם, אם הם רוצים להמשיך וללמוד תורה – מעכשיו תתחיל הישועה.

ישראל אייכלר: מהיום המה כרעו ונפלו, ועולם התורה קמנו ונתעודד, ואנחנו נזכה לעלייה ולהתחזקות גדולה ונפלאה.

ישראל אייכלר: מי שחושב שחוק הגיוס שהממשלה קיבלה אתמול יעודד או אמור היה לעודד גיוס בני ישיבות – כבר התפרסם שמספר המתגייסים החרדים לצבא בחודש, חודשיים, שלושה האחרונים, מאז קמה הממשלה, ירד ב-50% באותם מסלולים שהיו מיועדים לציבור החרדי, גם בשח"ר כחול וגם באחרים.

ישראל אייכלר: כך שכל האנשים האלה מבינים כי אש הלפידים ששרפה את כל הגשרים שלהם עם הציבור החרדי מסכנת את היישוב כולו, ולא רק את הציבור החרדי.

ישראל אייכלר: כל המנהיגים החילונים והדתיים גם יחד שחפצים בטובת המדינה הבינו שהממשלה הזאת עברה את כל הגבולות בגזירות שלהם נגד כל הציבור.

ישראל אייכלר: אני רוצה לספר לכם שבוועדת הכספים ביום חמישי, כשהממשלה רצתה לגזור גזירה נוראה על כלל הציבור במיצוי כושר ההשתכרות של שני הצדדים, שגם האישה וגם הבעל יצטרכו לצאת לעבודה – ומדובר פה באנשים ונשים מבוגרים וצעירים שאינם חרדים ברובם הגדול, שלא היו יכולים לבקש אפילו הנחה בארנונה – אפילו אנשים חילונים הבינו שזו גזירה נוראה.

ישראל אייכלר: בכלל, כל מיצוי כושר ההשתכרות זה הגדרה משפטית בלתי ברורה.

ישראל אייכלר: כשאימא לוקחת שני ילדים ושולחת אותם אל השכנה בין 08:00 ל-04:00 אחר הצהריים, השכנה ההיא עובדת והיא לא עובדת.

ישראל אייכלר: אבל אם היא תיקח את הילדים של השכנה אליה, אז היא מיצתה את כושר ההשתכרות.

ישראל אייכלר: אז באותה שעה, כאשר נציגי יש עתיד היו צריכים להבין שיש כבר רוב נגדם, הם פרצו וגילו את פרצופם האמיתי, שהם לא מתכוונים באמת לעניין כלכלי, אלא אמרו: נקעה נפשו של הציבור מהקומבינות של החרדים.

ישראל אייכלר: בשם איזה ציבור הם מדברים?

ישראל אייכלר: הם מדברים בשם חצי מיליון אנשים, רובם עשירים, רובם אנשים שיש להם.

ישראל אייכלר: לנו ולש"ס יש יותר מחצי מיליון אנשים שאין להם, ולליכוד יש יותר מחצי מיליון אנשים שאינם נמנים עם אותה איבה ואותה שנאה לחרדים.

ישראל אייכלר: וכמובן, הבית היהודי, שבוחריו – לקחו אותם בהונאה וחיברו אותם אל כל אלה שרוצים ברעת עם ישראל ודעת ישראל.

ישראל אייכלר: הדבר הטוב שיצא מזה, מהערב של אתמול, שכל אלה שרוצים ברעת המדינה ומסתתרים במסכות אהבת ישראל כדי שיוכלו לפגוע בנו ובילדינו – כבר נאמר: ״איך נחפשו עֵשַו נִבעו מצפוניו".

ישראל אייכלר: מאז הצביעה הכנסת אתמול על גזירת גיוס בני הישיבות – וגם האנשים בוועדה שעשו את החוק הזה לא רצו שיהיו סנקציות פליליות, שזאת הכרזת מלחמה.

ישראל אייכלר: הם רצו שיהיו כל מיני מסלולים וכל מיני דברים כאלה, עד שגברה עליהם יד המלכות ואמרו להם.

ישראל אייכלר: ומי זה המלכות?

ישראל אייכלר: יש היום מלך אחד.

ישראל אייכלר: ביבי נתניהו כבר מזמן, חוץ מלעסוק – הוא מזכיר לי קצת את אבו מאזן, אתה יודע?

ישראל אייכלר: שרון היה אומר שלאבו מאזן אין סמכות להעביר שוטר מצד אחד לשני בכביש.

ישראל אייכלר: גם ביבי נתניהו יכול לדבר עם קרי, יכול לדבר עם אשטון, עם האיחוד האירופי, אבל במה שנוגע להנהגת המדינה, הוא מסר את כל ההנהגה ליאיר לפיד.

ישראל אייכלר: הוא לא צריך בכלל יותר מ-19 מנדטים.

ישראל אייכלר: יש לנתניהו 20, לא 19, והוא נתן לו את השלטון.

ישראל אייכלר: הוא מתעסק בענייני העולם הגלובלי – יופיע באו"ם ויעשה ציורים על הפצצה האיראנית – והוא ינהל את המדינה יחד עם האח שלו.

ישראל אייכלר: עכשיו נקרעו המסכות והתהום הפעורה לרגליהם גלויה לעין כול.

ישראל אייכלר: הם לא יוכלו לגייס אפילו בן ישיבה אחד בכוח הזרוע, לא בגלל כוחנו ועוצם ידנו – אין לנו משטרה, אין לנו צבא.

ישראל אייכלר: אנחנו לא יכולים לקחת את יאיר לפיד ולהושיב אותו, כמו שעשה א-סיסי למורסי.

ישראל אייכלר: אנחנו, יש לנו דבר אחד.

ישראל אייכלר: אין כוחנו אלא בפה, תורה ותפילה לקדוש-ברוך-הוא, והרבה דרכים למקום להינקם באויבי התורה ולהכניעם מפני תורת ישראל.

ישראל אייכלר: גם אנשים חילונים מבינים היום שהקרע שקרעו אנשי ממשלת הזדון בין שומרי התורה לאלה ששומרים פחות – הם איבדו את הזכות אתמול בלילה כאשר הם קבעו שמי שלומד תורה מעל גיל 21 הוא פושע פלילי.

ישראל אייכלר: הם איבדו את הזכות לדרוש ריבונות בארץ-ישראל מאומות העולם, כי כל התשתית הבין-לאומית והמשפטית לקיומה של מדינה יהודית היא התורה ונותן התורה.

ישראל אייכלר: ומי שנלחם נגד התורה לא יכול לבוא בשם ההבטחה האלוקית על ארץ-ישראל.

ישראל אייכלר: בעיקר הבינו זאת המאמינים, שהם רוב בוחרי הליכוד והבית היהודי – הם רואים את העיתוי המדהים של שר החוץ האמריקני והמכתב שקיבלו בתשעה באב מן האיחוד האירופי ששולל את זכותם על ההתנחלויות.

ישראל אייכלר: ומישהו יכול להסביר בהיגיון מה ההבדל בין ההתנחלות בבית-אל, בחברון, לבין ההתנחלות – איך קוראים לשכונה שעומדת עליה אוניברסיטת תל-אביב?

אבישי ברוורמן: שיח'-מוניס.

ישראל אייכלר: שיח'-מוניס.

ישראל אייכלר: מישהו יכול להסביר מה ההבדל בין ההתנחלות של שיח'-באדר – שיח'-באדר, אדוני היושב-ראש, היושב-ראש רובי ריבלין.

ראובן ריבלין: אתה עומד על שיח'-באדר.

ישראל אייכלר: אנחנו עומדים כאן על אדמות שיח'-באדר.

ראובן ריבלין: דרך אגב, גם זחאלקה, גם אחמד טיבי, כולם עומדים כאן עם דגל ישראל על אדמות שיח'-באדר.

ישראל אייכלר: כן, על אדמות שיח'-באדר.

ישראל אייכלר: ובית-המשפט העליון עומד על אדמות שיח'-באדר.

ישראל אייכלר: הם אומרים שעמונה, יש שם איזה אדמות ששייכות לאיזה שיח', שאני לא יודע מי זה, זה פה עומד על שיח'-באדר, אז מה התשובה שלנו?

ישראל אייכלר: שארץ-ישראל של הקדוש-ברוך-הוא, הוא נתנה לנו.

ישראל אייכלר: למה נתנה לנו?

ישראל אייכלר: "בעבור ישמרו חֻקיו ותורֹתיו ינצרו".

ישראל אייכלר: אז מילא שיש יהודים שלא יכולים לשמור תרי"ג מצוות, אבל לעקור תורה מישראל?

ישראל אייכלר: לעשות דה-לגיטימציה לילד שלומד תורה בישראל?

ישראל אייכלר: איזו אכזריות – לקחת מתלמודי-תורה ילדים שלומדים תורה, שכל אשמתם זה שהם ואבותיהם הולכים בדרך התורה.

ישראל אייכלר: על-ידי זה הם רוצים שהם יהיו מוקירי טובה ויתגייסו למלחמה בעד השלטון הזה שמירר את חייהם מאז היותם ילדים קטנים?

ישראל אייכלר: אבל אנחנו יודעים ומאמינים שהקדוש-ברוך-הוא גם עשה את הגזירה הזאת.

ישראל אייכלר: לא רק את הגזירה של שר החוץ האמריקני ונגד ההתנחלויות, גם הגזירה נגד לומדי התורה, גם היא משמים.

ישראל אייכלר: זה אנחנו יודעים; שומרי תורה ומצוות צריכים לעשות חשבון נפש כלפינו, כלפי בוראנו, בין אדם לחברו ובין אדם למקום.

ישראל אייכלר: ואם הקדוש-ברוך-הוא זימן שיאיר לפיד ישב פה, אני רוצה לומר לו – גם אם אני לא מדבר אליו והוא לא מדבר אלי, כי כל זמן שהוא מנהל מלחמה נגדנו, אנחנו לא יכולים לדבר שלום – אבל אם תרצה לשמוע, אני רוצה להגיד לך משהו, שאולי זה לא בסדר שאומר, אבל אני מבקש את סליחתך וסליחת אביך – אביך לא רצה את התדמית שאתה יצרת לעצמך פה.

ישראל אייכלר: אביך לא רצה שיחשבו שהוא, חלילה, שונא יהודים או שהוא גרם לשנאת יהודים.

ישראל אייכלר: גם אתה לא רצית את זה, אבל הצלחת לעשות את זה בשלושת החודשים האחרונים, להיות סמל לשנאה הזאת.

ישראל אייכלר: והיות שלא נסגרו שערי תשובה, אתה יכול לשנות את זה, אתה יכול להפסיק עם זה.

ישראל אייכלר: ואני אומר לך, שאם אתה תפסיק עם זה – יש לך עוד סיכוי, ואני רואה שביבי רוצה שתהיה ראש ממשלה, יש לך עוד סיכוי פעם להקים קואליציה גם עם יהודים חרדים, אם תרצה לראות זקַנים לידך.

ראובן ריבלין: רבותי היקרים, המנוח לפיד – ייבדל לחיים ארוכים בנו – אמר גם מעל במת הכנסת:

ראובן ריבלין: אני קודם כול יהודי.

ישראל אייכלר: 20 פעם אמר את זה.

ראובן ריבלין: – – – מחלוקות – – – זה ברור כשמש.

ראובן ריבלין: אני קודם כול יהודי.

ישראל אייכלר: 20 פעם אמר את זה.

ישראל אייכלר: הוא אמר לי פעם על הבר-מצווה שלו, כשהוא היה במקלט בבודפשט, ואימא שלו, זיכרונה לברכה, ששברה – –

ראובן ריבלין: איך אדם ניצול שואה יכול לשנוא יהודים?

ישראל אייכלר: – – ששברה בקבוק פרפיום כדי שיהיה ריח טוב במקלט לכבוד הבר-מצווה שלו, אז הוא אמר לי: האם יש בר-מצווה יותר יהודית מזו שהייתה לי?

אלעזר שטרן: אני לא צריך להגיד על שר האוצר, אבל אם היית שומע אותו כמה פעמים, היית שומע שגם הוא אמר את זה.

ישראל אייכלר: אז זו הבעיה, שהוא אמר את זה, אבל אני קיוויתי שכשהוא יהיה שר האוצר הוא יוכיח את זה.

ישראל אייכלר: ומה שעשית כשר האוצר עוד הוכחת הפוך, ואתה עוד מתפאר בעיני קוראי הפייסבוק שלך שאתה פגעת בעולם הישיבות, פגעת בילדים חרדים.

ישראל אייכלר: זה הכבוד של אבא?

ישראל אייכלר: זה הכבוד שלך?

יאיר לפיד: כתוב בתלמוד שלא נהוג לדבר בשם המת – אתה מודע לזה, נכון?

ישראל אייכלר: כתוב שלא לדבר בגנותו של המת, אבל לא כתוב שלא לדבר בשבחו.

יאיר לפיד: כתוב בתלמוד שלא ראוי לדבר בשם המת.

ישראל אייכלר: לא כתוב דבר כזה.

יאיר לפיד: אני אביא לך את העמוד.

ישראל אייכלר: לא מכיר דבר כזה.

יאיר לפיד: אני לא מתפלא.

יאיר לפיד: אתה פה, אין לך זמן ללמוד תלמוד.

יאיר לפיד: אני אביא לך את זה.

ישראל אייכלר: אני אומר לך שלא כתוב דבר כזה שלא לצטט בשם המת.

ישראל אייכלר: כתוב שלא לדבר בגנותו של המת.

ישראל אייכלר: חרם הקדמונים לא להוציא לעג על המתים.

ישראל אייכלר: ולא אמרתי מילה רעה על אבא.

ראובן ריבלין: הוא אומר את זה, והוא חושב להרחיק את – – –

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: ואתה יודע שכל מה שאמרתי נכון.

ראובן ריבלין: זה עניין אחר.

ישראל אייכלר: הסיפור על הבר-מצווה, זה לא נכון, יאיר?

יאיר לפיד: זה הדבר היחיד שאמרת שהוא נכון.

ישראל אייכלר: נו, וזה שהוא – אתה יודע שכשבאת לכנסת אמרתי לך שאני – – –

יצחק וקנין: אפשר לסכם את הדברים?

ישראל אייכלר: כן, ואני רוצה לסכם, אני חושב שזה חשוב – אדוני היושב-ראש, ברשותך – אמרתי לך שאני מקווה שאתה תהיה שר האוצר, כי תרצה להוכיח שאתה ממלכתי ואתה לא פוגע בחרדים, ואתה מתנהג בשוויון לכולם, ובכל התקציבים.

ישראל אייכלר: ואם היית מקצץ בכל התקציבים בגלל הבור שמצאת בצורה עניינית לא הייתי בא אליך ואף אחד לא היה בא אליך בשום טענה ומענה.

ישראל אייכלר: אבל כאשר אתה בא לקצץ בישיבות ב-50%, בתלמודי-תורה – – –

יצחק וקנין: 52%.

ישראל אייכלר: 52% – בקיצור, למקד את התקציבים נגד החרדים, אז איך אתה רוצה שאני אאמין לדברים שלך, שאתה לא שונא אותנו?

ישראל אייכלר: זו השאלה.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

ישראל אייכלר: והתשובה בידך, אדוני.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

יצחק וקנין: רבותי, אני הקדמתי את הדוברים לא כיושבי-ראש הוועדות, מכיוון שלצערי עדיין לא הניחו לפנינו את חוק ההסדרים.

יצחק וקנין: ברגע שיניחו אותו אנחנו ניתן ליושבי-ראש הוועדות לדבר בסדר, כיוון שעל-פי התקנון חייב להיות מונח חוק ההסדרים לפני שאתם תישאו את הדברים.

יצחק וקנין: אדוני, חבר הכנסת ברוורמן, 15 דקות.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, כבוד שר האוצר, חברי הכנסת, אני רוצה לומר כמה מילים על המשמעות של המילה, על התקציב, על הרפורמות, ומה אני הייתי ממליץ אם אנחנו היינו מנהלים היום את אוצר המדינה.

אבישי ברוורמן: קודם כול המשמעות של המילה.

אבישי ברוורמן: אמרתי לחבר הכנסת שאול מופז כאן בנאום – ואני ושאול ידידים שנים רבות – שכאשר הוא הופיע על בימת הכנסת, ובאותו יום הוא דיבר על ראש הממשלה שמשקר וכל הדברים האלה, ותוך כדי זה הוא היה במשא-ומתן ונכנס לממשלה אחרי שלוש שעות, אמרתי לו: שאול, למילים יש משמעות.

אבישי ברוורמן: נכון, ההבדל בין עכברים ואנשים הוא תרבות הזיכרון.

אבישי ברוורמן: כשאין זיכרון, אנשים כעדר עכברים.

אבישי ברוורמן: אותה אליטה משרתת – ואני קורא לה אליטה משרתת, כי אליטה משרתת יכולה לבוא מדלת העם או ממקומות אחרים – אותם אנשים שאמורים להוביל את ציון: חכמים, היזהרו בדבריכם.

אבישי ברוורמן: ולכן לקחתי ברצינות את דבריו של שר האוצר כשהתמודד על ראשות, על ההנהגה מטעם מפלגתו.

אבישי ברוורמן: לקחתי ברצינות את העובדה שאני מאמין באמונה שלמה שמה שהוא אמר – ואני ואבא שלו היינו מסתפרים באותה מספרה – ולקחתי ברצינות את זה שאכן הוא בא להציל את מעמד הביניים באמצעות אלטרנטיבה אחרת.

אבישי ברוורמן: ולצערי, שר האוצר לא עשה את העבודה.

אבישי ברוורמן: כי לומר את המילים האלה, ואז לומר, אחרי שינוי ב-180 מעלות: אין לי דרך אחרת, יש לי בדיוק את הדרך של נתניהו, ואותם טלאי על טלאי של פקידות האוצר, יש בכך, ואתה שר האוצר, איש המילה, יש בכך שימוש לא נכון במילים.

אבישי ברוורמן: נכון שהיום כבר אומרים: למילה אין שום משמעות, אנשים שוכחים כל דבר.

אבישי ברוורמן: אבל אני חושב שאם ציון תיוושע ואם היא עדיין שואפת להיות חברת מופת, מה שהיא מפסידה, והיא מידרדרת ממקום למקום, אותם אנשים שרוצים להוביל אותה, המילה שלהם חייבת להיות מילה.

אבישי ברוורמן: וכאן אני בא ואומר לגבי האלטרנטיבות.

אבישי ברוורמן: אני לא אחזור על כך שבעצם כאשר שר האוצר נבחר כבר ידענו שהיקף הגירעון עקב הניהול הכושל הוא הערכה נכונה, אפילו שטחית, לגבי הצמיחה בישראל והתקבולים ממסים.

אבישי ברוורמן: ההערכה השטחית שיהיה קיצוץ גדול בתקציב הביטחון, כי אותו תקציב דו-שנתי שהביא לחוסר פיקוח של שר האוצר ופקידיו על התקציב, הביא לגירעון של 40 מיליון שקל.

אבישי ברוורמן: ואז נשאלה השאלה: אם שר האוצר מר לפיד היה נאמן למילתו, היה אומר: לא עשיתי את העבודה שלי, אבל טוב מאוחר מלעולם לא.

אבישי ברוורמן: היה מכנס, לא את אותם אלה שמבית-מדרשם, שאותם הוא התקיף, שנותנים את כל הגזירות, אלא ישים צוות של אנשים – ואני אומר מכל המפלגות, כי המדינה קודמת לכל מפלגה ולכל כיתתיות, והאגוצנטריות והנרקיסיזם הפוליטי כבר מגיעים לשמים.

אבישי ברוורמן: והאלטרנטיבה הזאת – היה סוגר את האנשים חודש חודשיים, כי הדבר הכי חשוב זה ללמוד.

אבישי ברוורמן: אין דבר יותר חשוב מהקשבה.

אבישי ברוורמן: אנחנו בעולם הדברת, ואנשים הפסיקו ללמוד והפסיקו להקשיב.

אבישי ברוורמן: והכנסת הזאת, אין בה שום התמקצעות.

אבישי ברוורמן: אנשים רצים כמו עכברים מסוממים מוועדה לוועדה, יושבים בארבע ועדות, ולכן זה מתחיל להיות פרלמנט מהגרועים בעולם המערבי, מכיוון שבאירופה ובארצות-הברית אנשים יושבים אך ורק בוועדה אחת, ומתמקצעים.

אבישי ברוורמן: אתה זוכר את ג'ומס, שהיה אתנו.

אבישי ברוורמן: הוא העביר הרבה חוקים?

אבישי ברוורמן: לא.

אבישי ברוורמן: הוא לקח הצעות חוק ממשלתיות, שיפר אותן.

אבישי ברוורמן: איכות הדיון, הרצינות.

אבישי ברוורמן: עם ישראל זקוק לאנשים שיתמקצעו.

אבישי ברוורמן: ולכן, אדוני שר האוצר, אני שם בפניך, לא פעם ולא פעמיים, מה לדעתי גם היום אתה היית צריך לעשות, במקום ללכת לאותו נחום-תקום, פקידי אוצר, שבאמת, יש להם משנה צרה; הם פקידים, אני לא מאשים אותם.

אבישי ברוורמן: מס ערך מוסף – הלוא אתה יודע, יש ראש ממשלה בישראל שעושה תמיד גרפים.

אבישי ברוורמן: שמו בנימין נתניהו.

אבישי ברוורמן: אנא, קח את הגרף של הערך מוסף.

אבישי ברוורמן: כשרווח לנו, מס ערך מוסף יורד.

אבישי ברוורמן: כשרע לנו, הוא עולה.

אבישי ברוורמן: על מי הוא מוטל?

אבישי ברוורמן: מעמד הביניים והקבוצות החלשות.

אבישי ברוורמן: ועכשיו אומר שלושה דברים.

אבישי ברוורמן: אני חושש, אדוני שר האוצר, שההכרזה שלך שב-2015 יהיה טוב היא הכרזה שלא מבוססת על העובדות.

אבישי ברוורמן: אולי, יש פה, אני רואה – הרב אייכלר, אולי תהיה סייעתא דשמיא, אבל אני מדבר על תרחישים.

אבישי ברוורמן: מכיוון שבתקציב הזה אין בשורה, ואין חזון, ואין בנייה של צמיחה.

אבישי ברוורמן: אפשר לעשות כנסים פה בבית הנשיא, ואנשים ימכרו בעולם שישראל היא Start-up Nation.

אבישי ברוורמן: אני זכיתי, גם בבאר-שבע, להקים תשתיות להרבה מאוד סטרט-אפים.

אבישי ברוורמן: אבל אוי לה למדינת היהודים, אוי לה אם החזון שלה יהיה Start-up Nation.

אבישי ברוורמן: מדוע?

אבישי ברוורמן: משום שסטרט-אפים מביאים הכנסה גבוהה לקבוצה קטנה, ואז יש exit.

אבישי ברוורמן: הערך המוסף והתעסוקה, להודו, לסין, לארצות-הברית, לאירופה.

אבישי ברוורמן: נמצאנו במצב – ואני אומר את זה גם לנגידים, יהיו אשר יהיו; כשמגדירים כלכלה אך ורק לפי צמיחה, תוצר לאומי לנפש, אינפלציה, גירעון במספר הסטרט-אפים, זוהי הגדרה חסרה.

אבישי ברוורמן: חצי אמת גרועה משקר.

אבישי ברוורמן: בנקאים מרכזיים זה פונקציית המטרה היחידה שלהם, זה מה שהם רוצים.

אבישי ברוורמן: אבל כלכלה שאני גדלתי לתוכה, כלכלה שאנשים, כולל תלמידים שלי, שהם רופאים, שהם עובדים סוציאליים ומורים, אומרים: אם הכלכלה הזאת היא הטובה בעולם, נניח שנסתום את הגירעון, איך זה שאנחנו לא יכולים להגיע לדיור בר-קיימא?

אבישי ברוורמן: איך זה שאם לא זכינו, כמו חלק מאתנו, להיות ילדים להורים עשירים, אין לנו הכנסה בת-קיימא?

אבישי ברוורמן: משום שהחלק השני של הווקטור, שאנחנו המדינה הענייה ביותר.

אבישי ברוורמן: מדינת ישראל, אור לגויים.

אבישי ברוורמן: מדינת ישראל היא הענייה ביותר במדינות המפותחות, האי-שוויונית ביותר, עם יוקר המחיה הגבוה ביותר, עם רמת בריאות, חינוך ורווחה מהנמוכות ביותר.

אבישי ברוורמן: ולכן, מה צריך לעשות?

אבישי ברוורמן: אתה רוצה צמיחה?

אבישי ברוורמן: צמיחה, שילך – אדוני שר האוצר, אני מדבר עכשיו ומנסה להסביר לשר האוצר, שהוא בדיון.

אבישי ברוורמן: אייכלר, אייכלר, אתה מפריע לי עכשיו.

אבישי ברוורמן: אייכלר, אתה מפריע לי.

יאיר לפיד: לא, אני הפרעתי.

אבישי ברוורמן: אתה מפריע לי, אייכלר.

יאיר לפיד: אני, אני הפרעתי.

יאיר לפיד: אני מתנצל.

אבישי ברוורמן: אה, סליחה.

אבישי ברוורמן: אני אומר, אדוני שר האוצר, אתה רוצה צמיחה?

אבישי ברוורמן: הפריון, התפוקה לעובד בישראל, הם מהנמוכים בעולם המפותח.

אבישי ברוורמן: לך תשקיע עכשיו כספים רציניים בטכנולוגיות.

אבישי ברוורמן: סגור חלק מהמכללות, שחלקן לא שוות שום דבר, אף שמישהו פה בירושלים צועק שאם כל אחד יקבל BA אז התוצר הלאומי יעלה.

אבישי ברוורמן: זה, כמו שרבין אמר, קשקוש.

אבישי ברוורמן: אנשים גומרים שם ברמה נמוכה.

אבישי ברוורמן: תלמד מגרמניה, כן, גרמניה.

אבישי ברוורמן: לצערי – גם אני איבדתי את רוב משפחתי.

אבישי ברוורמן: הכשרה מקצועית זה כסף.

אבישי ברוורמן: בריאות, חינוך ורווחה זה כסף.

אבישי ברוורמן: מאיפה הכסף?

אבישי ברוורמן: וכאן, אדוני, שגית בגדול.

אבישי ברוורמן: כי הייתה לך הזדמנות, ועד היום.

אבישי ברוורמן: אתה אמרת לפני הבחירות, ואני הקשבתי לך – פעם אחת אפילו הייתי באירוע שהשתתפנו יחד.

אבישי ברוורמן: אמרת: הכסף הוא אצל החזקים, ואני אוסיף בלשון אולי לא מדויקת, כי אני מנסה לדייק – אצל הרמאים.

אבישי ברוורמן: מה שעשית עכשיו, הלכת בכל הכוח על החלשים ועל מעמד הביניים, ואני אומר לך מה היית צריך לעשות.

אבישי ברוורמן: היית צריך לסגור בחדר שבעה אנשים – לא אפורים; אנשים בעלי ניסיון, והיו אומרים לך שלושה דברים.

אבישי ברוורמן: אתה הולך ליישום – ו-policy is personnel, מדיניות זה אנשים.

אבישי ברוורמן: מי שבחרת לא יעשה את הדברים האלה.

אבישי ברוורמן: הוא אומר: אני במערכת מיסוי חדשה בתוך חצי שנה.

אבישי ברוורמן: א.

אבישי ברוורמן: פישוט מערכת המסים.

אבישי ברוורמן: אין יותר חברינו רואי-החשבון עם תכנוני מס אגרסיביים.

אבישי ברוורמן: אנחנו מובילים.

אבישי ברוורמן: פתאום החזקים משלמים מסים.

אבישי ברוורמן: ולגבי "אינטל" ו"טבע".

אבישי ברוורמן: אני הייתי במשא-ומתן עם "אינטל", עם פורמן, היושב-ראש לשעבר.

אבישי ברוורמן: רציתי שיגיעו לבאר-שבע.

אבישי ברוורמן: אני אפילו זוכר שאירחתי אותך אז, פעם, עם הנשיא ויצמן.

אבישי ברוורמן: ואז "אינטל" הלכה לקריית-גת.

אבישי ברוורמן: היא לא שילמה גרוש.

אבישי ברוורמן: כולנו ידענו שאם "אינטל" לא באה לדרום, היא הולכת למקום אחר.

אבישי ברוורמן: כבר שנתיים שהמשחק הזה נגמר.

אבישי ברוורמן: אחרי שהקפיטליזם הנאור הפך לקפיטליזם אוליגרכי, אחרי שבעולם לקחו את קופות הפנסיה וקופות הגמל על בנקי השקעות שהביאו לריקבון הגדול, אנשים אומרים: לא יותר.

אבישי ברוורמן: תשלמו 10%, the 10% solution; 10%, לא 25%.

אבישי ברוורמן: יש.

אבישי ברוורמן: דבר שני, איחוד מערכת המס.

אבישי ברוורמן: רובי ריבלין, ניקח את החבר שלך, חברי פרופסור קורץ.

אבישי ברוורמן: פרופסור קורץ מסטנפורד, יש לו עשר דירות, יש לו גם בטח real estate במקום אחר.

אבישי ברוורמן: הוא פרופסור בסטנפורד, יש לו מניות.

אבישי ברוורמן: הוא משלם על המניות, הוא מקבל דיבידנדים, הוא משלם מס.

אבישי ברוורמן: נוסף על זה יש רווח הון.

אבישי ברוורמן: בישראל מס א' הוא ככה, מס ב' הוא ככה.

אבישי ברוורמן: מסכמים בארצות-הברית א' פלוס ב' פלוס ג' – מס אחד.

אבישי ברוורמן: תאמין לי, חלק מאותם הזרזירים, העקרבים והסרטנים, כולל רואי-חשבון מדופלמים, פתאום דברים משתנים.

אבישי ברוורמן: והדבר השלישי, ההון השחור.

אבישי ברוורמן: אני אומר לך, אדוני שר האוצר, 80 מלשינונים ו-100 פקידים שתכניס לא יביאו לך אפילו אגורה שחוקה אחת.

אבישי ברוורמן: אתה רוצה את ההון השחור של המיליארדים?

אבישי ברוורמן: קח את האנשים, אני יכול לתת לך אפילו שניים-שלושה שמות.

אבישי ברוורמן: תחליט – אני עובר, אני הראשון.

אבישי ברוורמן: חובת דיווח כמו בארצות-הברית.

אבישי ברוורמן: היום זה עד 800,000, אתה לא יורד תכף עד הסוף, ואתה הולך עם נבוט גדול בשיטת מחשוב.

אבישי ברוורמן: מה זה נבוט?

אבישי ברוורמן: מי שמרמה – מכה.

אבישי ברוורמן: לא צריך 80 מלשינונים.

אבישי ברוורמן: אבל, שחרר את העסקים הקטנים והבינוניים.

אבישי ברוורמן: למה ישראל היא הגרועה ביותר במשילות ובביורוקרטיה?

אבישי ברוורמן: בגלל הקשקוש הזה, של 3.5%–4% חסימה?

אבישי ברוורמן: 22 שרים ל-18?

אבישי ברוורמן: אני אגיד לך מדוע המשילות היא הגרועה בעולם המערבי: משום שמאז רבין לא מתכללים ולא עובדים.

אבישי ברוורמן: הבאתי את בנצי ליברמן, אתה ראש קבינט הדיור.

אבישי ברוורמן: הוא בא אלי.

אבישי ברוורמן: אמרתי: נניח ששר האוצר מינה אותך לצאר, למלך של הדיור.

אבישי ברוורמן: הוא אומר לי: מה אני יכול לעשות?

אבישי ברוורמן: אני בונה 5,000 דירות, כביש זה שר התחבורה, מים זה שר הביוב, בתי-ספר זה שר החינוך.

אבישי ברוורמן: ארבעה סוסים – אני אף פעם לא קורא חמורים, כי בזואולוגיה חמור זה חיה הרבה יותר חכמה מהסוס – מושכים.

אבישי ברוורמן: המשילות כאן גרועה מפני שכל הממשלה, היום כולם כחלונים; פתאום כולם כחלון.

אבישי ברוורמן: הדבר הכי גרוע, שיש איזה רעיון, ומביאים אותו ל-access.

אבישי ברוורמן: כולם רוצים רפורמות, רצים על אבנים, לא עושים cost benefit analysis, לא עושים מה שנכון, ומייתרים את הכנסת.

אבישי ברוורמן: למה הפרלמנט הזה, גם כן?

אבישי ברוורמן: בואו תעזרו לפרלמנט.

אבישי ברוורמן: בואו נשב ביש עתיד, בעבודה, ונגביל, ונתנהל אחרת, לא הקרקס הזה שכל הזמן רק מדברים והכנסת ריקה.

אבישי ברוורמן: הולכים להרצלייה, לקיסריה.

אבישי ברוורמן: הנה, היה פה יושב-ראש נפלא, הוא נלחם.

אבישי ברוורמן: הכנסת מיותרת, תסתכל.

אבישי ברוורמן: בפרלמנט הבריטי, דיון על האוצר, אתה מדבר, אחרים מדברים.

אבישי ברוורמן: פה זה ריק, זה קרקס, כי גם אתם מייתרים את הדמוקרטיה.

אבישי ברוורמן: המשטר – זה לא אתה – המשטר הישראלי מייתר.

אבישי ברוורמן: על הגז ביקשתי ממך.

אבישי ברוורמן: הגז זה החלטה של טריליון שקל.

אבישי ברוורמן: לא הייתה החלטה כלכלית כל כך גדולה בתולדות מדינת ישראל.

אבישי ברוורמן: בסנאט האמריקני, בארצות-הברית, ברור שזה יעבור לוועדה.

אבישי ברוורמן: כתב המשנה ליועץ המשפטי אבי ליכט – יש לו מגבלות.

אבישי ברוורמן: הוא אמר: בכל תהליך דמוקרטי זה חייב להיות בכנסת, אבל – הדחיפות.

אבישי ברוורמן: כתבתי לראש הממשלה, אתה כמובן יודע.

אבישי ברוורמן: זה נגמר באוגוסט by hook or by crook, אנחנו גומרים את זה.

אבישי ברוורמן: תכנס, אבל בוא נעשה דיון ציבורי, בואו נראה.

אבישי ברוורמן: גם בנמלים, רצים, כולם מתקיפים.

אבישי ברוורמן: זה נורא נוח.

אבישי ברוורמן: איפה ה-cost benefit analysis?

אבישי ברוורמן: בוא נעשה את הניתוח.

אבישי ברוורמן: כל אחד אומר, הוא מוריד את יוקר המחיה.

אבישי ברוורמן: אני רוצה לראות עבודות.

אבישי ברוורמן: הלוא אנחנו אנשים רציניים.

אבישי ברוורמן: ופה אני עובר לנושא האחרון.

אבישי ברוורמן: אנחנו לפני הימים הנוראים; אייכלר דיבר.

אבישי ברוורמן: אני מאוד חושש מהתפרקות החברה הישראלית, ואני חושש מכך בעיקר עקב השטחיות.

אבישי ברוורמן: אני חושב שכולנו פה מטיפה סרוחה למאכל תולעת.

אבישי ברוורמן: אנחנו מתחילים להריץ פרסום זול, בצע כסף, אנחנו משסים איש ברעהו משום שזה מביא כותרת.

אבישי ברוורמן: אני פעם סיפרתי שהיה שר נהדר כשרובי ריבלין היה צעיר, והשר הזה קראו לו – –

ראובן ריבלין: אני מזמן לא – – –

אבישי ברוורמן: היית.

אבישי ברוורמן: – – חיים גבתי.

אבישי ברוורמן: היית צעיר כשחיים גבתי היה שר החקלאות?

אבישי ברוורמן: חיים גבתי היה מהשרים הטובים ביותר במדינת ישראל.

אבישי ברוורמן: הוא לא דיבר, הוא עשה.

אבישי ברוורמן: גולדה אמרה לו באחת הישיבות כשהוא אמר כמה דברים: גבתי, אמרת דברי חוכמה.

אבישי ברוורמן: הוא אמר: למעלת שתיקה לא הגיעו.

אבישי ברוורמן: מתי נתחיל לעבוד פה ברצינות?

אבישי ברוורמן: כי החשש שלי הוא שהתוואי שאתה מוביל: יהיו לנו גירעונות – נמשיך להכות.

אבישי ברוורמן: יש דרך אחרת, אבל היא מחייבת אליטה.

אבישי ברוורמן: כן, אליטה.

אבישי ברוורמן: אני מאמין באליטות; אליטה שהיא לא מזויפת, אליטה שבאה מדלת העם או ממקומות אחרים.

אבישי ברוורמן: אני מאמין בה.

אבישי ברוורמן: אני עבדתי עם פרופסור איתן ברגלס, וברונו, וצ'רה, וסיקו זוסמן – היו אנשים.

אבישי ברוורמן: כשמישהו בא ואמר לברגלס: תמכור את בנק הפועלים למקסוול, הוא עשיר, ברגלס, שהרוויח 5,000 שקל, אמר: לא.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ברוורמן, משפט סיכום.

אבישי ברוורמן: אני מסכם.

אבישי ברוורמן: ולכן אני אומר: אנחנו במשבר אמיתי.

אבישי ברוורמן: והמשבר האחרון זה המשבר המדיני.

אבישי ברוורמן: אני מאוד חושש.

אבישי ברוורמן: תהליך זה דבר מאוד טוב לעורכי-דין.

אבישי ברוורמן: בזמנו אמרתי את זה לדניס רוס, ידידי.

אבישי ברוורמן: יש אנשים שעושים תהליך כמו עורכי-דין, מקבלים לפי שעה.

אבישי ברוורמן: יש זמן להחלטות, זמן לכל דבר ועת לכל חפץ.

אבישי ברוורמן: אנחנו הופכים למדינה דו-לאומית שאולי תהפוך לקנטונים.

אבישי ברוורמן: קשה להחליט, קשה להיות מנהיג, אבל זה המחיר.

אבישי ברוורמן: אני מאמין בלינקולן, אני מאמין בבן-גוריון, במנדלה; אני לא מאמין בנקודה שאתה צריך לפייס ולרצות את ההמונים, כי קול המון כקול שדי – זה תרגום מלטינית.

אבישי ברוורמן: זה לא רק גבלס ומוסוליני.

אבישי ברוורמן: אמרתי, מינה צמח, אם היא הייתה עושה סקר שלוש שנים במדבר, 90% היו חוזרים למצרים.

אבישי ברוורמן: התפקיד של מנהיגות זה להסתכל לדורות הבאים.

אבישי ברוורמן: לא משאל עם ולא קשקוש כזה; דמוקרטיה ייצוגית, כי אם אנחנו נלך למשאלי עם אנחנו לא נגיע לשום דבר.

אבישי ברוורמן: אלוהים נתן לך פה עכשיו הזדמנות בתור שר אוצר.

אבישי ברוורמן: אני מאוד כיבדתי את אביך.

אבישי ברוורמן: אתה יודע גם שאחותך, זיכרונה לברכה, למדה עם אשתי, ואת אימא שלך אני מעריץ, כי היא באמת – יש לה את השקט והרוגע והחוכמה.

ראובן ריבלין: "גיא אוני".

אבישי ברוורמן: אני לא צריך לציין, הוא יודע.

אבישי ברוורמן: אני חושב שיש דרך אחרת, ולצערי אתה לא מוביל בה, ואתה מסכן את עתידנו.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת ברוורמן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יצחק וקנין, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: לך יוקצבו עשר דקות.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת משולם נהרי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עשר דקות לרשותך.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, אדוני שר האוצר, אני לא אדבר כלכלה.

יצחק וקנין: אחרי הנאום של אבישי ברוורמן נדבר קצת אמונה.

יצחק וקנין: "אל יתהלל החכם בחכמתו ואל יתהלל הגיבור בגבורתו אל יתהלל העשיר בעשרו.

יצחק וקנין: כי אם בזאת יתהלל המתהלל הַשְׂכֵּל וידֹע אותי".

יצחק וקנין: מה אני רוצה לומר?

יצחק וקנין: בשנת 2009 נבחרה ממשלה אחרי ממשלת אולמרט כאשר המצב הכלכלי בעולם היה בכאוס גדול מאוד.

יצחק וקנין: כמי שהיה חבר ועדת הכספים – אני חושב גם יושבת-ראש האופוזיציה של היום שלי יחימוביץ ישבה שם.

יצחק וקנין: ככה ביחד עמלנו ויגענו בוועדת הכספים, והמצב היה קשה מאוד.

יצחק וקנין: אני זוכר את ראשי ההסתדרות, את כל המשק במצב קשה מאוד – גירעון אפילו הרבה יותר גדול מהגירעון שיש היום.

יצחק וקנין: ולא נבהלנו מהדבר הזה.

יצחק וקנין: קיבלנו החלטות, אני חושב – לא קיצצנו בקצבאות ילדים, לא נגענו בדברים מסוימים.

יצחק וקנין: עמדנו עליהם בחירוף נפש אפילו, הייתי אומר.

יצחק וקנין: לא נבהלנו מהדבר.

יצחק וקנין: אני מבין שיש פה מצב קשה.

יצחק וקנין: יש איזה בור תקציבי – וגם אז היה בור תקציבי עם 5.2 גירעון – הרבה יותר גדול משל היום – ולמרות הכול הדברים נעשו, והייתה אפילו איזה עלייה מאוד חיובית בכלכלה הישראלית.

יצחק וקנין: בשנים האלה קיבלנו את – – –

ראובן ריבלין: ההבדל העצום היה שהיו הכנסות – – –

יצחק וקנין: העניין של ההכנסות – לא סתם התחלתי בפסוק:

יצחק וקנין: אל יתהלל החכם בחוכמתו והעשיר בעושרו, כי לזה אני הולך לכוון בדברי, ואת זה אני רוצה להגיד מכל לבי לשר האוצר.

יצחק וקנין: כי בסך הכול אין איזה עניין ששר האוצר ייכשל או מישהו ייכשל.

יצחק וקנין: המטרה היא באמת לעשות את מה שצריך כלפי עם ישראל, אבל לפעמים אנחנו טועים.

יצחק וקנין: אנחנו טועים כי אנחנו לא כל כך מכירים את המציאות של משפחה שעובדת על-פי המושגים ששר האוצר רוצה – שכולם יעבדו, שהציבור החרדי גם יצא לעבודה.

יצחק וקנין: מסמנים איזה ציבור שלא עובד, ופה יש גם איזה טעות מאוד יסודית.

יצחק וקנין: אני חושב שהתרומה של הציבור החרדי – ואני חוזר ואומר את זה כל הזמן – היא לאין ערוך למשק.

יצחק וקנין: זה כוח קנייה גדול מאוד שאת כל הכסף משאיר פה, לא לוקח אותו בחוץ, לא יוצא לחוץ-לארץ.

יצחק וקנין: כמעט אין טיולים.

יצחק וקנין: את מה שהוא צריך להשאיר הוא משאיר פה.

יצחק וקנין: לא סתם הרבה חברות כלכליות שמות את יהבן על הציבור החרדי; הן יודעות שזה כוח קנייה גדול מאוד.

יצחק וקנין: משום מה מציגים כל הזמן את הבטלנות דווקא בציבור החרדי, גם את ההשתמטות מהצבא בציבור החרדי, וזה לא נכון.

יצחק וקנין: כבר ראינו, והנתונים מדברים בעד עצמם, שלא פחות ציבור בתל-אביב, בכל מיני מקומות אחרים במדינה, משתמטים.

יצחק וקנין: אבל מה אני רוצה לומר לשר האוצר כעצה?

יצחק וקנין: היה עשיר גדול שקראו לו רוטשילד, כולם מכירים.

יצחק וקנין: אתם יודעים איפה הוא מת?

יצחק וקנין: אדוני יודע איפה הוא מת?

אבישי ברוורמן: איזה מהרוטשילדים?

יצחק וקנין: השני, הבן.

יצחק וקנין: אתה יודע איפה הוא מת?

יצחק וקנין: בכספת הוא מת, מול כל מטילי הזהב שלו והדולרים.

אבישי ברוורמן: לא, אתה מדבר על ספרא, על אדמונד.

יצחק וקנין: לא, אדוני.

יצחק וקנין: אני מדבר על רוטשילד, אדוני.

יחיאל חיליק בר: זה גם אדמונד, אבל זה אדמונד רוטשילד.

יצחק וקנין: אדמונד.

יצחק וקנין: אדוני היקר, מה שאני אומר לך בדוק.

יצחק וקנין: מת בתוך הכסף.

יצחק וקנין: כל הכסף מול עיניו.

יצחק וקנין: אל יתהלל העשיר בעושרו והחכם בחוכמתו והגיבור בגבורתו.

יצחק וקנין: משה רבנו.

יצחק וקנין: מה הכוונה שלי פה?

יצחק וקנין: הנהגה צריכה להיות הנהגה עם כאב כלפי עם ישראל.

יצחק וקנין: כאשר משה רוצה לצאת להיות מנהיג לעם ישראל, אומר לו הקדוש-ברוך-הוא: "לכה ואשלחך אל פרעה".

יצחק וקנין: אומר: "ויצא אל אחיו".

יצחק וקנין: כותב רש"י שם: נתן עיניו ולבו להיות מצר עליהם – כאב, נושא אתם בעול.

יצחק וקנין: רואה יהודי שמכים אותו המצרים, משעבדים אותו.

יצחק וקנין: נושא אתם בעול.

יצחק וקנין: אומר לו: לך, אני שולח אותך.

יצחק וקנין: אומר לו: מי אני אשר אלך?

יצחק וקנין: כבד פה וכבד לשון אנוכי.

יצחק וקנין: הנה נא לא ידעתי לדבר.

יצחק וקנין: כל הסיבות בעולם לא ללכת.

יצחק וקנין: תשמעו, אומר המדרש: אמר הקדוש-ברוך-הוא למשה: אם אתה לא תגאל אותם, אין אחר גואל.

יצחק וקנין: אם אתה לא גואלם – הקדוש-ברוך-הוא צריך אדם?

יצחק וקנין: הנה, ראינו.

יצחק וקנין: לא סתם נתתי את הדוגמה של העשיר בתוך הכספת שלו מול כל הכסף שלו.

יצחק וקנין: מה הוא יכול?

יצחק וקנין: נסגרה הכספת, נשאר בתוך הכספת 14 יום, מת.

יצחק וקנין: מה, הוא יאכל מטילי זהב?

יצחק וקנין: כל הכסף – העשיר הגדול.

יצחק וקנין: משה מבין שאין בכוחו כלום.

יצחק וקנין: לא כוחי ולא גבורתי.

יצחק וקנין: רק אל תאמר בלבבך כוחי ועוצם ידי עשו לי את החיל הזה.

יצחק וקנין: רק אל תאמר בלבבך.

יצחק וקנין: לפעמים המחשבה שאני מצליח – יאיר, אתה עם 19 מנדטים.

יצחק וקנין: אני אספר לך סיפור אישי שאני לא יודע אם אני יכול לספר אותו אפילו.

יאיר לפיד: טעית בציטוט.

יאיר לפיד: זה לא עשו לי את החיל הזה אלא עשו את החיל הזה.

יצחק וקנין: רק אל תאמר בלבבך כוחי ועוצם ידי עשו לי את החיל.

יצחק וקנין: עשו, כן.

יאיר לפיד: – – –

יצחק וקנין: כן, כן.

יצחק וקנין: רק אל תאמר – – –

ראובן ריבלין: – – –

יצחק וקנין: נכון, לא משנה.

יצחק וקנין: תראה, אני בכוונה נתתי את ההדגשה "לי", כי אני כרגע נואם.

יאיר לפיד: עשה לי, לא עשו לי.

יאיר לפיד: "עשה לי את החיל הזה".

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: עכשיו, תראה.

יצחק וקנין: אתה יכול להיות שר אוצר, ותאמין לי, זה לא תלוי – זה לא תלוי במדיניות שלך, זה לא תלוי במה שאתה תעשה.

יצחק וקנין: זה תלוי במידת הענווה שתהיה לכל אחד בכל תפקיד שהוא נמצא בו.

יצחק וקנין: אתה יודע, אמר לו הקדוש-ברוך-הוא למשה: לך ותגאל.

יצחק וקנין: אני לא גואל, מי אני?

יצחק וקנין: כבד פה, לא יודע לדבר.

יצחק וקנין: הרי כל ההנהגה זה הדיבור.

יצחק וקנין: אם אין דיבור, מה אני הולך לדבר בכלל?

יצחק וקנין: לך – רק אתה תגאל אותם.

יצחק וקנין: למה?

יצחק וקנין: אמר לו: רק המידה שלך יכולה לגאול אותם.

יצחק וקנין: למה אם אני שולח את יצחק וקנין לגאול אותם, יגיד: אני עשיתי, אני הבאתי, אני לקחתי, אני בניתי, כשיש הצלחה.

יצחק וקנין: כשיש כישלון – תחפש את הש"ג.

יצחק וקנין: רק אתה.

יצחק וקנין: לכן, בכל ההגדה בפסח לא מוזכר שמו של משה: וגאלתי אתכם – אני ולא מלאך, אני ולא שרף, אני ולא שליח, אני ולא אחר, אני ה', בכבודי ובעצמי.

יצחק וקנין: אומר המדרש, מה זה הענווה של משה; עד להיכן ענוותנותו של משה?

יצחק וקנין: כת מוכי שחין, ונפשו של משה שפלה מכולם.

יצחק וקנין: מוכה שחין זו המציאות השפלה ביותר שיש – שאי-אפשר לשבת במחיצתו, בד' אמות, מהריח, חוץ מכבודכם, שנודף ממנו – ומגרד, וכולו מתגרד.

יצחק וקנין: איוב, כתוב, היה מוכה שחין מכף רגלו ועד קדקודו, והיה מתגרד עם חרס.

יצחק וקנין: אשתו אומרת לו: ברך אלוקים ומות, תקלל אותו ותמות.

יצחק וקנין: כדבר אחת הנבלות תדברי, גם את הטובה נקבל ואת הרעה לא נקבל באותו רגע?

יצחק וקנין: ככה היה משה שפל, ביטל את עצמו ביטול מוחלט, והבין שלא כוחי ולא עוצם ידי.

יצחק וקנין: לגופו של עניין, אדוני, אני מסכים שהיה לך דבר שאמרת לפני הבחירות.

יצחק וקנין: אמרת שאתה רוצה שהציבור החרדי ילך לצבא.

יצחק וקנין: מקובל עלי, זה חלק מה"אני מאמין" שלך, זה האג'נדה שלך, מקובל.

יצחק וקנין: אתה אמרת את זה, אתה לא הסתרת את הדברים מתחת לשולחן.

יצחק וקנין: כל הכבוד.

יצחק וקנין: אבל, אדוני השר, אני שואל אותך שאלה אמיתית, כמי ששרת חמש שנים בצבא, כמי שגר בפריפריה, ויש ציבור חרדי גדול שגם שירת: למה את מעניש אותנו שלוש פעמים יותר מכולם?

יצחק וקנין: אתה יכול להגיד לי?

יצחק וקנין: מאיפה לקחת את זה?

יצחק וקנין: למה אתה מוריד 52% מתקציב הישיבות?

יצחק וקנין: למה?

יצחק וקנין: מה אתה גורם, שמה יחשבו עליך?

יצחק וקנין: הייתה לך אג'נדה בגיוס, אני מבין, אבל למה בתקציב אתה הורג לגמרי?

יצחק וקנין: למה?

יצחק וקנין: יש לך איזה הסבר מדעי למה שאתה עושה?

יצחק וקנין: אין לך.

יצחק וקנין: כי אתה, אתה אומר, אתה יודע, הצעקה שלהם תוסיף לי עוד כמה מנדטים אולי.

יצחק וקנין: הם יזעקו וזה טוב בשבילי, והציבור יראה, ואם הציבור יראה – וככה זה הולך.

יצחק וקנין: אדוני, זה לא הולך ככה.

יצחק וקנין: אני לא רוצה להגיד לך מה שאמרתי למור אביך, כי זה לא המקום ולא הכבוד, כי כיבדתי מאוד את אבא שלך.

יצחק וקנין: דע לך, יש לך 19 מנדטים – מחר יכול גם אחד לא להיות, כיוון שהכול מאתו יתברך.

יצחק וקנין: אם אתה תעשה את הדברים על-פי האמת לאמיתה, ולא תחפש חשבונות נוספים מעבר לאמת שלך, אתה תצליח.

יצחק וקנין: ואם לא – אתה תיכשל כמו כולם.

יצחק וקנין: וכל מי שפגע בתורה במכוון – גם אם יש לך דברים שאתה מאמין בהם, אהלן וסהלן, אבל אם אתה תוסיף מעבר, כמו פרעה שעשה במצרים, להבדיל – אני לא משווה אותך, שלא תבין אותי – קיבל עונש גדול מאוד על היתר שהוא נתן, על מה שהוא עשה מעבר.

יצחק וקנין: נתנו לך כוח לעשות?

יצחק וקנין: אתה עכשיו בשלטון – אבל מידת היתר, אל תוסיף אותה.

יצחק וקנין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת וקנין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת משולם נהרי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת כהן, אתה תקרא למשולם?

יצחק כהן: אני אדבר במקומו.

יחיאל חיליק בר: אתה תדבר במקומו?

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי שר האוצר, אני רוצה, קודם כול, להתייחס לשני דברים בתחום האקטואליה.

נחמן שי: אחד, אמש, או לפנות בוקר, חברי הכנסת החרדים, חלקם, עשו פה קריעה, באולם המליאה.

נחמן שי: ואני חושב שהם פגעו פגיעה עמוקה בערך ששמו קריעה.

נחמן שי: כל יהודי זוכר את הרגע שבו הוא קרע את בגדיו, את חולצתו, כשנפטר והלך לעולמו מישהו ממקורביו, מיקיריו.

נחמן שי: זה רגע שלא יישכח לעולם.

נחמן שי: זה רגע קדוש.

נחמן שי: קדוש גם במונחים דתיים, אבל גם במונחים אישיים.

ראובן ריבלין: וגם במונחים לאומיים.

נחמן שי: במונחים יהודיים, בוודאי.

ראובן ריבלין: לאומיים, לאומיים.

נחמן שי: יהודיים לאומיים, נכון, נכון.

נחמן שי: בהיסטוריה הארוכה שלנו.

נחמן שי: החוק על השוויון בנטל הוא חוק קשה.

נחמן שי: לכם.

נחמן שי: לא רק לכם, אגב, לכולנו.

נחמן שי: ואתם עוברים יחד אתנו את המסע הזה.

נחמן שי: ואני אמרתי לכם אמש שאנחנו נלך אתכם יחד, ואנחנו מבינים את המשקל הכבד שיש לחוק הזה בשבילכם – זה שינוי סדרי חיים, אולי שינוי סדרי עולם.

נחמן שי: ויחד עם זאת, אני אומר, גם בזירה הפרלמנטרית, שכבר ראתה כל מיני מחזות, זה היה מחזה שקשה היה לקבל אותו, שאי-אפשר היה לקבל אותו, שלא צריך היה לקבל אותו.

נחמן שי: וגם כשאנחנו זורקים לתוך האש הזאת, שבוערת פה, כל מיני דברים חשובים ויקרים לנו, את זה לא הייתי עושה.

נחמן שי: אני חושב שזאת הייתה חריגה מכללי המשחק.

נחמן שי: ואני מאוד מקווה, מאוד מקווה – זה לא מתייחס לשני חברי החרדים, חברי הכנסת החרדים שיושבים כרגע באולם, אני יודע את זה, אלה שאינם פה, אבל זה לא משנה, זה נעשה באולם הזה, לפנות בוקר, ורבים מאתנו עצרו את נשימתם כשהם ראו את זה.

נחמן שי: אז יכול להיות שרצו לזעזע אותנו.

נחמן שי: אבל זה מראה שנחצו פה גבולות, ואני מציע להקדיש לזה מחשבה ולחזור מכך בכל דרך שאפשר, כי יש קווים שלא עוברים אותם, ואת הקו הזה חציתם.

נחמן שי: הדבר השני עוסק ברצח שהיה היום בירושלים.

נחמן שי: הבוקר אב ובתו, עורך-דין נתן ז'ורנו ובתו ימית, נרצחו בידי אדם מזוין, מאבטח, אדם נושא נשק.

נחמן שי: הילדה, בתו, לפני שיצאה כתבה בפייסבוק – יש כזה, כן כולנו, השר מכיר – בפייסבוק, היא כתבה: התחלה של דברים חדשים, וצירפה שיר שהיא אוהבת.

נחמן שי: הוא, עורך-דין נתן ז'ורנו, לפני שיצא מהבית, נשק לאשתו, אמר לה: תמיד אני אזכור אותך ותמיד אני אשמור עלייך.

נחמן שי: זה מהשמים, מנבאים דברים.

נחמן שי: הם לא חזרו, שניהם, הביתה.

נחמן שי: הם חזרו, אבל בדרך אחרת.

נחמן שי: וזה אומר משהו על החברה ועל החיים שלנו פה.

נחמן שי: זה אומר על הקלות היתרה שבה הדק נלחץ וכדורים יוצאים מהאקדח, או מהרובה, והזילות של החיים שלנו פה.

נחמן שי: אנחנו גם אחראים לכך באיזשהו מקום.

נחמן שי: אנחנו, מה לעשות, מוטל עלינו לחשוב איך לצמצם לא רק את התופעה המסוימת והמסוכנת הזאת, שהתפשטה בתקופה האחרונה, ואנחנו עוסקים בכך בוועדות שונות של הכנסת, אלא גם משהו על הגסות והאלימות שנכנסו לחיינו הציבוריים, ועל הקלות שבה אנחנו מאבדים חיים.

נחמן שי: כמו למשל מה שקרה שלשום בחוף הים, במקום שאסור להתרחץ בו, שמשפחה יקרה מבית-שמש, שבוודאי לא כולם שחיינים מעולים, נכנסה למים, אבי המשפחה הצליח להציל את שני ילדיו – בחוף שאסור להתרחץ בו, שאין בו מציל, שיש בו דגל – הם איכשהו יצאו, הוא כבר לא יצא.

נחמן שי: הוא כבר לא יצא.

נחמן שי: כמה פעמים זה קרה בשבועות האחרונים?

נחמן שי: רגע, אתה בא לחוף, אתה רוצה לבלות עם המשפחה שלך.

נחמן שי: פה, בגן-סאקר, לא רחוק, מבלות מאות, אלפי, משפחות בפיקניק המוני – נפלא בעיני.

נחמן שי: אתם הולכים למקום מסוכן, אתם נכנסים למים – האבא הזה, תסתכל רגע: אסור לשחות, אסור להיכנס למים, לא ב-5 סנטימטרים ולא ב-20 סנטימטר.

נחמן שי: זהו.

נחמן שי: כל המשפחה הזאת, חייה השתנו לחלוטין.

נחמן שי: שום דבר יותר לא יהיה דומה למה שהיה.

נחמן שי: משהו גס קרה לנו: מתעלמים מהחוק, מתעלמים מהכללים של ההתנהגות הציבורית, וחיים טובים ויפים נעלמים בבת אחת.

נחמן שי: חברי, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לעסוק גם בכמה סוגיות שנובעות מהתקציב הזה, שמונח לפנינו, שעליו, אני חושש, לא יכולה להיות גאוותו של שר האוצר החדש.

נחמן שי: אני חושב שהתקציב הזה – שנעשה תחת אילוצים כבדים, אני יודע – מביא בשורות רעות, ולא יוצר את אותה תנופה שהיינו מקווים ומאמינים שממשלה חדשה ושר חדש ירצו להביא לעולמנו.

נחמן שי: אז אני יודע שהוא נפל לתוך בור עמוק.

נחמן שי: אגב, אפרופו מה שדיברתי קודם, רק אחרי הצהריים, ברגע הזה, לפני כמה שעות, נפל תושב כסייפה לתוך בור של 6 מטר ומת.

נחמן שי: גם כן, בטח בור שאולי היה איזה ביטחון עצמי או משהו כזה.

נחמן שי: זה אפרופו בורות, אבל אני לא מחבר בור לבור בהקשר הזה.

נחמן שי: מה היה חסר לי בתקציב הזה?

נחמן שי: חסר היה לי אור, חסרה הייתה לי בשורה.

נחמן שי: הכול נראה מאוד שגרתי, חוזר על עצמו, עוד קצת מזה ועוד קצת מזה ועוד קצת מזה.

נחמן שי: צריך היה להביא לשולחן הזה אומץ.

נחמן שי: למשל, כשמעלים את המע"מ על כולם – אז זה קל.

נחמן שי: כל המכונות מעלות ב1% או 2%, או כמה שרוצים, כמה שאומרים, וזה – זה מביא.

נחמן שי: מייד ברשות המסים יודעים לעשות חישוב כמה זה מוסיף לנו, וזה בסדר.

נחמן שי: כאילו.

נחמן שי: אבל זה לא יכול לעבוד כך.

נחמן שי: מישהו צריך לחשוב: אולי צריך מע"מ פרוגרסיבי, אולי צריך מע"מ שיתייחס גם למוצרים.

נחמן שי: אולי יש מוצרים שאפשר להטיל עליהם יותר ומוצרים שאפשר לפטור אותם ממע"מ אם אנחנו רוצים – אני מאמין שאנחנו רוצים – צדק חברתי.

נחמן שי: אני תכף אגע בעניין העוני בחברה הישראלית, שזה בושה לכולנו.

נחמן שי: אבל זאת פגיעה ישירה במעמדות הנמוכים, שכבר משלמים ומשלמים ומשלמים, ואתה מטיל עליהם עול נוסף בבת אחת.

נחמן שי: אותו דבר על הקיצוץ הרוחבי.

נחמן שי: אחרי שנעשו כל מיני ויתורים בחג הגז – גז זה עזים.

נחמן שי: עזים?

נחמן שי: לא, כבשים.

נחמן שי: אז זה לא חג הגז, העזים והכבשים זה לא אותו דבר, אני מתבלבל.

נחמן שי: אוקיי, אני אקרא לזה עדיין – בחג העזים שנחוג בשבוע שעבר בוועדת הכספים, העזים נכנסו, העזים יצאו, וכולם הביעו שמחה גדולה, "הצלחנו להושיע את עם ישראל", הכול היה – כל אחד מאתנו שעסק פעם באיזושהי מערכת ציבורית יודע לעשות את זה.

נחמן שי: בהתחלה קשה נורא וצפוף, ואז העז נכנסת ובכלל אי-אפשר לנשום, וכשמוציאים את העז כולם מרגישים וואו, איזה יופי, איזה אוויר צח.

נחמן שי: אז יצאו העזים, וביום ראשון – הופ, קיצוץ רוחבי.

נחמן שי: מביאים לממשלה את ההצעה הכי פופולרית שאפשר, מגלחים את כל – לא את כל המשרדים, תמיד יש ניצולים.

נחמן שי: נדמה לי שהפעם זה ביטחון וחינוך.

נחמן שי: בהם לא פוגעים.

ראובן ריבלין: – – – החינוך.

נחמן שי: מה?

ראובן ריבלין: החינוך נתן את חלקו.

נחמן שי: החינוך נתן, אתה אומר?

ראובן ריבלין: – – – 0.5 מיליארדים.

נחמן שי: אז מי היה הניצול השני?

ראובן ריבלין: מעבר לקיצוץ הרוחבי, החינוך ירד – – –

קריאה: תחבורה וחינוך נתנו – – –

ניסן סלומינסקי: לא תחבורה, לא חינוך, לא ביטחון, ולא – – –

נחמן שי: בסדר, אז היו כמה ניצולים – – –

ראובן ריבלין: מהחינוך, מהתחבורה – – –

ניסן סלומינסקי: אמרתי.

נחמן שי: היו.

נחמן שי: חינוך, תחבורה וביטחון – לא.

ראובן ריבלין: – – – רווחה ובריאות זה – – – להוריד מהם – – –

נחמן שי: גם אנשים שעוסקים בתקציב יום-יום יכולים להתבלבל מהעניין.

נחמן שי: אבל מה יש בקיצוץ רוחבי?

נחמן שי: בקיצוץ רוחבי יש אמירה אחת: אני לא רוצה באמת להתמודד עם כל המשרדים, אני לא רוצה להחליט שתקציב א' הוא יותר חשוב מב', וב' הוא יותר חשוב מג', או שפה אני חייב לשמר את זה ופה אני יכול לא לשמר את זה.

נחמן שי: אלא אני אומר: אני אקח מכולם, וכולם ישלמו את המחיר, וזהו.

נחמן שי: רציתם שאני אוותר בנקודות אחת, שתיים, שלוש?

נחמן שי: ויתרתי, עשיתי את המאמץ, אבל אין פה הוקוס פוקוס, אני לא יודע – אני יכול, אבל אני לא אעשה את זה, אני לא אדפיס כסף; ולכן אני עכשיו אוריד קיצוץ רוחבי.

נחמן שי: קיצוץ רוחבי זה אקט לא אמיץ, זה אקט נוח.

נחמן שי: שוב פעם, אנחנו יודעים בדיוק: החבר'ה באגף התקציבים מסמנים, לוקחים, מורידים.

נחמן שי: אגב, יש לזה מחיר מבחינת כל אחד מאתנו, אבל הולכים בדרך הזאת, ומורידים אותה.

נחמן שי: אני רוצה לדבר על העוני בחברה הישראלית, כי אני חושב שזו התופעה המבישה ביותר של הדור שלנו.

נחמן שי: מצד אחד החברה הישראלית הלכה קדימה: יש בה אנשים עשירים מאוד, יש בה אנשים עשירים, יש בה אנשים שחיים ברווחה, ויש בה אנשים עניים מאוד.

נחמן שי: עכשיו, ברחוב, אצלי, במבשרת, הסתכלתי: הלך אדם, הלך לאט-לאט, עד שהוא נעצר, הגיע לפח אשפה – ראיתי, אני לא מספר לכם משהו שלא ראיתי – עמד ליד פח אשפה, הסתכל ימינה, הסתכל שמאלה, פתח, הציץ, הסתכל – אני כבר לא יכולתי לעמוד יותר, זה גם משהו שאני מרגיש פתאום שאני עוסק בפרטיות שלו – תחב את היד.

נחמן שי: אני כבר נסעתי הלאה.

נחמן שי: אצלי, ליד הבית, לא בשום מקום אחר.

נחמן שי: אני גם הסתכלתי, האיש נראה לי מלכתחילה מישהו – אבל אני לא יכול כיהודי, אני לא יכול כישראלי, אני לא יכול כחבר כנסת, בכלל ובמפלגת העבודה במיוחד – שלא להביע כאב על התופעה הזאת.

נחמן שי: זה בידינו, זה לא מכה משמים.

נחמן שי: כאשר מורידים קצבאות ילדים, ובא הביטוח הלאומי, שהוא, סוף-סוף, אחרי הרבה שנים, מוסד שסוף-סוף אמר איזושהי אמירה אמיצה, אמר שהירידה בקצבאות הילדים תייצר עוד 30,000 או 40,000, אולי יותר, כן?

נחמן שי: 40,000 ילדים מתחת לקו העוני.

נחמן שי: אמר את זה.

נחמן שי: והם אנשי מקצוע, אני מניח שהאמירה שלהם מקובלת.

נחמן שי: איך אנחנו יכולים להסתכל להם בעיניים?

נחמן שי: להם ולהורים שלהם?

נחמן שי: הלוא בבוקר כשהם יקומו הם יקבלו, אולי, לחם עם מרגרינה או חמאה או מה שהם יכולים לתת להם באותו יום.

נחמן שי: ואם לא תהיה להם ארוחה גם בבית-הספר או בקייטנה אז הם ילכו חצי רעבים.

נחמן שי: הם לא ימותו מרעב, כנראה שלא.

נחמן שי: אבל איזה חיים יהיו להם?

נחמן שי: יש לנו קרוב למיליון אנשים עניים במדינת ישראל של 2013.

נחמן שי: יש לנו פה מיליונרים, מיליארדרים; תסתכלו, לפעמים מספרים על ההרפתקאות שלהם, איך הם חיים.

נחמן שי: ויש פה אנשים שקמים בבוקר, הולכים לישון, ולא יודעים מה יהיה, מה מביא להם המחר.

נחמן שי: אני חושב שזה לא מוסרי שיֵצא לדרך תקציב כזה שהבשורה שמאחוריו היא שהוא משאיר לנו יותר עניים בחברה הישראלית.

נחמן שי: והתהליך קצת נעצר בשנים האחרונות, צריך להגיד.

נחמן שי: בא לכן שר האוצר, שאנחנו באמת תקפנו אותו כל הדרך, שר האוצר הקודם – ובכל זאת, באחוזים קטנים, מספרים קטנים, אבל לפחות נעצר.

נחמן שי: כי הייתה עלייה גבוהה.

נחמן שי: ועכשיו אנחנו מחדשים את זה.

נחמן שי: אני יודע שקצבאות ילדים זה דבר רגיש, ואני יודע שיש משפחות מרובות ילדים בשני סקטורים בחברה הישראלית – זה הסקטור החרדי, ששר האוצר עושה בסדר גמור שהוא מעודד אותם לצאת לעבודה.

נחמן שי: אני חושב שהוא ועמיתו ואחיו – בסדר גמור, טוב הדבר.

נחמן שי: אז קודם כול זה תהליך, זה לא יקרה לא היום ולא מחר.

נחמן שי: צריך לעשות את זה בהדרגה.

נחמן שי: אבל אסור לשכוח את המחיר.

נחמן שי: אם המחיר הוא שיהיו יותר עניים, אז אנחנו משלמים את המחיר לפני שאנחנו מקבלים את הפירות.

נחמן שי: והאם מישהו יכול להגיד שכתוצאה מהתקציב הזה והתקציב של שנה הבאה מספר העניים או קו העוני ישתנה, ואנחנו נראה פחות עניים בשנים הבאות?

נחמן שי: אני חושב שמכל התופעות שאנחנו חיים במדינת ישראל היום, זאת התופעה החמורה ביותר.

נחמן שי: ואני באמת חשבתי שאפשר יהיה לצפות שאחרי הבחירות ואחרי השינוי הגדול שהתחולל – אולי עוד יתחולל, אני תמיד מאמין, אני מאמין, אני מאמין בעתיד יותר טוב – לפחות את התופעה הזאת נצליח לרסן ולהקטין.

נחמן שי: ואנחנו מחמיצים את ההזדמנויות.

נחמן שי: אני יודע – חברתי יושבת-ראש המפלגה, היא יכולה לסמן כמה וכמה מקומות שאפשר להביא משם לא מיליונים אלא מיליארדים.

נחמן שי: וצעקנו את זה ואמרנו את זה, ואנחנו מחכים לראות את זה משם.

נחמן שי: אז גם זה אולי צריך היה לקרות כבר, וזה לא קרה.

נחמן שי: ואפשר לסמן עוד כמה מקומות שאפשר להביא מהם את המשאבים ולחוס על אותם אנשים קשי יום, אלה שמחטטים בפחי האשפה של מבשרת ושל מקומות אחרים – שהם לא יצטרכו עד כדי כך להשפיל את עצמם, ושמדינת ישראל, הבית שלהם, תדע להתייחס אליהם אחרת.

נחמן שי: את זה הייתי רוצה לראות בתקציב המדינה.

נחמן שי: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עכשיו נעבור להודעה – – –

יצחק כהן: רגע, רגע, אני קודם.

יחיאל חיליק בר: סליחה, סליחה, רגע, רגע, לא, לא.

יצחק כהן: מה "לא"?

יחיאל חיליק בר: קודם כול הודעה מסגן מזכירת הכנסת.

יצחק כהן: מה, אבל – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת כהן, יש מי שמנהל את המליאה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014), התשע"ג–2013, שהחזירה ועדת הכספים.

נאזם בדר: החלטת ועדת האתיקה בעניין הגשת הצהרות הון בתחילת הכנסת התשע-עשרה.

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: [מס' מ/768; "דברי הכנסת", חוב' י"ז, עמ' ; נספחות.

נאזם בדר: ]

יחיאל חיליק בר: יצחק, יקירי, אתה לא רשום.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו לראשי הוועדות.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו לראשי הוועדות, ואני מבקש להזמין את חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, יושב-ראש ועדת הכספים, לדבר על החוק, להציג את החוק.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הונח עכשיו חוק ההסדרים, ואני רוצה קודם כול לשבח את חברי ועדת הכספים ואת כל חברי הכנסת הנלווים שהצטרפו אלינו, כשאני חושב שבאמת זה הגוף אולי היחיד שהשקיע חודש שלם, מבוקר עד לילה, ובחלק מהזמנים גם כל הלילה, וחמישה ימים בשבוע, כדי לעבור על כל סעיף ועל כל שורה, כדי שבסופו של דבר יהיה לנו חוק הסדרים שלם יותר, טוב יותר ומיטיב יותר.

ניסן סלומינסקי: מאחר שהזמן קצר, אני לא אפרט את כל הסעיפים, אני רק ראיתי שוועדת הכנסת, שפירקה אותו, העבירה לוועדת הכספים נדמה לי יותר מ-90% מחוק ההסדרים, ועמדנו במשימה וסיימנו את כולו, ואני רוצה רק לומר שלושה דברים ששונים ממה שהיה מקובל או רגיל.

ניסן סלומינסקי: דבר ראשון, ועדת הכספים, במגמה להקל את הגזירות על השכבות החלשות ועל מעמד הביניים, קיצצה 3.5 מיליארד שקלים מתוך 14.5 מיליארד שקלים, שזה החלק הכספי של חוק ההסדרים, כמעט 30%.

ניסן סלומינסקי: זה דבר שלא היה אף פעם, וכל המטרה הייתה להקל מאוד – אם זה כולל, ואם מישהו דיבר על עזים, עזים בדרך כלל במקסימום זה מאות מיליוני שקלים.

ניסן סלומינסקי: לא היה אף פעם, זה לא עז, זה עולם ומלואו, 30% זה לא עזים.

ניסן סלומינסקי: זה קיצוץ אמיתי – אם זה בעקרות-הבית ואם זה במשפרי הדיור ואם זה במס הכנסה, בכל אותם דברים, ואני פשוט לא מפרט את כולם.

ניסן סלומינסקי: 3.5 מיליארד שקלים, 30% מחוק ההסדרים.

ניסן סלומינסקי: זה שינוי מהפכני ראשון.

ניסן סלומינסקי: שינוי שני, וגם השר עמד עליו בדבריו כשהוא דיבר בתחילה, כשהוכן התקציב – מתוך אחריות, ראתה ועדת הכספים שאנחנו, תפקידנו זה לא רק לקצץ ולהיטיב את החוק, ולהגיד למשרד האוצר או לשר: אדוני, יש לך עכשיו בעיה, תשבור את הראש.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: גילינו אחריות פיסקלית או אחריות בכך שאמרנו, אנחנו צריכים גם להשלים את זה.

ניסן סלומינסקי: הכוונה, לשבת עם האוצר ולמצוא מקורות חליפיים – מחוץ לקופסה, חלקם – כדי שנוכל לכסות את ה-3.5 מיליארד, כדי שתקציב המדינה יהיה לא גירעוני, וזה גם תקדים שמעולם לא היה; כך נמסר גם על-ידי אנשי האוצר, שלא היה דבר כזה.

ניסן סלומינסקי: ועמדנו במשימה.

ניסן סלומינסקי: ונעשו כאן דברים שבדרך כלל לא נעשו, לטובה, והבאנו מחוץ לקופסה, ובכך הצלחנו להקל מאוד על מעמד הביניים והשכבות החלשות.

ניסן סלומינסקי: והמהפך השלישי שהיה – ועליו בכלל לא מדברים, או לפעמים שמעתי את האופוזיציה שמדברת ואומרת, צריך לעשות, אבל הם לא שמו לב שעשינו את זה – זה שרוב חוק ההסדרים לא דן על הנושאים הכספיים.

ניסן סלומינסקי: רוב חוק ההסדרים היה לתת כוח לרשות המסים ולכל אוכפי החוק האחרים כדי להיאבק בהון השחור, בהעלמות מס, בתכנוני המס האגרסיביים של החברות הגדולות, כדי לחסום כל דבר שאנחנו יודעים עליו, לחסום אותו כדי שנוכל באמת לגבות מס אמת מכל החברות כולן, ולשתף את כל המגזרים בנטל של המדינה.

ניסן סלומינסקי: וזה רוב חוק ההסדרים, ואני אומר שוב – חוק ההסדרים, כשהגיע אלינו, הגיע מאוד לא ברור בנושאים האלה, ועליו ישבנו לילות כימים עם רשות המסים, עם לשכות עורכי-הדין ורואי-החשבון, והגענו לתוצאות מדהימות – לטובה, אני אומר – שמאפשרות לרשות המסים ולכל גופי האכיפה האחרים לפעול באמת.

ניסן סלומינסקי: אנחנו, מצד אחד, לוחצים אותם, אומרים להם: תפעלו, תחסמו, אבל לא היו להם כלים, ועכשיו יש להם.

ניסן סלומינסקי: בחוק ההסדרים שינינו באופן מהותי את החצי השני, ויש להם עכשיו כלים טובים לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: כך שאני רוצה לומר שיש לנו כאן שלושה שינויים, איך אומרים, אמיתיים, רציניים, שלא היו אף פעם בחוק ההסדרים.

ניסן סלומינסקי: אני לא מפרט מקוצר הזמן את כל הדברים כי הם רבים, הוא נמצא לפניכם.

ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה לומר שאני בהרגשה שחוק ההסדרים שקיבלנו, יצא מאתנו שונה לחלוטין, אבל הרבה יותר מיטיב עם השכבות החלשות ועם מעמד הביניים, הרבה יותר מיטיב, הרבה יותר נכון, וגם מאפשר לכל הגופים הרלוונטיים, רשות המסים ואחרים, באמת להילחם בעוצמה בכל העלמות המס, הלבנת ההון והתחכומים.

ניסן סלומינסקי: אז זהו.

ניסן סלומינסקי: אני מקווה, פונה אל חברי בכנסת, שאנחנו, במסגרת ההצבעות שתהיינה, בנוסף לתקציב שעליו דיברנו כבר – אני פונה לכל חברי שאנחנו נאשר את חוק ההסדרים ונדע שעשינו – ואני רוצה גם להגיד לחברי בוועדה – שבאמת השתדלנו ועשינו כמיטב יכולתנו לשנות, וכולנו הרגשנו את זה, ואני יכול להגיד שבחלק הזה כמעט לא היו אופוזיציה וקואליציה כי כולנו עבדנו לגופו של עניין, חלק גדול אפילו אושר על-ידי כולם, השתדלנו.

ניסן סלומינסקי: ומילה אחרונה רק אחרי חוק ההסדרים – אני שמח ואני רוצה להודות לחברי ולמצטרפים אלינו, חברי הכנסת, שבאמת עם כל הוויכוחים, וכל אחד יש לו את התפיסות שלו ואת הדעות שלו, וכולם נשמעו, כולם נלקחו בחשבון, ובסופו של דבר סיימנו כחבורה מלוכדת שמעריכה אחד את השני, מפרגנת אחד לשני, ובסופו של דבר אני מקווה שנוכל להצביע ולקבל את החוק ההסדרים.

ניסן סלומינסקי: הוא טוב, ורובו הגדול הוא לא נושא של קואליציה ואופוזיציה.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, יושב-ראש ועדת הכספים ניסן סלומינסקי.

יחיאל חיליק בר: יעלה יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת אבישי ברוורמן, להציג את החוק.

יחיאל חיליק בר: אחריו – בשם יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, כבוד שר האוצר, יושבת-ראש האופוזיציה, חברי הכנסת, אני אציג את הסיכומים לגבי חוק ההסדרים, לגבי הרפורמות בוועדת הכלכלה.

אבישי ברוורמן: אני מאחל לך, שר האוצר, שבתקציב הבא יהיה לנו פחות חוק הסדרים, גם פחות חוקים, כדי שבאמת הדיונים יהיו לא רק "ויהי בחצי הלילה", דיינו שנעשה את זה במשך השנה.

יאיר לפיד: – – –

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, אני מתכבד להציג בפניכם את החלקים מהצעת החוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013–2014), הידועה גם כהצעת חוק ההסדרים, שהועברו לדיון בוועדת הכלכלה של הכנסת.

אבישי ברוורמן: בפתח דברי אני באמת רוצה להודות על העבודה המסורה, העניינית והמקצועית שהייתה בוועדת הכלכלה – לחברי הכנסת, לצוות של השר ארדן, של שר המים, שלום, לצוות של האוצר.

אבישי ברוורמן: אציין – אני רואה את עדי, החיוך של עדי תמיד נתן לי כוח גם בשעות הקטנות של הלילה.

אבישי ברוורמן: וכמובן, לשאול מרידור, יעל מבורך, יוני רגב, ולכל האחרים שעשו במלאכה.

אבישי ברוורמן: אני מאוד מאוד רוצה להודות לצוות של ועדת הכלכלה, לשתיים הבלתי-נלאות שאין כמותן – לאה ורון והמשנה ליועץ המשפטי של הכנסת אתי בנדלר, כמובן לכל הצוות הנפלא שמסביבן, ולעוזרתי הכלכלנית מרב דוד, לטל ולאייל.

אבישי ברוורמן: בכלל, אני חושב שהייתה עבודה מאוד יסודית, מאוד פורייה, זכיתי.

שלי יחימוביץ': זכית בצוות משובח.

אבישי ברוורמן: אני זכיתי, כי אני אומר תמיד, אדוני שר האוצר: הצד שלנו זה צוות ודרך.

אבישי ברוורמן: כי בסופו של דבר, אתה יודע, לפעמים רואים את הטווס בראש, בלי צוות, ואני אומר לך מניסיוני, בסופו של דבר מה שמצליח זה צוות, ובאמת היה פה צוות ועבדו ביחד.

אבישי ברוורמן: ועדי, תמשיכי לחייך.

אבישי ברוורמן: החלקים של חוק ההסדרים כוללים את פרק התקשורת, למעט סעיף 39 בהצעת החוק שעניינו הקצאת תדרי רדיו, ואת פרק המים.

אבישי ברוורמן: כידוע, בנוסף לכך הועבר לדיון בוועדת הכלכלה גם פרק התקינה, אך ככל שלמדנו אותו הבנו שאין אפשרות לדון בו ולסיים את הליך החקיקה שלו בצורה ראויה בפרק הזמן שהוקצב לטיפול בהצעת חוק ההסדרים, ולכן הוועדה החליטה, והמליאה אישרה, לפצל את פרק התקינה מחוק ההסדרים.

אבישי ברוורמן: אנחנו נתחיל לדון בו מייד, וכמובן נמשיך את זה באוקטובר.

אבישי ברוורמן: כמובן שלא יהיו עיכובים, אבל יהיו דיונים פתוחים וברורים.

אבישי ברוורמן: אציג, על כן, את פרק התקשורת, ולאחר מכן את פרק המים.

אבישי ברוורמן: פרק התקשורת כלל במקור שלושה עניינים: 1.

אבישי ברוורמן: פתיחה לתחרות של הפס הרחב, השוק הסיטונאי מה שנקרא בעגה התקשורתית, בטלפוניה הנייחת.

אבישי ברוורמן: 2.

אבישי ברוורמן: חיוב בעלות הרישיון לשידורים בכבלים ובלוויין לשווק חבילת שידורים המונה מספר מצומצם של ערוצים במחיר קבוע.

אבישי ברוורמן: חבילה, שלאחר ויכוח, אדוני שר האוצר, קראו לה פעם "חבילת בסיס", "חבילה צרה", אמרנו: זאת הזדמנות, קראנו לה "חבילת יסוד".

אבישי ברוורמן: 3.

אבישי ברוורמן: תיקונים שונים בחוק הפצת שידורים באמצעות תחנות שידור ספרתיות, שהחשוב בהם הוא הרחבת היצע ערוצי הטלוויזיה שניתן יהיה להפיץ באמצעות מערכת זאת, המוכרת גם כ"עידן פלוס".

אבישי ברוורמן: תרשה לי, יושב-ראש הכנסת לשעבר, אני אסרתי – רק השר גלעד ארדן המרה את פי – לקרוא לזה "DTT", כי רוב האנשים שומעים DDT, וגם יוצאי עדות המזרח וגם יוצאי אירופה שעברו את השואה לא אוהבים את ה-DDT, אז מהיום והלאה בוועדה זה רק "עידן פלוס".

אבישי ברוורמן: אני מציע, עדי, שאת תזכרי שזה גם באוצר.

אבישי ברוורמן: נושא נוסף שלא היה כלול במקור בהצעת חוק ההסדרים אך החלטנו לשלבו כאן הוא הארכת תוקף החוקים שמכוחם משודרות החדשות המקומיות במסגרת שידורי הכבלים והלוויין.

אבישי ברוורמן: אפרט בקצרה את עיקרי ההסדרים לגבי כל אחד מהנושאים בפרק זה.

אבישי ברוורמן: לעניין השוק הסיטונאי בטלפוניה הנייחת – שלי, את אמונה על האקדמיה, נייחַת או נייחֶת?

אבישי ברוורמן: רובי?

יחיאל חיליק בר: נייחַת.

אבישי ברוורמן: נייחַת.

אבישי ברוורמן: אתי, נייחַת.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: בתחום זה קיימים היום שני שחקנים, שהם "בזק" ו"הוט", שלהם תשתיות כלל-ארציות אשר על גביהן הם מספקים את השירות לצרכנים.

אבישי ברוורמן: זה למעשה בעגה הכלכלית מצב של דואופול, לא מונופול אחד אלא שניים ששולטים.

אבישי ברוורמן: מטרת התיקון המוצע בחוק התקשורת (בזק ושידורים) המונח לפניכם היא לאפשר לשחקנים שהם חסרי תשתיות לעשות שימוש בתשתית הקיימת – – –

ראובן ריבלין: להישען על התשתיות.

אבישי ברוורמן: להישען על התשתית הקיימת של חברת "בזק" ו"הוט", כי זה לא יעיל למדינה קטנה שכל אחד יקים תשתית.

אבישי ברוורמן: יש כבר תשואה לגודל, לכן הרעיון הוא על התשתיות האלה לתת לשחקנים נוספים.

ראובן ריבלין: זה נקרא – – –

אבישי ברוורמן: אני רק רוצה להזכיר שיושב-ראש הכנסת לשעבר היה גם שר התקשורת.

אבישי ברוורמן: במילים פשוטות, מוצע לאפשר לחברות אחרות לרכוב על התשתיות של "בזק" ו"הוט" תמורת תשלום.

אבישי ברוורמן: ההיתר האמור יאפשר להן להציע לציבור חבילות שירותים הכוללות שירותי אינטרנט וטלפון וכן שירותים נוספים, כך שגם שחקנים חסרי תשתית גישה יוכלו להתחרות בשחקנים הקיימים, דבר שיגביר את התחרות, על כל המשמעויות שיש לכך, הן כלפי הצרכן הסופי והן מבחינה כלל-משקית.

אבישי ברוורמן: כדי לאפשר את המהלכים האמורים מוצע לתת לשר התקשורת סמכויות שונות, כמו הסמכות לקבוע מחירים בשוק הסיטונאי.

אבישי ברוורמן: סמכות זו חיונית כדי להבטיח מרווח שיווקי הוגן בין המחיר הסיטונאי שמציעות חברות התשתית לבין המחיר הקמעונאי שהן מציעות, שאם לא כן, יכולות חברות התשתית באמצעות המרווח השיווקי לסכל את התחרות ולייתר את ההסדרה.

אבישי ברוורמן: החזקים במקרה הזה יכולים לשחק באמצעות הכוח שיש להם ואז הדואופול הזה משמר את כוחו.

אבישי ברוורמן: בקביעת המחירים יוכל שר התקשורת להתבסס על שני עקרונות-על: עלות פלוס רווח סביר, או להתבסס על נקודות ייחוס שנקבעו בהצעת החוק; בהתייחסות, כמובן, גם למקומות אחרים.

אבישי ברוורמן: בנוסף, מוצע לחייב את בעלי הרישיון לתת הודעה מוקדמת על אודות שיווק שירות או חבילת שירותים כדי לאפשר למשרד התקשורת לבחון חשש לפגיעה בתחרות, והדבר החשוב ביותר, להגיב במהירות, לא אחרי 30, 40, 60 יום, כשכבר כל הסוסים נגנבו מהאורווה.

אבישי ברוורמן: בנוסף, מוצע להסמיך את שר התקשורת, אם ראה כי קיים חשש לפגיעה מיידית במתן שירות באופן תקין וסדיר או בתחרות בתחום, לקבוע הוראות מיידיות, ובכלל זה להורות על פעולות שעל בעל הרישיון לנקוט או פעולות שעליו להימנע מלנקוט.

אבישי ברוורמן: במקרה זה לבעל הרישיון תהיה זכות שימוע על-ידי השר – כאן היה לנו ויכוח נוקב של שעות – תהיה זכות שימוע על-ידי השר לאחר מתן ההוראה.

אבישי ברוורמן: עם זאת, במהלך הדיון ולאור עמדות הנוגעים בדבר הוחלט כי ההוראה המיידית של השר תינתן אך ורק, אדוני שר התקשורת לשעבר, לאחר שבעל הרישיון קיבל הזדמנות להתייחס להוראת השר בתוך שני ימי עבודה.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת כהן, לקחנו בחשבון גם את נושא השבת, אבל הדחיפות, בתוך שני ימי עבודה.

אבישי ברוורמן: כמו כן, הוחלט כי סמכות זו של השר תחול גם כלפי בעל רישיון לשידורים.

אבישי ברוורמן: בצד סמכויות נוספות לשר נקבע כי בשל הפרת ההוראות החדשות ניתן יהיה להטיל עיצומים כספיים, ואני הייתי שמח, משמעותיים.

אבישי ברוורמן: לעניין חבילת היסוד, מטרתו של תיקון זה היא הרחבת התחרות במגזר הטלוויזיה הרב-ערוצית וקביעת חבילת ערוצים מצומצמת שמחירה יהיה מוגבל.

אבישי ברוורמן: במסגרת התיקון מוצע להסמיך את שר התקשורת להורות לבעל רישיון כללי לשידורי כבלים או לוויין להציע חבילת שידורים המונה מספר מצומצם של ערוצים.

אבישי ברוורמן: הרי אתם יודעים שלעתים מכרו לנו כל כך הרבה ערוצים, אבל אנשים בדרך כלל מסתפקים בקבוצה מצומצמת, ולכן יש לאפשר להם את הזכות ואת היכולת גם לקנות מספר מצומצם של ערוצים.

אבישי ברוורמן: ולכן מוצע כי השר יקבע את המדיניות בעניין מאפייני חבילת היסוד ואת סוגי הערוצים בה, את המכירה ובכלל זה את דמי ההתקנה וציוד הקצה.

אבישי ברוורמן: הוראות השר יעמדו בתוקפן לתקופה שלא תעלה על שלוש שנים, והוא רשאי להאריכה אם ראה כי טרם התבססה תחרות בתחום.

אבישי ברוורמן: החזון, כמובן, הוא שתוך כמה שנים לא יהיה פה דואופול, יהיו פה ארבעה, חמישה שישה שחקנים שמשחקים בכל המגרשים.

אבישי ברוורמן: כרגע לחלק מהם, "הוט" ו"בזק", יש יתרון תשתיתי, יש שחקנים כמו "סלקום", "פרטנר", יש להם יתרון בדברים אחרים.

אבישי ברוורמן: על פני זמן, בתהליך הזה שנותן כניסה לתחרות, הגנה מתאימה, בתהליך שהוא מופלא מכולנו – כי ההתפתחויות בשוק התקשורת הן בלתי צפויות – אנחנו צועדים לקראת עתיד בלתי צפוי, אבל הכיוונים, ברור שהם נכונים, כלפי הצרכן וכלפי שחקנים רבים יותר מאשר השחקנים הבודדים הקיימים.

אבישי ברוורמן: לאחר שהשר יקבע את העקרונות המתייחסים לחבילת היסוד, מועצת הכבלים והלוויין תקבע אילו ערוצים ייכללו בחבילה, את תוכן השידורים, רמתם והיקפם, וכן הוראות לעניין הבאתה לידיעת הציבור של החבילה.

אבישי ברוורמן: לעניין הפצת השידורים באמצעות תחנות שידור ספרתיות.

אבישי ברוורמן: חוק הפצת שידורים באמצעות תחנות שידור ספרתיות התקבל בכנסת בשנת 2012.

אבישי ברוורמן: התיקון המוצע בהצעת חוק זו נועד בעיקרו, כפי שציינתי בראשית דברי, להרחיב את מגוון והיצע השידורים שיהיה אפשר להפיץ באמצעות מערך תחנות השידור האמורות, המכונה, כאמור – עדי, לרשום ולהעביר את זה גם לשר ארדן – "עידן פלוס".

אבישי ברוורמן: אין יותר DDT.

אבישי ברוורמן: מערך זה מופעל היום על-ידי הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, ולפי הצעת החוק שר התקשורת ושר האוצר יהיו גורם אחד, כגורם מפעיל, שיכול להיות גם גורם פרטי, שלו יינתן גם היתר הפעלה.

אבישי ברוורמן: כידוע, היום מופצים במערך זה שישה ערוצי טלוויזיה: הערוצים המסחריים – 2 ו-10, שני ערוצים של רשות השידור – 1 ו-33, הטלוויזיה החינוכית – ערוץ 23 וערוץ הכנסת – – –

ראובן ריבלין: ערוץ הכנסת.

אבישי ברוורמן: אני אומר.

אבישי ברוורמן: אל תקדים.

אבישי ברוורמן: אני אומר, האחרון, אבל עם הכבוד: וערוץ הכנסת – 99.

אבישי ברוורמן: בהתאם לחוק כנוסחו היום, אפשר להפיץ גם את הערוצים הייעודיים, אך עד היום ערוצים אלה, שעמם נמנים ערוץ המוסיקה, הערוץ בשפה הרוסית והערוץ בשפה הערבית, אינם מופצים בפועל.

אבישי ברוורמן: זאת הצהרה כמו לגבי השיווק לעתים; אומרים 45,000 דירות משווקות, ובפועל פחות מ-14,000.

ראובן ריבלין: בזמנו היו מכרזים – – –

אבישי ברוורמן: נכון.

אבישי ברוורמן: בהתאם להצעת החוק, על כל הערוצים האמורים ייתוספו עוד 12 ערוצים חדשים.

אבישי ברוורמן: האם זאת הקואליציה החדשה?

שלי יחימוביץ': חס וחלילה.

אבישי ברוורמן: אוקיי.

שלי יחימוביץ': חס וחלילה.

שלי יחימוביץ': אבישי, הסר דאגה מלבך.

שלי יחימוביץ': קבל התחייבות.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: על כל הערוצים האמורים יתווספו עוד 12 ערוצים חדשים; בלשון ההצעה: "ערוצים נושאיים".

אבישי ברוורמן: המועצה לשידורי כבלים ולוויין תיתן רישיון לשידור ערוץ נושאי למי שייבחר במכרז, והזוכה במכרז ייבחר לפי המחיר שיציע לשלם לצורך הפצת שידוריו, דהיינו בעל ההצעה הכספית הגבוהה ביותר.

אבישי ברוורמן: ככלל, הזוכה במכרז יוכל לבחור, לאחר בחירתו, לאילו נושא מהנושאים המפורטים בהצעת החוק הוא יקדיש את שידוריו, ובהם ספורט, שידורים לילדים, סרטים, טבע ועוד.

אבישי ברוורמן: החריג הוא ערוץ החדשות, כך שמי שמבקש להיות משדר ערוץ בנושא חדשות יצטרך להודיע על כך למועצה כבר בעת הגשת הצעתו.

ראובן ריבלין: אומנם אנחנו מדברים על המוליכים, ולא על התוכן, אבל, אדוני, כבר-אוריין, מדוע לא הצעתם שייתנו פעם בחודש הצגה מאחת ממערכות התיאטרון בישראל, "הבימה", "הקאמרי"?

אבישי ברוורמן: אדוני, אתה יודע – – –

נחמן שי: מה?

נחמן שי: הצגה?

נחמן שי: זה – – –

ראובן ריבלין: התיאטרון שלנו היום הוא אחד – – –

אבישי ברוורמן: אדוני, מכל מלמדי השכלתי, ובטח מבן שבט ריבלין.

ראובן ריבלין: לא לא לא.

אבישי ברוורמן: אנחנו ניקח את זה.

אבישי ברוורמן: הלוא התהליך הזה הוא מתמשך.

ראובן ריבלין: נכון.

אבישי ברוורמן: מכיוון שנשב, תודה על התשומה.

אבישי ברוורמן: תודה על התשומה, אדוני.

ראובן ריבלין: לקרב את הציבור לתיאטרון.

אבישי ברוורמן: תודה על התשומה.

באסל גטאס: כולל ערבים – – –

אבישי ברוורמן: אני אמרתי: כולל הגרים היושבים בתוכך.

אבישי ברוורמן: אני השתמשתי בביטוי הזה, אבל אתה יודע כמה אני לוחם, וניאבק כולנו, למען ערוץ ערבי, והאוכלוסייה הערבית, שמגיעה לה יותר ויותר חשיפה בכל המקומות.

ראובן ריבלין: אין מי שיכול להפעיל את זה.

ראובן ריבלין: כמעט 20 שנה רוצים שמישהו ייקח את הערוץ הערבי ויפעיל, ואין – – –

אבישי ברוורמן: אני מקווה שיש התקדמות.

באסל גטאס: – – –

נחמן שי: כשאתה היית שר התקשורת אתה הוצאת את המכרז לערוץ הערבי.

נחמן שי: אני זוכר את זה.

באסל גטאס: – – –

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת גטאס, אני חושב שיש התקדמות בנושא הזה.

באסל גטאס: – – – והם לא מבינים.

אבישי ברוורמן: אנחנו כמובן נעקוב ונדווח לוועדה.

אבישי ברוורמן: אני מקווה שזה יצא לפועל – לכנסת, סליחה.

אבישי ברוורמן: בהצעת החוק כלולות גם הוראות בנושא דמי הפצת השידורים במקרה שנשארת קיבולת פנויה בתחנות השידור.

אבישי ברוורמן: חשוב לציין שלתחנת שידור יש קיבולת מסוימת, ומשהיא מופעלת הוצאות ההפעלה, התפעול והתחזוקה וכל ההוצאות האחרות בשל הפצת השידורים באמצעות תחנות השידור הספרתיות אינן מושפעות ממספר הערוצים המופצים בפועל.

אבישי ברוורמן: החוק, בנוסחו כפי שהתקבל בכנסת בשנת 2012, קבע כי אוצר המדינה יישא בעלות בשל הקיבולת הפנויה.

אבישי ברוורמן: עתה, בהצעת חוק זו, נקבע כי המשתמשים בפועל, למעט הערוצים המסחריים, יישאו גם בעלות זו, אם כי הסכומים שיחולו על המשתמשים השונים לא יהיו אחידים, ולמעשה הערוצים הציבוריים, דהיינו רשות השידור, הטלוויזיה החינוכית והכנסת, יישאו בנתח גדול יותר בתשלום בשל הקיבולת הפנויה.

אבישי ברוורמן: אני אסיים את התייחסותי לתיקון זה בתקווה שהחוק החדש לא רק יוזיל את המחירים לצרכן וישפר את התחרות ואת מגוון שידורי הטלוויזיה, אלא גם יגרום לשגשוג היצירה המקומית ויביא לבתינו מסך איכותי.

אבישי ברוורמן: אוסיף שהוועדה תמשיך לעקוב, כי אנחנו נכנסים פה לתהליך כל כך מרתק.

אבישי ברוורמן: היא תעקוב כל הזמן אחרי מה שקורה.

אבישי ברוורמן: אבל ביקשתי רק בקשה אחת שעד היום לא התקיימה.

אבישי ברוורמן: יש מושג שעד היום לא ראיתי אותו שנקרא "מרבב".

אבישי ברוורמן: מרבב זה דבר שמערבב את הערוצים וכו'.

אבישי ברוורמן: אני ביקשתי, ועד אוקטובר אני לא אחדש את הדיונים, עדי, אם לא יביאו ויראו לי מה זה מרבב.

אבישי ברוורמן: אני בן של נגר, אני יודע לעבוד בנגרות, אני יודע לעבוד בגינה.

אבישי ברוורמן: אני רוצה לראות מה זה מרבב.

שלי יחימוביץ': מה זה?

אבישי ברוורמן: עורך-דין בנדלר, כמה שעות – עורך-דין בנדלר, כמה שעות אנחנו בזבזנו על המרבב?

אבישי ברוורמן: המרבב, שלי, אם את לא יודעת, אלילת התקשורת – – –

נחמן שי: מרבב זהו – – –

אבישי ברוורמן: בבקשה, נחמן שי.

נחמן שי: זה אותו מתקן – –

אבישי ברוורמן: יפה.

נחמן שי: – – שמרכז שישה ערוצים.

נחמן שי: זו שיטה דיגיטלית שאיננה עולה בתשלום לנמען.

אבישי ברוורמן: ויש לזה עניין וירטואלי ועניין פיזי.

אבישי ברוורמן: אני דרשתי לראות את הדבר הפיזי הזה, ועד היום, עדי, אני לא קיבלתי את זה, לא ממשרד התקשורת.

נחמן שי: אני אדבר עם הרשות השנייה ותקבל את המתקן.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: לעניין שידורי החדשות המקומיות.

שלי יחימוביץ': הערכתי אליך גברה פי כמה וכמה.

אבישי ברוורמן: את רואה?

שלי יחימוביץ': והיא הייתה גבוהה גם קודם.

נחמן שי: היא התרבתה כתוצאה מהמרבב.

אבישי ברוורמן: נחמן שי, אתה ה"מרבב" של מפלגת העבודה.

נחמן שי: אתה שוכח שהייתי שם לפני 20 שנה, כשזה קם.

אבישי ברוורמן: לעניין שידורי החדשות המקומיות.

אבישי ברוורמן: כפי שהזכרתי בתחילת דברי, בהצעת החוק המקורית לא הייתה התייחסות לחדשות המקומיות.

אבישי ברוורמן: אנו התוודענו לכך שבהיעדר חקיקה מתאימה תוקף החוק שמכוחו משודרות חדשות אלה יפוג ב-31 ביולי השנה, רק בתחילת הדיונים בהצעת חוק ההסדרים.

אבישי ברוורמן: מאחר שיש חשיבות רבה, ואני שמתי את זה בתור ייהרג ולא יעבור, למתן במה מתאימה להתרחשויות בזירות המקומיות, בפריפריה, שלעתים לא שומעת רק את דבר תל-אביב וירושלים, התרחשויות שבדרך כלל אין להן ביטוי במהדורות החדשות הארציות, ומכיוון שראינו גם שאם לא מתקדמים ב-31 ביולי הולכים לפטר 100 עובדים, וזה עוד יימשך לכיוונים אחרים, ראינו לנכון לשלב את הארכת החוק המאפשר שידור חדשות מקומיות במסגרת הצעת חוק ההסדרים.

אבישי ברוורמן: לכן הארכנו את תוקף החוק עד 31 בדצמבר השנה.

אבישי ברוורמן: כל שנה – חברת הכנסת יחימוביץ לפני שנים כבר כתבה בדיונים שהיו שם, שאי-אפשר כל שנה בהוראת שעה להוסיף טלאי על טלאי של כסף.

אבישי ברוורמן: צריך לעשות איזה סידור.

אבישי ברוורמן: ולכן אני אומר כאן:

אבישי ברוורמן: מבחינתי זו הפעם האחרונה שעושים את הטלאי.

אבישי ברוורמן: ולכן ההתחייבות היא שעד 31 בנובמבר, ואני מקווה שעד אז אנחנו נקדם חלק גדול מההסכמים, אנחנו במקביל מצפים כי שר התקשורת יביא לכנסת הצעת הסדר, הצעת חוק חדשה, שתסדיר באופן קבוע את המשך החדשות המקומיות משנת 2014 ואילך במתכונת הקיימת או במתכונת אחרת, ומבלי שסכנת הסגירה תרחף כל שנה מחדש מעל מפעל חשוב זה.

אבישי ברוורמן: נשאר עוד נושא, עדי, לגבי מס ערך מוסף.

אבישי ברוורמן: הבטחתם לי שזה נסגר, אני רוצה לקבל דיווח עד סוף המושב הזה.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: אני עובר לפרק הבא, פרק המים.

באסל גטאס: אפשר לפני, אבישי, לדעת מה דעתך על עצם העובדה שמורידים את ערוץ 2 וערוץ 10 משידורי הלוויין ומסתפקים בשידור הדיגיטלי?

נחמן שי: לא, זה נשאר בלוויין ונשאר בכבלים.

אבישי ברוורמן: לא, נשאר.

נחמן שי: זה עוד ערוץ אחד שלא עולה כסף, ובכל בית אפשר לקלוט אותו.

נחמן שי: לא מורידים אותו.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת גטאס – – –

באסל גטאס: מורידים מהלוויין.

נחמן שי: לא.

באסל גטאס: ב-1 בינואר.

נחמן שי: מורידים מהאנטנות הביתיות, האנלוגיות.

נחמן שי: אין יותר שידור אנלוגי.

באסל גטאס: מהלוויין.

אבישי ברוורמן: אני נורא שמח שחבר הכנסת שי, שהוא נכס עם הצטרפותו למפלגת העבודה, יש לו עבר תקשורתי כל כך רציני, שגם בדיוני הוועדה מפעם לפעם נעזרנו פה, כולל בנושא אחר שהעליתי לפני יומיים, חוק גלי צה"ל.

אבישי ברוורמן: אני ממנה אותך בתור הזה – – –

אברהם מיכאלי: – – –

יחיאל חיליק בר: כבר מינית אותו ל"מרבב" המפלגתי, אתה רוצה למנות אותו לעוד משהו?

אבישי ברוורמן: הוא גם סגן ראש הסיעה, לא?

יחיאל חיליק בר: כן.

אבישי ברוורמן: חבר'ה, רבותי – – –

יחיאל חיליק בר: חברים, יו"ר הוועדה מנסה לסיים, אז תנו לו בבקשה.

אבישי ברוורמן: ידידי חבר הכנסת מיכאלי רוצה ללכת הביתה לילדים, לאישה.

אבישי ברוורמן: אני רוצה להמשיך.

יחיאל חיליק בר: וגם חברת הכנסת רפאלי, אני רואה, מצטרפת לבקשה לתמצת.

יפעת קריב: וגם אני.

יחיאל חיליק בר: וגם חברת הכנסת – כולם אסירים שלך פה, אגב, צריכים לדבר אחריך.

אבישי ברוורמן: ואני חושב, גם אסיר ציון, חבר הכנסת אלעזר שטרן.

אבישי ברוורמן: אני ממשיך.

אלעזר שטרן: אנחנו אורחים של ישיבת סיעת העבודה.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: פרק המים.

אבישי ברוורמן: עניינו של הפרק – אני חושב שזה חשוב, מכיוון שרוב האנשים לא בקיאים בכלל בנושאים, אני חושב שכדאי לפרט קמעה לגבי נושאים מרכזיים.

אבישי ברוורמן: למרות שהאולם ריק, אבל לאותם שישה צדיקים בסדום, זה כדאי.

אבישי ברוורמן: עניינו של הפרק הוא רפורמה בתחום תאגידי המים והביוב.

אבישי ברוורמן: חוק תאגידי מים וביוב, התשס"א

אבישי ברוורמן: –2001 – חוק זה מחייב את כל העיריות והמועצות המקומיות, החל ביולי 2007, להקים תאגיד נפרד לשם מתן שירותי מים וביוב בתחומיהן ולהעביר אליו את האחריות למתן שירותים אלה.

אבישי ברוורמן: תכליתה של חובה זו היא, הייתה, להביא לניהול יעיל יותר של משק המים והביוב ברשויות המקומיות, ובכלל זה להבטיח השקעה נאותה במשק המים לטובת כלל הצרכנים.

אבישי ברוורמן: טענו שלעתים ברשות מקומית מסוימת גובים את הכספים, אבל בעל הבית, ראש הרשות, במקום להשקיע אותם בתשתיות של המים הוא הולך ושם אותם במקומות אחרים.

אבישי ברוורמן: תכליתה של חובה זו הביא – אם ככה, הרעיון היה להביא לניהול יותר יעיל של משק המים ברשויות המקומיות, ובכלל זה להבטיח את אותה השקעה נאותה במשק המים לטובת הצרכנים.

אבישי ברוורמן: עיקרו של הפרק המונח בפניכם עוסק בהטלת חובה להקים תאגידים אזוריים שיספקו שירותי מים וביוב למספר רשויות מקומיות, במטרה להביא לניצול מרבי של יתרון הגודל.

אבישי ברוורמן: לא צריך שכל רשות קטנה תחזיק את התשתית שלה, עדיף שיהיה פה תאגיד אזורי.

אבישי ברוורמן: וגם מבחינת מקורות המימון, את יתרון הגודל גם כאן לנצל להפחתת עלויות התפעול שנובעות מקיום מספר רב של תאגידים – כיום 55 במספר, לפי הנתונים שהוצגו בוועדת הכלכלה.

אבישי ברוורמן: אומר לכם: הייתה הצעה של האוצר בתחילה להוריד את מספר התאגידים ל-15.

אבישי ברוורמן: התחיל מיקח וממכר, ויכוח שלא היה בתוך הוועדה, היה עוד לפני זה, עם רשות השלטון המקומי והרשויות, ואנשי האוצר, אנשי שר המים, אנשי השלטון המקומי הציגו פשרה, שאנחנו נבחן אותה, אם אכן אותה הפשרה שאנחנו מאמצים כאן תביא לציון גואל, כולל לאלה שאינם ציונים, אם הם יהודים או שאינם יהודים.

אבישי ברוורמן: לפי הנתונים שהוצגו בוועדת הכלכלה, חשוב לציין כבר בנקודה זו כי המהלך לצמצום מספרם של התאגידים הקיימים אמור להשליך כמובן על גובה תעריפי המים, שנקבעים לפי העלות הריאלית של אספקת השירותים.

אבישי ברוורמן: נושא זה נדון בהרחבה בדיוני הוועדה.

אבישי ברוורמן: מה שמפריע לכולנו, לי אישית, מחירי המים בשנים האחרונות עלו ב-25%, 40%.

אבישי ברוורמן: ברובם, אדוני שר האוצר, הם מוטלים, המחירים האלה של המים – מי שנושא בעול זה מעמד הביניים והקבוצות החלשות.

אבישי ברוורמן: ולכן, לאחר שבדיון בחוק הזה הייתה הסכמה שבהסכם בין התאגידים והרשויות יבחנו ירידה של 5% – מי שיעשה את הירידה של ה-5% לא יקבל את המקל בראש אלא ימשיך להתקיים, אחר יקבל.

אבישי ברוורמן: חשבנו ש-5%, במיוחד שמעלים עוד מס ערך מוסף, זה לא דבר כל כך משמעותי.

אבישי ברוורמן: אני מוכרח לציין ששר המים ציין שהוא בעד להוריד אותם ב-10%, 15%.

אבישי ברוורמן: אמרתי: אהלן וסהלן, אני כבר מזמין אותו לוועדה, שיבוא בתחילת אוקטובר ויסביר איך הוא מוכן לקדם את זה, כי אנחנו נעזור לו.

אבישי ברוורמן: אבל דרשנו מהממשלה להביא הצעה להפחתה בתעריפי המים למעוטי יכולת, כתנאי ייהרג ובל יעבור לאישור הפרק בוועדה.

אבישי ברוורמן: לשמחתי, הגעתי להסכמה עם משרד האוצר על הרחבת מעגל הזכאים לתעריפי מים מופחתים על רקע מצב כלכלי ועל הקצאת מימון מאוצר המדינה, כ-40 מיליון שקלים בשנה.

אבישי ברוורמן: זה לקשישים עניים, 200,000 מתוך אותם 300,000 שהם בקבוצה הזאת של החלשים.

אבישי ברוורמן: הסכמה זו עוגנה בנוסח המונח בפניכם.

אבישי ברוורמן: ואנחנו, עדי, צריכים להגיש אותה מייד כשנסיים את חוק ההסדרים, אנחנו נניח אותה כאן.

אבישי ברוורמן: מבחינתי היא אינה סוף פסוק.

אבישי ברוורמן: בכוונתי להגיש הצעת חוק פרטית להרחבה נוספת של מעגל הזכאים, כדי שתכלול את כל הקבוצות החלשות, במקרה הזה, במספר כאן, זה עוד 100,000.

אבישי ברוורמן: בשל קוצר הזמן אסקור בתמציתיות את ההסדרים הכלולים בפרק שבפניכם: לפי המוצע, החל במועד הקובע, 1 ביוני 2014 לגבי רשויות מקומיות שטרם הקימו תאגיד מים וביוב, ו-1 ביוני 2015 לגבי תאגידי מים וביוב, תחול חובה להקים תאגיד אזורי או להתמזג בתאגיד אזורי.

אבישי ברוורמן: הפרק כולל את כל ההוראות הנדרשות להקמת התאגידים האזוריים, ובכלל זה עניין שלבי ההקמה, העברת נכסים, התחייבויות והגנה על נושים של תאגיד מים וביוב שהתמזג לתאגיד אזורי, שיזכו לפי המוצע לסיוע מאוצר המדינה, אם התאגיד האזורי – במקרה שהוא יקבל את הסיוע, זאת אומרת אם התאגיד האזורי לא יעמוד בהתחייבויותיו כלפיהם כתוצאה מהמיזוג.

אבישי ברוורמן: מאחר שהתכלית של הקמת תאגידים אזוריים היא הגברת היעילות בניהול משק המים והביוב, מוצע לאפשר לתאגיד מים וביוב המתנהל ביעילות לפי מדדים מוגדרים, לרבות מדדים פיננסיים ואמות מידה לשירות לצרכנים, לקבל פטור – זו הייתה הפשרה, שבמקרה הזה אם ההתנהלות עולה על הקריטריונים – פטור מהקמת תאגיד אזורי או מהצטרפות לתאגיד אזורי.

אבישי ברוורמן: הפטור יינתן לשנתיים כל פעם.

אבישי ברוורמן: בעניין זה אדגיש כי לאחר המועד הקובע, גם תאגיד מים וביוב שקיבל פטור כאמור, יידרש לעמוד באותם מדדי יעילות שהיו חלים עליו אילו הצטרף לתאגיד אזורי.

אבישי ברוורמן: בנוסף, הפרק המוצע כולל גם מספר תיקונים לעניין סמכות הממונה ברשות הממשלתית למים וביוב, הקיימת גם היום, להטיל עיצומים כספיים בשל הפרת הוראות החוק.

אבישי ברוורמן: במהלך דיוני הוועדה החלטנו על מספר שינויים בעניין זה – עורך-דין בנדלר, היית שם מאוד משמעותית בנושאים האלה – כדי להימנע מפגיעה כלכלית קשה מדי ברשויות מקומיות ובתאגידי מים וביוב, שכן הטלת עיצומים כספיים בסכומים גבוהים מדי עלולה לפגוע בסופו של דבר בציבור הצרכנים המקבלים שירות מאותם גופים.

אבישי ברוורמן: במסגרת זו שינינו, בין היתר, את המודל שהציעה הממשלה, שלפיו יוטל עיצום כספי על רשות מקומית או תאגיד מים וביוב בשל הפרת הוראות החוק לעניין הקמת תאגיד אזורי, תוך קביעת תקרה לסכום העיצום הכספי שיוטל כאמור.

אבישי ברוורמן: הפרק המוצע כולל תיקונים שונים נוספים שעניינם ביישום החלטת הממשלה משנת 2011, שאימצה את המלצות ועדת ניסן – כדאי מאוד להיות הממונה על התקציבים באוצר, כי אתה הופך להיות שם בהיסטוריה.

אבישי ברוורמן: על שם פוגל היו איזה 300 הצעות, על שם ברודט בטח איזה 50.

אבישי ברוורמן: גם אודי ניסן נכנס פה לוועדה הזאת.

נחמן שי: ויש לך גם עתיד בטוח, בדרך כלל.

אבישי ברוורמן: אני מאוד מאוד שמח לשמוע מה שאתה אומר.

אבישי ברוורמן: – – – שאימצה את המלצות ועדת ניסן לבחינת ההתאמות הנדרשות ביחסי השלטון המקומי ותאגידי המים והביוב.

אבישי ברוורמן: תיקונים אלה נדרשים, בין היתר, בעקבות לקחים שהופקו במהלך השנים שחלפו מאז חקיקת החוק האמור, למשל לעניין העסקת עובדי הרשות המקומית בתאגיד המים והביוב שבבעלות אותה רשות.

אבישי ברוורמן: חברי הכנסת, אדוני שר האוצר, פרק המים המונח בפניכם עבר שינויים רבים במהלך דיוני הוועדה, לרבות הסיכום עם משרד האוצר שהצגתי בראשית דברי, ואני אכן מקווה שהוא יביא להתייעלות במשק המים.

אבישי ברוורמן: אבל כוונות – זה לא מספיק.

אבישי ברוורמן: אם אין בקרה ואכיפה – הדרך לגיהינום רצופה כוונות טובות.

אבישי ברוורמן: לכן נעקוב אחר יישומו בצורה קבועה בפרט, ואחרי תפקוד הרגולטור, הרשות הממשלתית למים וביוב, כדי להבטיח כי משק המים ינוהל כראוי לטובת הציבור, ובעקבות תהליך ההתייעלות שיעבור משק המים אכן יופחתו בהתאם תעריפי המים.

אבישי ברוורמן: חברי, חברות וחברי הכנסת, למרות שמדובר בהצעת חוק ההסדרים, ועדת הכלכלה בראשותי לא התפשרה, קיימה בכל אחת מההצעות שפירטתי לעיל דיונים רציניים ומעמיקים.

אבישי ברוורמן: יחד עם חברי לוועדה עשינו עבודה יסודית, שמענו התייחסויות מכל גורם, כל גורם, הנוגע לכל אחד מהנושאים והקדשנו זמן רב ככל שנדרש כדי לוודא שהחוקים שנוציא מתחת ידינו יהיו ראויים.

אבישי ברוורמן: לפיכך אני סבור כי יש לדחות את כל ההסתייגויות שהוגשו בפרקים שהצגתי ולקבלם בנוסח שאישרה הוועדה.

אבישי ברוורמן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת ברוורמן.

יחיאל חיליק בר: שלי, צריך לזכור אותו כשנרצה איזה פיליבסטר ארוך של כמה שעות.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שהוא יוכל לעשות את זה.

יחיאל חיליק בר: אתה ישנת הלילה?

יחיאל חיליק בר: מה קורה?

יחיאל חיליק בר: מאיפה האנרגיות האלה?

אבישי ברוורמן: הייתי בחוץ – – – אבל אני הולך הלילה, עוד מעט, לישון טוב.

יחיאל חיליק בר: פששש, כל הכבוד.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי תציג את החוק בשם יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יחיאל חיליק בר: את רשאית להיות יותר קצרה.

שולי מועלם-רפאלי: כן.

שולי מועלם-רפאלי: אלעזר, התנ"ך כאן.

שולי מועלם-רפאלי: התנ"ך כאן, הוא השאיר אותו כאן.

שולי מועלם-רפאלי: אני אכן אהיה יותר קצרה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חברי השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות הועברו כמה נושאים במסגרת הצעת החוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014).

שולי מועלם-רפאלי: הוועדה החליטה לפצל מהצעת החוק חלק מהנושאים שהועברו אליה לאחר שהתברר כי מדובר בנושאים מורכבים שמחייבים דיון מעבר לסד הזמנים שמכתיב חוק ההסדרים.

שולי מועלם-רפאלי: יחד עם זאת השלימה הוועדה את דיוניה לעניין תיקון סעיף 328 לחוק הביטוח הלאומי.

שולי מועלם-רפאלי: הפסיקה הכירה זה מכבר בזכותו של צד שלישי החייב בפיצויים לנפגע בשל נזק שנגרם לו, לנכות מסכום הפיצויים את סכום הגמלה שהנפגע קיבל או עתיד לקבל מהמוסד לביטוח לאומי בשל אותו נזק.

שולי מועלם-רפאלי: חוק הביטוח הלאומי מאפשר למוסד לביטוח לאומי להיכנס בנעלי נפגע שמקבל גמלה ולתבוע מהצד השלישי את הסכומים שניכה.

שולי מועלם-רפאלי: ואולם, פעמים רבות המוסד לביטוח לאומי אינו יודע על ההליכים בין הזכאי לגמלה לצד השלישי.

שולי מועלם-רפאלי: לכן מוצע במסגרת תיקון זה לחייב את חברות הביטוח לדווח למוסד לביטוח לאומי במקרה שחברת הביטוח או מבוטח שלה ניכו מהפיצויים או היו רשאים לנכות, למשל במסגרת פשרה, סכום בשל גמלה שמשלם המוסד לנפגע, וזאת כדי לאפשר למוסד לתבוע מהם את הסכום שניכו כאמור.

שולי מועלם-רפאלי: מועד הדיווח יהיה לאחר הגעה להסכם עם הזכאי לגמלה לאחר מתן פסק-דין או לאחר הניכוי, לפי המוקדם מביניהם.

שולי מועלם-רפאלי: יצוין כי בנוסח שהציעה הממשלה הוצע לחייב כל אדם בחובת הדיווח למוסד לביטוח לאומי, ואולם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות סברה שאין לחייב כל אדם בדיווח, אלא רק את חברות הביטוח המודעות לאפשרות הניכוי וממילא ידעו גם על החובה לדווח.

שולי מועלם-רפאלי: מוצע כי במקרה של הפרת חובת הדיווח על-ידי מבטח, תקופת ההתיישנות של תביעת המוסד לביטוח לאומי תימנה רק מהרגע שבו נודע למוסד לביטוח הלאומי על ההליכים בין הזכאי לגמלה למבטח או לצד השלישי המבוטח.

שולי מועלם-רפאלי: יחד עם זאת, מוצע כי תקופת ההתיישנות לא תחרוג מ-15 שנים מרגע קרות האירוע המזכה בגמלה.

שולי מועלם-רפאלי: יודגש כי אין בהוראות לעניין תקופת ההתיישנות כדי לשנות את טיב העילה שלפיה המוסד לביטוח לאומי בא בנעלי הנפגע לעניין התביעה, אלא ליצור חריג לכלל זה.

שולי מועלם-רפאלי: גם בעניין ההתיישנות הנוסח שבפניכם עבר שינויים ביחס לנוסח שהציעה הממשלה.

שולי מועלם-רפאלי: הוסף סעיף המבהיר כי אי-מילוי חובת הדיווח לא יהווה עבירה פלילית לפי חוק הביטוח הלאומי וממילא גם לא ייחשב כמגבש עבירה פלילית של הפרת חובה חקוקה לפי חוק העונשין, וכן נמנעה ההפניה להוראות חוק ההתיישנות לעניין הונאה או תרמית.

שולי מועלם-רפאלי: לפיכך אנו מבקשים את תמיכתם בנוסח שהכינה הוועדה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת שולי מועלם.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת אלעזר שטרן, בשם יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, אדוני שר האוצר, עמיתי חברי הכנסת, גם אני לא יכול להימלט מהתייחסות לדבר החמור שאירע פה לפנות בוקר בנושא של הקריעה.

אלעזר שטרן: אני מודה שלצערי הרב זה השתלב לי קצת – אם אנחנו מטרידים על השנאה, ועל הפירוד; הקריעה הזאת – לשמחתי שמעתי היום מעמיתי חברי הסיעות החרדים אולי קצת אופטימיות באשר ליכולת להתפשר, אבל הבוקר הזה ייחרת – אולי אנחנו רק יכולים לברך שזה קרה בשעות שלפחות העם בישראל כבר לא צפה בערוץ הכנסת.

אלעזר שטרן: אני רק רוצה להגיד שהמקור לקריעה הזאת, שמובא ב"שולחן ערוך", הוא הכתוב: "ובגדכם לא תפרמו ולא תמותו".

אלעזר שטרן: משמע שאם מתים, פורמים את הבגדים.

אלעזר שטרן: המקום שבו בא הדבר לידי ביטוי בתנ"ך הוא ספר שמואל, על דוד המלך: "ויהי המה בדרך והשמעה באה אל דוד לאמֹר הכה אבשלום את כל בני המלך ולא נותר מהם אחד; ויקֹם המלך ויקרע את בגדיו וישכב ארצה".

אלעזר שטרן: אני חושב שההגזמה הנוראית, שבין אבא, שבן אחד שלו מכה למוות את שאר בניו, לבין הכשרה או אישור של תקציב – המרחק הוא בעיני בלתי נסבל.

אלעזר שטרן: אני חושב שהנזק שנעשה כאן הוא, לצערי הרב, לא רק לעמיתי חברי הסיעות החרדיות, אלא גם למנהגי היהדות בכלל, ואני כמובן מצר על כך.

אלעזר שטרן: אם ציינו שזה שבתות נחמה, לא נותר לי אלא לומר ולקוות שבאמת יהיו אלה ימים שלא רק נקרא את הפטרות הנחמה אחרי פרשות השבוע שהתחלנו לקרוא מ"שבת נחמו" האחרונה, אלא גם נמשיך ככה.

אלעזר שטרן: אני רוצה אולי לומר עוד דבר.

אלעזר שטרן: אני תכננתי לומר, ולכן הצטערתי, אבל אני חושב שהיא עדיין ראויה למחמאה הזאת, מנהיגת האופוזיציה, שיש כאלה שילונו על האולם הריק, ואני קצת נהנה מהאינטימיות הזאת, ורציתי להחמיא לה, ואני חושב שהיא ראויה, גם אם היא יצאה שתי דקות קודם, על הנוכחות שלה במליאה, גם כשהמליאה לא בדיוק מלאה, וגם כשהיא לא ממתינה לזכות הדיבור שלה.

אלעזר שטרן: אני מניח שהדברים האלה יגיעו גם – – –

יחיאל חיליק בר: בכל הכנסת נוכחים עכשיו 13 ח"כים, בכל הכנסת.

יחיאל חיליק בר: בבניין.

יחיאל חיליק בר: בדקתי הרגע.

אלעזר שטרן: אני יודע שאנחנו בילינו יחד פה עד לפנות בוקר, וחזרנו לבלות פה כבר מ-09:00, ואני חושב שמגיעות המחמאות, לפחות לה.

אלעזר שטרן: אני רוצה לנצל את האינטימיות הזאת, לפני שאני מקריא את מה שאמרתי כאן, ולפנות אליך, שר האוצר.

אלעזר שטרן: תשמע – – –

יאיר לפיד: – – –

יפעת קריב: בואו נדבר על ניצולי השואה.

אלעזר שטרן: אבל עכשיו באמת.

אלעזר שטרן: תראה, אולי לא יודעים, אבל אני יודע שמשרד האוצר לא היה משאת חייך.

אלעזר שטרן: לא יודע אם תכננת להיות במשרד כפוי הטובה הזה.

אלעזר שטרן: אני מסתכל עליך, אתה יודע שאנחנו מכירים הרבה שנים.

אלעזר שטרן: לא הכרתי בך את ההתמדה ואת העבודה הקשה נוכח גלי ההסתה – לפחות, אני לא רוצה להגיד עוד פעם שנאה – שאתה חווה, וגם אמרו לך כבר שלא היית בדיוק חייל.

אלעזר שטרן: לא משנה איפה, אני הייתי חייל, אני יודע בדיוק מה אתה עשית.

אלעזר שטרן: אני מעריך.

אלעזר שטרן: אני אומר לך, באמת, שזאת דוגמה לחיילות.

אלעזר שטרן: ההתמדה הזאת, הנכונות הזאת, חוסר ההתפשרות – אנחנו לא מסכימים על הכול, גם בתוך התקציב, אנחנו יודעים את זה, אבל אני לא מסתכל על זה.

אלעזר שטרן: אני מסתכל על המרורים שאתה אוכל כאן בגלל השירות שאתה עושה, בעיני לפחות, לעם.

אלעזר שטרן: אני חושב שכל שר אוצר שהיה נכנס בתקופה הזאת לא היה נהנה.

אלעזר שטרן: צר לי מאוד שדווקא בשמה של היהדות אנחנו מגלים ביטויים, על ציטוטים שאין בתקציב, שאף פעם לא נאמרו.

אלעזר שטרן: שמים אותם במקרה הזה גם בפיך.

אלעזר שטרן: במידה מסוימת כחבר בוועדת הכספים אולי גם בפי, או בפי כולנו, על גזירות על ילדי ישראל, ועל תורת ישראל, שאף אחד לא עשה אותן ואף אחד לא התכוון אליהן.

אלעזר שטרן: אולי בגלל זה אנחנו אומרים כל שבת ש"כל העוסקים בצורכי ציבור באמונה הקדוש-ברוך-הוא ישלם שכרם", כי אנחנו לא יודעים לשלם את השכר, בהיבט הזה.

אלעזר שטרן: אני אומר אולי עוד דבר אחד, שלצערי חלק מעמיתי החרדים לא אומרים אותו כל שבת, אבל בתפילה לשלום המדינה אנחנו אומרים: "אבינו שבשמים, צור ישראל וגואלו, ברך את מדינת ישראל ראשית צמיחת גאולתנו, הגן עליה באברת חסדך ופרוס עליה סוכת שלומך, ושלח אורך ואמיתך לראשיה, שריה ויועציה".

אלעזר שטרן: זאת אומרת, גם אנחנו יודעים שעל ראשיה ושריה אנחנו, לפחות, צריכים לפחות לברך, ואנחנו מעריכים את זה מאוד.

אלעזר שטרן: אשר למה שנשארתי פה – אני מודה שהגעתי לאולם הזה עכשיו בשביל לשבת, לא בשביל למלא תפקיד של יו"ר ועדה.

אלעזר שטרן: אבל מכיוון שישבתי כאן ביקשו ממני.

אלעזר שטרן: אני שמח להקריא פה את הצעת החוק שדנה במלחמה בהון השחור.

אלעזר שטרן: ואני רוצה לומר שחלק מהאנשים, או מכל מיני אינטרסים שפגשנו בוועדות, כעסו עלינו איך אנחנו נותנים יד גדולה או רחבה כל כך לרשות המסים.

אלעזר שטרן: אני רוצה לומר שדווקא משום שאנחנו גם אלה שמרימים ידיים על הגזירות הקשות, ויודעים כמה קשות הגזירות האלה לעם בישראל, חושבים שחלק מחובתנו זה להרים ידיים ולתת כר פעולה, שאולי אף פעם לא ניתן פה, לעובדים ברשות המסים, כדי באמת לצמצם ככל האפשר את המשא הכבד על הציבור בישראל, או אם תרצו לפחות לעתיד, כדי שההון השחור או הכסף הלא-מדווח יצומצם ונגיע לתרבות שנדמה לי שפרופסור ברוורמן דיבר עליה קודם.

אלעזר שטרן: בהיבט הזה אני מרגיש בוועדות שאני נמצא בהן בכנסת כמו חייל של רשות המסים.

אלעזר שטרן: ההודעה שהתבקשתי למסור כאן בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, שאושרה היום בוועדה – הצעת חוק שמטרתה הגברת הדיווח למס הכנסה על פעולות פיננסיות אשר ניתנות על-ידי חלפני הכספים.

אלעזר שטרן: הצעת החוק המוצעת היא צעד ראשון וחשוב ביותר במאמץ הממשלה הזאת להילחם בתופעת הלבנת ההון בארץ.

אלעזר שטרן: ההצעה תסייע בגביית מס אמת מעברייני מס ותוביל לחלוקת נטל מס שווה יותר בחברה הישראלית.

אלעזר שטרן: ההצעה מובאת כחלק מחוק ההסדרים.

אלעזר שטרן: אבקש מהמליאה לאשר את הצעת החוק.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת שטרן.

יחיאל חיליק בר: שר האוצר, תודה שהיה לך שווה להישאר שר תורן.

יחיאל חיליק בר: אני הייתי ממליץ לך בסופ"ש הזה לא לכתוב שום סטטוס, אלא פשוט, דנה, לקחת את הנאום של ח"כ שטרן, לשים אותו בעמוד ולרשום: ללא מילים, פשוט מאוד.

יחיאל חיליק בר: יישר כוח.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת יפעת קריב, בשם יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט.

יחיאל חיליק בר: עכשיו את צריכה להחזיר, להחמיא ליו"ר האופוזיציה.

יפעת קריב: אדוני היושב-ראש, אבל ככה נאמר להחמיא לך, ואם היינו זוכרים איך הכול התחיל – אתה זוכר?

יחיאל חיליק בר: ודאי, במשרדי – – –

יפעת קריב: צריכים יום אחד לשבת שלושתנו ולסגור.

יפעת קריב: במשרדו הכול התחיל.

יפעת קריב: ונגמר כאן.

יחיאל חיליק בר: בואי נגיד שהשר לפיד חטף לנו אותך מבעוד מועד.

יחיאל חיליק בר: זאת האמת, אגב.

יפעת קריב: לגמרי.

יפעת קריב: טוב, אדוני היושב-ראש, חברים, יאיר, שר האוצר, ראשית, ברכות.

יפעת קריב: ברכות על כך שהבאת את חוק התקציב, את חוק ההסדרים לשנת 2013 הערב לדיון.

יפעת קריב: אומנם הדיון רגוע ונעים, אבל באמת מגיע לך ברכות.

יפעת קריב: אני חושבת שזה לא היה פשוט, לא היה ברור מאליו, והנה, זה קורה.

יפעת קריב: החוק, חוק התקציב, הוא חוק טוב, חוק שעושה שינוי.

יפעת קריב: והרבה מאוד אנשים במדינת ישראל, בעיקר עובדי מדינה ועובדי רשויות מקומיות, כבר מחכים שנעביר את התקציב הזה, שנעביר את החוק.

יפעת קריב: וזה תקציב אחראי.

יפעת קריב: וגם ועדת החינוך היא חלק מהשינוי, מהשינוי החברתי שאנחנו מביאים.

יפעת קריב: ואנחנו מביאים אתו בשורה חברתית.

יפעת קריב: התחייבנו לשים את הליבה במרכז העשייה שלנו, ואכן אנחנו עושים.

יפעת קריב: הליבה תהיה במרכז הלימודים.

יפעת קריב: אנחנו מקיימים את ההבטחות שלנו.

יפעת קריב: תיקנו בחוק שעליו אני עומדת לדבר עיוות שכולם פחדו להתמודד אתו במשך שנים.

יפעת קריב: התיקון הזה מחזיר את המצב לקדמותו, ובשעה טובה.

יפעת קריב: ואיזה כיף לדבר ככה חופשי על זה, הגיע הזמן לתקן את החוק הזה.

יפעת קריב: אמרנו שהמשחק יהיה הוגן, והמשחק הוגן.

יפעת קריב: אלפי ילדים מקבלים הזדמנות שווה, אלפי ילדים ילמדו ליבה – עברית, חשבון ואנגלית, וזה ייתן להם אפשרות להיות בעתיד חלק מעולם התעסוקה, להיות חלק מהחברה, הזדמנות לא לחיות בעוני, לצאת מהמעגל, לעבוד בכל מקצוע, ובעתיד – גם להתגייס לצבא.

יפעת קריב: רק אתמול העברנו את חוק שוויון בנטל.

יפעת קריב: החוק שעליו אני מדברת היום הוא חוק שמתקן עיוות, ואנחנו יוצרים כללי משחק הוגנים וחברה צודקת שיאפשרו לכל ילד בעתיד הזדמנות להצליח.

יפעת קריב: אני רוצה גם לומר שהחוק הוא בהשראתו של שר החינוך, הרב שי פירון, ולכן החוק הוא הדרגתי ומתון, יהיה זמן להתארגן, לעבור בבטחה למצב החדש והחשוב כל כך.

יפעת קריב: מדובר בתהליך, והחוק נעשה בעדינות.

יפעת קריב: וזאת, למעשה, המחויבות שלנו כלפי העתיד של ילדי מדינת ישראל.

יפעת קריב: זו חקיקה שמסתכלת על העתיד.

יפעת קריב: אז החוק שעליו אני מדברת וועדת החינוך העבירה אותו זה הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות, סעיפים 2, 3, 4(א)(1) ו-(2) ו-4(ב) ו-5.

יפעת קריב: סעיף 2 בא לתקן את סעיף 11א לחוק חינוך ממלכתי אשר נוסף לחוק בשנת 2007.

יפעת קריב: סעיף זה קובע כי רשויות החינוך המקומיות חייבות להשתתף בתקציבם של המוסדות המוכרים שאינם רשמיים הפועלים בתחומן, לפי שיעורים שקבע שר החינוך לעניין השתתפות המדינה בתקציבי שעות הלימוד של המוסדות האלה ביחס לתקציבם של מוסדות החינוך הרשמיים.

יפעת קריב: תיקון זה יצר תמריץ שלילי למעבר המוסדות שאינם רשמיים למסגרת החינוך הרשמי.

יפעת קריב: התיקון המוצע בא לחזק את החינוך הרשמי הממלכתי והממלכתי-דתי.

יפעת קריב: אני באמת מאמינה שהגיע הזמן לחזק את החינוך הרשמי, וזה אומר להשיב את המצב לקדמותו, לתקן עיוות, כך שרשות החינוך המקומית לא תהיה מחויבת לתקצב את המוסדות הפרטיים הפועלים בתחומה, אלא אם תחליט ובמידה שתחליט על כך, ובהתאם למבחנים שקופים ושוויוניים.

יפעת קריב: עם זאת, במהלך דיוני הוועדה בעת הכנת הצעת החוק החליטה הוועדה לתקן את הסעיף כפי שהוצע על-ידי הממשלה בהצעת החוק המקורית, עקב טענות בדבר קשיים שנתקלו בהם הרשויות המקומיות לפני שתוקן החוק ב-2007, ולאפשר לרשויות המעוניינות בכך להשתתף בתקציבם של מוסדות החינוך המוכרים שאינם רשמיים באופן ישיר, ולא באמצעות מבחני תמיכה, וכן לעשות זאת בכסף ובשווה כסף, לרבות באמצעות העסקת עובדים.

יפעת קריב: סעיף 3 קובע הוראת מעבר לעניין התיקון האמור לחוק החינוך הממלכתי המוצע בסעיף 2, כך שהפסקת חובת התקצוב של רשות החינוך המקומית, כאמור, לא תחול באופן מיידי אלא בהדרגה.

יפעת קריב: וזאת על מנת לאפשר למוסדות היערכות נאותה לקראת יישום תיקון לחוק.

יפעת קריב: סעיפים 4(א)(1)–(2) ו-4(ב) המוצעים עוסקים במוסדות החינוך המכונים "מוסדות פטור".

יפעת קריב: סעיף 5(א) לחוק לימוד חובה, התש"ט–1949, קובע כי שר החינוך רשאי להורות שהורי ילדים ונערים וכן ילדים ונערים עצמם יהיו פטורים מחובת הלימוד הסדיר לפי החוק, אם הם לומדים באופן סדיר במוסד חינוך המתואר באותה הוראה.

יפעת קריב: כיום, מוסד פטור יסודי נדרש ללמד את תוכנית היסוד המכונה גם "תוכנית ליבה" כמשמעותה בחוק חינוך ממלכתי וכפי שהוגדרה בחוזר המנהלת הכללית של משרד החינוך, בהיקף של 55% מההיקף שבה היא נלמדת במוסדות החינוך הרשמיים.

יפעת קריב: עמידה בדרישה זו היא תנאי לתקצובם בשיעור של 55% משיעור תקצוב שעות הלימוד במוסד החינוך הרשמי.

יפעת קריב: אני קוראת את זה ככה רגוע, אבל זה עבר סערות על סערות בוועדת החינוך.

יפעת קריב: כל משפט פה לווה בהמון המון אמוציות.

יפעת קריב: מוצע להסמיך את שר החינוך, באופן מפורש בחקיקה, לקבוע הוראה, הוראות ותנאים שיחולו על מוסדות הפטור שניתנה לגביהם הוראה לפי סעיף 5 האמור ולתקצבם, ובלבד שייקבעו תנאים הנוגעים להיקף לימודי תוכניות היסוד בהם.

יפעת קריב: מוצע כי השר יוכל לקבוע שני מסלולים לתקצוב כאמור.

יפעת קריב: המסלול המרכזי – שבמסגרתו יידרש מוסד פטור ללמד מקצועות בסיס שאותם יקבע השר, בהיקף זהה למוסדות החינוך הרשמיים.

יפעת קריב: יצוין כי לפי החלטת הממשלה בנושא זה מדובר במקצועות בסיסיים, מקצועות הליבה – חשבון, אנגלית ושפת אם, במקרה שלנו, עברית.

יפעת קריב: מוסד כזה יתוקצב בשיעור של 55% מתקן הבסיס במוסד רשמי שאותו קבע השר בהסכמת שר האוצר.

יפעת קריב: השר יוכל, בהסכמת שר האוצר, לקבוע גם הוראות ותנאים אחרים לסעיף המוסדות במסלול זה, ובלבד שתקרת התקצוב לא תעלה על האמור.

יפעת קריב: בנוסף, במהלך הדיונים בוועדה הוכנס להסדר המוצע תיקון שלפיו תחילתו של ההסדר בנושא קביעת התנאים וההוראות לתקצוב מוסדות הפטור תהיה רק ב-1 בינואר 2014, זאת על מנת לאפשר דיון ראוי ויסודי.

יפעת קריב: בנוסף, התיקון המוצע לחוק לימוד חובה בא אף הוא על רקע מדיניות של חיזוק החינוך הרשמי, וזאת הן באמצעות חיזוק המוסדות הרשמיים עצמם והן בחיזוק תוכני הלימוד הממלכתיים על-ידי קביעת תוכניות יסוד המחייבת לכלל מערכת החינוך, וכן הקניית ערכי חינוך בסיסיים לכל ילד והכשרתו לקראת חיים בוגרים בצורה נאותה, יציאה למעגל העבודה, שירות בצבא, יציאה ממעגלים שלא צריך להיות בהם.

יפעת קריב: דבר נוסף שעליו דנו בוועדת החינוך, ולגביו אקצר, זה סעיף 5 המוצע, המתקן את חוק הספריות הציבוריות (תיקון מס' 3), התשס"ז–2007.

יפעת קריב: בתיקון זה – סעיף 5(ב) לחוק הספריות הציבוריות – נקבע כי אוצר המדינה ישתתף בהחזקתן ובניהולן של ספריות ציבוריות בשיעור של 50% בסכום שנקבע כסכום בסיס.

יפעת קריב: כמו כן נקבע שההסדר האמור יחול בהדרגה, ובכל שנה ייווסף שיעור שווה מתוך סכום השתתפות כולל, כך שבשנת הכספים 2013 תשולם מלוא ההשתתפות.

יפעת קריב: מוצע לדחות את השלמת מלוא השתתפות אוצר המדינה כאמור כך שבשנות הכספים 2013–2014 יהיה שיעור השתתפות האוצר זהה להשתתפות בשנת 2012, ובשנת הכספים 2015 יתווספו לבסיס תקציב הספריות 11 מיליוני שקלים חדשים, כך שתושלם מלוא ההשתתפות ותגיע לשיעורה המלא.

יפעת קריב: וכמובן, בשם יו"ר ועדת החינוך, חבר הכנסת עמרם מצנע, אני מבקשת לאשר את הסעיפים בקריאה השנייה ובקריאה השלישית כפי שהביאו אותם לוועדה.

יפעת קריב: ומילה אחרונה – הדיון הסתיים, יש לנו דיון עד 10 בלילה, אבל באמת אני רוצה בהזדמנות זו לפנות שוב לשר האוצר:

יפעת קריב: אנחנו אחרי – – –

יאיר לפיד: – – –

יפעת קריב: לא, אנחנו אחרי סערה מאוד גדולה ב-24 השעות האחרונות.

יפעת קריב: כמו שאמר חברי, חבר הכנסת אלעזר שטרן, גם היום היה לנו יום מאוד סוער בדיונים שהשתתפנו בהם.

יפעת קריב: נאמרו פה מעל לבמה הזו דברים שלא צריכים להיאמר.

יפעת קריב: אולי כמי שסוגרת את היומיים האלה, וכמי שמסיימת, אני רוצה לומר שבאמת – התקציב, העבודה שאנחנו עושים היא עבודה אחראית שתניב פירות שאולי לא כולם רואים אותם ברגע הראשון, אבל כבר יש תחושה של משהו אחר, ואני באמת קוראת לשפה נאותה ולשפה מכובדת, ולכבד אחד את השני, ולאהבת חינם, ולשים מאחור את כל השנאה ואת הכעס.

יפעת קריב: קרו פה דברים שלא צריכים לקרות בתוך אולם המליאה הזה.

יפעת קריב: באנו לשרת את הציבור, ונעשה את זה בדרך הטובה ביותר.

יפעת קריב: אני חושבת שהצעות החוק של ועדת החינוך מביאות הזדמנות שווה לכלל התלמידים במדינת ישראל, הזדמנות להשתלב והזדמנות להצליח.

יפעת קריב: זה, מבחינתי, תקציב אחראי.

יפעת קריב: תודה רבה.

יפעת קריב: יום טוב.

יחיאל חיליק בר: תודה לך.

יחיאל חיליק בר: ובנימה אופטימית ומאחדת זאת, ברשותך, שר האוצר, וברשות חברת וחברי הכנסת, אנשי המטה, המשמר, נאזם, דנה ואחרים – אני נועל את הישיבה.

יחיאל חיליק בר: תם סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ז באב התשע"ג, 24 ביולי 2013, בשעה 10:00.

יחיאל חיליק בר: ישיבה זו נעולה.