ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 55, 2013-07-22 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ט"ו באב תשע"ג, 22 ביולי 2013 למניינם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 53) (מערכת הצבעה אלקטרונית), התשע"ג–2013.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/1527/19 וכלה בהצעת חוק פ/1551/19 – הצעת חוק החזקת תעודת זהות והצגתה (תיקון – תעודה מזהה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איילת שקד, אלעזר שטרן, דב ליפמן ומאיר שטרית; הצעת חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה (תיקון – איסור על השכרה ושימוש בדגל שלא מתוצרת הארץ), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת נחמן שי; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – אישור ועדת הכספים), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת אבישי ברוורמן; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון – ביטוח פנסיוני בקופת גמל ממלכתית), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מיכל בירן, עמר בר-לב, נחמן שי, משה מזרחי ודב חנין; הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – ביטול כריכה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס ואלעזר שטרן; הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – ביטול כריכה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, יחיאל חיליק בר, נחמן שי, ניצן הורוביץ, תמר זנדברג, רות קלדרון, מיכל בירן, אראל מרגלית, מיכל רוזין, אילן גילאון, זהבה גלאון, איתן כבל, רונן הופמן, עמרם מצנע ומיקי רוזנטל; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חלף היטל השבחה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, באסל גטאס וחנין זועבי; הצעת חוק התרת נישואין אזרחיים (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, מרב מיכאלי, רונן הופמן ומאיר שטרית וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ההתיישנות (תיקון – השעיית מירוץ תקופת התיישנות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, זהבה גלאון, תמר זנדברג, נחמן שי, עדי קול, אלעזר שטרן ועליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שכר שווה לעובדת ולעובד (תיקון – פיצויים בשל נזק שאינו ממוני ונגישות למידע מהמעסיק), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, רינה פרנקל, דוד צור, תמר זנדברג, מיכל רוזין, עיסאווי פריג', ניצן הורוביץ, אילן גילאון, בנימין בן-אליעזר, מרב מיכאלי, נחמן שי, משה מזרחי, שמעון אוחיון, שלי יחימוביץ, שולי מועלם-רפאלי ודב ליפמן;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (תיקון – טיפול באמצעות בעלי-חיים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס ויריב לוין; הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון – הוספת סמכות בנושא דתו של המאומץ), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת עדי קול, אלעזר שטרן, רות קלדרון, אורלי לוי אבקסיס, רינה פרנקל, ניצן הורוביץ ומשה מזרחי; הצעת חוק-יסוד: מגילת העצמאות והמדינה היהודית והדמוקרטית, מאת חברי הכנסת רות קלדרון, עמרם מצנע, רינה פרנקל, שמעון סולומון, אלעזר שטרן, רונן הופמן, דוד צור, בועז טופורובסקי ובנימין בן-אליעזר; הצעת חוק העונשין (תיקון – הוראות בעניין הפסקת הריונות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת נסים זאב, יעקב ליצמן, יצחק וקנין, אברהם מיכאלי ומשה זלמן פייגלין; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – חובת ביקור שופט בבתי-סוהר), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, אברהם מיכאלי, דב חנין ויצחק וקנין; הצעת חוק הדיור הציבורי (הגדלת המלאי), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, אריאל אטיאס, שלי יחימוביץ, מיכל רוזין, שמעון אוחיון, יצחק כהן, משה גפני, אמנון כהן, יעקב מרגי, אורי מקלב, מאיר פרוש, מנחם אליעזר מוזס, אברהם מיכאלי, נסים זאב, ישראל אייכלר, דוד צור ואילן גילאון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – פקיעת כהונה של חבר הכנסת), מאת חברת הכנסת איילת שקד; הצעת חוק הגנת סמלים (תיקון – פגיעה בזיכרון השואה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן, דוד צור, רינה פרנקל, שמעון סולומון, חמד עמאר, רונן הופמן, יואל רזבוזוב, עמרם מצנע, דב ליפמן, יריב לוין, שולי מועלם-רפאלי, משה גפני, מאיר פרוש, יצחק וקנין, עמר בר-לב, שמעון אוחיון ומירי רגב; הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) (תיקון – סכום שלא יובא בחשבון במבחן ההכנסה), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת שלי יחימוביץ; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – זכאות לגמלה בתקופת שהייה במקלט לנשים מוכות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון ודב חנין; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – פטור מטעמי מצפון),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הנפקת קבלה אלקטרונית לצרכן), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת נחמן שי; הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון – ייצוג הולם לקבוצות מיעוטים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת פנינה תמנו-שטה, רינה פרנקל, איציק שמולי, יפעת קריב, שמעון סולומון, סתיו שפיר ודוד צור; הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, מאת חברי הכנסת איילת שקד, יריב לוין ורוברט אילטוב; הצעת חוק-יסוד: משאל עם, מאת חברי הכנסת יריב לוין, איילת שקד ואורית סטרוק.

ירדנה מלר-הורוביץ: מכתבו של השר לביטחון פנים, חבר הכנסת יצחק אהרונוביץ, בהמשך למסקנות הוועדה המיוחדת לבחינת בעיית העובדים הזרים בעקבות דיון מהיר בהצעתה של חברת הכנסת תמר זנדברג בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: גביית דמי תיווך ממהגרי עבודה בסיעוד.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בדבר פיצול הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013–2014), התשע"ג–2013; החלטת ועדת הכספים בדבר פיצול הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013–2014), התשע"ג–2013.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק-יסוד: הממשלה (הגברת המשילות והעלאת אחוז החסימה).

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלה כושלת בתחום הכלכלי, החברתי והמדיני;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתה וההתנכלות של שר האוצר כלפי הציבור החרדי כדי להסתיר את הגזירות שהוטלו על כלל הציבור במדינה ובכך לגרום להגברת הקיצוניות בעם;

יולי יואל אדלשטיין: 5.

יולי יואל אדלשטיין: כישלון הממשלה בהסרת חסמים ביישום חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה;

יולי יואל אדלשטיין: 7.

יולי יואל אדלשטיין: הקלות לטייקונים וגזירות לאביונים;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב, אנחנו נעבור להצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש מכל אלה שמנמקים את ההצעות שיהיו במליאה, כי סדר ההצעות לאו דווקא יהיה לפי גודל הסיעות כמקובל, אלא לפי המשיבים.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו כמה משיבים מטעם הממשלה, אז אני אבקש מן השרים שאמורים להשיב על ההצעות, וגם מן המנמקים מן הסיעות השונות, להיות במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה הראשונה היא של סיעת העבודה: ממשלה כושלת בתחום הכלכלי, החברתי והמדיני.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: המנמק הוא חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: המשיב כאן – השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת אופיר אקוניס, בתקווה שיופיע כאן במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: השר התורן הוא שר הביטחון – נמצא, כך שאדוני יכול להתחיל.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, תרשה לי לחרוג מהנושאים שעל סדר-היום ולברך את הורי, מימון וטובה, שעלו מהגליל לירושלים, והם משתתפים במליאה הזאת פה, יחד עם יוכי.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע, פעם הייתה מצווה כזאת, שעולים לירושלים.

יחיאל חיליק בר: אז הם עשו את המצווה.

יחיאל חיליק בר: אמר השיר: "מי ברכב, מי ברגל".

יחיאל חיליק בר: הם באו ברכב, אבל זה גם נחשב.

יולי יואל אדלשטיין: גם כיבוד אב ואם זאת מצווה חשובה.

יולי יואל אדלשטיין: למען יאריכון ימיך.

יחיאל חיליק בר: אז ברוכים הבאים.

יחיאל חיליק בר: תראה, אדוני היושב-ראש, זה לא סוד, אנחנו – – –

אילן גילאון: איפה הם?

יחיאל חיליק בר: הנה, שם.

יחיאל חיליק בר: אבא מצלם בגאווה, ואימא – תנופפי לחבר הכנסת גילאון.

יחיאל חיליק בר: הוא סקרן מי זאת שבאה לירושלים מהגליל היפה.

יחיאל חיליק בר: אף שירושלים היא הכי יפה ואני גלילי.

יולי יואל אדלשטיין: אתה רואה, חבר הכנסת גילאון, זה מה שקורה, אני כל הזמן אומר לו: תבוא עם ההורים, תבוא עם ההורים, כשהוא לא מתנהג יפה.

יולי יואל אדלשטיין: בסוף הוא בא עם ההורים.

יחיאל חיליק בר: אז עשיתי את זה.

יחיאל חיליק בר: יש לי הכבוד הרב להיות סגנו של היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: כשאני מתנהג לא יפה, הוא באמת אומר לי: תביא את ההורים.

יחיאל חיליק בר: אז הנה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שממני לא תבקש את זה, כי אז אני אצטרך – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, אני יודע שזה קצת קשה, לצערנו.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, בזה אנחנו נסיים את הפרק הזה של כיבוד אב ואם ונעבור להצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אני אפילו אמלא את תפקידי כסגן ואמליץ לך להפעיל את השעון, כי אני אדבר פה – –

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נדאג לזה.

יחיאל חיליק בר: – – ללא הגבלה.

אבישי ברוורמן: חיליק, אביך נוכח פה?

יחיאל חיליק בר: כן.

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים, עכשיו נעבור לנושא הרציני, כי הנושא הוא באמת רציני.

יחיאל חיליק בר: לצערי, ב-30 ביולי, עד חצות, אמורה הממשלה – והכנסת הזו – להעביר את התקציב.

יחיאל חיליק בר: והיא הולכת להעביר את התקציב כנראה בכל מקרה.

יחיאל חיליק בר: היא הולכת להעביר את התקציב שעליו עמל כה קשה ידידי, סגן שר האוצר מיקי לוי, שהוא איש טוב, אבל זה תקציב שהוא בלי חמלה.

יחיאל חיליק בר: הוא תקציב שהוא בלי בשורה.

יחיאל חיליק בר: הוא תקציב שאין בו חידוש.

יחיאל חיליק בר: ידידי סגן השר מיקי לוי, כשהייתה מערכת הבחירות אמרתם אמירות חשובות על מעמד הביניים הקורס, על הפריפריה – ואני בא ממנה – שנפגעת, על המעמד העני, על המעמד הבינוני.

יחיאל חיליק בר: נתתם הרבה תקווה שמשהו הולך להשתנות.

יחיאל חיליק בר: זו גם הייתה הססמה שלכם: באנו לשנות.

יחיאל חיליק בר: ואתה יודע, כל כך רצינו לשנות.

יחיאל חיליק בר: אנחנו.

יחיאל חיליק בר: אתה תמיד אומר לי: למה אתם לא בממשלה?

יחיאל חיליק בר: למה יושבת-ראש המפלגה שלך היא לא שרת האוצר?

יחיאל חיליק בר: אנחנו לא לקחנו את תיק האוצר מסיבה אחת פשוטה: העם בחר בבנימין נתניהו להיות ראש ממשלה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מכירים את המדיניות של בנימין נתניהו בעיקר בנושאים החברתיים והכלכליים, ואנחנו יודעים שהוא דוגל – אגב, מתוך אידיאולוגיה ברורה, ואני מכבד אותו – בקפיטליזם טהור, שתורם למעמד החזק, שמחזק את החזקים, שמחליש את החלשים.

יחיאל חיליק בר: ועל כן אמרנו: גם אם אנחנו נהיה, חלילה, שותפים בממשלה הזו, ונקבל את תיק האוצר, כנראה לא נצליח לשנות דבר וחצי דבר.

יחיאל חיליק בר: אבל אתם, שלא ידענו בדיוק איפה האידיאולוגיה שלכם, אמרתם שאפשר לשנות.

יחיאל חיליק בר: תאמין לי, מיקי, איחלתי לכם בהצלחה.

יחיאל חיליק בר: באמת בהצלחה רבה.

יחיאל חיליק בר: אבל כשאנחנו מסתכלים על התקציב הקודם, שאותו העבירו נתניהו ושטייניץ – ואפילו הם, שידועים כגדולי הקפיטליסטים, אפילו הם ידעו שלא להקשיב לחלק מההמלצות של אותם אנשים יקרים שעושים את עבודתם כפקידי האוצר ותפקידם לשמור על הקופה, לא אכפת להם במי זה פוגע; אפילו להם הייתה חמלה במובן מסוים.

יחיאל חיליק בר: אגב, זה הרבה, משום שמפלגתו של חברי אריה דרעי ישבה בממשלה.

יחיאל חיליק בר: ש"ס, שעוד הצליחה – הצליחה טיפה למנוע גזירות בתקופת נתניהו ושטייניץ.

יחיאל חיליק בר: אבל, נכבדי סגן השר, אתם הסכמתם פשוט לכל מה שפקידי האוצר ביקשו מכם.

יחיאל חיליק בר: ואני אומר לך את זה גם כי אחד החברים, לא שלי, של אשתי, הוא אחד מהם.

יחיאל חיליק בר: הוא אמר לי: תשמע, אנחנו פשוט בהלם.

יחיאל חיליק בר: כל השטיקים והטריקים שחשבנו שאפשר לעשות כדי לגזול כסף מאלה שצריכים לטובת הקופה הציבורית – שגם היא חשובה – השר יאיר לפיד קיבל.

יחיאל חיליק בר: קיבל ולא מצמץ.

יחיאל חיליק בר: אז יכול להיות שהגירעון של אותם 40 מיליארד – ואני בעד, כמובן, שיקוצץ – יכול להיות שהוא יהיה יותר קטן.

יחיאל חיליק בר: אבל השאלה היא, נכבדי סגן שר האוצר, על חשבון מי?

יחיאל חיליק בר: והתקציב הזה פשוט לא פספס אף אחד בחברה הישראלית שצריך תקציב שיסייע לו.

יחיאל חיליק בר: אגב, לא כולם עניים ודורשים חמלה; חלקם סטודנטים וחלקם אימהות חד-הוריות.

יחיאל חיליק בר: חלקם פנסיונרים וחלקם ניצולי שואה.

יחיאל חיליק בר: וחלקם אנשים שמנסים לבנות את ביתם בפריפריה.

יחיאל חיליק בר: והנה, התגייסנו כולנו, כולל אנשים מהקואליציה, כדי להילחם על המס בפריפריה של אותן חברות, ולהשאיר אותו כמה שיותר קרוב להמלצות ומסקנות ועדת שני, ל-6% אל מול 15%.

יחיאל חיליק בר: אפילו הסכמנו שיעלו את זה מעל ל-15% במרכז, כי המרכז כבר חזק.

יחיאל חיליק בר: אבל לא.

יחיאל חיליק בר: קבעו 9%.

יחיאל חיליק בר: וגם, זה יצא כאילו עשינו איזושהי טובה לאותן חברות.

יחיאל חיליק בר: תקשיב, מפעל גדול שבא מחו"ל או בא מהארץ, אין לו שום אינסנטיב – ובצדק – לשבת בדימונה או בקריית-גת, או אפילו בהר-חוצבים בירושלים.

יחיאל חיליק בר: אין לו.

יחיאל חיליק בר: כי אין לו.

יחיאל חיליק בר: כי עדיף לו להיות בתל-אביב.

יחיאל חיליק בר: כי אנחנו מדינת תל-אביב.

יחיאל חיליק בר: הממשלות האלה, ממשלות הימין, הפכו אותנו למדינת תל-אביב בהרבה הרבה השנים האחרונות.

יחיאל חיליק בר: אז כשבאה המדינה – ואגב, לא כל מקרה מוצדק – ונתנה תמריצים לאותם מפעלים לשבת בדימונה, בירוחם, בהר-חוצבים בירושלים, בקריית-גת, ולא בתל-אביב, גם את זה גזלתם.

יחיאל חיליק בר: ואתה יודע מה?

יחיאל חיליק בר: זה הכי כואב לי, כי אני יודע שהמפעלים האלה לא מספקים רק עשרות, מאות ואלפי מקומות עבודה לחלשים, אלא גם לספקים וספקי לוויין, ואנשים שחיים וניזונים מהדבר הזה.

יחיאל חיליק בר: ואתם תראו במרוצת השנים שמפעלים גדולים, בוודאי מחו"ל, כשיש עכשיו תחרות עם מדינות באירופה, במזרח-אירופה, ואירלנד, ששם המסים יותר נמוכים, לא יבואו לארץ.

יחיאל חיליק בר: נתניהו יסבול מזה?

יחיאל חיליק בר: אני לא יודע.

יחיאל חיליק בר: שר האוצר לפיד יסבול מזה?

יחיאל חיליק בר: נראה שלא.

יחיאל חיליק בר: אבל אותה פריפריה נעשקת, אותם ראשי ערים שעלו לפה יום אחרי יום והתחננו בפניכם: תעלו ל-7%, אל תפגעו בתמריץ הזה; אפילו בדברים האלה – – –

מיקי לוי: – – –

יחיאל חיליק בר: אפילו לדברים האלה, ידידי – מה, אני טועה?

יחיאל חיליק בר: לא קבעתם 9%, 15%?

מיקי לוי: חבר הכנסת בר, מצד אחד אתם טוענים למסים מוגדלים – – –

יחיאל חיליק בר: לא, ההפך.

יחיאל חיליק בר: אז אני אדגיש ואומר – –

מיקי לוי: – – – לא לקחנו פחות מסים.

יחיאל חיליק בר: – – מפלגת העבודה הייתה – – –

מיקי לוי: אני לא מבין איפה האיזונים – – –

יחיאל חיליק בר: לא, לא, אז אני אדגיש ואומר: מפלגת העבודה הייתה ממובילי הקמפיין נגד "טבע" והחברות הגדולות כדי שישלמו מסים – –

מיקי לוי: אבל היא הייתה בממשלה שקבעה את זה.

יחיאל חיליק בר: – – חד-משמעית.

יחיאל חיליק בר: צודק.

יחיאל חיליק בר: אבל כשעושים משהו, צריך לעשות אותו נכון.

יחיאל חיליק בר: לא צריך ללכת לקיצון השני.

יחיאל חיליק בר: ואני אמרתי, תעלו במרכז ל-17% או 18%.

יחיאל חיליק בר: תאמין לי, החברות ימשיכו להשקיע בתל-אביב, היא עיר חזקה.

יחיאל חיליק בר: אבל החברות לא ימשיכו להשקיע בפריפריה.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו רואים, ואנחנו מקבלים, ואנחנו שומעים את רחשי הציבור שמדברים על הגזירות הללו, הכי בסיסיות – המס על האלכוהול.

יחיאל חיליק בר: אני אומר דבר אחד מאוד פשוט:

יחיאל חיליק בר: אם יש דרך שבה האזרחים יכולים לשכוח חלק מהגזירות, זה לשתות איזו כוסית עראק, גם את זה מיסיתם לו.

יחיאל חיליק בר: גם את זה מיסיתם לו.

יחיאל חיליק בר: אפילו לשבת במרפסת, לבכות על תלאות היום, על העבודה הקשה במפעל, שמביאה לך בקושי שכר מינימום, לשתות איזו כוסית עראק טוב – ואני חובב עראק ידוע.

יחיאל חיליק בר: אני גם אוהב עראק.

יחיאל חיליק בר: הייתי שלשום בסיור ברמת-הגולן – – –

נחמן שי: אתה לא נוהג אחר כך.

יחיאל חיליק בר: לא, אני לא נוהג, חבר הכנסת שי, אני לא נוהג כשאני שותה.

יחיאל חיליק בר: אשתי, למזלי, היא כל כך רזה שהיא לא שותה, ולכן היא נוהגת במקומי.

יחיאל חיליק בר: בסופרמרקט נידח ליד קוניטרה, עראק עולה 72 שקלים.

יחיאל חיליק בר: סגן השר מיקי לוי, זה מטורף – – –

מיקי לוי: – – – מפקיעים מחירים – – –

יחיאל חיליק בר: זה מטורף.

יחיאל חיליק בר: לא, לא מפקיעים מחירים.

יחיאל חיליק בר: אתם העליתם את המסים על זה.

יחיאל חיליק בר: בוא לא נפיל על המרכול בקוניטרה את המחיר של העראק.

באסל גטאס: זאת אפליה גם נגד הערבים, אתה יודע – –

יחיאל חיליק בר: נכון.

יחיאל חיליק בר: בוודאי.

באסל גטאס: – – כי רוב האוכלוסייה – – –

יחיאל חיליק בר: אבל אתם יודעים מה, אני לא מזמן נהייתי טיפה אופטימי, כי שמעתי שראש הממשלה בנימין נתניהו הולך ומחליט להיכנס חזק למשא-ומתן בנושא המדיני, והאי-אמון הזה הוא על הנושא החברתי, הכלכלי והמדיני.

יחיאל חיליק בר: ואני רוצה להזהיר פה מהתחושה של ה"כאילו", שהולכת להיות.

יחיאל חיליק בר: אגב, אני אהיה הראשון שיגבה את ראש הממשלה ושר האוצר והשרה ציפי לבני אם הכוונות האלה יהיו אמיתיות, אבל, ידידי מיקי לוי, ופה דווקא אתה מהאנשים המאוד-מאוד שפויים בתחום הזה, הכנסת הזאת יש בה רוב ברור להסכם מדיני של שתי מדינות לשני עמים.

יחיאל חיליק בר: בעם, כל בדיקה אפשרית ובכל סקר אפשרי של כל ערוץ תקשורת אפשרי, יש רוב ברור לשתי מדינות לשני עמים, מסיבה אחת מאוד פשוטה: כולנו ציונים טובים, ופתרון שתי המדינות יהיה הפתרון היחידי שיבטיח מדינה ציונית יהודית ודמוקרטית, ואתה יודע את זה.

יחיאל חיליק בר: אבל הבעיה היא שיש קבוצה ששייכת לימין, הלא-מתון אפילו, הקיצוני, שמחזיקה את הכנסת הזו ואת הממשלה הזאת כבנות-ערובה, אף שהיא לא משקפת את הרוב בציבור, אף שהיא לא משקפת את הרוב בכנסת.

יחיאל חיליק בר: וזה רוב נדיר, ידידי מיקי לוי; זה רוב נדיר, אני לא יודע מתי הוא היה, מאז 1992 אולי לא היה רוב כזה, ואני לא יודע מה יהיה בעתיד, ומתחיל להתגלגל איזשהו תרחיש, שלא בטוח שמותר להגיד – את הקווים של 67', ולא בטוח שצריך לשחרר – ואני נגד שחרור אסירים, אגב, באופן אישי.

יחיאל חיליק בר: אבל, ידידי מיקי לוי, תבין דבר אחד.

יחיאל חיליק בר: אמר פרשן בכיר בטלוויזיה אתמול, במהדורה: המקסימום של נתניהו בשלב הזה לא יגיע למינימום של הפלסטינים, ולכן אם זו תהיה הגישה, אנחנו נדון את עצמנו לכישלון ידוע מראש של השיחות הללו.

יחיאל חיליק בר: ואתה יודע מה, כישלון של השיחות הללו בינינו לבין הפלסטיניים כנראה יסתום את הגולל לגמרי על פתרון שתי המדינות, כי גם ככה פלסטינים – ואגב, הרבה באשמתם – לא מאמינים שיש לנו אפשרות ואופן להגיע לשתי מדינות.

יחיאל חיליק בר: אבל איזה שתי מדינות, על בסיס איזה גבולות?

יחיאל חיליק בר: אולי הוא רוצה על בסיס 48' – אני מתנגד, אבל אולי הוא רוצה על בסיס 48'; או שהוא רוצה על בסיס מדינת שנת 2085.

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, צריך להגיד את זה בצורה ברורה – ואגב, זה היה פותר הרבה מהחששות בצד הפלסטיני: יש חילופי שטחים ויש הצרחות ויש עובדות בשטח, יש ערים גדולות בשטח שמעל קווי 67', שגם רבים מאתנו במפלגת העבודה לא יסכימו לפנות אותן ביום פקודה.

יחיאל חיליק בר: אבל ברור שהמדינה הפלסטינית צריכה לשבת more or less עם חילופי שטחים, על בסיס קווי 67'.

יחיאל חיליק בר: למה לא אומרים את זה?

יחיאל חיליק בר: כי שר הכלכלה, שהוא גורם בכיר, אומר: על גופתי תהיה פה מדינה פלסטינית?

יחיאל חיליק בר: כי שר הכלכלה אומר ומאיים, או שהוא מבקש מנתניהו לאיים על האירופים, שאם אנחנו לא נבטל את הסנקציות האירופיות, אנחנו נחבל במאמציו של קרי – ככה אומר שר הכלכלה.

יחיאל חיליק בר: מאמציו של קרי למה?

יחיאל חיליק בר: בשביל מה קרי מתאמץ, בשביל איזה פרויקט היי-טק בוויסקונסין?

יחיאל חיליק בר: אז הליגה הערבית, העולם המערבי, האיחוד האירופי והאמריקנים, כולם מתאמצים כדי שלנו תהיה פה מדינה ציונית שיודעת להבטיח את קיומה, ושר בכיר בממשלה מאיים לפגוע ולחבל במאמצים האלה.

יחיאל חיליק בר: לכן, ידידי סגן השר, ב-15 השניות שנותרו לי אני אומַר לך – לצערי, לא בכוונה, אתה שותף בממשלה רעה, ממשלה שלא מביאה בשורה, לא במובן החברתי, לא במובן הכלכלי, והלוואי שאני טועה ותהיה בשורה במובן המדיני, כי אם לא תהיה בשורה גם בזה, אני לא יודע למה נוכל לקוות ואני לא יודע למה נוכל לצפות.

יחיאל חיליק בר: ועל כן, אני קורא לחברי הכנסת להצביע היום אי-אמון בממשלה הרעה הזאת ולהביא בשורה למדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב סגן השר אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, חברי, אנחנו לאחר מכן נשמע את הצעות האי-אמון של ש"ס, של יהדות התורה – סליחה – של בל"ד ושל קדימה.

יולי יואל אדלשטיין: אלה ארבע ההצעות שיישמעו לאחר מכן על מנת שיוכל להשיב סגן השר או שר האוצר, מי משיב?

מיקי לוי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי ישיב.

יולי יואל אדלשטיין: זה יהיה הסדר.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נעבור להצעות אי-אמון שמשיב עליהן סגן שר החוץ.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני מוכרח להגיד לך, חבר הכנסת בר, אני לתומי – כנראה הוא עוד קיים, תומי – חשבתי שאחרי שפרץ השלום באזורנו, פרץ השלום ב-42–48 השעות האחרונות, אתם ככה, סיעת העבודה, תפרגן לממשלה, תיתנו כמה ימי חסד – – –

יחיאל חיליק בר: אתה לא שמעת את הנאום שלי – – –

אופיר אקוניס: שמעתי מצוין.

אופיר אקוניס: לא שמעת את המסקנה.

יחיאל חיליק בר: החייל הראשון שיעזור לראש הממשלה.

אופיר אקוניס: – – – תיתנו כמה ימי חסד שבהם יהיה זמן לכולנו לחגוג את השלום שהגיע לאזורנו, ותמשכו את הצעת האי-אמון, כי חלק ממנה איננו רלוונטי עבורכם – ממשלה כושלת בתחום הכלכלי, החברתי והמדיני.

אופיר אקוניס: הרי בתחום המדיני חזרנו למשא-ומתן.

אופיר אקוניס: ואני מציע לכולנו – באמת, גם לחברי מימין, גם לחברי משמאל – פשוט להגיד את הדבר הבסיסי ביותר והפשוט ביותר: כשעמדנו על שלנו, קיבלנו את מה שרצינו.

אופיר אקוניס: כשישראל עמדה על שלה, היא קיבלה את מה שהיא רצתה.

אופיר אקוניס: אני על הדוכן הזה, אדוני היושב-ראש, נדמה לי שאפילו בשבוע שעבר – מבלי להיות בקי, בוודאי לא כמו שר הביטחון יעלון, בפרטי המשא-ומתן המתגבש – אמרתי בצורה מאוד ברורה את מדיניותנו, והיא שכאשר ירצו הפלסטינים לחזור לשולחן המשא-ומתן, זה יקרה בלי תנאים מוקדמים ובלי הכתבות, וכך בדיוק קרה.

אופיר אקוניס: הם ניסו להכתיב חזרה לקווי 67', לא קיבלנו – –

קריאה: – – – גם את זה רצית?

אופיר אקוניס: – – הם ניסו להכתיב הקפאת ההתיישבות ביהודה ושומרון, לא קיבלו; הם ניסו להכתיב שחרור אסירים פלסטינים לפני המשא-ומתן, וגם את זה הם לא קיבלו.

אופיר אקוניס: ואני רוצה להגיד לך גם עוד דבר כדי שהדברים האלה יהיו מאוד ברורים, על עמדת הממשלה: לממשלה הזאת אין כל כוונה, זה לא עולה על דעתנו וזה לא יעלה על דעתנו לחזור ולסגת לקווי 67'.

אופיר אקוניס: הדבר הזה, כדאי שיובהר.

אופיר אקוניס: כדאי שיובהר – – –

יחיאל חיליק בר: – – – אז איפה תהיה המדינה הפלסטינית?

יחיאל חיליק בר: תגלו לנו את הסוד.

אופיר אקוניס: אני לא אגלה לך, משום שאני מתנגד למדינה פלסטינית.

יחיאל חיליק בר: אבל אתם הולכים לפתרון של שתי מדינות – –

אופיר אקוניס: כידוע לך – – –

יחיאל חיליק בר: – – ראש הממשלה אמר שהוא הולך לשתי מדינות.

אופיר אקוניס: אני, כידוע לך, מתנגד למדינה פלסטינית, לכן לא אסרטט את גבולותיה.

יחיאל חיליק בר: – – – בלוף – – –

אופיר אקוניס: אגב, אני מוכרח להגיד לך – – –

ניצן הורוביץ: אז על איזה שתי מדינות מדובר?

יחיאל חיליק בר: על איזה שתי מדינות ראש הממשלה מדבר?

יחיאל חיליק בר: זה בדיוק הבלוף שאנחנו רוצים לחשוף.

אופיר אקוניס: מה החדווה הגדולה לשתי מדינות, מה אתם מתרגשים כל כך?

יחיאל חיליק בר: ראש הממשלה אומר שהוא רוצה שתי מדינות.

אופיר אקוניס: מה אתם מתרגשים כל כך?

ניצן הורוביץ: שתי מדינות זה החזון הציוני, והאמת יוצאת לאור – – –

אופיר אקוניס: תן לי להגיד לך משהו, חבר הכנסת הורוביץ, על החזון הציוני – – –

אילן גילאון: – – –

ניצן הורוביץ: זה החזון הציוני – – –

אופיר אקוניס: החזון הציוני ודאי, החזון הציוני ודאי – – –

אילן גילאון: – – –

ניצן הורוביץ: – – – יהודית ודמוקרטית, לצד מדינה פלסטינית.

אופיר אקוניס: החזון הציוני מדבר על הקמת מדינה ליהודים בארץ-ישראל.

אופיר אקוניס: בחזון הציוני אין התשוקה, שאני מרגיש במחנה שלכם – אגב, אני רוצה להגיד לך בהגינות – – –

אילן גילאון: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גילאון – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גילאון, אני הולך להגיד לך משהו בהגינות, מה אתה רוצה?

אילן גילאון: – – –

אופיר אקוניס: בהגינות.

אילן גילאון: השאלה אם – – – ממשלת נתניהו – – –

אופיר אקוניס: אני אומר לך, אמרתי את עמדתי הפרטית.

אופיר אקוניס: עמדתי היא: אני תומך בהסדר ביניים ארוך-טווח.

אופיר אקוניס: זאת עמדתי.

אופיר אקוניס: אתה יודע מה, אני גם חושב שזה מה שאנחנו צריכים להציע.

יחיאל חיליק בר: אז כשראש הממשלה אומר "שתי מדינות", למה הוא מתכוון?

יחיאל חיליק בר: למה הוא מתכוון?

אופיר אקוניס: אז אני אומר לך.

אופיר אקוניס: החזון הציוני – – –

אילן גילאון: – – –

אופיר אקוניס: אני עונה לחבר הכנסת אילן גילאון ולחבר הכנסת הורוביץ.

אופיר אקוניס: אני לא מכיר בשום פרק של התנועה הציונית, בחזון התנועה הציונית, את התשוקה להקמת מדינה ערבית, שנייה, בארץ-ישראל – – –

אילן גילאון: – – –

אופיר אקוניס: – – – יש הרצון ותשוקה להקים מדינה יהודית בארץ-ישראל, לא מדינה ערבית בארץ-ישראל, ואני אחזור על דברי.

אילן גילאון: – – – תשוקות, אדוני.

אופיר אקוניס: אני אחזור על דברי:

אופיר אקוניס: לגבי מדיניות הממשלה בעניין קווי 67', זה לא עולה על הדעת, זה לא עולה על הדעת, זה לא יקרה – יושבים כאן שני רמטכ"לים באולם הזה: הרמטכ"ל לשעבר שאול מופז והרמטכ"ל משה יעלון, נדמה לי האחד החליף את השני.

אופיר אקוניס: אבל תשאל כל אדם הגון, אגב, גם אם הוא איש שמאל – יגיד לך: קווי 1967 אינם בני-הגנה.

אופיר אקוניס: זאת תשובה נורא פשוטה.

אופיר אקוניס: ולכן, מדיניותנו, חבר הכנסת בר, היא שלא לחזור לקווי 67'.

אופיר אקוניס: אני רוצה להגיד לך עוד משהו, וגם זה צריך להיות ביושר ובשקיפות, לגבי המשא-ומתן עם הפלסטינים: לפני שלוש שנים, אם אינני טועה, הממשלה הזאת – הממשלה הקודמת, סליחה – עשתה דבר לא פשוט, בלשון המעטה, מבחינת תפיסת העולם הבסיסית ביותר שלנו, וזה הקפאת ההתיישבות ביהודה ובשומרון לעשרה חודשים כדי לקרב את הפלסטינים לשולחן המשא-ומתן.

אופיר אקוניס: והתוצאה הייתה שלא רק שהם לא התקרבו לשולחן המשא-ומתן, הם התרחקו משולחן המשא-ומתן.

אופיר אקוניס: ומה שמתרחש או יתרחש בעוד כמה ימים בוושינגטון הוא אחרי הפסקה של שלוש שנים שבהן הפלסטינים הם שברחו מכל ניסיון למגע בינינו לבינם.

אופיר אקוניס: זה המצב.

אופיר אקוניס: ולכן, גם הדבר הזה איננו מתקבל על דעתנו.

אופיר אקוניס: אנחנו מאמינים – אגב, אני רוצה להגיד לכם משהו, חבר הכנסת הורוביץ וחבר הכנסת גילאון.

אופיר אקוניס: יש חילוקי דעות בתוך החברה הישראלית, חילוקי דעות עמוקים, יסודיים מאוד, אני מוכרח להגיד לך, ואני מכבד את עמדותיכם.

אופיר אקוניס: אני חולק על עמדותיכם, אבל אני מכבד אותן, ואני מקווה שתכבדו את עמדתי.

אופיר אקוניס: זכותי הבסיסית ביותר להתנגד למדינה פלסטינית.

אופיר אקוניס: זו זכותי הבסיסית.

אופיר אקוניס: אתם יכולים לחלוק עלי.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: מאה אחוז, אתם יכולים לחלוק.

יחיאל חיליק בר: ראש הממשלה משקר כשהוא אומר שהוא רוצה שתי מדינות?

יחיאל חיליק בר: ואם הוא לא?

יחיאל חיליק בר: אז איפה תהיה המדינה הפלסטינית?

יחיאל חיליק בר: איפה תהיה?

אופיר אקוניס: אני אשיב לכם – –

אילן גילאון: – – – את עמדתך, אבל אתה מדבר בשם הממשלה.

אופיר אקוניס: – – מה אתם קופצים?

אופיר אקוניס: מה אתם קופצים פה?

אופיר אקוניס: אני אענה לכם.

אופיר אקוניס: כיוון שאנחנו בתחילתו של המשא-ומתן – – –

אילן גילאון: לא שאלתי תשוקות אישיות.

אופיר אקוניס: אצלכם זו תשוקה אישית להקמת מדינה פלסטינית.

אופיר אקוניס: זה בסדר.

יחיאל חיליק בר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תנו בבקשה לסגן השר להשיב.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו שמונה הצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: אם הכול יהיה בדיאלוג כזה – – –

אופיר אקוניס: זו תזכורת טובה לקצר את התשובה.

יולי יואל אדלשטיין: גם, בין היתר, אבל אני רוצה לאפשר לך להשיב, לא לשחק פינג-פונג כל הזמן.

אופיר אקוניס: אבל אני אסכם.

אופיר אקוניס: כיוון שאני חושב שהנושא הזה של הסכסוך בינינו ובין הפלסטינים, שעוד מעט נציין 100 שנה, פחות או יותר, לקיומו – אגב, הוא הרבה לפני קווי 67'.

אופיר אקוניס: הסכסוך לא פרץ על קווי 67'.

אופיר אקוניס: הסכסוך פרץ על עצם זה שערביי ארץ-ישראל לא קיבלו את הנוכחות היהודית.

אופיר אקוניס: ואני רוצה להגיד לך משהו – לדאבון הלב, רבים מהם גם היום אינם מקבלים.

אופיר אקוניס: ולכן הסכסוך איננו – – –

מסעוד גנאים: סליחה, אתה בורח.

אופיר אקוניס: אני לא בורח מכלום, אני עונה לך את האמת הפשוטה ביותר.

אופיר אקוניס: אני לא בורח, אני אומר לך.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: סליחה, חברים.

אופיר אקוניס: אני אומר לכם.

אופיר אקוניס: אני לא בורח מכלום, נהפוך הוא.

אופיר אקוניס: אני אומר לכם ביושר, בשקיפות ובהגינות שהממשלה שלנו רואה בקווי 67' קווים שאינם בני-הגנה.

אופיר אקוניס: אגב, לא רק הממשלה שלנו, גם ממשלות קודמות, ממשלות אחרות.

אופיר אקוניס: אפילו, חבר הכנסת גנאים, אפילו ממשלות – – –

אילן גילאון: אבל ב-67' הם היו בני-הגנה.

אופיר אקוניס: נותר לנו, חבר הכנסת גילאון, נותר לנו רק לומר תודה לאל וברוך השם שב-11 ביוני – במשך שישה ימים הִכינו שוק על ירך את מי שבא להשמיד אותנו.

אופיר אקוניס: ועל זה אתה מברך בדיוק כמוני.

אילן גילאון: איך אז הם היו בני-הגנה?

אופיר אקוניס: שוק על ירך הוכו מי שבאו להכות אותנו.

אופיר אקוניס: זה מה שהיה.

אופיר אקוניס: לכן פרצה מלחמת ששת הימים.

אופיר אקוניס: אפרופו חיליק בר, הוא איש ירושלים ואני מאוד מעריך את זה.

אופיר אקוניס: אני איש תל-אביב, אבל זה לא אומר שאהבתי לירושלים פחותה משלך.

אופיר אקוניס: אני רוצה להגיד לך שהוויכוח, כאשר טוענים חברים במושבים הללו – אני מתאר לעצמי שבעניין הזה אתה חושב כמונו – ירושלים לא תחולק.

אופיר אקוניס: ירושלים איננה עיר בירה רגילה – – –

נחמן שי: לא תחולק אבל יש פתרונות – – –

אופיר אקוניס: סליחה, חבר הכנסת שי.

אופיר אקוניס: אתה גם איש ירושלים, ואני בטוח שאתה תומך בעמדה הזאת, כפי שמפלגת העבודה, למעט כמה שנים פחות חיוביות מבחינתה, רוב הזמן תמכה בעמדה הזו, והיא הייתה בקונסנזוס, ואני מציע לכם לא להפר את הקונסנזוס בעניין הזה.

אופיר אקוניס: אבל אני רוצה לתת תשובה לחברי הכנסת הורוביץ ואילן גילאון, משום שככה נסכם את התשובה על ההצעה הזו.

אופיר אקוניס: אנחנו מציעים, עם כל המחלוקת – אתם יכולים להציע את הפתרונות שלכם, והם לגיטימיים להצעה.

אופיר אקוניס: יתקיים כאן ויכוח, יחל משא-ומתן.

אופיר אקוניס: קודם כול, זה דבר חשוב, מתחילים לדבר.

אופיר אקוניס: זה דבר חשוב.

אופיר אקוניס: אנחנו נשים את כל הדרישות שלנו על השולחן, הפלסטינים ישימו את כל הדרישות שלהם על השולחן, ואם יהיה מצב, חבר הכנסת גילאון, תיאורטי לגמרי בעיני, ולא משום שאני אדם פסימי או אדם רע או אדם שרואה את העולם בשחור-לבן, אני פשוט רואה את המציאות; אבל אם יהיה המצב, התיאורטי, שבו נגיע להסדר – יכול להיות שזה יקרה, אני לא חושב שזה יקרה, אבל יכול להיות שזה יקרה, הממשלה מציעה – נתגבר גם על חילוקי הדעות – – –

ניצן הורוביץ: – – –

אופיר אקוניס: אני אמרתי – אני בעד הסדר ביניים.

אופיר אקוניס: אבל אם יהיה הסדר קבע, לא יודע אם זה יקרה, הממשלה שלנו מציעה – אנחנו נצטרך להתגבר גם על בעיות בקואליציה, אני מודה – מציעה, ואני מצפה מכם כמפלגות שנושאות בעיני עצמן לפחות את דגל הדמוקרטיה, לתמוך, חבר הכנסת שי, פשוט לתמוך.

אופיר אקוניס: משום שהדבר הזה – זה שיא הדמוקרטיה.

אופיר אקוניס: שיא הדמוקרטיה, חבר הכנסת גילאון.

אופיר אקוניס: שמעתי היום – –

נחמן שי: משאל עם?

נחמן שי: אז למה לא על תקציב המדינה?

אופיר אקוניס: אתה לא תאמין, אני הולך להגיד לך דבר שידהים אותך:

אופיר אקוניס: אני בעד שיטת משאלי עם.

אופיר אקוניס: אני אומר, אני הולך להגיד משהו לחבר הכנסת שי: אני בעד משאלי עם בנושאים נוספים.

אופיר אקוניס: אבל אין ספק שמשאל העם הראשון שצריך להתקיים הוא על הדבר הפוצע ביותר, חבר הכנסת הורוביץ, פוצע, המחלק ביותר את החברה הישראלית מזה 45 שנה, וזה הסכסוך הישראלי–ערבי, הישראלי–פלסטיני.

אילן גילאון: – – – ראש הממשלה רוצה שתי מדינות לשני עמים.

אופיר אקוניס: אני מצפה מכם להיות הראשונים, או, בעצם השניים, כי הליכוד הוא הראשון, לתמוך במשאל עם.

אופיר אקוניס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: ולכן סגן השר מציע לדחות, כמובן, את הצעת האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעת ש"ס: עיוות מוסרי – הטבות מס ב-16 מיליארד שקל לחמש חברות ציבוריות ועל השכירים העניים מכבידים את הנטל.

יולי יואל אדלשטיין: סיעת ש"ס – המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: הוא גם זה שינמק את ההצעה.

יולי יואל אדלשטיין: מה שבטוח בטוח.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, שר הביטחון, חברי הכנסת, כבר הרבה פעמים עמדתי על הדוכן בנושאים של התקציב, אי-אמון או נאומים אחרים.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו חוזרים כל פעם על אותה זעקה.

אריה מכלוף דרעי: זעקה של החלשים, שלצערי הרב, בכל שולחן הממשלה הזה, וגם בכל החלק של הקואליציה – אף שאני משוכנע שיש חברים שבאופן אישי מזדהים עם הדברים, אבל המשמעת הקואליציונית או שיקול כזה או אחר מביאים אותם להצביע, ולכן זו האחריות שלהם, זה לא יעזור, שום תירוצים אחרים – לפגוע פגיעה חמורה ביותר, חמורה ביותר, שכמעט לא ניתנת לתיקון.

אריה מכלוף דרעי: אין ספק שכשהיא מגיעה אל הילדים הקטנים היא לא ניתנת לתיקון.

אריה מכלוף דרעי: אצל מבוגרים אולי אפשר עוד לתקן בהמשך.

אריה מכלוף דרעי: אבל כשמדובר בילדים קטנים, אין ספק שילד קטן שנכנס למעגל העוני, זה מעוות שאינו יכול לתקון.

אריה מכלוף דרעי: ולכן אני חוזר שוב, שבוע בשבוע, אף שזה נראה אולי נדנוד יתר, אבל אנחנו עכשיו לקראת קו הגמר.

אריה מכלוף דרעי: ואולי השבוע, כשהכנסת אמורה, הקואליציה אמורה להצביע בקריאה שנייה ושלישית על התקציב, לאחר שדנו בו בוועדת הכספים, ולצערי הרב, למרות השינויים כשביכול נעשו בוועדת הכספים, פשרות כאלה, למיניהן, עדיין הפגיעה החמורה בכל תקציב המדינה הזה היא בשכבות החלשות והמוחלשות, ובעיקר במשפחות עם הילדים, ובילדים הקטנים; הם משלמים את מלוא המחיר.

אריה מכלוף דרעי: חיפשתי וחיפשתי בתקציב הזה.

אריה מכלוף דרעי: אולי יש איזושהי הברקה, איזושהי תורה כלכלית.

אריה מכלוף דרעי: איזושהי גאונות, איזושהי מדיניות, איזשהו קו שמאחד את כל הגזירות הללו.

אריה מכלוף דרעי: נו, אני לא חייב להסכים, גם לא חייבים לשמוע את דעתי.

אריה מכלוף דרעי: זה לגיטימי, זה לגיטימי, כל אחד יש לו האג'נדה שלו.

אריה מכלוף דרעי: אבל אם אני צריך להגדיר, אדוני סגן שר האוצר, ידידי היקר, אם אני צריך להגדיר בכותרת את תקציב המדינה הזה, מה האסטרטגיה שעמדה בו – יש גירעון, צריך למצוא גם בצד ההוצאות וגם בצד ההכנסות איך לכסות.

אריה מכלוף דרעי: ואז יוצאים לקרב.

אריה מכלוף דרעי: מביאים לשולחן מאות הצעות.

אריה מכלוף דרעי: כל המרבה הרי זה משובח.

אריה מכלוף דרעי: הכול לוקחים, אבל יש קריטריון אחד לבחון: איפה שיש טיפה, חלילה וחס, חשש, למאבק, לפגיעה, לאיזשהו כיפוף ידיים קטן, למשא-ומתן קצת קשוח, מייד מוותרים.

אריה מכלוף דרעי: ואני יכול לתת רשימה ארוכה, מה שהיה לפני חודשיים, עמד על השולחן, ומה עומד היום.

אריה מכלוף דרעי: כל נושא ונושא שהיה בו טיפת – כולנו זוכרים את מסיבת העיתונאים עם המשא-ומתן ה"קשה ביותר", שהעיד עליו עופר עיני, שהיה לו עם שר האוצר.

אריה מכלוף דרעי: שום נושא של ההסתדרות לא נשאר.

אריה מכלוף דרעי: הכול ירד.

אריה מכלוף דרעי: כל ההצעות שהיו על קרנות ההשתלמות ואחרים והוועדים הגדולים, הכול נעלם.

אריה מכלוף דרעי: למה?

אריה מכלוף דרעי: עופר עיני, ההסתדרות יכולה להשבית את המשק.

אריה מכלוף דרעי: נו, מי יתחיל אתם ביחד?

אריה מכלוף דרעי: חבל, לא כדאי להתעסק אתם ביחד.

אריה מכלוף דרעי: היו כותרות: סטודנטים – נו, הסטודנטים עשו שריר קטן: אנחנו נשבית, לא נפתח את שנת הלימודים, מייד למחרת התקפלו.

אריה מכלוף דרעי: וכן הלאה, אחד אחרי השני, האחיות, המורים, כל הגזירות שהיו שעומד מאחוריהן איזשהו ארגון או איזשהו כוח פוליטי או איזשהו כוח ציבורי, נעלמו.

אריה מכלוף דרעי: כמובן, כטבעו של עולם, אנחנו יודעים, לצערנו הרב:

אריה מכלוף דרעי: למי אין כוח, ממי לא חוששים, ממי לא מפחדים – מהחלשים, מהילדים הקטנים, מאלה שמרוויחים שכר מינימום ופחות.

אריה מכלוף דרעי: אלה לא מאוגדים בארגונים, הם לא חברי הסתדרות, הם לא בוועדים הגדולים, אין להם כוח פוליטי, הם לא מאורגנים, גם לצאת למאבק הם לא יכולים.

אריה מכלוף דרעי: כולנו זוכרים את המחאה החברתית לפני שנתיים, ראינו שם מחאה נהדרת, אבל ראינו מי לא היה שם.

אריה מכלוף דרעי: מי לא היה שם ראינו, לצערי הרב.

אריה מכלוף דרעי: כל אלה שנמצאים בתחתית, בעשירון התחתון ומטה, אלה לא היו במאבק.

אריה מכלוף דרעי: הם כל כך מיואשים, הם כל כך מדוכאים, שהם לא באים כבר להיאבק.

אריה מכלוף דרעי: הם לא מאמינים כבר, הם ציניים, הם יודעים שכולם עושים עליהם סיבובים, לצערנו הרב.

אריה מכלוף דרעי: אני יודע שאני אקבל תשובה עוד שעתיים-שלוש, או בלילה בשעה מאוחרת, משר האוצר, שאני מדבר לאור הזרקורים, ושאני מחפש כותרות, ושאנחנו לא מייצגים את החלשים באמת.

אריה מכלוף דרעי: אני מכיר את כל התשובות.

אריה מכלוף דרעי: אבל אין מה לעשות – חובת המחאה, אני חייב למחות אותה.

אריה מכלוף דרעי: אני, הלוואי שהייתי טועה, הייתי הראשון שהייתי בא ואומר: חטאתי, עוויתי, והייתי מודה והייתי מבקש סליחה מכם.

אריה מכלוף דרעי: הלוואי, אם הייתי רואה שבאמת עשיתם, במאמץ שעשיתם שוב השבוע.

אריה מכלוף דרעי: קצבאות הילדים?

אריה מכלוף דרעי: כשכל המומחים בביטוח הלאומי זועקים ואומרים: 50,000 ילדים נכנסים למעגל העוני – חדשים, נוספים, בנוסף ל-800,000, שירדו עוד יותר עמוק.

אריה מכלוף דרעי: על מה מדובר?

אריה מכלוף דרעי: על מה מדובר?

אריה מכלוף דרעי: כשאנחנו היום – תראו באיזו חברה קוטבית אנחנו נמצאים; איך אפשר לעכל כותרות כאלה?

אריה מכלוף דרעי: מצד אחד כותרת ענק בכל התקשורת: אחרי שבית-המשפט כפה בכוח על המדינה לגלות את הנתונים הללו – סודות מדינה, סודות מדינה; אפילו בוועדת המשנה לשירותים חשאיים לא דנים בדברים הללו, מה הטבות המס שמקבלות החברות הגדולות.

אריה מכלוף דרעי: רק בציווי של בית-משפט – וגם, החברות הציבוריות, עדיין על חברות פרטיות אנחנו לא יודעים.

אריה מכלוף דרעי: 16 מיליארד שקל לחמש חברות בשנים האחרונות.

אריה מכלוף דרעי: רבותי, אין עיני צרה בהן, החברות הגדולות הללו מביאות עבודה, החברות הגדולות הללו מפתחות את המשק, אבל אז מה?

אריה מכלוף דרעי: נו אז מה?

אריה מכלוף דרעי: אז אי-אפשר לקחת מהם קצת יותר מסים?

אריה מכלוף דרעי: הם לא יכולים לשלם קצת יותר?

אריה מכלוף דרעי: מה, הם יברחו בגלל זה?

אריה מכלוף דרעי: במדינות אחרות יעלה להם יותר בזול, הדבר הזה?

אריה מכלוף דרעי: מה זה צריך להיות?

אריה מכלוף דרעי: מה ההתרפסות הזו לפניהם?

אריה מכלוף דרעי: איפה המאמץ האדיר, הגדול, לעשות שינויים בדבר הזה?

אריה מכלוף דרעי: למה, כי הם שייכים לקבוצה מסוימת?

אריה מכלוף דרעי: כי יש להם כוח, יש להם לוביסטים, יש להם עורכי-דין, יש להם כוח אחר, שלנו אין, שאין לחלשים הכוח הזה?

אריה מכלוף דרעי: תנסו לחשוב, לא כל 16 מיליארד השקל; מה היה קורה אם היינו אומרים: זהו, עד לכאן, בשנתיים הקרובות יש פגיעה חמורה בשכבות חלשות, תתרמו.

אריה מכלוף דרעי: קיבלתם 16 מיליארד שקל – רק חמש החברות.

אריה מכלוף דרעי: אני לא מדבר על כל החברות הפרטיות, מה קיבלה "ישקר" ומה קיבלו אחרים, אני בטוח שזה מגיע לעוד סכומים גדולים מאוד.

אריה מכלוף דרעי: מכל עשרות המיליארדים הללו לא היה אפשר, במאמץ אמיתי, להוציא כמה מיליארדים ולהוריד את הגזירות מהשכבות החלשות?

אריה מכלוף דרעי: לנו זה נראה אולי דברים קטנוניים, עוד כמה מאות שקלים בחודש.

אריה מכלוף דרעי: ברוך השם, אנחנו, חברי הכנסת, מרוויחים בצורה סבירה, אנחנו מפרנסים את משפחותינו בכבוד.

אריה מכלוף דרעי: אבל כשאנחנו באים ומסתכלים על משפחות עם ארבעה-חמישה ילדים, שמרוויחים ביחד, שניהם, עם הביטוח הלאומי, עם הכול, הם מגיעים ל-8,000–9,000 שקל ברוטו, זה כל מה שיש להם – לך עם זה, תוציא ילדים עכשיו לחופש חודשיים שלמים.

אריה מכלוף דרעי: מה תיתן להם?

אריה מכלוף דרעי: מאיפה תשלם ארנונה?

אריה מכלוף דרעי: מאיפה תשלם חשמל, מים, כל המיסוי?

אריה מכלוף דרעי: ועל כל דבר שהם קונים – והם הצרכנים הכי טובים בשוק – משלמים עוד 18% עכשיו.

אריה מכלוף דרעי: ועכשיו אתה בא ומוריד להם בקצבאות הילדים?

אריה מכלוף דרעי: אתה בא ונוגע בהם בכל מיני – בתשלומי הורים, בכל דבר כמעט אתה נוגע בהם?

אריה מכלוף דרעי: הם משלמים את המחיר הזה.

אריה מכלוף דרעי: איפה הרחמנות, איפה ההתחשבות?

אריה מכלוף דרעי: איך עומדת כותרת כזאת כשאתה יודע שהמדינה מחלקת הטבות מס בכאלה סכומים אדירים, ומצד שני יש משפחות שלא יודעות איך להתחיל ואיך לגמור את החודש?

אריה מכלוף דרעי: ואז, כמובן, הפערים הולכים וגדלים והקוטביות בחברה הולכת ומתחדדת והשסע הולך וגדל.

אריה מכלוף דרעי: אי-אפשר להיות חברה מלוכדת, חברה שנלחמת על זכות קיומה כאן, מול כל האויבים שלנו, חברה שצריכה לחיות, חברה כמו החברה שלנו, כשיש קוטביות כזו.

אריה מכלוף דרעי: האנשים לא מרגישים שווים; אנשים מרגישים שהעוגה לא מתחלקת נכון.

אריה מכלוף דרעי: כשאימא ואבא מחלקים עוגה בבית בשבת והם לא מחלקים אותה בצורה שווה ממש בין כל הילדים, מה קורה?

אריה מכלוף דרעי: איזו קנאה זה עושה בין האחים?

אריה מכלוף דרעי: רבותי, מי מדבר פה על חלוקה שווה, אנחנו מדברים, אפילו דמוי משהו.

אריה מכלוף דרעי: כשהחברה בישראל רואה איך העוגה מתחלקת, איזה פערים, על מה מדובר כאן?

אריה מכלוף דרעי: על מה מדובר?

אריה מכלוף דרעי: אנשים שרואים את כל הטיולים ואת כל הוצאות הענק על דברים מיותרים, והם בעצמם לא יודעים איך לגמור את החודש – האי-שוויון הבולט הזה.

אריה מכלוף דרעי: ואנחנו אחראים כאן בתקציב – נכון, אנחנו לא יכולים לעשות הכול, אבל בתקציב המדינה אנחנו יכולים להשפיע.

אריה מכלוף דרעי: זה הכלי היחידי שניתן לנו כדי להשפיע.

אריה מכלוף דרעי: ולכן אני פונה לחברי הכנסת, לחברי הקואליציה: תחשבו טוב ותבינו שבהצבעות שלכם, שאתם הולכים להצביע בשבוע הקרוב, אתם הולכים ולוקחים על עצמכם אחריות לגורלן של הרבה הרבה מאוד משפחות, מאות-אלפים שחרדים כל כך, אני אומר לכם שהם חרדים כל כך: איך הם יפתחו את שנת הלימודים, איך הם יפרנסו את הילדים שלהם, איך הם ישלחו את הילדים שלהם לבתי-הספר.

אריה מכלוף דרעי: יש הרבה מאוד משפחות שדואגות מהדברים הללו, חוץ מהדאגות האחרות.

אריה מכלוף דרעי: ואתם, במשרד האוצר ובראשו שר האוצר, יכולים להמשיך ולהתראיין ולדבר ולהגיד: עשינו למען העובדים ולמען מעמד הביניים, והטבנו, והקלנו, ובור של 40 מיליארד, ואתם אחראים לבור הזה – אתם, הממשלות הקודמות.

אריה מכלוף דרעי: הכול טוב ונכון ויפה: זה לא עומד כשיש אלטרנטיבות לגזירות הללו.

אריה מכלוף דרעי: ואף אחד – אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

אריה מכלוף דרעי: נתנו לי זמן חופשי?

יולי יואל אדלשטיין: לא, סיימת.

אריה מכלוף דרעי: אה, סיימתי כבר?

אריה מכלוף דרעי: אה, סליחה, לא היה – – –

מיקי לוי: זה גם על חשבוני.

אריה מכלוף דרעי: אה, התפלאתי, שקט כזה.

יולי יואל אדלשטיין: פשוט – – –

אריה מכלוף דרעי: כל הכבוד, אדוני, אני מבין שאיווט העסיק אותך, טוב, בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא מה שתיאמתם כשדיברתם?

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יסיים, פשוט אני פה בהתכתבות בענייני תקציב וחוק ההסדרים ואלף ואחד דברים.

אריה מכלוף דרעי: הבנתי, הבנתי, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני מודה לך על הגינותך, שאתה – – –

אריה מכלוף דרעי: לא, ראיתי שאף אחד לא מפסיק אותי.

אביגדור ליברמן: נגמרו לו המילים.

יולי יואל אדלשטיין: הניסיון לתרגיל פרלמנטרי שלך עם חבר הכנסת איווט ליברמן צלח, אבל עדיין אדוני יסיים ואנחנו נמשיך עם ההצעות.

אריה מכלוף דרעי: תודה, אז אני אסיים באמת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אריה מכלוף דרעי: הגשנו, סיעת ש"ס הגישה הצעת אי-אמון, אני – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

אריה מכלוף דרעי: משפט, אני כבר מסיים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: תקציב שעושה עיוותים כאלה, שיוצר פערים כל כך גדולים בחברה, שאין בו חמלה ואין בו רחמים, ומצד שני יש בו יד מושטת ופזרנית ובזבזנית לחברות הגדולות ולאליטות, לעשירונים העליונים, תקציב כזה, וממשלה שמאשרת תקציב כזה, דינה לחלוף.

אריה מכלוף דרעי: לכן אנחנו מציעים אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אריה דרעי, שהציג בשם סיעת ש"ס הצעת אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, המנמק הבא הוא חבר הכנסת אורי מקלב, מטעם סיעת יהדות התורה: ההסתה וההתנכלות של שר האוצר כלפי הציבור החרדי כדי להסתיר את הגזירות שהוטלו על כלל הציבור במדינה ובכך לגרום להגברת הקיצוניות בעם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני, גם אם אני נרדם בשמירה אני מבקש – – –

אורי מקלב: יהיה, יהיה מי – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא נרדם פיזית, חס ושלום, אבל נרדם בשמירה.

אורי מקלב: אני בטוח שיהיה מי שיעיר אותך בעניין הזה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, אני לא יודע, אולי האי-אמון שאנחנו, האופוזיציה, מגישים מדי שבוע בשבוע, נהפך לאחרון ברשימה, ואולי זה כבר נהפך למשהו היסטורי, למשהו שכבר לא יהיה לפי חוק המשילות שברגעים אלה מחוקקים ורוצים להביא אלינו, למליאה, ובבהילות לחוקק את החוק הזה עוד במושב הזה.

אורי מקלב: כשאנחנו ביקשנו את הצעת האי-אמון ונימקנו, זה היה מתוך הדיונים בימי רביעי או במשך כל השבוע שעבר בדיונים בוועדות השונות בחוק ההסדרים.

אורי מקלב: מתוך זה קבענו וביקשנו את הצעת האי-אמון.

אורי מקלב: והנה, אנחנו נמצאים יומיים-שלושה לאחר מכן וכבר הדברים פחות רלוונטיים.

אורי מקלב: עוד לא הספקנו להתאושש מחוק ההסדרים, מהדיונים בוועדות השונות, וכבר נופל עלינו חוק משילות ותהליך מדיני רחב מאוד שמדבר על הקפאות, על החזרת מחבלים ועל שאלות ריבוניות.

אורי מקלב: אבל כל אחד מהנושאים האלה שווה הצעת אי-אמון.

אורי מקלב: אני חושב שמתוך הרשימה של שמונה ההצעות אף אחת לא נוגעת בדברים האלה, מפני שביום רביעי זה עדיין לא היה רלוונטי.

אורי מקלב: מעבר לזה, באופן אמיתי, לא מתחשבים.

אורי מקלב: כשיש ילד רעב בהודו, לי זה אכפת, וכאן נראה שיש אנשים, שיש כאן בארץ הזאת, שלאחראים להם לא אכפת.

אורי מקלב: יש חוות דעת, של אנשים מחוץ-לארץ ומהארץ, וגם פנימיות שלנו, שהגזירות והתוכניות הכלכליות יביאו עשרות-אלפי אנשים לעוני, משפחות לעוני, ילדים לעוני, וזה לא מפריע לאף אחד.

אורי מקלב: דווקנות מיוחדת.

אורי מקלב: לא מוכנים לחזור בהם ולא מוכנים לסגת מהדברים האלה.

אורי מקלב: זה בלט כל כך.

אורי מקלב: אם אמרנו את זה בתחילת הדרך, זה בלט באופן מיוחד שאי-אפשר בכלל להתווכח.

אורי מקלב: הדברים נאמרו מכיוון שראינו איך מתנהלת פוליטיקה חדשה, באיזו רודנות מפלגתית, באיזו שתלטנות, מכריחים להצביע ללא שום שיקול דעת חברי מפלגה ומכריחים את הקואליציה.

אורי מקלב: הקואליציה הזאת זו קואליציה שכל מה שרוצים, כל אחד יכול להביא את מה שהוא רוצה, כל חוק – חוקים שלא עברו, גם של אותה מפלגת שלטון, שלא עברו בכנסות הקודמות, עוברים עכשיו.

אורי מקלב: תחרות בין השרים, תחרות מסוכנת, של ספינים ושל פייסבוקים, על חשבון הציבור כאן בישראל בחוקים כמו משילות וכדומה.

אורי מקלב: אין מי שיעצור את זה.

אורי מקלב: אבל נעבור רגע במהירות על שלושה דברים בשלוש ועדות שונות.

אורי מקלב: איך לוועדת הפנים מגיע החוק של משמשים בקודש – זה חוק כלכלי; זה חוק שבא לפגוע במאות עובדים, עובדים שמתפרנסים, בקושי מתפרנסים, ומתפרנסים מ-1,500 ו-1,200, אנשים שבקושי מביאים את הפרנסה הביתה.

אורי מקלב: זה לא פוגע במשמשים בקודש.

אורי מקלב: יש משמשים – ראו כותרת של איזה סעיף של משמשים בקודש.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אתה היטבת להגדיר זאת, כאחד שהוא בעל ניסיון כיושב-ראש ומזכיר מועצות דתיות או מועצה אזורית שהיית, וזה פוגע במאות-אלפי מקבלי השירות.

אורי מקלב: כמה זמן היה צריך לעשות וכמה זמן היה צריך להתווכח על זה.

אורי מקלב: זה נושא כלכלי?

אורי מקלב: להטיל את זה על רשויות?

אורי מקלב: זה כשמצד אחד אתה בא ואומר: אני מבטל את חוק נהרי.

אורי מקלב: למה אני מבטל את חוק נהרי?

אורי מקלב: אמר כאן שר האוצר, על הדוכן הזה: אני מבטל את חוק נהרי מכיוון שלרשויות אין כסף; הן נמצאות במצב כלכלי קשה.

אורי מקלב: אבל משמשים בקודש ביחד – הוא מבטל את התקציב של הממשלה ומטיל את זה על המועצות האזוריות ועל הקיבוצים שהם הכי נחשלים וההכנסות שלהם הכי מועטות.

אורי מקלב: אבל מה לעשות?

אורי מקלב: לא היה רוב.

אורי מקלב: זה הוצף החוצה.

אורי מקלב: זה גם בזכותה של יושבת-ראש ועדת הפנים שנפגשה עם אנשים וראתה על מה מדובר.

אורי מקלב: היה לזה כיפה.

אורי מקלב: היא הרימה את הכיפה וראתה שבעצם זה כלל מקבלי השירות.

אורי מקלב: נעבור הלאה.

אורי מקלב: אנחנו עברנו ועדת חינוך.

אורי מקלב: חוק אחד היה בוועדת חינוך – ביטול חוק נהרי, ואחר כך ביטול וצמצום התקציב למוסדות הפטור.

אורי מקלב: על מה?

אורי מקלב: מה השתקף?

אורי מקלב: איזה תקציב אתה נותן להם היום?

אורי מקלב: נותנים היום 23%–27% מהתקציב שנותנים לכולם.

אורי מקלב: גם על זה באים ואומרים: לא, אני לא אתן להם בכלל תקציב.

אורי מקלב: זה ילדים שלומדים בקרוונים ובמקומות דולפים – גם להם אנחנו לא ניתן.

אורי מקלב: זה לא נגמר בזה.

אורי מקלב: אחרי זה תסבירו לי איזה חוק תקציבי יש למניעת ביטול תקציב בני ישיבות בחוץ-לארץ.

אורי מקלב: זה חוק של מה?

אורי מקלב: זה כבר מה?

אורי מקלב: הם נושאים בנטל?

אורי מקלב: הם צריכים לשאת בנטל?

אורי מקלב: תיירים שבאים ללמוד פה, אותם תיירים שהם סטודנטים כאן בארץ מקבלים פי-עשרה, לפי חוות דעת, לפי מה שהיה, גם לפי דברים מקצועיים שקיבלנו.

אורי מקלב: לא רק זה, גם אותם סטודנטים ישראלים שלומדים בחוץ-לארץ מקבלים כספים – מקבלים באנגליה, מקבלים בהונגריה.

אורי מקלב: מקבלים תקציב גם ממשלתי.

אורי מקלב: כאן רוצים לבטל, על מה?

אורי מקלב: על כל תקציב, כשהתקציב הוא אולי 15% ממה שאותו מוסד שמחזיק אותם בחוץ-לארץ מביא מחוץ-לארץ עוד כספים כהנה וכהנה לארץ.

אורי מקלב: איפה הנושא התיירותי, מחולל התיירות הגדול, מחולל עלייה גדול?

אורי מקלב: אפשר להרחיב ולראות מזה אפילו משהו, היגיון אחד, מהתחום הכלכלי?

אורי מקלב: זה לא היה אכפת לאף אחד.

אורי מקלב: את זה אפשר להביא.

אורי מקלב: אחרי זה היה ניסיון להביא את ביטול המעונות, הסבסוד.

אורי מקלב: צריך להיות כושר השתכרות לסבסוד במעונות.

אורי מקלב: איזה חשיבה כלכלית יש בעניין הזה?

אורי מקלב: על מי?

אורי מקלב: מי שלא ממצה כושר השתכרות.

אורי מקלב: אישה שמתאמצת לעבוד, והיא התחילה לעבוד עם ילד אחד והיא המשיכה לעבוד עם שלושה ילדים ועם שישה ילדים ובקושי היא מחזיקה מעמד, והמעון הוא חלק הכרחי, ולאחר מכן גם את זה רוצים לבטל, כשיודעים שכל המעונות זה כדי שיוכלו לעבוד.

אורי מקלב: אתם כל הזמן באים ואומרים: אנחנו רוצים שהאישה תעבוד.

אורי מקלב: אין בזה שום היגיון.

אורי מקלב: אבל זה לא היה אכפת לכם.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שבדבר הזה אנחנו, לנוכח החוקים האלה, כמו שראינו את זה בוועדת החינוך – וראיתי, סגן שר האוצר, שנענעת בראשך כשדיברתי על החינוך – אין ספק שאתה יכול להוריד את זה גם ל-10% ואתה יכול לא לתת בכלל.

אורי מקלב: אנחנו נמצאים בתהליך של התנתקות.

אורי מקלב: התנתקות במקרה הזה היא התנתקות מינהלתית ממשרד החינוך, אבל באופן כללי התנתקות, וטוב שכך.

אורי מקלב: טוב שבאמת אנחנו מחדדים את זה שיש "אתם" ויש "אנחנו".

אורי מקלב: זה התהליך שאתם רוצים להביא, וזה גם מה שיהיה באמת.

אורי מקלב: אנחנו רואים את זה גם היום.

אורי מקלב: היום ט"ו באב, שנחשב ליום שמחה, ליום שאנחנו מרבים בשמחה ולא אומרים תחנון.

אורי מקלב: על מה היום הזה?

אורי מקלב: יצאנו למחול.

אורי מקלב: יוצאים במחולות.

אורי מקלב: נהפך לאבל מחולנו, יום שהממשלה הזאת רוצה להביא חוק שימנע ולא ייתן אפשרות לאנשים ללמוד תורה כאן בארץ-ישראל, לקרוע בחורים מגמרותיהם, להשליך אותם לכלא ולהטיל עליהם סנקציות כספיות.

אורי מקלב: זה החוק שאתם רוצים להביא היום, הממשלה הזאת שרוצה את האמון, ביום שהוא יום שהשמחה בו היא מפני שהיה אפשר ללמוד יותר.

אורי מקלב: הסיבה שבט"ו באב עושים את יום השמחה היא מפני שביום הזה נהפכים הלילות לארוכים יותר והימים לקצרים יותר.

אורי מקלב: לא צריך כבר לקושש עצים למערכה; העצים כבר פסולים מלבוא למערכה, ואז אפשר יותר ללמוד.

אורי מקלב: על זה אתם רוצים להביא ביום הזה חוק שירדוף את בני התורה, חוק שירדוף כאלה שלומדים במשך אלפי שנים, שלא היה על זה ספק בכלל בחוק הזה.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש: יכולים לחוקק כל חוק שיהיה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שאנחנו מהדברים האלה רק מתחזקים.

יצחק וקנין: נא לסכם.

אורי מקלב: תורה מתוך הדחק זה תורה שמביאה להישגים הרבה יותר גדולים.

אורי מקלב: דבר אחד, אי-אפשר – לבד לא יכול לעשות תורה מתוך הדחק.

אורי מקלב: תורה מתוך הדחק זה מישהו שיכול לדחוק אותך.

אורי מקלב: ואז הזכויות הן לא של המדינה הזאת.

אורי מקלב: הזכויות של מי שלומד בתורה מתוך הדחק, זה זכויות של אלה שלומדים מתוך הדחק.

יצחק וקנין: תודה.

אורי מקלב: משפט אחרון, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: ואני רוצה להגיד לכם, גם לבית היהודי: לפני שאתם מדברים על מדינה אחת לשני עמים, שתי מדינות לשני עמים, עם קבלת החוק הזה, שאתם היום רוצים, הממשלה הזאת, להביא, אנחנו אולי עם אחד, אבל לא מדינה אחת.

אורי מקלב: אתם תהיו במדינת ישראל, ואנחנו נהיה בארץ-ישראל ועם תורת ישראל, ובזכות תורת ישראל.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעת בל"ד: הקלות לטייקונים וגזירות לאביונים.

יצחק וקנין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: אדוני, גם לך עשר דקות.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי השרים, השבוע יצא לי להשתתף בשני מחזות של אבסורד בכנסת, שהמסקנה העיקרית מהם – והם קרו, התרחשו, לדעתי, כתוצאה מעודף משילות, מזה שהכנסת מבטלת את עצמה בהתנדבות בפני הממשלה והנציגים שלה וגם הפקידות שלה בצורה שערורייתית.

באסל גטאס: אני באמת חושב, וחרד לפעילות הפרלמנטרית, שבעצם היא לב-לבו של ההליך הדמוקרטי.

באסל גטאס: שני המחזות האלה התרחשו, האחד ביום רביעי שעבר, בוועדת הכספים, והאחד מתרחש עכשיו, עדיין, אירוע שעוד לא הסתיים, בוועדת חוקה, חוק ומשפט.

באסל גטאס: והמשותף לשני המחזות האלה זה רצון כפייתי של הממשלה להעביר דברים בכנסת.

באסל גטאס: באופן מיידי, בצורה הברוטלית, האגרסיבית שהיא יכולה, וברוב האוטומטי, כמובן, שיש לה.

באסל גטאס: דרך הקואליציה ודרך אלה שמארגנים את הקואליציה יש לה רוב.

באסל גטאס: היא מקבלת.

באסל גטאס: ואם מישהו באמת רוצה לחשוב על איך מחזקים, כבוד היושב-ראש, שהצטרף אלינו, את המשילות, הדבר הראשון שצריך לחשוב עליו: איך מחזקים את הכנסת; איך הופכים את חברי הקואליציה ליותר עצמאים בפני הממשלה, חברי הקואליציה.

באסל גטאס: ביום רביעי שעבר השתתפתי בכ-11-10 שעות בדיוני ועדת הכספים, על דברים שהשקעתי ימים ולילות בעבודה – בקריאת חוק ההסדרים ובהגשת הסתייגויות רציניות ביותר.

באסל גטאס: בהודעה של כל חברי הקואליציה אמרו על ההסתייגויות שאני נימקתי שהן רציניות ושהם מסכימים להן, אבל הם לא רוצים להצביע בעדן.

באסל גטאס: אבל איפה האבסורד?

באסל גטאס: שכמעט בכל מרווח זמן בדיונים, אני הסתכלתי מסביבי וראיתי שיש חמישה-שישה חברי אופוזיציה מתמידים, עובדים, יושבים, לא יוצאים מהאולם, יודעים על מה הם מצביעים, בעוד הקואליציה – מתחלפים, יוצאים, ונכנסים ומתחלפים.

באסל גטאס: במיוחד ביש עתיד, שם.

באסל גטאס: תסתכל על זה, זה שודר בווידיאו, תסתכל על זה.

באסל גטאס: ומי שנכנס ויוצא, מה הוא עושה?

באסל גטאס: מרים יד.

באסל גטאס: אוטומטית.

באסל גטאס: רובוטים.

באסל גטאס: הפכתם את חברי הכנסת בתהליך הזה.

באסל גטאס: אם יש משהו שצריך לשנות בתהליך הפרלמנטרי, זה ההתמסרות הטוטלית, ההתבטלות העצמית של חבר הכנסת בתור ישות, בתור אדם.

באסל גטאס: מה זה, כשהוא אומר לעפר שלח, ואתם יכולים לחזור לפרוטוקול: אני מסכים אתך על השגה משמעותית שהגשתי בעניין מיסוי חברות, אבל אני לא אצביע בעד זה כי יש קואליציה–אופוזיציה.

באסל גטאס: כל ההתנהלות, רבותי, בעניין התקציב מצביעה על אובדן דרך.

באסל גטאס: פתאום, באותו יום רביעי, כמובן אחרי שקראנו, התנצל יושב-ראש ועדת הכספים שהעסקה שהוא הביא עם משרד האוצר דלפה לעיתונות, ואנחנו קראנו את הפרטים שלה ב-ynet לפני שבאה לוועדת הכספים.

באסל גטאס: הוא התנצל.

באסל גטאס: אומנם, צריך גם לחפש איך זה קורה.

באסל גטאס: מה הייתה החבילה שהוא הביא, של דילול הגזירות ב-3.5 מיליארד שקל?

באסל גטאס: 2 מהם זה ביטול גזירות, ו-1.5 קיצוצים נוספים, העמקת הקיצוצים.

באסל גטאס: נכון?

באסל גטאס: זו המהות.

באסל גטאס: ואני לא קונה את זה בגרוש.

באסל גטאס: עד עכשיו אני לא קונה את זה.

באסל גטאס: ואתם שוב עושים דיסאינפורמציה.

באסל גטאס: כמובן, אני שמח שהאוצר חוזר בו מסך של גזירות, מדלל את הקיצוץ בקצבאות הילדים מכאן, ביטול של המסים.

באסל גטאס: אבל אני אומר לכם משהו, תשמעו טוב: זה לא עזים שהוצאתם.

באסל גטאס: יש cliché בכנסת בישראל, אני קראתי עליו כשהייתי עדיין מחוץ לפרלמנט, שמכניסים עזים, ויום-יומיים לפני, בשביל שחברי הכנסת, במיוחד מהקואליציה, חברי ועדת הכספים ירגישו טוב, מוציאים את העזים.

באסל גטאס: זה לא היה עזים.

באסל גטאס: אני אומר לכם: זה לא היה עזים.

באסל גטאס: זה היה אובדן דרך.

באסל גטאס: זה היה עניין שנוגע למהות התפיסה הכלכלית של האוצר, ושל הפקידות של האוצר.

באסל גטאס: אני שמח שהשתכנעו שמס על יחידים אפשר, במקום לעשות על כולם 1.5%, לעשות את זה מדורג.

באסל גטאס: זה טוב.

באסל גטאס: זה הדיפרנציאליות שאני בעצמי דיברתי עליה פה, מפה, מעל הבמה הזאת כמה פעמים.

באסל גטאס: זה דיפרנציאליות.

באסל גטאס: אז למה לא ליישם את זה על החברות?

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, יושב-ראש הכנסת, חברי, מה שקורה עכשיו בוועדת חוקה, חוק ומשפט, שכופים הצבעה אחרי השעה 16:00 בשביל להביא את הצעת חוק המשילות לדיון בוועדת הכנסת על פטור מהחובה להניח את זה על שולחן הכנסת, בצורה, שוב, ברוטלית.

באסל גטאס: זה שוב שימוש בכנסת, הפיכת הכנסת לחותמת גומי.

באסל גטאס: והתפקיד, אם מישהו רוצה לשנות את השיטה, צריך לשנות, לגעת בעצב הזה – חיזוק מעמדו של חבר הכנסת היחידי; חיזוק מעמדה של הכנסת, של הפרלמנט, בפני הדורסנות של הממשלה, בפני הכפייתיות, שבאים וגונבים חוקים, וגונבים הצבעות וכופים.

באסל גטאס: למה קורה עכשיו?

באסל גטאס: חוק משנה, חוקי-יסוד, מפני שבא לליברמן עכשיו, על-פי ההסכם הקואליציוני, להעביר את זה במושב הנוכחי?

באסל גטאס: זה ככה.

באסל גטאס: ויש עתיד עושה את העבודה, ונותנת את זה.

באסל גטאס: ודיברו, איך זה מתיישר עם עקרונות החוק, שכל כך דיברתם עליו במשטר – שלטון החוק שדיברתם עליו גבוהה-גבוהה?

באסל גטאס: בשתי הדקות שנותרו לי – מספיק כל מה שאמרתם בשביל להצדיק את האי-אמון בממשלה.

באסל גטאס: אבל אני רוצה גם להביע אי-אמון בממשלה בגלל התנהגותה בעניין חוק פראוור, והעברתו.

באסל גטאס: אפילו ביום שני שעבר, כשהאוכלוסייה הערבית הכריזה על שביתה כללית, באותו יום, בבוקר, לא יודע אם במקרה, לא במקרה, ועדת הכנסת החליטה לקיים דיון לאן החוק הזה יועבר, לאיזו ועדה.

באסל גטאס: אני הפרתי את השביתה ובאתי לדיון, והצעתי להעביר את זה לוועדת הכלכלה.

באסל גטאס: חבר הקואליציה – וזה שוב מחזיר אותנו למידת עצמאות המחשבה של חברי הקואליציה – מאיר שטרית אומר: זה מסוכן, זה אסור, לא צריך להעביר את זה לוועדת הפנים.

באסל גטאס: לא צריך.

באסל גטאס: והוא שר פנים – יודעים מי זה מאיר שטרית עם הרקורד שלו.

באסל גטאס: אבל אני אצביע עם הקואליציה, מה שתחליט.

באסל גטאס: הקואליציה החליטה להעביר את זה לוועדת הפנים.

מיקי לוי: – – –

באסל גטאס: היא תעזור לנו להפיל את החוק הזה.

באסל גטאס: איפה מידת האחריות במחשבה של איך אפשר – אפילו אם עשינו את החוק הזה בקריאה ראשונה, בקריאה השנייה והשלישית – להידבר, לחשוב, ללמוד את העניינים, ללכת לבקר, להביא מומחים – אין.

באסל גטאס: אני אומר לכם שבאותו יום שני שעבר היו הפגנות.

באסל גטאס: אני השתתפתי באחת מהן בכניסה לסח'נין.

באסל גטאס: נחסמו כבישים.

באסל גטאס: נחסם.

באסל גטאס: אני אחד מאלה שירדו לכביש וחסמו אותו.

באסל גטאס: המשטרה אחרי, צריך להגיד את האמת, אחרי הרבה – שו ביקולו – התאפקות, נכנסה בנו, היינו 400, 500, אולי 1,000 – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

באסל גטאס: – – בגז מדמיע, בפרשים, בחזיזים – אני אישית ספגתי גם את זה.

באסל גטאס: שבוע לפני נסגרו נתיבי-איילון על-ידי אלפי מפגינים ישראלים יהודים, כלום לא קרה.

באסל גטאס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו אנחנו נשמע את הצעת האי-אמון מטעם סיעת קדימה: תקציב הגזירות של הממשלה אשר פוגע במעמד הביניים ובשכבות החלשות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שאול מופז ינמק.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השרים, בתקציב המדינה לשנה וחצי הבאות, בעצם שנה וארבעה חודשים, יש 13.1 מיליארד שקל שאף אחד לא יודע למה הם מיועדים.

שאול מופז: אני רוצה לחזור, 13.1 מיליארד שקל חריגה בתקציב הרזרבה.

שאול מופז: 13.1 מיליארד שקל ששרי הקואליציה וראש הממשלה יכולים לעשות אתם מה שהם רוצים.

שאול מופז: משרד האוצר הנחה, כבשנים קודמות: הרזרבה במשרדי הממשלה בגובה של כ-3% מתקציב כל משרד ומשרד.

שאול מופז: סך הכול של הרזרבה של תקציב המדינה הזה עומד על 37.2 מיליארד שקל.

שאול מופז: 37.2 מיליארד שקל, חברים, זה לא 3%, זה הרבה מעבר ל-3%.

שאול מופז: מתוך הסכום העצום הזה – 13.1 מיליארד שקל הם עודף, הם חריגה מה-3%, ואני שואל: למה הכסף הזה מיועד?

שאול מופז: למה הוא מיועד?

שאול מופז: אף אחד לא יודע.

שאול מופז: 13.1 מיליארד שקל זה כסף שלנו מהמסים שאנחנו משלמים, מהפה של הילדים שלנו, מהחיסכון של הפנסיה שלנו, מהחינוך של התלמידים שלנו.

שאול מופז: מי אתם שתיקחו 13.1 מיליארד שקל מהכיס של אזרחי מדינת ישראל מבלי למסור דין-וחשבון לאן הכסף הזה הולך?

שאול מופז: אמרתם "שקיפות", אין כאן שום שקיפות.

שאול מופז: אמרתם "אמינות", אין כאן שום אמינות.

שאול מופז: השבוע חשפתי בסדרה של סרטונים בפייסבוק את כל האמת על הקרקס שעושים לנו בתקציב.

שאול מופז: למשל, איך משרד החינוך מקצץ עשרות אחוזים בתקציב ההשתלמויות והקרנות של המורים, מקצץ עשרות אחוזים בתקציב של אגף שח"ר שמטפל בנוער בסיכון, ובאותו זמן – לא יאומן כי יסופר – מעלה את תקציב הדוברות של המשרד ב-400%, מ-675,000 שקלים ל-2.6 מיליון שקל.

שאול מופז: זה מופיע בספר התקציב, על זה הולכים חברי הכנסת להצביע השבוע.

שאול מופז: עכשיו, אתם יודעים מה אפשר היה לעשות עם 2 מיליון שקל באגף שח"ר?

שאול מופז: כמה ילדים אפשר היה להציל?

שאול מופז: כמה נערות אבודות אפשר היה לאסוף?

שאול מופז: לכמה ילדים שהחיים גזרו עליהם פשע ועוני אפשר היה לעזור?

שאול מופז: כך וכך בשאר המשרדים של הממשלה, ואני חייב לומר, במיוחד במשרדי יש עתיד, אחוז הרזרבה גדול יותר בעשרות אחוזים ממה שהיה בשנת 2012.

שאול מופז: ואני יכול להוסיף ולומר שדווקא משרד האוצר, שחייב לגלות אחריות תקציבית ולהיות מאוד מאוד מדויק ומאוד מאוד מדוד ומאוד מאוד אחראי, לא עמד בהנחיה של עצמו, שהייתה מקובלת במשך שנים, ל-3% רזרבה, והשאיר לעצמו עוד 3 מיליארד שקל תחת סעיף שנקרא "הוצאות שונות".

שאול מופז: מה זה "הוצאות שונות", מישהו יודע?

שאול מופז: אין תשובה על זה.

שאול מופז: זה עוד סוג של רזרבה.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, היום כל בן-אדם שרוצה לפתוח עסק קטן צריך להגיש לבנק תוכנית עסקית; בודקים אותו ברמת השקל, לאן הולך הכסף.

שאול מופז: הבנק בודק כל שקל וכל אגורה – לשם מה ולמה אותו אזרח לוקח את הכסף הזה כדי לפרנס את המשפחה שלו בכבוד.

שאול מופז: אבל משרד האוצר יכול לעשות עם הכסף שלנו מה שהוא רוצה, לקחת 3 מיליארד שקל ולכתוב "הוצאות שונות", כי זה הכסף שלהם ולהם מותר.

שאול מופז: משרד ראש הממשלה מחזיק בתקציב הזה רזרבה של 10.5%, כמעט חצי מיליארד שקל רזרבה, ואיש מאתנו לא יודע מה יהיה השימוש בכסף הזה.

שאול מופז: צר לי לקלקל לשר האוצר את החגיגה של הבראת התקציב.

שאול מופז: לפני הבחירות שאל שר האוצר: איפה הכסף?

שאול מופז: ואני רוצה לומר מעל הבמה המכובדת הזאת איפה הכסף.

שאול מופז: הכסף הזה נמצא ברזרבה של המשרדים ושל משרד האוצר.

שאול מופז: יש שם הרבה מאוד כסף – 13.1 מיליארד שקל שאיש מאתנו לא יודע למה הם מיועדים.

שאול מופז: אם משרד החינוך היה שומר על 3% רזרבה היינו יכולים להפנות, וזה מדויק, 275 מיליון שקל לחינוך של הילדים שלנו; אם משרד הרווחה היה שומר על רזרבה של 3% היינו יכולים ב-72.5 מיליון שקל לטפל בקשישים, בנכים, באימהות חד-הוריות ובנזקקים; אם משרד הבריאות היה שומר על רזרבה של 3% אפשר היה לקחת 110 מיליון שקל ולתת עוד מיטות בבתי-החולים ועוד תרופות בסל הבריאות; ולבסוף, במשרד האוצר, זה שגם נותן את ההנחיה וגם אחראי לתקציב, לא עומד בהנחיה של עצמו, ושם אפשר היה לקצץ ברזרבה של משרד האוצר 142 מיליון שקל ולעשות אתם את מה שגוזרים גזירות היום על אזרחי מדינת ישראל.

שאול מופז: איפה הכסף, שאל שר האוצר יאיר לפיד.

שאול מופז: הנה הכסף – הכסף הזה נמצא ברזרבות.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, אתמול נפגשתי עם מבקר המדינה.

שאול מופז: פרסתי בפניו את כל החישובים והנתונים; אנחנו עבדנו על התקציב הזה, על כל סעיף וסעיף, במשך השבועיים האחרונים.

שאול מופז: ביקשתי ממנו להיכנס בעובי הקורה ולבדוק לאן באמת הולך הכסף.

שאול מופז: לא מדובר פה בכסף קטן.

שאול מופז: נכון, כל שקל, כל אגורה חשובים.

שאול מופז: מדובר כאן ב-37.2 מיליארד שקל, כש-13 מיליארד מהם איננו יודעים מה הולכים לעשות אתם.

שאול מופז: ואני גם מצפה ששר האוצר, במהלך דיוני התקציב, יעלה ויסביר לנו לאן הולך הכסף הזה.

שאול מופז: ועוד דבר אחד, בשולי הדברים, בזמן שנותר לי: היום עולה החוק של השוויון בנטל להצבעה.

שאול מופז: אני עקבתי אחרי הוועדה של השר יעקב פרי והתרשמתי מאוד מעומק הדיונים ומהדרך שבה העבודה נעשתה.

שאול מופז: אני מאוד מאוכזב מהצעת החוק.

שאול מופז: לדעתי, הצעת החוק היא לא שוויונית, היא לא חוקתית, היא לא תעמוד במבחן בג"ץ.

שאול מופז: לא בגלל ההדרגתיות שנקבעה.

שאול מופז: נקבעה הדרגתיות: שלושה שלבים עד 2020, המינימום בכל שנה הוא היעד של 2012, שזה 2,170 משרתים.

שאול מופז: יש סעיף אחד, אדוני היושב-ראש, שכדאי לדבר עליו כאן ולהזכיר אותו בקצרה, והוא אומר שלאחר כל ההסדרה החדשה כביכול, מסגרת התקופות במתכונתה זו לא תחול "מקום שיעדי הגיוס שתקבע הממשלה יאוישו באופן וולונטרי".

שאול מופז: זה אומר שברגע שהממשלה תקבע יעדי גיוס שהמינימום שלהם הוא אותו מספר מתגייסים ב-2012, והיעדים האלה מומשו – אין משמעות להצעת החוק.

שאול מופז: יעדי הגיוס הללו קובעים.

שאול מופז: אני חושב שהמחוקק, הציבור בישראל, בית-המחוקקים רצה לראות הצעת חוק אחרת, שמראה על שוויוניות, שמראה על אפשרות של שירות שווה לכול.

שאול מופז: יש כאן חוק טל מס' 2, ולצערי הרב, זהו חוק שלא יעבור בבג"ץ.

שאול מופז: הוא לא יעבור מכיוון שהוא לא חוקתי, הוא לא שוויוני, והוא למעשה רומס באופן מאוד משמעותי את מה שהתכוונו במדינת ישראל – לשוויון בנטל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שאול מופז, אשר הציג את הצעת האי-אמון מטעם סיעת קדימה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אני מבקש מסגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי לעלות לדוכן ולהשיב על הצעות האי-אמון של סיעות ש"ס, יהדות התורה, בל"ד וקדימה.

נסים זאב: מה עם מרצ?

יולי יואל אדלשטיין: מרצ עוד לא נימקו את הצעתם, אבל תכף ינמקו.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר תשובתו של סגן השר – חבר הכנסת עיסאווי פריג' מטעם מרצ וחבר הכנסת מוחמד ברכה מטעם חד"ש.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר החוץ זאב אלקין ישיב להם.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי אני ארצה להשיב לחבר הכנסת מופז.

מיקי לוי: אני ממש מתפלא עליך.

מיקי לוי: אחד שמאחוריו כל כך הרבה שנים, גם אם גילה אי-אלו סימני שאלה, היה מטריח את עצמו להרים טלפון לשר האוצר או לראש אגף התקציבים, וברצון רב היינו מסבירים לך עובדות פשוטות שאתה היית מצוי בהן לאורך השנים.

מיקי לוי: רזרבה אחת, ברור לך מעיסוקיך הישנים למה היא מיועדת, ואני לא רוצה להרחיב בעניין הזה.

מיקי לוי: רזרבה כוללת – בתוך הסכום הזה שאמרת, שהוא לא בדיוק אותו דבר, אבל אני עוזב את זה כרגע בצד כי הסכומים אינם מונחים לפתחי כרגע – הרזרבה הזאת היא לצורך התייקרויות לאורך של שנה וחצי של כל מיני נושאים שיוזמנו והוזמנו, והמחירים שלהם אמורים לעלות.

מיקי לוי: הרזרבה הזאת היא עבור כל מיני נושאים וחוזים בתחום השכר.

מיקי לוי: לכל שקל – – –

ישראל חסון: האם – – –

מיקי לוי: שנייה, אל תפריע לי, בבקשה.

ישראל חסון: האם – – –

מיקי לוי: אל תפריע לי, הבנתי.

מיקי לוי: כל שקל ברזרבה הזאת – היא אינה נלקחת לכיסו של שר האוצר, היא מיועדת עבור מדינת ישראל.

מיקי לוי: התקציב הזה הוא תקציב אחראי, נעשה באחריות.

מיקי לוי: השקיעו בו מרב שעות עבודה, ימים ולילות, ואני מבטיח לך, חבר הכנסת מופז, שהוא יעבור במליאה הזאת.

איציק שמולי: למה אתה לא צובע את זה?

מיקי לוי: עניתי לך במדויק.

מיקי לוי: תרצה מספרים, תשלח לי מכתב, אני אתייחס אליהם.

מיקי לוי: היום התקיים דיון – – –

ישראל חסון: למה יש מליאה?

מיקי לוי: במליאה, עם כל הכבוד, ידידי חבר הכנסת, כשאתה מביא מספרים ולא שולח מראש – תאר לך שאני לא יכול בדיוק לדייק, אלא להגיד באופן כללי.

ישראל חסון: קבעת 3%.

ישראל חסון: למה עלית ל-6% ול-9%?

מיקי לוי: בוא, אני אסביר לך.

מיקי לוי: יש דברים שאתה, מהמקום שאתה בא משם – יש דברים שהשתיקה יפה להם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חסון, תודה.

ישראל חסון: לא, תסלח לי, זאת לא תשובה.

מיקי לוי: ישראל ידידי, אני מוכן לשבת אתך.

מיקי לוי: אתה מוזמן לכוס קפה למשרדי.

מיקי לוי: אני אתייחס לכל דבר.

ישראל חסון: – – – בבית.

מיקי לוי: גם הביתה, זה בסדר.

מיקי לוי: היום, אדוני היושב-ראש, התקיים בוועדת החוקה של הכנסת דיון חשוב בחוק המשילות, ובין הסעיפים שנדונו במסגרת החוק היה גם מוסד האי-אמון.

מיקי לוי: חבל שהוא יצא.

מיקי לוי: אני חושב שמדובר בכלי חשוב של האופוזיציה – באמת כך אני חושב – להביע את עמדותיה בפני הכנסת והציבור.

מיקי לוי: יחד עם זאת, כמי שמשיב בשם הממשלה שבוע אחר שבוע אינני מבין את התנהלותה של האופוזיציה בהקשר זה.

חנא סוייד: נראה שאתה נהנה מזה.

מיקי לוי: אם גם אתם מאמינים שזהו כלי חשוב ושאין לפגוע בו – ואני באמת מאמין שאין לפגוע בו – מדוע, אדוני היושב-ראש, בכל שבוע כשאני עולה להשיב על הצעות אי-אמון, ואני בדרך כלל עולה ראשון, נוכחים בשעת הדיון מספר מועט של חברים, ובפעם הקודמת סיעה שלמה שהגישה הצעת אי-אמון בממשלה לא הייתה נוכחת?

מיקי לוי: שני חברי כנסת שהגישו בשם סיעתם הצעת אי-אמון – – –

איציק שמולי: כמה יש מהסיעה שלך?

מיקי לוי: אני מדבר.

איציק שמולי: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת שמולי, אתה לא צריך כל הזמן לצעוק.

איציק שמולי: – – – הטפת מוסר.

איציק שמולי: כמה יש מהסיעה שלך כאן?

מיקי לוי: פתחת את הדיון בלי נוכחותם של חברי האופוזיציה.

תמר זנדברג: אז מה?

איציק שמולי: – – – לעיתון – – –

תמר זנדברג: – – – חוצפה.

מיקי לוי: בשבוע שעבר הגענו לשיא חדש בזלזול של האופוזיציה במוסד הזה – – –

תמר זנדברג: תראה מי יושב פה.

תמר זנדברג: האופוזיציה נמצאת – – – מה אתה מדבר?

מיקי לוי: גברתי, את כנראה מתעלמת ממה שאני אומר.

מיקי לוי: בשבוע שעבר פתח היושב-ראש – חבל שהוא ירד – את המליאה – –

תמר זנדברג: אז מה?

מיקי לוי: – – המתין חמש דקות למי שיגיש הצעת אי-אמון – ואין נוכח.

תמר זנדברג: אז זה עונש?

מיקי לוי: לא.

פנינה תמנו: אין פה עונשים.

פנינה תמנו: ראוי לתת לו להשלים את דבריו.

פנינה תמנו: בואו ניתן לסגן השר להשלים את דבריו.

איציק שמולי: – – –

מיקי לוי: כשנפתחה הישיבה – אני מבין שזה מרגיז אותך.

איציק שמולי: הצעת החוק שלכם – – –

מיקי לוי: אני מבין שזה מרגיז אותך, חבר הכנסת שמולי.

מיקי לוי: שמעתי אותך.

פנינה תמנו: חבר הכנסת שמולי, בוא נכבד את סגן השר וניתן לו להשלים את דבריו.

פנינה תמנו: תודה.

מיקי לוי: כשנפת

מיקי לוי: חה הישיבה – –

חנא סוייד: כבוד סגן השר, מה שבטוח, שאתה נהנה.

חנא סוייד: מה שבטוח – שאתה נהנה.

מיקי לוי: – – לא נכח בה אף חבר אופוזיציה כדי לנמק את ההצעות, במשך דקות ארוכות.

מיקי לוי: גם כשהישיבה חודשה, את הצעת האי-אמון של ש"ס לא טרח איש לנמק – כמוך.

מיקי לוי: אז תסבירו לי באמת את הבלבול: מצד אחד אתם יושבים בוועדת חוקה וטוענים, בצדק, שמוסד האי-אמון חשוב ואין לפגוע בו, אך מן הצד השני – –

אורי מקלב: אתה – – – עכשיו – – –

מיקי לוי: – – אינכם מגיעים לדיון עצמו במליאה.

מיקי לוי: אז מה ההיגיון?

מיכל רוזין: – – –

מיקי לוי: אין לכם תשובה, אני מבין.

אורי מקלב: למה אתה מוציא דיבתנו רעה?

מיקי לוי: לגופו של עניין – –

אורי מקלב: אדוני סגן השר, אולי – – –

מיקי לוי: – – גם השבוע – –

אורי מקלב: אבל ברגע זה – – –

מיכל רוזין: – – –

מיקי לוי: – – קראתי את הצעות – – –

אורי מקלב: – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת מקלב, הוא עונה לך.

מוחמד ברכה: – – – מי שכתב אותו בקדנציה הקודמת – – – מה אתה מתרגש?

מיכל רוזין: – – – לא, זה לא בסדר, כבוד היושבת-ראש.

מיקי לוי: חבר הכנסת ברכה, אמרות הכנף שלך, שמעתי אותן.

מיקי לוי: עזוב.

מיקי לוי: מתי אתה מסכים אתנו בכלל?

מיקי לוי: עזוב, באמת.

מוחמד ברכה: שום דבר לעניין אתה לא מדבר.

מוחמד ברכה: סתם – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת ברכה, שמענו.

מיקי לוי: לגופו של עניין, גם השבוע – – –

עפו אגבאריה: תפרש לי למי אתה מתכוון – – – למי אתה מתכוון?

מיקי לוי: לגופו של עניין, גם השבוע – –

עפו אגבאריה: תפרש לי למי אתה מתכוון.

מיקי לוי: – – קראתי את הצעות האי-אמון שהגישו סיעות האופוזיציה, וחשבתי שאני לא קורא טוב.

מיקי לוי: סיעת ש"ס הגישה אי-אמון בממשלה בשם העיוות המוסרי שקיים בהטבות מס ב-16 מיליארד שקל לחמש החברות הגדולות, חברות ציבוריות, לעומת הצעדים הכלכליים שננקטים כלפי שכירים.

מיקי לוי: ואני רוצה להבין מי החליט על הטבות המס בחוק עידוד השקעות ההון.

מיקי לוי: מי החליט עליהן?

מיקי לוי: כי עד כמה שאני זוכר, יש עתיד לא הייתה חברה בממשלה הזאת.

עפו אגבאריה: היא גם לא תהיה.

מיקי לוי: היא לא הייתה חברה בממשלה הקודמת; זה הייתם אתם, חבריכם מיהדות התורה, ומפלגת העבודה, שישבה חצי קדנציה.

מיקי לוי: לפי הטענות שלכם, אתם צריכים לבוא בטענות לעצמכם בלבד, ולהצביע אי-אמון בעצמכם.

מוחמד ברכה: ולגופו של עניין?

מיקי לוי: אריה ידידי – חבל שהוא יצא – מעולם לא רצינו להטיל מס על קרנות ההשתלמות.

מיקי לוי: אני לא יודע מאיפה הבאת את זה, זה מעולם לא עלה.

מיקי לוי: גם לא התכוונו להעלות את שכר הלימוד של הסטודנטים, זה מעולם לא היה.

איציק שמולי: לא נכון.

מיקי לוי: איציק שמולי, תרשה לי לא לכנות אותך – שמעתי אותך – – –

איציק שמולי: זה שקר, זה פשוט שקר.

איציק שמולי: תעשה בדק-בית במשרד שלך, תדבר עם הפקידים שלך – – –

מיקי לוי: שמעתי אותך.

מיקי לוי: זה לא עלה.

מיקי לוי: זה לא עלה, לא לוועדה ולא לשום מקום.

איציק שמולי: – – – תחסוך את זה מאתנו.

איציק שמולי: תחסוך את זה מאתנו – – –

מיקי לוי: שמעתי אותך.

מיקי לוי: שמע את עצמך פעם אחת, שמע את עצמך פעם אחת.

מיקי לוי: אי-אמון על התרחבות הפערים החברתיים, שריסקו את מעמד הביניים בתקופתכם; אי-אמון על יוקר המחיה, שהפך לבלתי אפשרי בתקופתכם; אי-אמון על אי-טיפול בתמלוגים של אוצרות טבע שאינם גז ונפט.

מיקי לוי: 65 שנה ישבתם בממשלות ישראל, אותם תמלוגים שולמו, והיום אתם באים לטעון כנגדם?

מיקי לוי: תסתכלו על עצמכם בראי.

חנא סוייד: לא היה גז.

מיקי לוי: אני אמרתי חוץ מגז.

מיקי לוי: אם אתה לא יודע, יש מחצבים נוספים, הן בנגב, הן מים.

מיקי לוי: הלוא זה לא ייתכן שמים, שאנחנו קונים ב-7-6 שקלים, משלמים עליהם כמים לתעשייה – תסכים אתי.

מיקי לוי: אי-אמון על תקציבים סקטוריאליים, שנתתם ואשר רוקנו את הקופה הציבורית; אי-אמון על מחירי הדיור, שהאמירו בתקופת

מיקי לוי: כם למחירים בלתי אפשריים – –

חנא סוייד: ועכשיו הם יורדים באופן דרסטי.

מיקי לוי: – – אי-אמון על הקומבינות בחריש; אי-אמון על חוק נהרי ועל אי-חיוב לימודי ליבה בכל מוסדות הלימוד המתוקצבים על-ידי המדינה.

מיקי לוי: כך יצרתם דורות של עוני, כי לא לימדתם אותם, לא מתמטיקה ולא אנגלית, וכך שלחתם אותם החוצה, לעולם הרחב ולחיים, והנצחתם את העוני.

מיקי לוי: על מה הנכם מגישים אי-אמון?

מיקי לוי: על ניהול תקציב המדינה שאתם ניהלתם, שהביא אותנו לבור של 40 מיליארד שקל גירעון מבני, שימשיך להתרחב אם לא נעצור אותו עכשיו?

מיקי לוי: ואנחנו נעצור אותו.

מיקי לוי: ועל ביקורות שעשינו ב"מעיין החינוך התורני" של ש"ס וראינו שם עבירות פליליות?

מיקי לוי: ויכולתי להמשיך עוד ועוד ועוד, והרשימה ארוכה ארוכה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מקלב, ידידי, איננו נגד תורת ישראל חלילה וחס, איננו נגדכם חלילה וחס.

מיקי לוי: אנחנו בעד עבודה ותורה, אתה יודע מה, לשיטתכם: תורה ועבודה, בדיוק כמו שהיה באירופה.

מיקי לוי: מה, לא עבדנו שם?

מיקי לוי: לא למדנו שם?

מיקי לוי: הלכנו רק לכולל מהבוקר?

מיקי לוי: מכובדי כולם, גברתי היושבת-ראש, אנחנו דוגלים ביציאה לעבודה, שוויון בנטל, ולא בתפיסת עולם של קצבאות.

מיקי לוי: לא תפיסת עולם של קצבאות שמנציחות את העוני, אלא תורה, עבודה.

מיקי לוי: גם בימי אבותינו לא אחזו רק בספר התורה אלא אחזו גם בחרב כשהיה צריך להגן על עמנו.

מיקי לוי: אנחנו, בניגוד אליכם, הקמנו קרן מרווחי הגז, לדורות הבאים; תוכנית של שוויון בנטל – יוצאים לעבודה; שירות בצה"ל או שירות לאומי – כן, חבר הכנסת מקלב, כולם צריכים לצאת ולהגן על המולדת, כי אין לנו ארץ אחרת ואין לנו שום כוונה לאבד אותה אחרי 65 שנה; אנחנו הקמנו את ששינסקי 2, לבחינת התמלוגים של משאבי הטבע – מים, פוספטים בנגב, והרשימה ארוכה, חול, והרשימה ארוכה ארוכה – טיפול יסודי בכלל התמלוגים.

מיקי לוי: כל זה ב-90 יום.

מיקי לוי: 90 יום.

מיקי לוי: ישבתם 30 שנה בקואליציה, בכנסות ישראל.

מיקי לוי: 30 שנה ישבתם בכנסת – לא עשיתם שום דבר.

נסים זאב: איזה חורבן תביאו בעוד ארבע שנים, איזה חורבן תביאו בעוד ארבע שנים, איזה חורבן.

נסים זאב: 90 יום, תראה איזה חורבן עשיתם.

מיקי לוי: רק מצעידים את המדינה הזו מהצלחה להצלחה.

מיקי לוי: בעניין הזה בכלל אין ספק.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, מכל הסיבות האלה ועוד רבות אחרות, אני רוצה להביע אי-אמון בסיעות האופוזיציה שהיו חלק מהממשלות הקודמות.

מיקי לוי: אך היות שכלי זה שמור רק לכם, כאופוזיציה, לא נותר לי אלא לבקש מהכנסת לדחות את הצעות האי-אמון ולהביע אמון בממשלה.

מיקי לוי: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה לסגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים לשתי הצעות אי-אמון; הראשונה: פגיעה במעמדה הבין-לאומי של ישראל על רקע הנחיית האיחוד האירופי שלא לשתף פעולה ולסחור עם חברות ומוסדות בשטחים הכבושים; והשנייה דומה לה: האיחוד האירופי מוציא כרטיס אדום לנתניהו – ממשלה כושלת ותקציב מסוכן.

פנינה תמנו: הראשון שיעלה לנמק – חבר הכנסת עיסאווי פריג', ממרצ, ואחריו יעלה חבר הכנסת מוחמד ברכה.

פנינה תמנו: לכל אחד מכם נתונות עשר דקות.

פנינה תמנו: ישיב לכם במשולב סגן שר החוץ זאב אלקין.

פנינה תמנו: חבר הכנסת עיסאווי, אמרתי את השם נכון?

עיסאווי פריג': את קרובה אלי, את מהשכבות החלשות, זה טבעי שתגידי את זה טוב.

עיסאווי פריג': ידידי אילן – שלום לכבוד היושב-ראש, חברים.

אילן גילאון: "ידידי" זה בליכוד, אנחנו חברים.

עיסאווי פריג': אנחנו חברים ובני-דודים – – –

פנינה תמנו: גם אחים.

עיסאווי פריג': אז הזכרתם לי את הפיתה, חבר הכנסת זאב.

עיסאווי פריג': את הפוליטיקה גם תכניסו לתוך הפיתה, ככה כתוב בזה – וזה אכן.

עיסאווי פריג': אני לא יודע איך להתחיל את זה.

עיסאווי פריג': יש לי הרבה כיווני שיחה וחשיבה ודיבורים בקטע המדיני.

עיסאווי פריג': אבל סוף-סוף התבשרנו, עם כוכבית, על חידוש משא-ומתן.

עיסאווי פריג': תראה מה יצא – כמה דרמה ביומיים האחרונים.

עיסאווי פריג': ועל מה הדרמה?

עיסאווי פריג': חידוש משא-ומתן.

עיסאווי פריג': כולה חידוש משא-ומתן – קמה לנו דרמה.

עיסאווי פריג': יושבים ביחד.

עיסאווי פריג': יושבים ביחד – כמה דרמה.

עיסאווי פריג': חידוש משא-ומתן.

פנינה תמנו: ובכל זאת, אתה לא יכול להקל ראש.

עיסאווי פריג': להקל.

עיסאווי פריג': איך שהדרמה הזו – והסכימו להיות ביחד, נתנו פרק זמן של תשעה חודשים.

עיסאווי פריג': עד אז ימותו הכלב, הפריץ, לא יודע מה יקרה עד אז.

עיסאווי פריג': האמנות, האשפוּת בלמשוך את הזמן, עכשיו נרגיש אותה הכי טוב.

עיסאווי פריג': אבל מה, אגיד לכם מה דיברנו בינינו: בוא ניתן מחמאה.

עיסאווי פריג': בוא ניתן מחמאה, סוף-סוף השגנו, אחרי שישה חודשים, ג'ון קרי, שר החוץ האמריקני, רץ; אוויר, יבשה – בא.

עיסאווי פריג': שישה חודשים.

עיסאווי פריג': נגיד, מגיע לממשלה מחמאה.

עיסאווי פריג': עכשיו הכוכבית.

עיסאווי פריג': אנחנו מתלבטים.

עיסאווי פריג': מי שלא לומד מהניסיון שלו, הוא אהבל.

עיסאווי פריג': הניסיון שלנו מלמד שעם ראש הממשלה ביבי זה עניין של זמן.

עיסאווי פריג': עכשיו מתחיל שלב ב'; שלב ב' בשני מובנים: איך למצוא את סיבת הפיצוץ, מי יהיה אשם בפיצוץ ומתי זה יהיה.

עיסאווי פריג': האם זה מה שיהיה?

עיסאווי פריג': אני שואל ברחוב, שואל בכל מקום – רוב האנשים אומרים: עזוב, זה עניין של זמן.

עיסאווי פריג': שישה חודשים עד שהגיעו למסקנה – דרמה קמה לה וג'ון קרי היה מבסוט, יושבים מסביב לשולחן המשא-ומתן.

עיסאווי פריג': מה יצא?

עיסאווי פריג': יצא שהשולחן העגול, חברי ממשלת ביבי, קמו והתחילו לדבר משאל עם, ולהתנות, ואיומים.

עיסאווי פריג': אני רוצה לשאול את השרים הנוכחים ואת ראש הממשלה: עם כל ההיסטוריה הלא-מחמיאה שלך בכל תהליך מדיני, עכשיו אתה נמצא בממשלה שמצד ימין יש לך שר עם רסיס בישבן, או מתעסק עם רסיסים בישבן; זה לא מונע ממנו לחשוב, אבל הוא חשב.

עיסאווי פריג': מה חשב ומה אמר?

עיסאווי פריג': אני מאיים.

עיסאווי פריג': השד יצא מהבקבוק.

עיסאווי פריג': אני מאיים.

עיסאווי פריג': אם לא תלך למשאל עם, אני לא אאשר לך את התקציב.

עיסאווי פריג': במקביל – שידברו ביניהם, הרי ממילא מכל הדיבורים, בסופו של דבר לא יצא כלום.

עיסאווי פריג': גם לא יצא כלום – קיבלנו איום.

עיסאווי פריג': כי רגילים לזה.

עיסאווי פריג': החבר'ה מהבית היהודי רגילים לאלימות, רגילים לאיומים; וזה מה שהתחיל, ושמענו מהם.

עיסאווי פריג': כולה לשבת מסביב לשולחן, הרסיסים בישבן התחילו להיפלט: אנחנו מאיימים עליך.

נסים זאב: אבל למה אתה חוזר כל פעם על אותם רסיסים?

עיסאווי פריג': מה לעשות, מה לעשות, אני מפיו לוקח את הדברים, אני לא מכניס לו לפה.

עפו אגבאריה: – – – עוד לא הוציאו את הרסיס משם.

נסים זאב: אדוני, אני מבקש קצת בלשון נקייה – – –

עיסאווי פריג': אז חבל שנציגנו שר הכלכלה לא שומע, כדי שהלשון הנקייה, גם ייקח ממנה הוא קצת.

נסים זאב: אני – – – בך ליותר משר הכלכלה, תאמין לי.

עיסאווי פריג': עכשיו, ראש הממשלה, יש לו מהצד השני חברים נאורים מיש עתיד, שבישרו לנו על פוליטיקה חדשה, ואמרו לתושבים, ועשו דברים מאוד מעניינים.

עיסאווי פריג': מצד שמאל אמרנו, ומצד ימין – יש עתיד.

עיסאווי פריג': אני מסתכל על אמירות של יש עתיד; תקשיבו, חברים, עפר שלח, רכז יש עתיד, רכז סיעת יש עתיד, תראו איזה משפטים כל כך יפים – – –

פנינה תמנו: יושב-ראש.

פנינה תמנו: יושב-ראש סיעת יש עתיד.

עיסאווי פריג': יושב-ראש סיעת יש עתיד.

עיסאווי פריג': תראו מה הוא אומר: הכיבוש – עפר שלח, לפני חודש ימים: הכיבוש משחית את החברה הישראלית, את צה"ל, את הצדק הישראלי, את התקשורת הישראלית, את התודעה הישראלית.

עיסאווי פריג': מי הדובר?

עיסאווי פריג': יושב-ראש סיעת יש עתיד, שהוא איש מאוד חזק אצל שר האוצר יאיר לפיד ומדבר בשמו בהרבה מהמקרים.

עיסאווי פריג': נעבור לשר האוצר, יושב-ראש יש עתיד, שהוא בעצם הצלע הנוספת לשר הכלכלה, תראו את ההתבטאויות שלו, יאיר לפיד: על הישראלים להבין, כדאי שלפלסטינים תהיה מדינה משלהם; אני מתכוון לדחוף לכך בכל כוחי משום שאני חושב שזה חשוב מאוד לישראל.

עיסאווי פריג': אלו האמירות של יש עתיד.

עיסאווי פריג': מצד שלישי, התנועה, ציפי לבני, הרי האג'נדה הפוליטית שלה – שתי מדינות והסדר מדיני.

עיסאווי פריג': מה ציפי לבני אומרת?

עיסאווי פריג': שתי מדינות לשני העמים זו לא מתנה או טובה שלנו לפלסטינים.

עיסאווי פריג': זה המצב, זו הקואליציה של ביבי, ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': מצד אחד יש לו הבית היהודי עם כל האמירות, שלא כדאי שנחזור עליהן מטעמי כבוד לחבר הכנסת זאב, ויש לנו יש עתיד והתנועה עם האמירות מחממות הלב, פחות או יותר.

עיסאווי פריג': מי ינצח?

עיסאווי פריג': מי ינצח, אני שואל אתכם, אני שואל את עצמי ועושה את סיעור המוחות, מי ינצח?

עיסאווי פריג': אני לא רוצה להשלות את עצמי, אני נותן לעבר – ללמוד מההתנהלות.

עיסאווי פריג': ההתנהלות: אנחנו נחכה להזדמנות הראשונה של החברים מהימין בליכוד, בבית היהודי, להמציא לנו את הסיבה לפיצוץ השיחות; זה מה שהולך לקרות.

עיסאווי פריג': נחיה עוד – כי אנחנו נמצאים, ראש הממשלה אשף באיך למשוך זמן.

עיסאווי פריג': באמת אשף.

עיסאווי פריג': מה שחשוב, הישרדות, איך אני אהיה שוב ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': ככה לגבי העבר, אני מאוד מקווה שהעתיד יבשר לנו טובות.

עיסאווי פריג': זה מה שאני רוצה להאמין.

עיסאווי פריג': אני אתייחס לסוגיה האירופית.

עיסאווי פריג': יש כאלה שיגידו, יש אנשים שאומרים "חרם", אני לא רואה פה חרם אירופי.

עיסאווי פריג': אני חושב שההכרה האירופית בגבולות 67' והאמירה שהשטחים הכבושים זה כיבוש, זה לא חרם.

עיסאווי פריג': האירופים חזרו ואמרו את מה שהם אמרו כל הזמן: אסור להתעסק, כי מדובר בשטח כבוש.

עיסאווי פריג': אתם תפרשו את זה כחרם; זה לא נכון, זה לא חרם.

עיסאווי פריג': זה לא חרם.

עיסאווי פריג': אני פוחד שהמשפט הזה יהיה מנה ראשונה בתפריט שמאוד יפחיד את כולנו, שכולנו נסבול מהתפריט הזה, ואתם תמשכו אותנו לשם.

עיסאווי פריג': אני אומר את הדברים האלו, התחלתי במחמאות ואני ממשיך באזהרות.

עיסאווי פריג': למה אני אומר את זה?

עיסאווי פריג': אני מזהיר ואני מזהיר ואני מזהיר: הסטטוס-קוו לא יימשך.

עיסאווי פריג': לחיות על למשוך זמן ועל סטטוס-קוו ועל איך לשרוד – זה לא יימשך.

עיסאווי פריג': לא תמיד המצב הזה יימשך.

עיסאווי פריג': אתה לא יכול להרשות לעצמך להגיד את זה כל הזמן, העיקר שאני שורד.

עיסאווי פריג': בא ראש הממשלה, עמד כאן ואמר משפט ששמעתי בהרבה מקומות: Give peace a chance.

עיסאווי פריג': אמר: תנו הזדמנות לשלום.

עיסאווי פריג': אמר את זה בעצמו – קיבל את זה עכשיו, נראה.

עיסאווי פריג': אמר במקביל: אני רוצה שלום שפוי ולא שלום הזוי.

עיסאווי פריג': מה זה הזוי ומה זה שפוי?

עיסאווי פריג': שכן, העם הפלסטיני, מגיעה לו הגדרה עצמית כמו שמגיע לך.

עיסאווי פריג': מה שמגיע לך מגיע לשכן.

עיסאווי פריג': מה זה הזוי ומה זה שפוי?

עיסאווי פריג': חבל שחברי הקואליציה עסוקים בוועדות, עכשיו יש ועדות אנטי-דמוקרטיות, מתנהלות, ועדת המשילות, ועדת החוקה, ומתנהלת עכשיו ועדת הכספים כדי לנסות ולהעביר תקציב שהוא אנטי-חברתי ואנטי-דמוקרטי, אפילו.

עיסאווי פריג': אז אני פונה לכל החברים, כל דבר מתחיל ביעד.

עיסאווי פריג': היעד שראינו, ביעד התקציב, מה לעשות קיבלנו תקציב בלי יעדים.

עיסאווי פריג': היעד הוגדר, איך לכסות את הבור התקציבי.

עיסאווי פריג': יש לי גירעון, עשיתי פשלה ב-40 מיליארד שקל, זה היעד שלי, איך אני אכסה את הבור.

עיסאווי פריג': האם היעד המדיני גם משתלב עם היעד התקציבי?

עיסאווי פריג': ימים יגידו.

עיסאווי פריג': אני אדבר בשמי ובשם סיעתי: זה לא לטעמנו, אבל אנחנו נותנים את המחמאות.

עיסאווי פריג': כל מהלך פוליטי שיוביל לפתרון הסכסוך ולפיוס, אנחנו גב.

עיסאווי פריג': אבל כל מהלך שמטרתו למשוך זמן ולהחיות אותנו באשליות, אנחנו נמשיך להגיד את צעקתנו ונמשיך להגיד את קולנו בכל מקום – –

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': – – די, די לאשליות.

עיסאווי פריג': תודה לכם.

פנינה תמנו: תודה לחבר הכנסת פריג'.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון: האיחוד האירופי מוציא כרטיס אדום לנתניהו; ממשלה כושלת ותקציב מסוכן – של סיעת חד"ש.

פנינה תמנו: יעלה חבר הכנסת מוחמד ברכה לנמק את הצעת האי-אמון.

פנינה תמנו: אחריו – ישיב על שתי ההצעות סגן שר החוץ זאב אלקין.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, החלטת האיחוד האירופי להחרים את מוצרי ההתנחלויות ואת ההתקשרות עם חברות שעוסקות עם ההתנחלויות, היא החלטה נכונה מוסרית, היא החלטה נכונה פוליטית, אבל מסתבר אולי שהיא גם מועילה.

מוחמד ברכה: היא מועילה להגן על שני העמים, העם בישראל והעם הפלסטיני, מפני ממשלת ישראל.

מוחמד ברכה: יש ציניקנים, אני לא יודע באיזה מידה הציניות שלהם, שאומרים שההחלטה של האיחוד האירופי הייתה מעין מאיץ לדחוף את הממשלה, ממשלת נתניהו, לחדש את השיחות.

מוחמד ברכה: אני לא יודע עד כמה זה נכון, אבל אין ספק שככל שיגבר הלחץ הבין-לאומי וככל שיגבר הלחץ בתוך מדינת ישראל של גורמים שוחרי שלום, אני חושב שיש אפשרות לשים גבולות ברורים יותר להשתוללות של הימין.

מוחמד ברכה: הימין, שרוצה להביא להתנגשות נצחית, שאין בה שום תקווה, שאין בה שום מוצא, שהעיקרון של השוויון יתבסס על שיכרון הכוח, או איך שקוראים לו, שוויון בנטל; שהעיקרון של השוויון לא יתבסס על פרמטרים חברתיים, אנושיים, הומניים, בעידן של ניהול מדיניות של שלום, מדיניות של דו-קיום בין שתי מדינות, בין שני עמים.

מוחמד ברכה: בעצם ההחלטה של האיחוד האירופי היא האנטי-תזה המוחלטת של הימין ששולט במדינת ישראל.

מוחמד ברכה: אני חושב, ואני אמרתי את זה כמה פעמים מעל הדוכן הזה, שימיה של הממשלה בהרכב הזה יהיו קצרים יותר ממה שחושבים.

מוחמד ברכה: מי שיכול לשמוע את המשפט הזה יכול לחשוב שאני אומר שהנה, התהליך הולך להתגשם דרך השיחות, ומפלגה מסוימת תצא מן הממשלה.

מוחמד ברכה: הממשלה הזו תיפול וברית האחים תיפרם, לא מפני שבנט יצא בעקבות הליכה בכיוון של השלום של הממשלה, אלא מכיוון שהמפלגה שהוטל עליה להיות קבלן הריסות, קבלן ביצוע של הממשלה, תסיים את תפקידה כנראה בתקופה הקרובה, אחרי אישור התקציב.

מוחמד ברכה: שוויון בנטל, מה שקרוי שוויון בנטל, ומשילות וכל מיני דברים כאלה, ואחר כך נתניהו יחזור לבעלי-הברית הטבעיים שלו, ויגיד להם: תשבו בצד.

מוחמד ברכה: בעצם התהליך, התהליך של השיחות, שיתחיל בגישושים בוושינגטון, אני לא בטוח שזה יגיע לשיחות אמת.

מוחמד ברכה: אני עדיין לא בטוח.

מוחמד ברכה: פוטנציאל הפיצוץ הפנימי של ממשלת נתניהו עדיין קיים.

מוחמד ברכה: בינתיים הם רוצים לקצור את כל מה שאפשר מההכרזה על חידוש השיחות.

מוחמד ברכה: אבל אני לא בטוח שזה יוביל לשיחות אמת, אחרי הפגישה בוושינגטון, כי נקודת המוצא, עמדות המוצא של הממשלה אינן נענות או אינן מתיישבות עם המינימום הדרוש לקיום הלגיטימציה הבין-לאומית והקמת מדינה פלסטינית שבירתה ירושלים המזרחית לצד מדינת ישראל.

מוחמד ברכה: והסכנה לתהליך הזה או לאפשרות של חידוש השיחות לא באה ממי שיבוא וישיב מעל הדוכן הזה עוד מעט, הוא או סגן שר הביטחון, או כל מיני שמות שמנסים לשחק משחק של חלוקת תפקידים בתוך הממשלה.

מוחמד ברכה: לא אלקין ולא דנון הם אלה שיכשילו את התהליך, אלא האדם שעומד בראש הפירמידה.

מוחמד ברכה: בנימין נתניהו זקוק להצהרה ולהכרזה על תהליך שלום ולא צריך תהליך שלום.

מוחמד ברכה: הוא זקוק לתהליך, אבל בלי שלום.

מוחמד ברכה: ובעל-הברית העיקרי של נתניהו, ליברמן, אומר שהוא משוכנע – תקשיבו היטב – הוא משוכנע שאי-אפשר לפתור את המשבר, אפשר רק לנהל אותו.

מוחמד ברכה: זו הבשורה האמיתית של ממשלת נתניהו-ליברמן ושותפיהם.

מוחמד ברכה: לא פתרון של המשבר.

מוחמד ברכה: זו הבשורה של העם שיושב עכשיו בבית בכל מקום, בכל יישוב, בכל פינה, בכל עיר, בכל כפר.

מוחמד ברכה: הם צריכים לשמוע ולהקשיב לדברים האלה, רבותי.

מוחמד ברכה: הממשלה רוצה לנהל את המשבר ורוצה לסבך את החיים שלנו ולא לפתור את המשבר.

מוחמד ברכה: זו האמת של הממשלה הזו.

מוחמד ברכה: ובעל-הברית השני של נתניהו זה חברת או חבורת המתנחלים.

מוחמד ברכה: מה הייתה התגובה של המתנחלים לאור חידוש התהליך, או בעת ששמעו על אפשרות של חידוש התהליך?

מוחמד ברכה: מה הייתה התגובה שלהם?

מוחמד ברכה: שהם מתכנסים באופן חירום, במצב חירום, על מנת לדון בסכנה של חידוש תהליך שלום.

מוחמד ברכה: רבותי, זה לא טרמינולוגיה, זה פוליטיקה.

מוחמד ברכה: אנשים, קבוצה מרכזית מאלה שתומכים בממשלה רואה בעצם חידוש תהליך השלום ושיחות השלום, אף שנתניהו אינו מתכוון לכך, עצם חידוש התהליך הוא סכנה שיש להיערך בפניה.

מוחמד ברכה: לאן מובילים אותנו האנשים האלה?

מוחמד ברכה: לאן מובילה אותנו הממשלה הזו שבראשה עומד בנימין נתניהו, לעוד דם ולעוד כיבוש?

מוחמד ברכה: למה מחכים?

מוחמד ברכה: זאת אומרת, עכשיו אומרים שיש שקט.

מוחמד ברכה: מישהו חושב או משלה את עצמו שזה שקט לנצח נצחים?

מוחמד ברכה: מישהו משלה את עצמו שיש עם שיכול לקבל עליו את עול הכיבוש, עול הרדיפה, עול העוני, עול הסגרים והרדיפות והמעצרים והאסירים, וימשיך לשתוק וימשיך לבהות בשמים?

מוחמד ברכה: אני אומר, אם יש שקט דווקא זו ההזדמנות, הזדמנות הפז, לייצר תהליך שבנוי על הבנה, על דו-קיום של אמת.

מוחמד ברכה: אבל המושגים האלה מושגים זרים לממשלה.

מוחמד ברכה: אי-אפשר, רבותי, ואני אומר את זה לממשלה, שלא תשלה את הציבור ושלא תעשה מחייו מעין טרגדיה בין-לאומית.

מוחמד ברכה: אני אומר את זה לממשלה: המשא-ומתן צריך להתבסס על שתי מדינות על גבול 67'.

מוחמד ברכה: זו הייתה ההכרה של העולם, של האו"ם במדינה הפלסטינית כמשקיפה, בגבולות 67'.

מוחמד ברכה: אי-אפשר בסיס אחר, אי-אפשר שלא לדבר על היעדר הלגיטימיות המוחלט של ההתנחלויות ושל המתנחלים.

מוחמד ברכה: אי-אפשר לנהל משא-ומתן שלא מתבסס על כך שירושלים המערבית היא בירתה של מדינת ישראל וירושלים המזרחית היא בירתה של מדינת פלסטין.

מוחמד ברכה: אי-אפשר לנהל משא-ומתן אם לא קובעים פתרון צודק לעניין הפליטים.

מוחמד ברכה: שאף אחד לא יחפש את הפתרונות במקומות אחרים.

מוחמד ברכה: מי שאומר דבר אחר בעצם דן, קודם כול ובראש ובראשונה, את האזרחים במדינת ישראל למציאות מתמשכת של היעדר ביטחון, של היעדר עתיד, של היעדר – – –

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: כן, אני מסיים.

מוחמד ברכה: את רואה שהטון הוא טון של סיום, לא?

פנינה תמנו: לא, תתפלא.

מוחמד ברכה: זה היה ברור.

פנינה תמנו: לא, לא היה ברור לי.

פנינה תמנו: נלמד עם הזמן.

מוחמד ברכה: נלמד, נלמד.

מוחמד ברכה: לאט-לאט.

פנינה תמנו: הרסתי לך את המומנטום, אז אני אתן לך עוד דקה.

מוחמד ברכה: לא, לא.

מוחמד ברכה: זה בסדר.

מוחמד ברכה: אני יכול לשחזר את המומנטום.

מוחמד ברכה: אני יכול לשחזר את המומנטום, זה בסדר.

מוחמד ברכה: אבל לומדים את זה עם הזמן.

אחמד טיבי: – – –

פנינה תמנו: בבקשה.

מוחמד ברכה: ולכן, אי-אפשר לדון את שני העמים למדיניות שמבטיחה עוד עימות ועוד דם ועוד כיבוש.

מוחמד ברכה: הכרטיס האדום שהניף האיחוד האירופי לממשלת ישראל צריך להיות תמרור אדום בפני המדיניות הזו, וזה צריך להיות קטליזטור של כלל הציבור לבוא וללחוץ, על מנת שיתקיים תהליך שהוא גם בשורה מדינית, גם בשורה חברתית וגם בשורה כלכלית.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת ברכה.

פנינה תמנו: יעלה להשיב על שתי הצעות האי-אמון במשולב סגן שר החוץ זאב אלקין.

זאב אלקין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי השרים וחברי הכנסת, אני חייב להגיד שכאשר קראתי את הכותרות של שתי הצעות האי-אמון שעליהן התבקשתי לענות, חשבתי, הנה, יש דאגה אמיתית למעמדה הבין-לאומי של מדינת ישראל בקרב חברי סיעת מרצ; הם מאוד מודאגים מההחלטה האירופית.

זאב אלקין: יכול להיות שבאים בביקורת על – – –

עיסאווי פריג': – – – שטחים כבושים, מה זה קשור?

זאב אלקין: יכול להיות שבאים בביקורת על הממשלה שלא התמודדה נכון, היא יכלה להתמודד יותר טוב, ולנהל כאן את השיח, האם עשינו את המיטב, אבל יש דאגה אמיתית למקום שבו נמצאת מדינת – – –

פנינה תמנו: רק נעמיד דברים על דיוקם: גם סיעת מרצ וגם סיעת חד"ש.

זאב אלקין: אני תכף אתייחס לסיעת חד"ש, בוודאי, אבל הניסוח היה שונה בשתי הסיעות, לכן אני כרגע מתייחס להצעת האי-אמון של סיעת מרצ.

זאב אלקין: הכותרת דיברה על הפגיעה במעמד הבין-לאומי של ישראל על רקע הנחיית האיחוד האירופי שלא לשתף פעולה ולסחור עם חברות ומוסדות בשטחים הכבושים.

זאב אלקין: יש פה הרבה טעויות בניסוח הכותרת הזאת, תכף אתייחס אליהן; אין קשר בין הכותרת לבין המציאות, אבל לפחות הכוונות, מה שנקרא, חשבתי שהן כוונות טובות.

זאב אלקין: ואז עלה נציג סיעת מרצ ודיבר כאן רוב הזמן בכלל על משהו אחר לגמרי, על המשא-ומתן ועל קרי, ועל כן יגיעו להסכמות, לא יגיעו להסכמות במשא-ומתן – לצערי, מה שנקרא – – –

עיסאווי פריג': מה השוני בין – – –

זאב אלקין: לצערי, התאכזבתי מחבר הכנסת פריג'.

זאב אלקין: חשבתי שהגיעו ימות המשיח, וסיעת מרצ דואגת למעמד הבין-לאומי של מדינת ישראל, ומוכנה אולי אפילו להושיט עזרה, להושיט עצה.

זאב אלקין: טעיתי, מתנצל.

זאב אלקין: לא היה בכוונתכם, לא יהיה בכוונתכם, הכול בסדר, ימים כהרגלם.

זאב אלקין: כשיש למדינת ישראל בעיות, אתם שמחים.

זאב אלקין: בסדר, בסדר גמור.

עיסאווי פריג': מאיפה אתה ממציא את זה?

זאב אלקין: מחבר הכנסת ברכה אני רגיל לזה.

זאב אלקין: הוא עולה כאן ואומר: מצוין, החלטה טובה, חבל שרק מאוחר מדי, אולי היה צריך קודם, היה צריך יותר חזק; מצוין.

זאב אלקין: אבל מחברי סיעת חד"ש אני רגיל לזה.

זאב אלקין: הסיעות הערביות רגילות לחגוג כאשר למדינת ישראל יש בעיות, והם שמחים על כך, והם רגילים לצאת בקריאות – – –

מוחמד ברכה: – – – אתה – – – בישראל – – –

זאב אלקין: – – – והם רגילים לצאת בקריאה לגורמים בין-לאומיים להכות במדינה שהם מייצגים בבית הזה כמה שיותר.

זאב אלקין: התרגלנו.

זאב אלקין: הם עוזרים לארגונים שעושים את זה בעולם השלישי, יושבים יום-יום בבריסל, באירופה, ומנסים להרעיל את המוחות ואת דעת הקהל בתפיסות אנטי-ישראליות.

עיסאווי פריג': סגן השר, תהיה ענייני בתשובה.

מוחמד ברכה: כבוד גדול להגן על השלום, כבוד גדול.

מוחמד ברכה: כבוד גדול להיאבק בכיבוש, כבוד גדול.

זאב אלקין: רגילים.

זאב אלקין: אבל סיעת מרצ, ציפיתי למשהו קצת שונה.

זאב אלקין: התאכזבתי.

זאב אלקין: בסדר גמור.

מוחמד ברכה: כבוד גדול – – – כבוד גדול.

עיסאווי פריג': אתה לא ענייני בתשובה.

אחמד טיבי: שכחת להגיד – – –

פנינה תמנו: חברי הכנסת פריג' וברכה, סגן השר ישב, הקשיב בנועם, אז בבקשה גם מכם, תנו לו להשיב.

מוחמד ברכה: עושים לו אקשן, מה את רוצה, את חושבת שהוא סובל מזה?

פנינה תמנו: אתה עוזר לו.

מוחמד ברכה: לא עוזר לו.

מוחמד ברכה: אני אומר מה שאני צריך להגיד.

מוחמד ברכה: אבל הוא לא סובל.

זאב אלקין: בסדר, אז לקח אחד למדתי, תקוותי נכזבו, זה בסדר גמור.

זאב אלקין: עכשיו, חבר הכנסת פריג', שכידוע עמד פה ועשר דקות דיבר רק על ההחלטה האירופית, ולא מילה אחת על המשא-ומתן ועל קרי, חושב שאני עונה לא עניינית.

זאב אלקין: אז אני אענה עניינית.

זאב אלקין: כדי לענות עניינית אני צריך בעיקר לענות על הכותרת, כי על האירופים לא אמרת הרבה, ודיברת על דברים אחרים, שאני ארשה לעצמי על רובם לא להגיב, הוא לא היה רלוונטי לנושא האי-אמון שהוצג, אבל לגבי הנושא האירופי אני אתחיל מהכותרת.

זאב אלקין: צר לי לאכזב, לצערי, אני חייב להשתמש במונח הזה, כי שמעתי פה הרבה תשוקה למשהו כמה שיותר חזק נגד מדינת ישראל, אז צר לי לאכזב.

מוחמד ברכה: – – – ולכיבוש.

תמר זנדברג: – – –

זאב אלקין: צר לי לאכזב את חבר הכנסת פריג', וצר לי לאכזב את חבר הכנסת ברכה, אירופה לא החליטה לא לשתף פעולה ולסחור עם חברות או מוסדות.

זאב אלקין: אין שום דבר בהנחיה של האיחוד האירופי שמתייחס לסחר עם מדינת ישראל.

זאב אלקין: יש לנו דין ודברים אחר עם אירופה בנושא של סחר, זה לא רלוונטי בכלל להחלטה שהייתה בשבוע שעבר.

זאב אלקין: לכן, סתם עצה טובה, בפעם הבאה כשאתם מגישים אי-אמון, אפשר לבדוק, זה לא קשה.

זאב אלקין: א.

זאב אלקין: זה מתפרסם בעיתונים.

זאב אלקין: לא תמיד מה שהתפרסם בעיתונים נכון, אבל במקרה הנדיר הזה, הפרסום בעיתונים יותר נכון ממה שהוצג פה בכותרת של האי-אמון.

זאב אלקין: ואפשר גם לשאול.

מוחמד ברכה: אתה רוצה להגיד שראש הממשלה בזבז יומיים בטלפונים עם מנהיגי אירופה על מנת להניא אותם?

מוחמד ברכה: זה היה סתם עבודת סרק?

זאב אלקין: לא.

זאב אלקין: אני תכף אדבר על ההחלטה האירופית.

זאב אלקין: היא חמורה מאוד בעיני, היא מאוד בעייתית, אבל כדאי לפחות כאן, בבית הזה – אני מבין שזו דרישה שאי-אפשר לעמוד בה, אבל בכל זאת, ננסה קצת להתקרב, לדבר על מה שקורה במציאות, לא על מה שממציאים.

זאב אלקין: אפשר לנסות.

זאב אלקין: מה החליטו האירופים – לא כל כך קשה לשאול.

זאב אלקין: אפילו, אתה יודע מה, לא צריך לשאול את משרד החוץ הישראלי.

זאב אלקין: אני מבין שלחבר הכנסת בכנסת ישראל זה לא דבר טבעי לשאול את משרד החוץ הישראלי מה החליטו באמת האירופים, אבל אתה יודע, אפשר לפנות לשגרירות האירופית.

זאב אלקין: אתה בטח אין לכם בעיות, ועליה אתם סומכים, אז אפשר לשאול את שגרירות האיחוד האירופי מה החלטתם.

זאב אלקין: הם בטח היו שמחים להסביר, הם מסבירים לכל העולם ואשתו עכשיו, אז בטח היו גם מסבירים לכם.

זאב אלקין: אז ככה, עצה לעתיד, לפני שתוקפים ומנסחים כותרת, כדאי מאוד לשאול ולבדוק.

זאב אלקין: מה כן הוחלט באירופה?

זאב אלקין: ובאמת, הוחלט על דברים מאוד לא פשוטים.

זאב אלקין: הוחלט באירופה שבמסגרת שיתוף פעולה שיש לאיחוד האירופי עם מדינת ישראל, במסגרת קרנות תמיכה ופיתוח – בעיקר מדובר על קרנות שתומכות במחקר ופיתוח, בראש ובראשונה תוכנית גדולה לשיתוף פעולה בינינו לבין אירופה – תהיה דרישה מכל גורם ישראלי שירצה לגשת ולקבל את התמיכה, תהיה שורה של דרישות מסוימות: 1.

זאב אלקין: שהוא לא נמצא מעבר לקווי 67'; שנית, שלפרויקט שהוא מבקש תמיכה, הפרויקט לא נמצא, או שחלקו איכשהו קשור לגופים שנמצאים מעבר לקווי 67', שהוא לא משתף פעולה במסגרת הפרויקט הזה עם גופים שם, ולגבי חלק מסוים של התמיכות הוחלט אפילו שאותו גוף ישראלי שירצה לגשת ולבקש, צריך להתחייב שהוא לא מקיים שום פעולה מעבר לגבולות 67'.

זאב אלקין: זה מה שהוחלט.

זאב אלקין: אין פה שום דבר, לא על מסחר ולא על חרם ולא על דברים אחרים.

זאב אלקין: יש הגבלה איך אפשר להשתמש בכספים.

זאב אלקין: אגב, לא רק כספים אירופיים, ולכן הדבר הוא מאוד חמור ובעייתי, כי אנחנו לא עני בפתח באותו שיתוף פעולה עם אירופה.

זאב אלקין: מדינת ישראל התכוונה להשקיע סדר-גודל של כ-600 מיליון יורו באותה תוכנית שיתוף פעולה עם אירופה; סכום גדול מאוד, אנחנו לא באים לשם כעניים בפתח.

זאב אלקין: נכון שהגורמים הישראליים והמוסדות הישראליים הם בדרך כלל כל כך מוצלחים שהם מצליחים להוציא מהקרנות האלה יותר ממה שמדינת ישראל משקיעה – לא בהרבה, סדר-גודל של 20–30 מיליון יורו אנחנו מקבלים בשנה, יותר ממה שאנחנו משקיעים, אבל עדיין כמובן זה הפסד, וההפסד יהיה יותר גדול אם לא נצליח להתגבר על הקושי, שזה כמובן עצם שיתוף הפעולה, כי במחקר הרבה דברים נמדדים לא רק בכסף אלא ביכולת להתחרות ובשיתוף פעולה וברף יותר גבוה לדרישות לחוקרים ישראלים וכו'.

זאב אלקין: אבל על זה אנחנו מדברים.

זאב אלקין: אז קודם כול, בואו נעמיד דברים על דיוקם.

זאב אלקין: נקודה שנייה – אני ככה עיינתי תוך כדי הדברים של חבר הכנסת פריג' בביוגרפיה שלו, ולמדתי, וכך חשבתי גם מלכתחילה, שאת התואר שלו הוא עשה באוניברסיטה העברית.

זאב אלקין: אני מניח שכמוני, בתור בוגר האוניברסיטה העברית, היא חשובה לו.

זאב אלקין: הרי אם הוא למד שם, אז מן הסתם הוא מכיר לה תודה, וחושב שזה מוסד חשוב, ובטח כשהוא הלך ללמוד שם הוא לא חשב שזה מוסד של כיבוש.

זאב אלקין: אני מניח שכאיש – – –

עיסאווי פריג': זה לא נכון, המתחם הזה היה חלק – – –

זאב אלקין: חבר הכנסת פריג', בוודאי, אני בטוח שכאיש של עקרונות, במוסד של כיבוש לא הלכת ללמוד, אז בדקת, וגילית שזה בסדר, והלכת ללמוד שם.

זאב אלקין: אבל מה לעשות, אם תלך ותעיין, תעשה מה שאני ממליץ לך, תפנה לאיחוד האירופי, תבקש את נוסח ההנחיות החדשות, תקרא אותן, אתה עלול לגלות דבר מעניין – שמה לעשות, האוניברסיטה העברית יש לה מעונות.

זאב אלקין: אם למדת שם אז אתה מכיר.

זאב אלקין: המעונות האלה נמצאים בגבעה-הצרפתית, והגבעה-הצרפתית, בשונה מהר-הצופים, נמצאת כבר מעבר לקווי 67'.

אחמד טיבי: – – – שנדרוש גם שם – – –

זאב אלקין: ולכן, האירופים ישתמשו באמת בתקנות האלה כפי שהן כתובות – לחלק ממסלולי התמיכה, המוסד שבו אתה ואני למדנו לא יוכל לגשת.

מוחמד ברכה: זה רעיון.

קריאות: זה רעיון.

יחיאל חיליק בר: למה אתה מכניס להם רעיונות לראש?

זאב אלקין: תאמין לי, הם מסתדרים לבד מצוין.

זאב אלקין: אני ציפיתי מבוגר האוניברסיטה העברית להיות מוטרד מהמצב הזה ולהגיד לאירופים: חבר'ה, הגזמתם.

זאב אלקין: אבל התברר שהוא רק שמח מזה, ואומר: לא מספיק.

עיסאווי פריג': סגן השר, אנחנו בפני רגע היסטורי.

עיסאווי פריג': האם תנצל אתה וחברי הממשלה את הרגע הזה – זאת השאלה.

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: – – –

זאב אלקין: לצערי, זאת מציאות לא פשוטה, שמדינת ישראל צריכה להתמודד אתה, במידה רבה באשמתכם.

זאב אלקין: וכשאתם מנהלים קמפיין הסתה פרוע נגד מדינה שאתם מייצגים בכנסת, זה חלק מהתוצאות.

זאב אלקין: אתם יכולים להיות מרוצים.

זאב אלקין: יכולתם להיות מרוצים בשבוע שעבר, אם הייתם בודקים באמת על מה ההחלטה.

זאב אלקין: זה מה שהחליטו האירופים.

זאב אלקין: זה חמור, גם אם לא מדובר בסחר; זה חמור לא רק בגלל העמדה החד-צדדית מאוד שאירופה נוקטת עוד לפני שהתחיל בכלל משא-ומתן ובלי לחכות.

זאב אלקין: זה חמור גם מפני שאירופה מנסה להכתיב לנו איך ישתמשו בתקציב הישראלי.

זאב אלקין: הרי מדובר לא רק בכסף אירופי.

זאב אלקין: אם האירופים היו מחליטים מה הם עושים עם כספם, הייתי מאוד לא מרוצה מזה, הייתי מנסה להסביר, אבל הקרן הזאת, והקרנות הללו, כפי שאמרתי, מדינת ישראל מושקעת שם בסכומים גדולים מאוד, והיא לא יכולה להשתמש בתקציב שלה על סמך דברים שמפלים.

זאב אלקין: אתם חושבים שהוויכוח שם על ההתנחלויות, על אוניברסיטת אריאל?

זאב אלקין: לא.

זאב אלקין: הוויכוח הוא לא רק על אוניברסיטת אריאל, אלא, כפי שאמרתי, על האוניברסיטה העברית ועל הרבה מאוד מוסדות אחרים שנמצאים בירושלים, ברמת-הגולן ובמקומות אחרים.

תמר זנדברג: כדי להציל הכשרתם אוניברסיטה באריאל.

תמר זנדברג: ממש כל הכבוד.

זאב אלקין: אבל תראי שזה לא עוזר לך עם האירופים.

זאב אלקין: מבחינתם, האוניברסיטה העברית תהיה כמו אריאל.

מוחמד ברכה: תנתק את הקשרים אתם.

מוחמד ברכה: אין לך בושה.

זאב אלקין: זה הזיות שאתם מוכרים לציבור הישראלי, שיש הבדל.

זאב אלקין: אין הבדל.

זאב אלקין: זה מה שאתם מנסים להוביל בעולם, כנציגים גאים של מדינת ישראל בכנסת.

זאב אלקין: לשם אתם מנסים ללכת.

זאב אלקין: אז האם האירופים יכולים להכתיב למדינת ישראל, לקחת את הכסף שלה, לשים בתקציב משותף עם האירופים, ואז לומר לגבי חלק מהדברים: אוניברסיטת תל-אביב – כן, האוניברסיטה העברית – לא? בעיה.

זאב אלקין: עוד לפני שמדברים על – – –

מוחמד ברכה: הם כל כך גרועים, הם כל כך רעים, אז תנתק את הקשר.

זאב אלקין: יש פה החלטה פקידותית, שהלכה הרבה מעבר למה שהלכו שרי חוץ אירופים.

זאב אלקין: כל מי שבודק את ההחלטה של שרי החוץ ורואה מה כתוב שם, ומשווה את זה לנוסח התקנות האלה, רואה את המרחק הגדול.

זאב אלקין: לכן אני מאוד מקווה שאכן הדרג המדיני – זה קורה הרבה.

זאב אלקין: גם אצלנו במדינת ישראל זה קורה, שיש דרג מדיני ודרג ביורוקרטי, והדרג הביורוקרטי אוהב ללכת רחוק מאוד.

עפו אגבאריה: אתה רוצה שלא תהיה פה אופוזיציה אלא דיקטטורה.

עפו אגבאריה: אתה רוצה שכולם ילכו בדרך שלך.

זאב אלקין: יש הבדל עצום בין אופוזיציה שדואגת לאינטרסים של המדינה שבפרלמנט שלה היא משרתת, ומבקרת את הממשלה – אם חבר הכנסת פריג' היה עולה על הדוכן הזה והיה אומר: אני כואב את ההחלטה.

זאב אלקין: היא פוגעת במדינת ישראל, היא פוגעת במוסד שאני למדתי בו, ואני חושב שזה לא נכון, והתמודדתם לא נכון עם הבעיה, ואני אגיד לכם איך הייתם צריכים להתמודד – הייתי מכבד את זה.

זאב אלקין: היינו מתווכחים – – –

תמר זנדברג: אנחנו הממשלה או אתם הממשלה?

זאב אלקין: אבל אתם עמדתם כאן

זאב אלקין: בפרץ של שמחה, ואמרתם: לא מספיק, היה צריך להכות עוד.

זאב אלקין: זה מה ששמעתי מכם, זה מה שעניין אתכם.

זאב אלקין: ואת זה אף אופוזיציה באף מדינה נורמלית לא עושה למדינה שהיא מייצגת.

זאב אלקין: כדאי מאוד שתחשבו על כך – האם בפרלמנט של המדינה שאתם משרתים, זו הרוח שאתם צריכים לשדר?

זאב אלקין: יש פה החלטה מאוד בעייתית, אומללה, של האיחוד האירופי, החלטה שפוגעת במדינת ישראל – –

אחמד טיבי: אתה בולשביק.

זאב אלקין: – – שיכולה להקשות על שיתוף הפעולה בין מדינת ישראל לאירופה, שייפגעו ממנה כולם.

זאב אלקין: חבר הכנסת טיבי, אם זה ילך ככה, מי שייפגע זה המוסדות הישראליים שעובדים בהם גם רופאים יהודים וגם רופאים ערבים.

זאב אלקין: אתה מכיר את זה מצוין.

זאב אלקין: אם ל"הדסה" יהיו פחות פרויקטים מחקריים מאירופה, כולם יסבלו.

זאב אלקין: אתה מכיר את המוסד הזה לא רע.

זאב אלקין: עבדת בתוכו והתקדמת, וידעת ליהנות ממנו מצוין.

זאב אלקין: לא חשבת שהוא מוסד כובש ומשחית.

מוחמד ברכה: אתה משקר לציבור בעיניים.

פנינה תמנו: בואו ניתן לסגן השר להשיב.

פנינה תמנו: יש לנו ערב ארוך.

פנינה תמנו: תודה.

זאב אלקין: כדאי לחשוב פעמיים לפני שיורקים לבאר שממנה גם אתם שותים.

תמר זנדברג: אולי תחשבו פעמיים – – –

זאב אלקין: לא לשם זה שלח אתכם הציבור.

עיסאווי פריג': לא ענית על האי-אמון.

זאב אלקין: אני מדבר על הכותרת של האי-אמון, על זה – – –

פנינה תמנו: הוא יתייחס לנושא.

פנינה תמנו: בואו ניתן לו להמשיך כדי שיוכל להשיב.

זאב אלקין: הסברתי לכם קודם כול מה החליט האיחוד האירופי.

זאב אלקין: כדאי לדעת להמשך השיח.

זאב אלקין: אני מניח שהשיח הזה לא ייעצר ביום אחד.

זאב אלקין: הסברתי לכם למה אנו רואים בזה בעיה, כי למעשה בנוסח הזה, אם כך זה יישאר, זה פחות או יותר לא יאפשר שיתוף פעולה בין ישראל לבין האיחוד האירופי בתחומי מחקר ופיתוח.

זאב אלקין: האירופים לא רוצים בזה.

זאב אלקין: אגב, אני אומר לכם, חד-משמעית – לא רוצים בזה.

זאב אלקין: דיברנו עם לא מעט גורמים אירופיים ולא מעט שרי חוץ, ולא לזה הם התכוונו ולא לשם הם רצו להגיע.

זאב אלקין: לכן, גם הם הופתעו כאן מהתוצאה הזו של הדברים, מהניסוח שלהם.

זאב אלקין: מדינת ישראל לא רוצה בכך.

אראל מרגלית: יש לנו הרבה מאוד הסכמים מפורטים של מחקר ופיתוח עם הרבה מדינות באירופה.

זאב אלקין: זה לא רלוונטי להחלטה האחרונה.

זאב אלקין: היה פה הרבה רעש תקשורתי.

זאב אלקין: ההנחיות האלה לא רלוונטיות לגבי מדינות שונות באירופה; הן רלוונטיות לקרנות של האיחוד האירופי, אבל עדיין זה מספיק חשוב, כי האיחוד האירופי כאיחוד אירופי, היה לנו אתם שיתוף פעולה פורה, והם מעריכים אותו לא פחות מאתנו, והם מעריכים את המדע והמחקר והפיתוח הישראלי לא פחות מכפי שאנחנו מעריכים אותו, ומאוד רוצים להמשיך את שיתוף הפעולה הזה.

זאב אלקין: אז יש קושי, הוא לא פשוט.

זאב אלקין: יש לנו מחלוקת מדינית עמוקה עם האירופים, ומותר שתהיה מחלוקת, אבל כמו שאנחנו לא מסוגלים להכתיב להם את עמדתם המדינית, הם לא יכולים להכתיב לנו את עמדתנו המדינית.

זאב אלקין: לכן אני מאוד מקווה שמישהו כאן יתעשת ברגע האחרון ויימצא פתרון יצירתי שיאפשר להמשיך את שיתוף הפעולה עם זה שכל אחד יישאר בעמדתו.

זאב אלקין: ואפשר לחשוב על פתרון לעניין הזה.

זאב אלקין: לשם יש לשאוף.

זאב אלקין: מה שאני מציע לחברי הכנסת מהאופוזיציה, לאלה מהם לפחות שהם אחראיים, ומדינת ישראל חשובה להם, זה לעזור למדינת ישראל להגן על האינטרס שלה, שחוצה קווי קואליציה–אופוזיציה כאן, ולא להכות במדינת ישראל בצהלות של שמחה כשמישהו בעולם קיבל החלטה מאוד לא מוצלחת.

זאב אלקין: תודה.

פנינה תמנו: תודה לסגן שר החוץ זאב אלקין.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון הבאה – הצעת אי-אמון מטעם סיעת רע"ם-תע"ל-מד"ע בנושא: כישלון הממשלה בהסרת חסמים ביישום חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה.

פנינה תמנו: יעלה לנמק את ההצעה חבר הכנסת אברהים צרצור.

פנינה תמנו: ישיב על הצעת האי-אמון שר הכלכלה נפתלי בנט.

אברהים צרצור: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, היות שיש קשר הדוק בין שלום-אמת לכלכלה צומחת, אני חייב לומר כמה משפטים לגבי חידוש המשא-ומתן בין ישראל לבין פלסטין.

אברהים צרצור: אין שום ספק שחתירה לשלום-אמת במזרח התיכון זה אומר כלכלה יציבה, צמיחה מעניינת, שכל האוכלוסיות, כל העמים ייהנו מפירות השלום.

אברהים צרצור: יש לי תקווה שבצד של שלום-אמת אנו גם, כאוכלוסייה הערבית במדינת ישראל, ניהנה מפירות השלום על-ידי כך שתהיה צמיחה, שתהיה כלכלה יציבה, שגם תתרום לקידום האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל.

אברהים צרצור: בשבוע שעבר אכן הצליח קרי להביא את הצדדים למעין הכרזה על חידוש המשא-ומתן.

אברהים צרצור: אבל מה יוצא מכך – קרי מכריז, חוזר לוושינגטון, והרבה מים זורמים בנחלים של מדינת ישראל.

אברהים צרצור: שרים יוצאים וקופצים, חברי כנסת מהימין או מהימין הקיצוני יוצאים כנגד.

אברהים צרצור: פשוט שמים את המקלות בגלגלים של משא-ומתן שלא התחיל עד עכשיו, והמטרה היא פשוטה מאוד – לקלקל את האווירה, ולהביא לכך שהפלסטינים, כל הגורמים, גם האמריקנים, יגיעו לייאוש, ויגידו: בואו נחכה עוד תקופה מסוימת.

אברהים צרצור: זה ניהול של המאבק ולא פתרון הסכסוך.

אברהים צרצור: כנראה כתוצאה ממה שקרה בתוך הזירה הישראלית ניתנה הוראה לסאיב עריקאת אתמול או שלשום, לא לצאת לארצות-הברית, פשוט מאוד.

אברהים צרצור: לחכות עד שהרשות הפלסטינית, עד שאבו מאזן, נשיא מדינת פלסטין, יקבל הבהרות מארצות-הברית לגבי הסוגיות שיועלו.

אברהים צרצור: ומה מתברר יותר מזה?

אברהים צרצור: שקרי העביר לפלסטינים רק הבטחות בעל-פה.

אברהים צרצור: הוא לא העביר אפילו פיסת נייר חתומה על-ידיו, שלא להגיד חתומה על-ידי ממשלת ישראל או ראש ממשלת ישראל נתניהו.

אברהים צרצור: ועל כן, ולאחר הוויכוח הקשה שהתחולל במדינת ישראל, בכנסת, בתקשורת, הפלסטינים באמת העדיפו לחכות קצת עד שיקבלו הבהרות.

אברהים צרצור: ואני מאוד מקווה שהם יקבלו הבהרות שיניחו את דעתם, שאכן הם יוצאים לארצות-הברית כדי לקדם עניינים ולא לשחק למגרשה של ממשלת ישראל, דהיינו, לשחק את המשחק של עוד זמן, ועוד זמן, ועוד זמן, בזמן שהכיבוש הישראלי ממשיך להתרחב, גם בקטע של ההתנחלויות וגם בקטע של הפקעת הקרקעות, גם בקטע של המצור, הן בגדה המערבית והן ברצועת-עזה.

פנינה תמנו: חבר הכנסת צרצור, שאלת תם: איך זה מתקשר לנושא הכל-כך חשוב, חוק שוויון הזדמנויות בעבודה?

אברהים צרצור: יפה מאוד, כל הכבוד, שאלה חכמה מאוד, גברתי היושבת-ראש.

אברהים צרצור: המשפט הראשון שפתחתי אתו, היות שיש קשר הדוק בין כלכלה לבין שלום, ועל כן אני עכשיו מגיע לנושא הדיון שלנו.

אברהים צרצור: אבל אני רציתי להזכיר לכם כמה כללי ברזל.

אברהים צרצור: שוויון הוא החשוב בין זכויות היסוד, ככה נקבע; הערבים זכאים לשוויון בפני החוק; יש הוראות חוק האוסרות אפליה, לרבות אפליה מחמת דת או לאום; קיימת גם הלכה פסוקה האוסרת אפליה, הן במישור הזכויות האישיות והן במישור הזכויות הקבוצתיות.

אברהים צרצור: לצערי הרב, אף שיש בסיס תיאורטי לשוויון בין כל האוכלוסיות, ואנחנו מדברים עכשיו על האוכלוסייה הערבית, עדיין, לצערי הרב, וכך קבע אפילו נשיא בית-המשפט העליון לשעבר, וקבעו כל כך הרבה חוקרים, אנשים מומחים בתחום; הם קבעו שעדיין קיים פער גדול מאוד, גברתי היושבת-ראש, בין ההלכה לבין המעשה.

אברהים צרצור: לצערי הרב, ישראל מיישמת מדיניות של אפליה כנגד האוכלוסייה הערבית, לא מתוך גחמה של שר או ראש ממשלה כזה או אחר – איך הגדירה זאת ציפי לבני פעם, לפני הרבה שנים, שנתיים או שלוש: האפליה נגד המגזר הערבי, האוכלוסייה הערבית, היא אפליה מובנית.

אחמד טיבי: אולמרט, אולמרט, ראש הממשלה.

אברהים צרצור: אולמרט – אני מודה לך מאוד שתיקנת.

אברהים צרצור: הוא אמר שהאפליה כנגד האוכלוסייה הערבית היא אפליה מובנית, דהיינו, כדי לשנות את האפליה הזאת צריכים לשנות מנטליות, לשנות דיסק.

אברהים צרצור: וזה קשה מאוד, לפי מה שאני רואה.

אברהים צרצור: ועל כן אנחנו בכל זאת מנסים לקדם ולגלגל הצעות, לגלגל תוכניות, מתוך תקווה שממשלת ישראל, ולו ברמה האישית של השרים למיניהם, יטפלו בסוגיות האלה בצורה הוגנת, צודקת, שתביא לגישור על הפערים הקיימים בין שתי האוכלוסיות, היהודית והערבית.

אברהים צרצור: יש שלושה רבדים, גברתי היושבת-ראש, בנושא של האפליה בין יהודים לבין ערבים.

אברהים צרצור: יש אפליה גלויה, ויש אפליה סמויה, ויש אפליה ממסדית.

אברהים צרצור: לעניות דעתי, האפליה הממסדית היא המסוכנת ביותר מבין הסוגיות של האפליה הזאת.

אברהים צרצור: אחת הדוגמאות הבולטות בקטע הזה, זה חוק שוויון – – –

פנינה תמנו: חברי כנסת יקרים, נא לשמור על שקט.

פנינה תמנו: בואו נכבד את חבר הכנסת צרצור, שיוכל להשלים את דבריו.

פנינה תמנו: תודה.

אברהים צרצור: תודה, גברתי.

אברהים צרצור: אחד הסימפטומים הקשים ביותר של המחלה הזאת, של אפליה בתוך מדינת ישראל, זה חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה.

אברהים צרצור: צריכים לדעת שחוק שוויון ההזדמנויות אוסר על מעסיקים פרטיים וציבוריים להפלות מועמדים לעבודה ועובדים על בסיס עילות שונות ובכללן עילת הלאום.

אברהים צרצור: ואולם, מאז חקיקתו לפני למעלה משני עשורים, החוק כמעט שלא הופעל בהקשרים של אפליית ערבים.

אברהים צרצור: היעדר האכיפה מאפשר את התמשכות המציאות הרווחת של אפליה כנגד האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל.

אברהים צרצור: עכשיו, המסקנה העיקרית שאני הגעתי אליה, לאחר שלמדתי הרבה מחקרים בסוגיה הזאת, היא שיש לגייס את המעסיקים כשותפים חיוניים ליצירת שינוי עמוק בדפוסי ההעסקה בישראל, ואני מאוד מקווה ששר הכלכלה יביא את הנושא הזה בחשבון, היות שהוא כלי, כלי ממשי שיכול באמת לשנות את המצב בצורה ממשית.

אברהים צרצור: עכשיו, מה הפתרון לבעיה הזאת?

אברהים צרצור: איך אפשר לפתור את הבעיה הזאת?

אברהים צרצור: הוקמה בשנת 2008 בערך, זה מדויק, נציבות שוויון ההזדמנויות בעבודה.

אברהים צרצור: יש פוטנציאל, כבוד שר הכלכלה, יש פוטנציאל אדיר, אם הנציבות הזאת תיקח על אחריותה, על כתפיה, את האחריות הזאת להטמעת גישה חדשה זו; לרתום את המעסיקים לתוך המערבולת הזאת כדי שהם, באופן אישי, באופן עצמאי, יתרמו את תרומתם לקידום העניין הזה.

אברהים צרצור: את החיזוק המוסרי או המוסדי של נציבות השוויון יש ללוות במדיניות שמטרתה להעביר את המעסיקים מעמדה פסיבית של חובה להימנע מאפליה לעמדה אקטיבית של פעילות יזומה להסרת חסמים ולהבטחת שוויון הזדמנויות.

אברהים צרצור: אני, במה שנותר מהזמן, מפנה את תשומת לבכם, מכובדי השרים ובמיוחד שר הכלכלה, לכמה המלצות שאנחנו מגישים בהזדמנות זו: יש להפוך את נציבות שוויון ההזדמנויות בעבודה לרשות עצמאית; יש להוסיף לנציבות תקנים על מנת לאפשר לה להרחיב את פעילותה בתחומים שהם משפטיים – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת זחאלקה.

אברהים צרצור: – – בעיקר בפיתוח קשרי מעסיקים בהדרכה והסברה ומחקר; על הנציבות לאמץ תוכנית פעולה להגדלת מספר התלונות המוגשות לה מקרב האוכלוסייה הערבית, ולהפעיל את סמכויות החקירה שלה באופן יזום לזיהוי מקרים של אפליה על רקע לאום, גם כאשר לא מוגשת תלונה מקדימה.

פנינה תמנו: אבל צריך לזכור שהנציבות בסופו של דבר משרתת עוד ציבורים חשובים בישראל.

אברהים צרצור: אין שום ספק.

אברהים צרצור: אם מדברים על עשוקים, יש כל כך הרבה קבוצות אוכלוסייה עשוקות, ואת מכירה אותן טוב-טוב.

אברהים צרצור: אבל אני מדבר עכשיו, בהקשר של החוק הזה, של חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, על האוכלוסייה הערבית באופן ספציפי.

פנינה תמנו: עצה: כשמדברים למען האוכלוסייה הערבית, כמי שדוגל בשוויון, כדאי שתדבר – – –

אברהים צרצור: אין שום ספק, אין שום ספק.

אברהים צרצור: אבל לאורך כל הדרך, גברתי היושבת-ראש, מאשימים אותנו כנציגי האוכלוסייה הערבית בכנסת, שאנחנו דואגים למה שנקרא, לנושאים הכבדים ביותר, שאין לנו קשר ישיר אתם.

אחמד טיבי: האם כל פעם שאת מזכירה את הנושא של יוצאי אתיופיה, את מצמידה את נושא הערבים דווקא?

פנינה תמנו: לא הזכרתי את נושא יוצאי אתיופיה – –

עיסאווי פריג': – – –

אחמד טיבי: אנחנו בעד.

פנינה תמנו: – – והרבה פעמים כשאני מדברת על שוויון, אני משתדלת לדבר על שוויון – – –

אחמד טיבי: אנחנו בעד, כמו שענה לך, אנחנו בעד.

אחמד טיבי: זה הדדי, זה הדדי.

פנינה תמנו: חבר הכנסת טיבי, הרבה פעמים אני משתדלת לדבר על שוויון אזרחי.

אחמד טיבי: אנחנו בעד – –

פנינה תמנו: לא חייב להגיד – –

אחמד טיבי: – – אבל תזכרי מה שביקשתי.

פנינה תמנו: – – במיוחד כשמדובר ברשות שהיא כל כך חשובה, כרשות לשוויון ההזדמנויות בעבודה – אני חושבת שראוי לדבר על שוויון אזרחי ולאו דווקא להיתפס למגזרי.

אחמד טיבי: אנחנו בעד.

אחמד טיבי: אז גם את תהיי בעד.

אברהים צרצור: גברתי היושבת-ראש, יש לנו מאבק משותף, אין שום ספק.

אברהים צרצור: ואני מבטיח לך שאם נעלה על הדרך הזאת תראי בנו שותפים מלאים; מאוד מקווים שגם נראה בך שותפה מלאה למאמץ הזה.

פנינה תמנו: החברה הישראלית צריכה להיות שותפה מלאה למאמץ הזה.

אברהים צרצור: לבסוף, גברתי היושבת-ראש, מכובדי השרים, כבוד שר הכלכלה, יש לחייב חברות ממשלתיות, משתתפים במכרזים ממשלתיים ומקבלי מענקים ממשלתיים לעקוב בארגון שלהם אחר הרכב כוח העבודה על בסיס לאום, לאתר תת-ייצוג, וליצור תוכנית שוויון שתכלול צעדים כגון פרסום יזום של משרות בקרב האוכלוסייה הערבית, קורסי הכשרה ייעודיים למועמדים ערבים ועריכת שינויים בהליכי המיון וההערכה של מועמדים.

אברהים צרצור: דבר אחרון, על הנציבות, שהיא במסגרת האחריות שלך – על הנציבות ללוות את המעסיקים בגיבוש התוכנית ולפקח על יישומה.

אברהים צרצור: לשם כך יש לתגבר אותה בכוח-אדם ייעודי.

אברהים צרצור: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת אברהים צרצור.

פנינה תמנו: יעלה להשיב שר הכלכלה נפתלי בנט, ולאחר מכן אנחנו נעבור להודעה של מזכיר הכנסת, ואז לדיון בהצעות האי-אמון.

נפתלי בנט: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, תודה לחבר הכנסת אברהים צרצור שמעלה את העניין.

נפתלי בנט: חמש הדקות הראשונות היו על הנושא המדיני.

נפתלי בנט: כנראה פה אנחנו לא נסכים.

אברהים צרצור: כלכלה ושלום, זה בסדר.

נפתלי בנט: ואגב, זה אחד הדברים שאפשר לדבר עליו המון המון ולא יוצא מזה כלום.

נפתלי בנט: בוא נתמקד בחמש הדקות השניות שבהן דיברת, כי פה אתה תמצא שותף גדול, גדול מאוד, לכל היעדים שאנחנו מתווים.

נפתלי בנט: קודם כול, הנושא הזה מאוד חשוב לי; באופן אישי זה מאוד חשוב לי, ובכירי המשרד שלי יודעים שבפגישה השבועית שלי, המעקב, אני נותן להם בראש, אגב בדגש על תחום הנשים הערביות, כי שם יש תת-השתתפות בולטת במיוחד.

נפתלי בנט: מטרות הנציבות, שהוקמה ב-2008, הן להוביל תהליך של הטמעת שוויון הזדמנויות בעבודה ושל מיגור האפליה בשוק העבודה, בין היתר על רקע לאום, דת וגזע.

נפתלי בנט: כמו שהיושבת-ראש אמרה, זה לא ייחודי לערבים.

נפתלי בנט: זה בהרבה מאוד תחומים.

נפתלי בנט: לנציבות יש סמכויות בפן ההסברתי; לעשות הסברה, להכניס לראש של מעסיקים שהם לא עושים טובה לאף אחד; הם עושים טובה לעצמם כשהם מעסיקים ערבים או קבוצות מופלות אחרות.

נפתלי בנט: אתה יודע, הייתי מנכ"ל של חברה עם די הרבה עובדים.

נפתלי בנט: זו ברכה אדירה לכל חברה שיהיה בה מגוון, בשביל החברה, לא כדי לעשות טובה.

נפתלי בנט: למה?

נפתלי בנט: כי אנשים באים מזוויות שונות, מנקודות הסתכלות שונות, והחיבור הזה יוצר בדרך כלל תוצאות עסקיות יותר טובות.

נפתלי בנט: תשמעו טוב, לא בשביל – אני לא חושב שבעלי עסקים צריכים להתעסק בפילנתרופיה; שהם יעשו עסקים, יעשו מה שטוב לקדם את החברה.

נפתלי בנט: אני רק אומר, מבחינה עסקית-כלכלית כדאי לחברה להיות רבגונית, כי זה מייצר רעיונות יצירתיים וכיוונים יותר טובים.

נפתלי בנט: לכן אני קודם כול מפה, וגם בכל במה שיש לי – אני אמשיך לקדם ולבקש ולעודד מעסיקים להעסיק את הציבורים המופלים, ובוודאי ובוודאי את הציבור הערבי, על אף המחלוקות הגדולות.

באסל גטאס: – – – עושה את זה כבר משנות ה-70.

נפתלי בנט: אוקיי.

נפתלי בנט: במהלך 2011, אחרי עבודת מטה מאומצת, תוך היוועצות בגורמים בין-לאומיים, אנחנו פיתחנו, המשרד פיתח, תוכנית אסטרטגית של הנציבות ל-2012 ו-2013, ובחרו שלושה נושאי דגל: האחד, קידום רבגוניות ושילוב של מגוון האוכלוסיות בחברה הישראלית במגזר הציבורי; השני – שילוב ערבים במגזר הפרטי; והשלישי פחות רלוונטי אבל גם רלוונטי – פערי שכר בין נשים לגברים.

נפתלי בנט: בואו נדבר קצת על נתוני אכיפה.

נפתלי בנט: ב-2012 התקבלו בנציבות 879 פניות, ומאז הקמתה בספטמבר 2008 ועד דצמבר 2012 התקבלו 2,931 פניות.

נפתלי בנט: אבל מתוכן רק 4% היו על רקע לאום.

נפתלי בנט: אסור לנו להרגיש שמפני שרק 4% היו על רקע לאום, אין בעיה.

נפתלי בנט: לפי דעתי, הבעיה היא גדולה עוד יותר, כי פשוט, מה שהשכל הישר שלי אומר, זה שהערבים אין להם נגישות לנציבות, ולכן הם לא מתלוננים.

נפתלי בנט: לכן המספרים אולי קצת יותר נמוכים.

פנינה תמנו: ומה עם השאר?

פנינה תמנו: האחוזים האחרים?

נפתלי בנט: אין לי פה ההתפלגות.

נפתלי בנט: אני אשמח – בהמשך.

נפתלי בנט: אחד הכלים המשמעותיים עבור הנציבות, ואנחנו משתמשים בזה הרבה, זה הליכים משפטיים.

נפתלי בנט: אני אתן לכם שלוש דוגמאות.

נפתלי בנט: הנציבות הופיעה כידיד בית-דין בתיק נגד "רכבת ישראל".

נפתלי בנט: שם הרכבת נתבעה כי הציבה תנאי סף של שירות צבאי לקבלה לעבודה במכרז חדש, באופן שהוביל לפיטורי 130 עובדים ערבים.

אחמד טיבי: טייבה וקלנסואה.

נפתלי בנט: נכון.

נפתלי בנט: בית-הדין אימץ לחלוטין את העמדה שלנו, של נציבות השוויון, וקבע שיש בתנאי סף זה ותנאי סף חלופיים שהציעה הרכבת משום אפליה עקיפה שמונעת מעובדים ערבים להתקבל לעבודה, והורה לרכבת להחזיר לעבודה את העובדים שפוטרו.

נפתלי בנט: עוד דוגמה, בתיק אחר ייצגה הנציבות 21 עובדים ערבים – – –

נסים זאב: מזל שהם לא היו חרדים, אחמד טיבי.

נפתלי בנט: אתה טועה, וגם הדבר הזה חשוב.

נפתלי בנט: אנחנו נדאג לעבוד ככל יכולתנו בשביל כל המיעוטים.

פנינה תמנו: חבר הכנסת זאב פשוט מתחרה בעניין קיפוח.

פנינה תמנו: כל פעם כשמדברים על קיפוח הוא – – –

נפתלי בנט: כן, אנחנו בתחרות קיפוח.

נפתלי בנט: 21 עובדים ערבים – בקשה דחופה למתן צו מניעה כנגד פיטוריהם מסניף מודיעין של רשת "כמעט חינם", בטענה שפיטורים אלה נעשו בשל אפליה על רקע לאום ולכן הם פסולים.

נפתלי בנט: בית-הדין ביטל את הפיטורים וקבע שיש לערוך שימוע לכל עובד ברמה אינדיבידואלית בטרם יוחלט אם לפטרו.

נפתלי בנט: זה דבר די מדהים, ולצערי זה קרה וזה קורה.

נפתלי בנט: ויש פה עוד רשימה ארוכה.

נפתלי בנט: אני לא אעבור על הכול.

נפתלי בנט: אנחנו גם מנסים לקדם בנציבות את נושא ההעדפה המתקנת וייצוג הולם בשירות המדינה, ולכן הגישה הנציבות חוות דעת בנושא הפעלת הכלל של העדפה מתקנת כבר בשלב ועדות הבוחנים במכרזים של שירות המדינה.

נפתלי בנט: בשלב זה, לצערי, נציבות שירות המדינה בחרה לא לאמץ את חוות הדעת ולבחון את הנושא לעומק במסגרת הרפורמה הכוללת במגזר הציבורי.

נפתלי בנט: יש לנו עבודת הסברה גם אצל מעסיקים פרטיים וציבוריים.

נפתלי בנט: בגדול, אני אגיד לכם את התפיסה שלי.

נפתלי בנט: הבעיה היא בהתחלה.

נפתלי בנט: ברגע שהמעסיק יעסיק את הערבי הראשון או את האישה הערבייה הראשונה, זה שובר את תקרת הזכוכית, והבאים בתור – זה יקרה כבר באופן טבעי.

נפתלי בנט: אי-אפשר להתכחש.

נפתלי בנט: ודאי שבקרב ציבורים בארץ יש אפליה.

נפתלי בנט: זאת אומרת, זה דבר – אני לא אתפלא אם יש לא מעט מקומות שבהם אם ערבי ויהודי בעלי כישורים זהים יגיעו, אז המעסיק ייקח את היהודי.

נפתלי בנט: בזה אנחנו צריכים להילחם.

נפתלי בנט: את הראשונים.

נפתלי בנט: אנשי הנציבות גם מעבירים הרצאות בערבית שמיועדות לעובדים ומעסיקים מהאוכלוסייה הערבית כדי להנגיש את שירות הנציבות לאוכלוסייה, מה שדיברנו קודם.

נפתלי בנט: אני רק רוצה לקראת סיום להגיד, העבודה של קידום בני האוכלוסייה הערבית בשוק העבודה לא נעצרה רק בנושא הזה אלא בכל תחום התעסוקה.

נפתלי בנט: אני אומר לכם, כמו שברור לכל אחד, מדינית אני לא מסכים אתך כנראה על שום דבר, אבל בנושא שוויון הזדמנויות בעבודה לערבים אתה לא תמצא שותף יותר פעיל ממני – בעניין הזה.

נפתלי בנט: אני אתן לכם דוגמה אפילו מלפני כמה שעות.

נפתלי בנט: במקרה, אני לא אמנה את השם, אבל חברה בין-לאומית מאוד מאוד גדולה באה, הם תמיד צריכים מאתנו כל מיני דברים, והתניתי – בוא נגיד, קשרתי את העזרה שלי להם, שזה טוב למדינת ישראל, בזה שהם יקימו איזושהי נוכחות בגליל לטובת תעסוקת ערבים.

נפתלי בנט: יש לנו בעיה מאוד מאוד קשה בצפון.

נפתלי בנט: פשוט אין שם מספיק עבודה, ונוצר מצב שהאבטלה בקרב המגזר הערבי גבוהה מאוד.

באסל גטאס: כמה ערבים מועסקים בנציבות עצמה?

נפתלי בנט: אני צריך לבדוק את הדבר הזה.

נפתלי בנט: חברים, תודה רבה.

באסל גטאס: בנציבות השוויון בעבודה – – –

פנינה תמנו: תודה לשר הכלכלה.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להודעה של סגן מזכירת הכנסת ולאחר מכן לדיון בהצעות האי-אמון.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת המדע והטכנולוגיה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת תמר זנדברג, משה זלמן פייגלין ודב חנין בנושא: ליקויים חמורים במאגר הביומטרי.

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: 1.

נאזם בדר: ממשלה כושלת בתחום הכלכלי, החברתי והמדיני;

נאזם בדר: 3.

נאזם בדר: ההסתה וההתנכלות של שר האוצר כלפי הציבור החרדי כדי להסתיר את הגזירות שהוטלו על כלל הציבור במדינה ובכך לגרום להגברת הקיצוניות בעם;

נאזם בדר: 5.

נאזם בדר: כישלון הממשלה בהסרת חסמים ביישום חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה;

נאזם בדר: 7.

נאזם בדר: הקלות לטייקונים וגזירות לאביונים;

פנינה תמנו: אנחנו עוברים לדיון בהצעות האי-אמון.

פנינה תמנו: הדובר הראשון – חבר הכנסת איציק שמולי מסיעת העבודה.

איציק שמולי: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני רוצה, ברשותכם, בראשית דברי, להתייחס לדברים של סגן שר החוץ, כיוון שהם די הדהדו בחלק הזה של המליאה.

איציק שמולי: אני, קודם כול, כופר בעצם ההנחה של סגן שר החוץ שבכל פעם שיש חרם, או שמשהו רע ברמה הבין-לאומית קורה למדינת ישראל, אז יש באופן אינסטינקטיבי צהלות שמחה בחלק הזה של המליאה.

איציק שמולי: אני לא צוהל ולא שמח שקורה דבר כזה למדינת ישראל.

איציק שמולי: אני חושב שחרם הוא דבר מגונה.

איציק שמולי: אבל אני, אדוני סגן שר החוץ, לא פחות לאומי ולא פחות ציוני מאף אחד אחר שיושב כאן בצד הזה של המליאה.

איציק שמולי: אני מכיר היטב היטב את הפרויקטים שעליהם דיברת, כיוון שמדובר בעיקר בשיתופי פעולה במישור האקדמי והמחקרי.

איציק שמולי: ואני רוצה להגיד לך, אדוני סגן שר החוץ, כמה פעמים אני, בתפקידי הקודם כיושב-ראש התאחדות סטודנטים, יצאתי לחו"ל כדי למנוע איזשהו חרם על – כמובן לא על מדינת ישראל אבל על ארגוני הסטודנטים; כל מיני שיתופי פעולה, כל מיני הצעות שעלו, שרצו להדיר אותנו ממקום כזה או אחר.

איציק שמולי: אדוני סגן שר החוץ, אתה דיברת גבוהה-גבוהה, ניסית למסגר את זה גם בעניין התקציבי, כאילו כאן טמונה הבעיה.

איציק שמולי: על שאלה אחת לא ענית.

איציק שמולי: בעוד 20 שנה, לשיטתך, מה אנחנו עושים?

איציק שמולי: הרי ברור לאיזה כיוון מדינת ישראל דוהרת.

איציק שמולי: ברור שאנחנו בדרך להתנגשות בחומה, התנגשות חזיתית.

איציק שמולי: ואני לא שמעתי ממך אפילו פתרון אחד, זולת האמירה שיהיה בסדר.

איציק שמולי: ואני חושב שהדבר הזה ראוי למענה.

איציק שמולי: ולכן אני מקווה, גברתי היושבת-ראש, שהתהליך שהחל בימים האלה באמת יביא לתוצאות, ולא יסתכם בעצם הישיבה בתהליך עצמו.

איציק שמולי: אני רוצה, ברשותכם, חברי, כמה מילים בקצרה גם על העניין החברתי.

איציק שמולי: בסופו של דבר, הונחה כאן תוכנית אכזרית וקשה.

איציק שמולי: וגם, צריך לומר ביושר, התקציב הזה נבנה אך ורק מתוך נקודת מבט אחת, כיסוי הגירעון.

איציק שמולי: אף אחד לא הביא בחשבון את ההשלכות החברתיות של התקציב הזה.

איציק שמולי: ואני חושב, תסתכלו רק על דבר אחד – ובזה אני מסיים – אני לא אוהב את ההתלהמות לפעמים נגד החברות הגדולות.

איציק שמולי: החברות האלה הביאו לכאן גם ידע, וגם טכנולוגיה, וגם מקומות עבודה.

איציק שמולי: אבל, אדוני סגן שר האוצר, שלא נמצא כאן, אם זה מוסרי לדרוש בתקציב הזה מהעשירון התחתון במדינת ישראל לוותר על 7% מהכנסתו, זה מוסרי לא פחות לבוא לחברות האלו, ומתוך נימוק שיעלה פה היום, של שוויון בנטל, לבקש ולצפות, ואפילו לדרוש, מאותן החברות, שקיבלו רק בחמש השנים האחרונות כ-17 מיליארד שקל, לשאת בנטל לפחות באותה המידה.

איציק שמולי: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת שמולי.

פנינה תמנו: יעלה ויבוא חבר הכנסת דב ליפמן.

פנינה תמנו: ואחריו – חבר הכנסת יוני שטבון.

דב ליפמן: כבוד היושבת-ראש, שרים נכבדים, חברות וחברי הכנסת, סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי, כבר הגיב על הצעות האי-אמון לגבי התקציב.

דב ליפמן: אני רוצה להתמקד בהצעה של יהדות התורה לגבי מה שהם כינו "ההסתה של שר האוצר".

דב ליפמן: חברות וחברי הכנסת, ההסתה שיצאה מהבית הזה יצאה מכיוון אחד – מיהדות התורה נגדנו, נגד יש עתיד ונגד הממשלה.

דב ליפמן: לצערי, הנציגים האלה טועים, ומדברים על טעות היסטורית.

דב ליפמן: מגיעים חילונים ואומרים בחקיקה שהם מכירים בלימוד התורה של כמעט 2,000 עילויים כשירותם לעם ולמדינה; במקום להגיד הודו לה' כי טוב שהגענו למצב שהמדינה מכירה או מבינה את הערך של לימוד התורה, אתם צועקים "והיא שעמדה לאבותינו".

דב ליפמן: מגיעים חילונים ואומרים בחקיקה שחשוב לתת לכל בחור ישיבה ללמוד תורה בגילים 18–21; במקום להגיד שהחיינו על ההכרה בחשיבות של לימוד התורה בשנים האלה, אתם בוכים שעומדים עלינו לכלותנו.

דב ליפמן: מגיעים חילונים ואומרים שרוצים לשחרר חרדים ללכת לעבוד, וגם מתקצבים כסף לעזור להם לעבור הכשרה לכניסה לשוק העבודה; במקום להגיד תודה, חייבים לתת לבני-תורה לפרנס את משפחותיהם בכבוד, אתם משווים אותנו לאויבים הכי גדולים של העם היהודי בהיסטוריה שלנו.

דב ליפמן: לדעתי, אתם טועים בגדול וזה רק מזיק לעולם התורה.

דב ליפמן: במקום לשתף פעולה ולעזור לבנות תוכניות של שילוב תורה ושירות, אתם מייצרים אווירה שהמדינה נגדכם.

דב ליפמן: במקום לבנות ישיבות לשם ולתפארת, שייתנו לבחורים את האפשרות להיות תלמידי חכמים וגם לשרת את העם בשירות צבאי ואזרחי, אתם מכריזים שזה בלתי אפשרי.

דב ליפמן: הממשלה הזאת לקחה אחריות גם על טובת המדינה וגם למה שטוב לעולם התורה.

דב ליפמן: בעקבות המדיניות של הממשלה הזאת והחוק החדש של הגיוס, אנחנו נותנים לכל בחור את ההזדמנות להיות בן-תורה, תלמיד חכם, וגם לשרת את המדינה וללכת לעבוד.

דב ליפמן: שמחתי לשמוע אתמול מאלוף-משנה גיל בן-שאול, מפקד היחידה הצבאית מיטב, שמספר החרדים שהחליטו להתגייס בחודש הבא הוא פי-שניים ממה שהיה בעבר.

דב ליפמן: אני מקווה שבחורים חרדים ימשיכו לשמוע למצפון הפנימי שלהם, שמדריך אותם לעשות מה שנכון, ולא למה שהנציגים במפלגות החרדיות דורשים מהם.

דב ליפמן: אין לי ספק שהסבים של כולנו היו מוכנים לשלם סכומים גדולים, ואולי אפילו לוותר על איברי גופם, כדי שתהיה להם הזכות לשרת בצבא שלנו בארץ הקודש.

דב ליפמן: ואני אומר כל הכבוד לממשלה שנותנת לכל בחור ישיבה את היכולת ללמוד תורה, להיות בן-תורה, בכל מובן המילה, וגם לשרת את העם.

דב ליפמן: בעקבות מה שהסברתי, וכל שאר הטוב שעושה הממשלה, אני קורא לכם לדחות את הצעות האי-אמון בממשלה.

דב ליפמן: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה לחבר הכנסת ליפמן.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת יוני שטבון.

פנינה תמנו: אחריו יעלה חבר הכנסת נסים זאב.

יוני שטבון: גברתי היושבת בראש, הסיפור של האיחוד האירופי מטריד פה הרבה מחברי הבית, מימין ומשמאל, אופוזיציה–קואליציה.

יוני שטבון: אני אשמח לתת איזה שיעור קטן בהיסטוריה, שאולי יעזור לנו לראות זווית קצת אחרת על כל הסוגיה הזאת של חרמות על מדינת ישראל, ואיך מדינה מגיבה על אירועים כאלה.

יוני שטבון: 10 בנובמבר 1975, האו"ם, עצרת האומות המאוחדות, מעביר החלטה 3379 – ציונות היא צורה של גזענות ואפליה.

יוני שטבון: כולם מכירים את האירוע הזה מ-1975.

יוני שטבון: עולה השגריר שלנו, השגריר באו"ם, חיים הרצוג – לימים, נשיא המדינה – לוקח את ההחלטה, מעביר בנאום מאוד מוכר – חבר הכנסת אחמד טיבי, אתה מכיר ודאי את הצורה של הדברים – וקורע את ההחלטה בפני חברי האו"ם, ואומר להם: שום החלטה ושום כלום.

יוני שטבון: 3379, הציונות היא לא אפליה ולא כלום.

אחמד טיבי: מה דעתך על המעשה שלו?

אחמד טיבי: מה דעתך על המעשה שלו?

יוני שטבון: לאחר מכן – –

אחמד טיבי: מה דעתך?

יוני שטבון: – – התשובה הייתה ברורה.

יוני שטבון: מדינת ישראל אמרה, תגידו מה שאתם רוצים, הציונות היא לא גזענות, והאו"ם, אחרי שנים מספר, חוזר בו.

אחמד טיבי: זו הייתה התפרעות?

יוני שטבון: 12 במרס – –

פנינה תמנו: הוא מגיע לנקודה.

יוני שטבון: – – 1979 – הנשיא קרטר הולך למנחם בגין ואומר לו: תקשיב, אם לא תסכים לתנאים של המצרים, לא יהיה פה טוב.

יוני שטבון: עונה לו מנחם בגין בזו הלשון: אדוני הנשיא – לפני 34 שנה בדיוק – נחתום רק על דברים שאנחנו מסכימים עליהם, ועל אלה שאיננו מסכימים, לא נחתום.

יוני שטבון: שעות מספר אחרי זה הנשיא קרטר מתקשר לבגין ומסביר לו שהגענו לפשרה, ומצאנו את הפתרון.

אלעזר שטרן: ומה בגין עשה אחר כך?

אלעזר שטרן: תלך עד הסוף, יוני.

ג'מאל זחאלקה: המתחיל בסיפור, אומרים לו גמור.

יוני שטבון: 28 בספטמבר 2009 – אני אשמח להתייחס – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת שטרן – –

יוני שטבון: – – אנחנו בשיעור היסטוריה משותף, אחרי זה אשמח לשמוע.

פנינה תמנו: – – יש לו פה נאום מסודר, למה להתערב לו בדברים?

יוני שטבון: 28 בספטמבר 2009 – ראש הממשלה נתניהו, ראש הממשלה הנוכחי, גם כן, בנאום הפצצה על איראן, שם את הדברים בצורה ברורה על השולחן מול כל האו"ם, וגם מדינות העולם מתיישרות ומבינות.

יוני שטבון: אני חושב שמלימוד היסטוריה פשוט – וגם אם אנחנו חולקים על ראשי ממשלות כאלה ואחרים או מנהגים כאלה ואחרים – ברגע שאנחנו מראים אומץ, ברגע שאנחנו מדברים בצורה ברורה, גם העולם מבין את זה.

יוני שטבון: הסיפור של האיחוד האירופי, החרם של האיחוד האירופי כלפי מדינת ישראל – בואו נגיד את הדברים בצורה הכי ברורה שיש – האיחוד האירופי מזהה סדקים בחברה הישראלית, שמדינת ישראל מפחדת להגיד שיהודה ושומרון הם חלק בלתי נפרד ממדינת ישראל, וגורמים בתוכנו מתחילים לקלקל ולפלג את החברה הישראלית בנושא הזה.

יוני שטבון: גם האיחוד האירופי מבין את זה, ונכנס לתוך התחום.

יוני שטבון: ברגע שאנחנו, מדינת ישראל הריבונית, תדבר בצורה ברורה, כולם יירגעו וגם העולם כולו.

יוני שטבון: קצת היסטוריה, הדברים יכולים להירגע.

יוני שטבון: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת שטבון.

פנינה תמנו: יעלה ויבוא חבר הכנסת נסים זאב.

פנינה תמנו: ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

אחמד טיבי: יוני, לא שמעתי דעתך על הקריעה באו"ם.

אחמד טיבי: מעשה התפרעות או – – –

יוני שטבון: – – – מה שעשית היה ברברי.

אחמד טיבי: אני עשיתי מעשה ברברי?

נסים זאב: אולי תפסיק לנהל פה את הכנסת, אחמד טיבי?

אחמד טיבי: לא היום.

נסים זאב: תירגע.

אחמד טיבי: – – –

פנינה תמנו: היום דווקא הוא רגוע.

פנינה תמנו: חבר הכנסת טיבי מאוד רגוע היום.

נסים זאב: מה קרה לראש הממשלה, גברתי היושבת בראש, שפתאום רץ בבהילות להכריז על משאל עם?

נסים זאב: מה קרה לו?

נסים זאב: הוא לא חושש מג'ון קרי.

נסים זאב: אני אומר לך, אחמד טיבי, הוא לא חושש מהאיחוד האירופי, מהסנקציות, מהחרמות, מהנידויים, זה לא מעניין אותו.

נסים זאב: הוא פשוט הבוקר שמע את אחמד טיבי, שאומר משפט מאוד ברור וחד-משמעי.

נסים זאב: אומר: אם תהליך השלום הזה יתפוצץ, תדעו לכם, האינתיפאדה השלישית בדרך.

נסים זאב: ראש הממשלה אמר, איך אני יכול להתמודד עם הגזירה הזאת, עם האיום הזה?

נסים זאב: אני חייב לרוץ ולחוקק את החוק.

נסים זאב: אחלה, אחמד טיבי, יא ניאלכּ, אני אומר לך, כל הכבוד לך.

נסים זאב: אף אחד לא יכול להזיז את ראש הממשלה בשום נושא, רק אתה.

נסים זאב: עכשיו אני רוצה לומר לכם, לנושא שש"ס החליטה לדבר עליו, הנושא של 16 מיליארד שקלים, שמדינת ישראל בעצם אומרת: אתם הטייקונים, החברות הגדולות, אנחנו ניתן לכם את כל ההטבות, כיד הטובה עלינו.

נסים זאב: 16 מיליארד של הטבות הולכים בסך הכול לחמש חברות, גברתי היושבת-ראש, ואין עינינו צרה בהן, אבל מדוע לגזור גזירות על השכבות החלשות במדינת ישראל?

נסים זאב: להצר את צעדיהם, לקחת את פת לחמם ולומר – אנחנו לא מתכוונים לפגוע בכם.

נסים זאב: יש מושג בהלכה של "פסיק רישיה ולא ימות".

נסים זאב: מה המשמעות?

נסים זאב: אתה לוקח את הראש של העוף, ואתה אומר: אני לא רוצה להרוג אותו, אני רק, אומרים בערבית "בתקטע ראסו" – מוציאים לו רק את הראש שלו.

נסים זאב: אז מה, איך הוא יישאר בחיים?

נסים זאב: הוא לא יכול להישאר בחיים.

נסים זאב: אתה מנתק את הראש מהגוף, זה מה שעושה הממשלה הזאת.

נסים זאב: ממשלה שלא מתכוונת באמת להזיק.

נסים זאב: הלוא חשו"ק פגיעתם רעה, הם לא מתכוונים אפילו להזיק.

נסים זאב: הם מזיקים בלי שהם התכוונו.

נסים זאב: זה הממשלה שלנו.

נסים זאב: היא לא מתכוונת להזיק, אין לה אפילו השכל להתכוון להזיק.

נסים זאב: הם מזיקים כי ככה זה הדרך.

נסים זאב: ואני רוצה לומר שהממשלה לא חשבה למשל לקחת מסים על הנושא של הגז, לא התקבלה שום החלטה בנושא הזה.

נסים זאב: ולא יכול להיות, כאשר אני שומע פה את האמירות – גם בנושא האחר, אני חייב להתייחס אליו אולי בדיון הבא, כי יש לי רק כמה שניות, הנושא של הגיוס, שעושים לנו טובה בכלל שנותנים לנו רשות ללמוד תורה.

נסים זאב: מעולם לא למדנו תורה, עד שבאה יש עתיד, והם נותנים לנו בחוק אפשרות ללמוד תורה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת זאב, על העמידה בלוח הזמנים.

נסים זאב: שמעתם על הבדיחה הזאת?

נסים זאב: יש עוד בדיחות, אבל זו אחת מהן.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת זאב.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, שר האוצר – – –

יאיר לפיד: שלום, כבודו.

משה גפני: שלום וברכה.

משה גפני: טוב שבאת, כי אני הולך לדבר עליך.

יאיר לפיד: אני ידעתי שאתה פה.

משה גפני: אבל היום אני לא אדבר רק עליך, אני אדבר על עוד כמה.

פנינה תמנו: קבלת פנים חמה.

משה גפני: אבל נתחיל בך.

משה גפני: התקציב שהגשת לכנסת הוא התקציב הכי רע שהיה אי-פעם במדינת ישראל.

משה גפני: אמרתי את זה, אתה גם יודע את זה, אתה כבר מכיר את זה.

משה גפני: פגיעות במעמד הביניים, בשכבות החלשות, ללא סיבה.

משה גפני: אין צורך.

משה גפני: אין צורך.

משה גפני: כל הסיפור הזה שמכרו לך על הנושא של החור התקציבי והבור התקציבי וכל מה שנלווה לעניין הזה, לא היה צריך לעשות את מה שעשיתם, ואתה לא – למה אתה הולך?

יאיר לפיד: אני פה.

יאיר לפיד: אני פה.

משה גפני: לא, אתה יודע מה, אני אדבר גם אם אתה הולך, מה.

יאיר לפיד: לא, חס וחלילה.

משה גפני: והמציאות הזאת היא מציאות שהיא בלתי מתקבלת על הדעת.

משה גפני: לא היה במערכת הפוליטית – וזאת פוליטיקה חדשה – לא היה במערכת הפוליטית דבר כזה שבן-אדם אומר, או מפלגה אומרת, שהם לא יעשו דבר מסוים, במיוחד בנושא של מדיניות, של פגיעה במעמד הביניים, ורק עוברים את הבחירות, נכנסים לכנסת ולקואליציה ומקבלים תפקיד, ועושים בדיוק את ההפך.

משה גפני: בחיים אני לא הייתי נותן – בחיים – לא הייתי נותן פגיעה כזאת במעמד הביניים.

משה גפני: העלאת מסים, כל מה שנלווה לעניין הזה, דיור.

משה גפני: שום דבר.

משה גפני: כלום.

משה גפני: אין מנוע צמיחה אחד בתקציב הזה.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: עכשיו אני רוצה לדבר לא רק על שר האוצר, כי זה כבר לא חידוש, אבל אני צריך להקדים ולומר.

משה גפני: מה עושה שר האוצר, איך הוא מסתיר את הדבר הנורא הזה?

משה גפני: הרי הוא שיקר לציבור.

משה גפני: הוא מדבר על החרדים, החרדים זה היום טרנד שהולך.

משה גפני: מדבר – פה הוא מדבר על הליבה ופה הוא מדבר על הגיוס, הרי הוא לא עושה שום דבר בעניין הזה.

משה גפני: אין חרדי אחד שיתגייס בגללו ואין אחד שישנה מאורחות חייו בגלל זה.

משה גפני: אולי להפך, ייגרם נזק, אבל הוא מסתיר ומנסה – עד שתפסנו את זה לקח לנו זמן – אבל תפסנו את זה, אנחנו כבר לא מתווכחים אתו על העניין הזה.

משה גפני: הוא רוצה להסתיר את השקר הפוליטי, המדיני, הציבורי, הכלכלי שהוא גרם לתושבי מדינת ישראל באמצעות הסטת הוויכוח לכיוון אחר.

משה גפני: אנחנו לא הולכים לשחק את המשחק הזה, אבל, אדוני שר האוצר, התקנאו בך חבריך לקואליציה והחליטו שגם הם לוקחים אג'נדות.

משה גפני: הלכה ישראל ביתנו, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, חברי איווט ליברמן, והוא ראה שיש לך אג'נדה.

משה גפני: הוא פחד, הוא רק לא ראה שאתה יורד בסקרים, אבל הוא פחד שאולי זה ייתן לך קולות, אז הוא החליט שהוא מביא את המשילות.

משה גפני: משילות עליך ישראל.

משה גפני: אתה יודע, אדוני שר האוצר, שבחוק המשילות – שגם אתם מגישים וגם ישראל ביתנו; הרי אתם גם התקנאתם בו אז גם אתם הגשתם, באמצעות רונן הופמן אתם הגשתם גם חוק כזה – שאם לא מאושר התקציב עד ה"דד-ליין" שנקבע בחוק, הכנסת לא מתפזרת, זאת אומרת גם לא יהיה תקציב למדינה.

משה גפני: חוק שיש בו חוסר – מה אני אגיד לכם, הנושא של דמוקרטיה, היות שביש עתיד אין דמוקרטיה, אז דמוקרטיה, אין מה לדבר אתם על העניין הזה – אבל יש בו נזקים על ימין ועל שמאל, גם בנושא של אחוז החסימה, גם בנושא של תקציב המדינה, גם בנושא של הבעת אי-אמון, גם בכלל בנושא של המשילות, שהולך להיפגע עם החוק הזה.

משה גפני: ראה איווט ליברמן – – –

אחמד טיבי: בגללכם אנחנו אוכלים אותה.

משה גפני: נכון.

משה גפני: נכון.

משה גפני: אני תכף אומר.

משה גפני: אני אמרתי אתמול בכינוס ב"בית ציוני אמריקה" – לא הבנתי את דברי חז"ל, מה זה אוי לרשע ואוי לשכנו.

משה גפני: הרשע, מילא, מענישים אותו, בסדר, אבל למה שכנו?

משה גפני: שכנו הוא בחור טוב.

משה גפני: למה מענישים אותו, לא הבנתי.

משה גפני: עד שהם הגיעו.

משה גפני: הם הביאו את מיצוי כושר השתכרות.

משה גפני: הסברנו להם שפוגעים בנשים ערביות, בעקרות-בית, בסטודנטים, באימהות חד-הוריות, בכולם.

משה גפני: לא חשוב.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת, משפט סיכום בבקשה.

משה גפני: היות שפוגעים בנו, אז אוי לרשע ואוי לשכנו, אז פוגעים בכל העולם.

משה גפני: אני מודה בזה, הנושא של אחוז החסימה וכל הנושא של איווט ליברמן זה לא בגללנו – – –

ג'מאל זחאלקה: – – – לא הבנתי מי הרשע.

משה גפני: אני, אני הרשע, אני הרשע.

ג'מאל זחאלקה: אתה.

משה גפני: אני הרשע.

משה גפני: לגביו אני הרשע.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

משה גפני: כן, אני מסכם.

משה גפני: אבל אז קפץ עלינו רוגזו של הבית היהודי.

משה גפני: הוא לא יכול להשאיר רק את יאיר לפיד ואת איווט ליברמן עם אג'נדות, אז הוא גם עכשיו הביא לנו – ומזל שעוד לא אישרו לו להביא את זה, רצו להביא את זה ביום רביעי – שיצטרכו משאל עם על נושא מדיני.

משה גפני: זאת אומרת, אם אני הייתי – אנחנו החרדים, היינו בקואליציה, או אני לא יודע – והיינו מבקשים את הדבר הכי קטן שיכול להיות לעזור לאזרחי ישראל, היו אומרים עלינו שאנחנו סחטנים.

משה גפני: אנחנו סוחטים, אנחנו חברים בקואליציה.

משה גפני: יושבים שלושה סחטנים – סחטנים שלא היו מאז קום המדינה – זה לפיד, סוחט מלחמה נגד החרדים, גורם נזק לעם ישראל, פירוד בין כולם; זה איווט ליברמן, סוחט משילות, שהולכת לעשות נזק למשטר הדמוקרטי במדינת ישראל ולגרום נזק לעבודת הכנסת – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: – – ובנט סוחט משאל עם.

משה גפני: הכנסת נבחרה, הממשלה נבחרה, אבל הוא רוצה שיהיה משאל עם, גם לו יש אג'נדה.

משה גפני: סחטנים, נמאסתם.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת גפני.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואחריו – חבר הכנסת הורוביץ.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: יש לך שלוש דקות.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, אדוני שר הביטחון, עמיתי חברי הכנסת, ראיתי שחלק מהצעות החוק דנות גם בכישלון הממשלה בהיבט החברתי ובהיבט המדיני, ואני חושב שדווקא היום או היומיים האלה הם ימים של בשורה לעם ישראל, שסוף-סוף יחודש התהליך המדיני.

אלעזר שטרן: יהיו מאתנו סקפטיים יותר או פחות, אין לי ספק שעצם חידוש התהליך, או הידיעה שאנחנו באמת עושים את המרב שאנחנו יכולים לעשות כדי לקדם שלום היא חשובה, גם אם לצערי לא תהיינה תוצאות, ובמיוחד אם תהיינה תוצאות, כדי שנמשיך באמת לחיות פה יחד, ואם צריך – גם להילחם יחד.

אלעזר שטרן: אני גם מכאן מחזק את אמירתו של ראש הממשלה, או תביעתו, שהתהליך הזה יעבור משאל עם.

אלעזר שטרן: אני חושב שגם לדבר הזה יש חשיבות אסטרטגית לעתידנו כחברה אחת וכמדינה כאן, באמצע המזרח התיכון.

אלעזר שטרן: אני קצת מצר על המושב הזה של הכנסת, כסטודנט חדש, על גילויי ההסתה, או אני אגיד ככה – האלימות המילולית.

אלעזר שטרן: אני חושב שעמיתי משכו את זה למקומות קיצוניים.

אלעזר שטרן: אני חושב שהדברים האלה נכונים גם באשר למתנגדי השוויון בנטל וגם באשר למתנגדי החוק ליישוב הבדואים בנגב.

אלעזר שטרן: אני חושב שהבעיה שלנו תהיה שאנחנו, כחברי כנסת או כמנהיגים, נרצה לעצור, ועדר שאתה דוחף אותו לפי התהום אתה לא יכול להחליט מתי אתה עוצר.

אלעזר שטרן: על מה אני מצר הכי הרבה בכנסת הזאת?

אלעזר שטרן: אנחנו עומדים יומיים לפני הבחירות לרבנות הראשית לישראל, ולצערי הרב אין שום שמחה ושום תחושה של מתח בעם.

אלעזר שטרן: הצלחנו יחד להמאיס את המוסד הזה על רוב הציבור בישראל.

אלעזר שטרן: אני חושב שמהרגע שנפתחה כאן הכנסת, כמעט, גם לפני שנכנסה המשטרה לסיפור הזה, גם לפני שנכנסו הציטטות של ההסתות של חלק מהמועמדים לתוך המערכת הזאת, גם לפני הכותרות של היום על ה"כושרים" ועל התעודות של כל אחד, לצערי הרב, בשני הקצוות של הבית הזה, שפחות אכפת להם מזהותה היהודית של המדינה, גם בצד החילוני וגם בצד החרדי, דחפו את האמצע – אותנו, שכן אכפת לנו מהזהות היהודית של המדינה – למקומות כאלה שאנחנו לא יכולים להתגאות, ואני אומר את האמת, לא יכולים לומר גם עכשיו, ערב הבחירות, שעל הרבנות שתיבחר תהיה גאוותנו.

אלעזר שטרן: אני אומר את זה, ואני באמת מאחל שייבחרו מועמדים שיהיו מקובלים ויפעלו לאיחוד העם, לא רק כאמירה אלא מכוח דהיתרא עדיף, שידעו שבמציאות הנוכחית של החברה בישראל צריך להקל.

אלעזר שטרן: אני אומר את הדברים במיוחד לנושא הגיור.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

אלעזר שטרן: אוקיי.

אלעזר שטרן: שלב סיכום?

אלעזר שטרן: אז אם במקורות שלנו כתוב "אהוב את המלאכה ושנא את הרבנות", לצערי הרב, אני עוד לא משוכנע שבמושב הזה של הכנסת תרמנו מספיק לאהוב את המלאכה, אבל אני כן משוכנע שתרמנו יותר מדי לחלק השני, לסיפה – "ושנא את הרבנות".

אלעזר שטרן: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת שטרן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברי הכנסת דב חנין, ג'מאל זחאלקה, ישראל חסון ואופיר אקוניס.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי בצער, אני חייב להגיד, את החלטת בג"ץ שלא לפסול בשלב הזה את מועמדותו של הרב אליהו לתפקיד המכובד כל כך של רב ראשי לישראל.

ניצן הורוביץ: אני אמרתי את זה כאן ואני אשוב ואדגיש את זה היום, לקראת הבחירות של הרבנים הראשיים בהמשך השבוע.

ניצן הורוביץ: הרב אליהו הוא גזען, ואדם כזה לא צריך לעמוד בראש המוסד הזה של הרבנות הראשית לישראל.

ניצן הורוביץ: בתפקיד ממלכתי כל כך נכבד, גם בעל מעמד שיפוטי, משום שהרב הראשי גם עומד בראש בית-הדין הגדול, ויש לו סמכות של שופט, אפילו כמו שופט עליון – יש לו השפעה על האופן שבו אנו מנהלים את חיינו במדינה הזאת, וגם אנשים פרטיים בחייהם המשפחתיים והאישיים, לא צריך להיות אדם שמסית נגד ציבורים גדולים במדינת ישראל: נגד ערבים, ונגד נשים ונגד חילונים ונגד הומואים ונגד נוכרים, ונגד זרים, ונגד אני לא יודע מי.

ניצן הורוביץ: זה לא רב ראשי.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לומר שגם אם יש לי בעיה עקרונית עם מוסד הרבנות, אדם כזה מייצג גם אותי, והוא מקבל את משכורתו ממדינת ישראל שגם אנחנו חלק ממנה, ואנחנו לא יכולים להסכים שאדם כזה יעמוד בראש הרבנות הראשית.

ניצן הורוביץ: בג"ץ אמר שבשל לוח הזמנים הצפוף – את הבג"ץ, את העתירה, הגיש חברי, עיסאווי פריג', חבר הכנסת מתנועתי, ממרצ, ובג"ץ אמר שבשל לוח הזמנים הצפוף לא ניתן להיכנס לעניין.

ניצן הורוביץ: אבל אני רוצה לומר לכם שההחלטה הזו, בצירוף הדברים שאמר היועץ המשפטי לממשלה, שהוא לא יכול להגן על המועמדות הזו כי היא איננה מועמדות ראויה – כך אמר היועץ המשפטי וינשטיין – סוללים את הדרך לפסילתו של הרב אליהו, אם ייבחר, חלילה – ואני אומר חלילה, כי אם ייבחר זו תהיה סטירת לחי לא רק למוסד הרבנות אלא לחברה הישראלית בכלל.

ניצן הורוביץ: עכשיו נמצאים הדברים בידי הגוף הבוחר את הרבנים הראשיים.

ניצן הורוביץ: בגוף הזה חברים נציגי ציבור, חברים רבנים מכל מיני מקומות, חברים ראשי ערים, חברים אישים שמייצגים את החברה הישראלית; גם חברי כנסת, גם שרים.

ניצן הורוביץ: ואני מכאן קורא לחברי הגוף הבוחר את הרבנים הראשיים: אל תבחרו ברב אליהו לרב הראשי.

ניצן הורוביץ: תחסכו מאתנו את הפארסה הזאת.

ניצן הורוביץ: תחסכו מחברי, עיסאווי פריג' – –

שולי מועלם-רפאלי: אתה כל כך טועה.

ניצן הורוביץ: – – את הצורך ללכת שוב לבג"ץ ולעתור נגד המינוי הפסול הזה.

ניצן הורוביץ: זה עדיין בידי הגוף הבוחר.

ניצן הורוביץ: ניתן למנוע את הבושה הזאת – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

ניצן הורוביץ: – – את המבוכה הזאת, את הביזיון הזה.

ניצן הורוביץ: אני אומר לך, חברת הכנסת שולי רפאלי, אני מאוד מעריך אותך, באמת, באופן אישי, אבל אני אומר לך: אנחנו לא נסכים, וזה לא יעבור, המינוי הזה.

ניצן הורוביץ: זה לא יעזור.

ניצן הורוביץ: אדם שמסית, אדם שמפיץ שנאה, אדם שקורא להמרדה נגד שלטון החוק, אדם שבכלל – זה בכלל בעיני פלילי, פלילי מה שהוא אומר – לא יכול לעמוד בראש המוסד הזה של הרבנות הראשית.

ניצן הורוביץ: ואני שואל: אין מועמדים אחרים?

ניצן הורוביץ: אין דמויות אחרות?

ניצן הורוביץ: זה מי שמצאו לעמוד בראש המוסד הזה?

ניצן הורוביץ: תחסכו מאתנו את הצורך לעתור שוב לבג"ץ.

ניצן הורוביץ: אל תבחרו בו, בחרו במי שהוא ראוי.

ניצן הורוביץ: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת הורוביץ.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: זה יחסוך תקן, חבר הכנסת ליצמן.

יחיאל חיליק בר: אם הוא יהיה גם וגם, זה יחסוך תקן.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, תחילה אני מברך – יש לנו אורחים מכפר-קרע, אהלן וסהלן, יא ג'מאעה, שמנהלים מאבק נגד החושך ובעד האור.

מסעוד גנאים: זה לחיבור כ-1,200 בתים לחשמל.

מסעוד גנאים: זה בכפר-קרע בישראל, שיש 1,200 בתים, עד היום, בלי חשמל.

מסעוד גנאים: לענייננו.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, מאחר שהעניין הוא הסרת חסמים בפני העסקת ערבים במשק וכו' – בכנסת העלינו פעם אחר פעם את בעיית האבטלה ביישובים הערביים ואת המשבר בהעסקת מורים-מורות אקדמאים, נשים, מי לא?

מסעוד גנאים: ולמרות כל התוכניות, שעל חלק מהן הכריז שר התמ"ת פה בכנסת, עדיין הבעיה היא אותה בעיה.

מסעוד גנאים: אבטלה.

מסעוד גנאים: יש אנשים שלמדו הרבה שנים ויושבים בבית, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: האבטלה בקרב המורות והמורים הערבים מאוד גבוהה, מדובר באלפי מורות ערביות.

מסעוד גנאים: וגם כאשר הכריז משרד החינוך על תוכנית להעסקת כ-500 מורים ומורות, לשלב אותם בבתי-ספר יהודיים, תראו את החסם המרכזי, תשמעו אתו: היה ריאיון עם מורה שהוא ציוני-דתי, לא זוכר מאיזה יישוב, והיו גם ראיונות עם תלמידים עלומי שם, מה דעתם על העסקת מורה ערבי או מורה ערבייה בבית-הספר שלהם.

מסעוד גנאים: המורה המכובד אמר דברי רעל, שמסמלים את הגזענות במלוא כיעורה.

מסעוד גנאים: הוא אמר שכאילו מורה ערבי או מורה ערבייה זה קו אדום, כי זו סכנה לציונות וליהדות וזה גורם להתבוללות.

מסעוד גנאים: עד כדי כך.

מסעוד גנאים: התלמידים דיברו דברים מאוד מסוכנים, מאוד גזעניים; הם אמרו: אנחנו לא נרשה למורה הערבייה להיכנס לכיתה שלנו, נעשה הכול כדי להבריח אותה ולגרש אותה, אפילו גם אם נגרום לה למוות, לקבר.

מסעוד גנאים: כך נאמר.

מסעוד גנאים: אז, כבוד השר, שר התמ"ת, כבוד ראש הממשלה, החסם המרכזי בפני עבודה והעסקה של ערבים במשק זה הגזענות, זה שנאת ערבים; בחסם הזה צריך לטפל.

מסעוד גנאים: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת גנאים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יחיאל חיליק בר: אני גם כן מצטרף ומקדם בברכה את החברים מכפר-קרע, ומקווה שישראל תדע למנוע את הביזיון הזה של בתים שאינם מחוברים לרשת החשמל.

יחיאל חיליק בר: זה לא מתאים למדינה מתוקנת ובטח לא למדינה שלנו.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה לך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, גם אני רוצה לפתוח בברכה לאורחים שלנו מכפר-קרע וליוזמה שלהם, של "באנו חושך לגרש".

דב חנין: אגב, אדוני היושב-ראש, חלק גדול מאוד מהבתים האלה בכפר-קרע, אבל גם ביישובים ערביים אחרים, הם בתים שאינם מיועדים להריסה ולא ייהרסו בכל מקרה, ולא ייהרסו, וסתם מתעללים באנשים ומונעים מהם חשמל.

דב חנין: אני מצרף את קולי לכם, עמיתי חברי הכנסת, ודורש לאפשר חיבור לחשמל לבתים האלה, כדי שבאמת החושך ילך ויתרחק.

דב חנין: אבל, אדוני היושב-ראש, אנחנו בכנסת היום דווקא נמצאים ביום שבו החושך הולך וגובר, כי אנחנו ניהלנו לאורך כל היום הזה הליך ארוך, קשה, בעייתי, בוועדת חוקה, נוכח מהלך כוחני של הממשלה.

דב חנין: אדוני שר הרווחה, חבר הכנסת כהן, בניגוד מוחלט למה שאתה אמרת לנו כאן, במליאת הכנסת, שלפני חוק המשילות תהיה הידברות רצינית, ראויה, אתנו, עם חברי הכנסת, הקואליציה הלכה באופן כוחני, במהלך שהמטרה שלו הייתה להשלים את החוק לקריאה ראשונה ללא דיון ראוי, ללא דיון רציני.

דב חנין: כך לא מנהלים דיונים קונסטיטוציוניים.

דב חנין: מאוד מצער שגם אתם, בסיעת יש עתיד, אדוני שר האוצר, שלא מקשיב לי, שגם אתם בסיעת יש עתיד לוקחים חלק בדבר הזה ואפילו חלק פעיל במהלך שבסופו של דבר הורס את המערכות הדמוקרטיות בארץ הזאת.

דב חנין: הכותרת שהצעות החוק שלכם נמצאות תחתיה היא הכותרת של משילות, ואני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שבישראל אין בכלל בעיית משילות.

דב חנין: בישראל יש ראש ממשלה שיצא למלחמה אחרי שיחת טלפון עם שר הביטחון.

דב חנין: ראש ממשלה אחר, לפני שמונה שנים, החליט בהתייעצות עם חבריו בחווה לפנות חבל ארץ מיושביו.

דב חנין: אני לא נכנס אפילו לוויכוח על השאלה אם זו הייתה החלטה טובה או החלטה רעה, ההחלטה על המלחמה או ההחלטה על ההתנתקות, אבל זה מה שעשה ראש ממשלה שרצה לעשות דברים.

דב חנין: וזה שראש הממשלה אצלנו לא יודע לאן הוא רוצה ללכת זו לא בעיה של השיטה, זו בעיה של האישיות.

דב חנין: צריך את ראש הממשלה אולי להחליף אבל לא צריך להחליף את השיטה הפרלמנטרית שלנו.

דב חנין: המערכת שאתם מנסים לקדם בשם המשילות היא מערכת שפוגעת באופן מאוד קשה בדמוקרטיה.

דב חנין: היא פוגעת בדמוקרטיה, יוצרת חסמים גבוהים וחומות גבוהות מסביב למועדון הפוליטי, כדי לא לאפשר למי שלא נמצא בתוך המועדון הזה להיכנס פנימה.

דב חנין: לכן זו הצעת חוק לא מוסרית, לכן זו הצעת חוק לא ראויה.

דב חנין: אבל מעבר לזה, המטרות שלכם בהצעת החוק הזו זה לחסל את המפלגות הקטנות, להוציא אותן מהכנסת, המפלגות הקטנות שתרמו לכנסת אנשים כמו תופיק טובי, ותמר גוז'נסקי, וחיים אורון ושלמה לורינץ, מסיעות שונות.

דב חנין: אנשים שהיו נותני הבסיס לפרלמנטריזם הישראלי, אותם אתם רוצים לגרש מהכנסת.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

דב חנין: כמובן, המטרה הבלתי-מוצהרת של ההצעה הזאת היא כנסת בלי ערבים.

דב חנין: זו מטרתו של ליברמן, זה חלק מאותו מהלך של טרנספר פוליטי של האוכלוסייה הערבית החוצה מהמגרש הפוליטי הפרלמנטרי בישראל.

דב חנין: אבל מצער, שוב, אדוני שר האוצר, חבל שאתה לא מקשיב, מצער שגם אתם ביש עתיד נותנים את ידכם למהלך הזה, האנטי-דמוקרטי.

דב חנין: אני לגמרי יכול להבין למה חבר הכנסת ליברמן מעוניין בכנסת בלי ערבים, למה זה משרת אותו גם ברמה העקרונית וגם ברמה הפוליטית.

דב חנין: אני לא מצליח להבין למה סיעה כמו יש עתיד, שעדיין טוענת שהיא מפלגת מרכז, לא מפלגת ימין קיצוני, שהיא עדיין טוענת שהיא מחויבת לערכים ליברליים ודמוקרטיים, למה אתם משתפים פעולה עם המהלך הליברמני הזה; למה אתם משתפים פעולה עם מהלך של להעביר הצעת חוק כל כך משמעותית, כל כך דרמטית, כל כך היסטורית, בהליך שמנוגד לכל הנורמות של איך צריך להתנהל דיון קונסטיטוציוני בכנסת.

יחיאל חיליק בר: תודה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני מנצל את ההזדמנות – –

יחיאל חיליק בר: לא, אתה הרבה אחרי הזמן כבר.

דב חנין: – – רק כדי לומר שהדבר הזה – – –

יחיאל חיליק בר: משפט אחרון.

דב חנין: ואני באמת מסיים את זמני, תודה לך.

דב חנין: אני מנצל את חצי הדקה שנותרה לי כדי לומר שהדבר הזה נעשה תוך הפרת כל נורמה של איך מנהלים דיון קונסטיטוציוני.

דב חנין: לא הזמינו מומחים, לא הזמינו חוות דעת, לא הזמינו מחקרים השוואתיים, הכול מכיוון שליברמן התרגז.

דב חנין: וכיוון ששר האוצר עוזב אותנו, לא נעים לו לשמוע את הדברים שלי, אז אני רק אומר שגם בוועדה הגיע נציג האוצר ורצה להשמיע את דעתו על ההיבטים התקציביים של החוק הזה, ויש לחוק הזה היבטים תקציביים, ואפילו את נציג האוצר לא היו מוכנים לשמוע, כי כשליברמן נותן הוראה אפילו שר האוצר נעמד דום.

דב חנין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת דב חנין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אני מבקש מכם, הולך להיות פה לא לילה ארוך אלא בוקר ארוך, אז תנסו לשמור על הזמן.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת ישראל חסון, ואחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת אופיר אקוניס, לפני תשובתו של שר האוצר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית אני רוצה להגיד לחבר'ה מהיישוב שלי, מכפר-קרע, ברוכים הבאים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו תומכים במאבק שלכם, בפעילות שלכם למען חיבור הבתים שלכם ושל אחרים לחשמל.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו חיים, כבוד היושב-ראש, במאה ה-21; האם מישהו מתאר לעצמו בית בלי חשמל במאה ה-21?

ג'מאל זחאלקה: הרי אנשים יתחברו לחשמל, אם זה בצורה פיראטית משכנים, אם זה בגנרטור, אם זה בשיטה אחרת.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו כולנו זוכרים את האסון בכרמל, שבו משפחה נשרפה למוות בגלל גנרטור, ועדיין, עדיין, למרות שהיו דיונים רבים בוועדות של הכנסת, אין פתרון.

ג'מאל זחאלקה: זה עומד לפתחה של הממשלה, של משרד הפנים ושל כולם.

ג'מאל זחאלקה: לא יכול להיות שיימשך המצב הזה.

ג'מאל זחאלקה: מדובר, יותר מ-95% מהבתים, 99% מהם, לא מיועדים להריסה, כלומר, אין עליהם צווי הריסה.

ג'מאל זחאלקה: בתים ללא רישיון – מה זאת אומרת "בית ללא רישיון"?

ג'מאל זחאלקה: בית מעוכב רישיון, כי מסיבות ביורוקרטיות, סיבות בוועדות התכנון, ברשות המקומית, השד יודע מה, הבית עדיין לא קיבל רישיון.

ג'מאל זחאלקה: אבל כל אחד שמסתכל ובוחן את העניין יודע שהבית הולך לקבל רישיון, ובינתיים המשפחה סובלת, היא לא מחוברת לחשמל.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהגיע הזמן שהממשלה תשנה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו כל הזמן באים לאזרח בטענה – למה האזרח בנה בלי רישיון או בנה בלי היתר.

ג'מאל זחאלקה: צריך לשאול ולהחזיר את השאלה לממשלה ולרשויות: מדוע אתם מעכבים, עשרות שנים לפעמים, את תוכניות המתאר והתוכניות המפורטות?

ג'מאל זחאלקה: מי בא חשבון, מי יכול להעמיד לדין, איך אומרים, את רשויות התכנון שמעכבות את הרישיון?

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שבמקום להעניש את האזרח צריך להעניש או להטיל עונש או לדחוק או להפנות את האשמה לרשויות, שמונעות את הרישיון.

ג'מאל זחאלקה: בכל מקרה, אני מקווה שבכנסת הזאת אנחנו נהיה מסוגלים ונצליח ביחד להעביר חוק שיתקן את העוול הנוראי הזה, שאלפי משפחות ממנו סובלות ללא צורך.

ג'מאל זחאלקה: זה סבל מיותר, דבר שאפשר לפתור לא בקושי רב ובצורה סבירה ומסודרת בלי לגרום נזק לאף אחד.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה לך.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חסון, אני נאלץ לקטוע את השיחה שלך עם שר הביטחון ואני מזמין אותך לעלות.

ישראל חסון: – – –

יחיאל חיליק בר: אתה מוזמן לוותר על זכות הדיבור ולהמשיך את השיח.

יחיאל חיליק בר: אם לא, נא לעלות.

יחיאל חיליק בר: אחריו – הדובר האחרון הוא סגן השר אקוניס, ואחריו – תשובת שר האוצר לפיד.

יחיאל חיליק בר: אדוני, בבקשה.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני כשעה עמד פה יושב-ראש קדימה והציג, לאחר עבודה מאוד מאוד קפדנית, רזרבה של 13 נקודה משהו, ואני לא זוכר כמה, 13.1 מיליארד שקל מעבר למה שהאוצר הנחה להשאיר במשרדים.

ישראל חסון: קיבלנו תשובה מחברי מיקי לוי, סגן השר, ואני סבור, אדוני סגן השר, שהטעו אותך.

ישראל חסון: הטעו אותך, ואני חושב שכדאי שלא תיפלו באותה נקודה שהשר שטייניץ וראש הממשלה נפלו כשעמד פה שאול מופז באוקטובר ואמר: יש לכם גירעון של 40 מיליארד.

ישראל חסון: אני מציע לכם, חברי מיקי: תבדקו את הדברים, לא בשני אס.

ישראל חסון: אם.

ישראל חסון: אסים.

ישראל חסון: אמירה כמו "אני לא יכול לדבר על הדברים הללו כאן" – אני אומר לך, הכול מופיע.

ישראל חסון: לפיכך, אני מציע שתיקחו את ההארה הזו וההערה ותבדקו את עצמכם.

ישראל חסון: אל תסתפק בתשובה, כי אני מוקיר אותך ואני לא רוצה שתיכשל במקום שמישהו אחר נכשל.

ישראל חסון: נקודה שנייה – חברי מיקי, אתה שירתָ במשטרה שנים רבות, ואני שירתי בשב"כ שנים רבות.

ישראל חסון: החוק בנוגע אליך, בנוגע ליכולת שלך לעבוד בעבודה נוספת שהיא מקופה ציבורית, תוקן בכנסת שעברה.

ישראל חסון: הוא תוקן בנוגע אליך ותוקן בנוגע לצבא.

ישראל חסון: אתמול אני הגשתי הצעת חוק שאומרת לתקן טכנית, כי פשוט מי שהציע את החוק לא הכליל את השב"כ והמוסד.

ישראל חסון: זה נשמע טריוויאלי.

ישראל חסון: זה הרי טריוויאלי.

ישראל חסון: כולנו באותו מקום.

ישראל חסון: למזלי, חברי השר יעקב פרי היה בוועדת השרים והוא ביקש לדחות.

ישראל חסון: למה?

ישראל חסון: כי האוצר מתנגד.

ישראל חסון: על מה אתם מתנגדים?

ישראל חסון: על חבר'ה שאין להם ועד עובדים?

ישראל חסון: על מה אתם מתנגדים?

ישראל חסון: אתם מתעללים בגמלאים שלהם, אתם מתעללים בפעילים שלהם.

ישראל חסון: תבדוק את הדברים.

ישראל חסון: אתם קונסים את העובדים.

ישראל חסון: על מה אתם מתנגדים, בשם שמים?

ישראל חסון: למה לי אין הזכות כמו שיש לך?

מיקי לוי: אני לא ידעתי.

מיקי לוי: אני מבטיח לך לפעול – – –

ישראל חסון: אוקיי.

ישראל חסון: אז אני מאוד מקווה.

ישראל חסון: אני אומר לך, חברי מיקי: לא מתקבלת על דעתי צורת התנהלות כזו.

ישראל חסון: שלא יטעו אותך.

ישראל חסון: אני אומר לך: תבדוק, כי לא ייתכן שהדברים האלה מתרחשים, לא בקטן ולא בגדול.

ישראל חסון: לראיה העובדה הזאת – התנגדות.

ישראל חסון: אני רוצה להעיר הערה אחרונה על דבר נוסף, וזה הסיפור של – –

יחיאל חיליק בר: ממש בקצרה.

ישראל חסון: – – הצעת החוק לשוויון בנטל, שעתידה לעלות פה הערב.

יחיאל חיליק בר: זה לא יהיה קצר.

יחיאל חיליק בר: אתה אחרי הזמן.

ישראל חסון: האמן לי, קצר מאוד.

יחיאל חיליק בר: ממש – – –

ישראל חסון: אתה רוצה שאני אעצור.

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: – – –

ישראל חסון: אוקיי.

ישראל חסון: בסדר, אדוני היושב-ראש.

ישראל חסון: אין בעיה, נדבר בזמן שיעלה החוק הזה.

ישראל חסון: תודה.

יחיאל חיליק בר: עוד יהיה לילה ארוך על הנושא הזה, גם.

יחיאל חיליק בר: אני מתנצל.

יחיאל חיליק בר: סגן השר אקוניס, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – שר האוצר יסכם.

יחיאל חיליק בר: סגן השר, אני מזכיר לך, שלא כהרגלך, הפעם גם אתה מוגבל לשלוש דקות, וקח את זה בחשבון.

ישראל חסון: זו חוויה שעוד לא עברנו.

יחיאל חיליק בר: זהו, בדיוק.

אופיר אקוניס: אם היית נמצא פה בדיונים קודמים, גם בכנסת הקודמת, היית רואה שעברת.

אופיר אקוניס: אדוני, אשתדל להכניס את התשובה לכל הטענות וההערות שנשמעו פה – – –

יחיאל חיליק בר: אבל אתה לא המשיב.

אופיר אקוניס: כן, אבל אני אתייחס לכמה מן הדברים שהיו כאן בשלוש הדקות שאתה מתיר לי.

אופיר אקוניס: אתה גם יכול להפעיל את השעון, כדי שלחבר הכנסת חסון לא יכאב הלב.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, התייחסויות לכמה מן הדברים והנושאים שעלו כאן בשלוש השעות האחרונות, כבר יותר משלוש שעות: המשא-ומתן עם הפלסטינים – כבר אמרתי קודם שלא רק שהחזרה למשא-ומתן לא הייתה על בסיס התנאים המקדימים של הפלסטינים ובראשם נסיגה לקווי 67', גם לא תהיה חזרה לקווי 67' בסיומו של המשא-ומתן.

אופיר אקוניס: זוהי לא המדיניות שלנו, זוהי לא תפיסתנו.

אופיר אקוניס: הדבר הזה לא יקרה מהרבה מאוד סיבות, וגם משום שקווי 67', אדוני היושב-ראש, אינם בני-הגנה, ויש כמובן עוד סיבות רבות.

אופיר אקוניס: יהיה הפתרון הפוליטי אשר יהיה, כל אחד לפי אמונתו והשקפתו, ואני כידוע לך מתנגד להקמתה של מדינה פלסטינית בארץ-ישראל המערבית – ובכן, יהודה ושומרון, אדוני, שמעתי פה את הטענות, בוודאי כל עוד ישראל שם – אינם תחת כיבוש; הם היו תחת כיבוש, תחת כיבוש של אחרים, וכך הם היו ערש המולדת של העם היהודי ויישארו כך לנצח.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש – – –

באסל גטאס: אתה מייצג את הממשלה?

אופיר אקוניס: אני מייצג את הממשלה שמאמינה שיהודה ושומרון הם ערש המולדת של העם היהודי.

אופיר אקוניס: זה נכון.

באסל גטאס: – – –

אבישי ברוורמן: אז זה נכון.

אבישי ברוורמן: תל-אביב זה היה מקום של הפלישתים.

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: לא.

אופיר אקוניס: אדוני, בתל-אביב ישב שבט דן, שעל שמו גוש-דן.

אופיר אקוניס: כדאי לדייק בעובדות.

באסל גטאס: – – – העובדות.

אראל מרגלית: שבט דן, היו צריכים לתת לו נחלה – –

אופיר אקוניס: לשבט דן היו שני חלקים: אחד בגליל העליון ואחד בתל-אביב של היום.

אראל מרגלית: – – כי לחצו אותו באזור שם, בכיוון אשקלון, ונתנו לו גם בצפון.

אופיר אקוניס: אנחנו מאמינים ששבט דן ישב במקום.

אופיר אקוניס: יהודה ישב.

אופיר אקוניס: בנימין ישב.

אופיר אקוניס: כולם ישבו, ונמשיך לשבת שם.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, עד היום שמענו, שאם לא יהיה תהליך מדיני, תהיה אינתיפאדה.

אופיר אקוניס: היום, עד היום – – –

עפו אגבאריה: למה אתם משקרים?

אופיר אקוניס: תסלח לי, זאת הייתה הטענה: אם לא יהיה תהליך מדיני, עלולה לפרוץ – – –

עפו אגבאריה: אז למה אתם משקרים?

עפו אגבאריה: תגידו – – –

אופיר אקוניס: היום שמעתי דבר חמור הרבה יותר.

אופיר אקוניס: אומר חבר כנסת בישראל, חבר הכנסת טיבי, שאם המשא-ומתן לא יצליח לשיטתם של הפלסטינים, אז תהיה אינתיפאדה.

אופיר אקוניס: אני כבר מבולבל.

אופיר אקוניס: נראה שרוצים אינתיפאדה בכל מחיר, בין אם יהיה משא-ומתן ובין אם לא יהיה משא-ומתן.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: אני אומר לכם: אל תאיימו עלינו.

אופיר אקוניס: פשוט תפסיקו עם האיומים.

אופיר אקוניס: חוק הסדרת הבדואים לא נראה לכם – תהיה אינתיפאדה.

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: המשא-ומתן עם הפלסטינים לא נראה לכם – תהיה אינתיפאדה.

אופיר אקוניס: תפסיקו לאיים.

אופיר אקוניס: זה לא עובד יותר על אף אחד.

אופיר אקוניס: אל תחיו באייטיז.

באסל גטאס: לא הולך לשם יותר – – –

אופיר אקוניס: אתם חיים באייטיז.

אופיר אקוניס: אתם לא התקדמתם ל-2013, ושם אתם נשארים.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: כן, באייטיז, בשנות ה-80, הימים העליזים שבהם הפחדתם את הציבור מהאיום הדמוגרפי, מה יקרה, וברוך השם, חבר הכנסת גילאון, באו מיליון יהודים.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: מיליון יהודים, והפילו – – –

אילן גילאון: – – –

אופיר אקוניס: וחברי, השרה לנדבר היא אחת מהם, ורבים אחרים כאן.

אופיר אקוניס: ואת כל התזה האומללה הזאת, המפחידה הזאת, השמיטו לכם, מתחת לשטיח.

אופיר אקוניס: אל תאיימו עלינו.

אופיר אקוניס: נגמרו ימי האיומים.

אופיר אקוניס: זה נגמר.

אופיר אקוניס: שמעתי כאן חברי כנסת, אדוני היושב-ראש, שמדברים בחדווה על החלטת האיחוד האירופי.

אופיר אקוניס: רמת-הגולן אינה תחת כיבוש, ירושלים אינה תחת כיבוש, יהודה ושומרון אינם תחת כיבוש.

אופיר אקוניס: זאת הייתה החלטה אומללה.

אופיר אקוניס: ואנחנו מברכים היום על ההחלטה.

אופיר אקוניס: סוף-סוף, יש לומר, גילו, השר פרי, ש"חיזבאללה", שהוקם בסוף שנות ה-80 כארגון טרור לכל דבר, ב-2013 גילה האיחוד האירופי שהוא ארגון טרור.

אופיר אקוניס: אבל אנחנו מברכים על ההודעה הזאת של האיחוד האירופי.

אופיר אקוניס: ולסיום, אדוני היושב-ראש, תהיה ההכרעה אשר תהיה, אם בכלל תהיה הכרעה בעניין הפלסטיני, אם תהיה הכרעה, ואני לא מאמין גדול שנגיע להכרעה בעניין – – –

אראל מרגלית: למה לא? למה לא?

אופיר אקוניס: אני לא – משום שהפלסטינים לא רוצים.

אראל מרגלית: עזוב, עזוב.

אופיר אקוניס: זאת הערכתי.

אופיר אקוניס: זאת הערכתי.

יחיאל חיליק בר: אראל, הוא כבר אחרי הזמן שלו.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש.

אופיר אקוניס: אבל, חבר הכנסת מרגלית, אם זה יקרה, אם הנס הזה יקרה ותהיה הכרעה בסכסוך הישראלי–פלסטיני אחרי 100 שנה, אני מבקש ממך ומחבריך – אומר לכם, מבקש, מציע – שמפלגה שחרתה על דגלה את ערכי הדמוקרטיה, כמו מפלגת העבודה, והיא מפלגה דמוקרטית, ומפלגת מרצ, וכל מי שהדמוקרטיה היא ברוממות גרונם, שיצביעו ויתמכו במשאל עם שאנחנו – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

אופיר אקוניס: – – נביא, אני כך מקווה, בימים הקרובים, לקריאה הראשונה במליאת הכנסת.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת אקוניס.

אופיר אקוניס: תודה.

אבישי ברוורמן: אופיר, אופיר, על התקציב – – –

אראל מרגלית: – – –

אופיר אקוניס: אנחנו נשכנע גם את מרכיבי – – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: סליחה, אנחנו נשכנע, אנחנו נשכנע גם את מרכיבי הקואליציה.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: אני מודה לחבר הכנסת ברוורמן על דאגתו הכנה ליחסים בתוך הקואליציה.

אופיר אקוניס: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, סגן השר אקוניס.

יחיאל חיליק בר: יעלה להשיב שר האוצר, בבקשה, חבר הכנסת יאיר לפיד.

יחיאל חיליק בר: ולאחר מכן נעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, תרשו לי להתמקד בהצעת האי-אמון על ההסתה וההתנכלות של שר האוצר כלפי הציבור החרדי.

יאיר לפיד: ההסתה וההתנכלות.

יאיר לפיד: אני רוצה שלפני שידברו פה על הסתה והתנכלות, חברי הכנסת החרדים יסירו דאגה מלבם.

יאיר לפיד: אנחנו קוראים את העיתונות החרדית, שבה משווים את כל החילוניות לפרוצות, את כל הנוער החילוני למסוממים ולהוללים.

יאיר לפיד: וזה כמובן לפני שדיברנו על מאמר המערכת ב"יתד נאמן", שבו השוו אותי להיטלר.

יאיר לפיד: אז אתם מדברים על הסתה והתנכלות.

יאיר לפיד: שמעתי קודם את חבר הכנסת הרב גפני מדבר בכאב ובפתוס על מעמד הביניים.

יאיר לפיד: פתאום מעניין אותו מעמד הביניים.

יאיר לפיד: יש רק דבר אחד שמעניין את הרב גפני, וזה בסדר.

יאיר לפיד: רק לא צריך לרמות את כנסת ישראל, אדם עם כיפה וזקן.

משה גפני: כשאתה היית בטלוויזיה – –

יאיר לפיד: הבעיה היא, הרב גפני – – –

משה גפני: – – אני דאגתי למעמד הביניים.

יאיר לפיד: הבעיה היא, הרב גפני, לא זה שאתם חרדים, הבעיה היא זה שאתם מוציאים שם רע לחרדים.

יאיר לפיד: כי אם להגיד לציבור החרדי שכל מה שאני רוצה בשבילו זה בדיוק את אותן זכויות כמו לבן שלי, וכמו לבת שלי, וכמו לעצמי – זו הסתה והתנכלות?

יאיר לפיד: באמת?

יאיר לפיד: האם להגיד לתלמידי ישיבות שאין שום סתירה בין לימוד תורה לבין עבודה זה הסתה והתנכלות?

יאיר לפיד: האם לצפות מהם לקיים את הדיבר הרביעי זה הסתה והתנכלות?

יאיר לפיד: "ששת ימים תעבוד ועשית כל מלאכתך", כתוב בעשרת הדיברות.

יאיר לפיד: לא ששת ימים תשב בישיבה, ומישהו אחר ישלם את החשבונות; לא ששת ימים תקבל קצבאות; לא ששת ימים יעבוד החילוני מהבוקר עד הערב כי הוא חמורו של משיח.

יאיר לפיד: אנחנו לא חמורו של משיח.

יאיר לפיד: אנחנו היינו חמורו של משיח יותר מדי שנים.

יאיר לפיד: ואני אומר לכם, זה לא יביא את המשיח, זה מרחיק את המשיח.

יאיר לפיד: כי מה שמבדיל בין יהודי ליהודי מרחיק את המשיח, ומי שמחלק את העם לטובים ורעים מרחיק את המשיח, ומי שמאשים את האחר בהסתה ובהתנכלות מרבה שנאה בישראל, ומי שמרבה שנאה בישראל מרחיק את ביאת המשיח.

יאיר לפיד: לא הסתה ולא התנכלות, אלא שוויון.

יאיר לפיד: אין יותר זכויות יתר, אין יותר תקציבים מנופחים.

יאיר לפיד: איש אינו מסית נגדכם, איש אינו מתנכל לכם; אנחנו פשוט החזרנו את המדינה לשפיות.

יאיר לפיד: בשנת 1979, 84% מהגברים החרדים עבדו.

יאיר לפיד: 84% מהגברים החרדים עבדו.

יאיר לפיד: האם הוריכם היו פחות חרדים מכם?

יאיר לפיד: האם הם היו פחות דתיים מכם?

יאיר לפיד: האם הם האמינו פחות באלוהים מכם?

יאיר לפיד: כי בעיני זה להפך: ההורים שלכם, להבדיל מכם, הלכו בעקבות הרמב"ם, שאמר ב"משנה תורה", הלכות תלמוד תורה, פרק ג', פסוק ט': "כל המשים על לבו שיעסוק בתורה, ולא יעשה מלאכה, ויתפרנס מן הצדקה, הרי זה חילל את השם, וביזה את התורה, וכיבה מאור הדת, וגרם רעה לעצמו, ונטל חייו מן העולם הבא".

יאיר לפיד: האם אתם מאשימים גם את הרמב"ם בהסתה ובהתנכלות לציבור החרדי?

יאיר לפיד: כל מה שעשינו היה ללכת בדרך הזו, שבה התורה היא לא קרדום לחפור בו, התורה היא לא פטור מעבודה.

יאיר לפיד: התורה לא מפרידה בין יהודים, היא מאחדת את היהודים.

יאיר לפיד: בגלל זה, אגב, אנחנו הולכים להשקיע חצי מיליארד שקל בתוכנית חומש שתעודד חרדים ליציאה לעבודה.

יאיר לפיד: ובגלל זה ביטלנו את חוק נהרי; ובגלל זה ביטלנו את הקריטריון השערורייתי של ותק בנישואים להטבות בדיור; ובגלל זה קיצצנו לבתי-ספר שלא מלמדים לימודי ליבה, כי בתי-ספר צריכים לתת לילדים כלים לצאת יום אחד לעבוד.

יאיר לפיד: ובגלל זה אנחנו מאמינים שהקיצוץ בתקציב הישיבות לא יגרום נזק לעולם התורה.

יאיר לפיד: זה רק אומר שאנשים יעבדו בבוקר וילכו ללמוד תורה בלילה, בדיוק כמו שאבותינו עבדו בבוקר והלכו ללמוד תורה בלילה.

יאיר לפיד: אין דבר יותר יהודי מזה בעולם כולו.

יאיר לפיד: ואל תנסו אפילו לדבר אתנו על השכבות החלשות.

יאיר לפיד: אנחנו הבעיה של השכבות החלשות?

יאיר לפיד: לא נגענו בקצבאות הזיקנה, לא נגענו בקצבאות הנכים, הוספנו 500 מיליון שקל לניצולי השואה.

יאיר לפיד: 30 שנה ישבתם בממשלה – אם כאלה צדיקים אתם, איך זה שבמשך 30 השנה האלה מצבם של החלשים הורע והורע, נחלש ונחלש?

יאיר לפיד: האם יש מישהו בבית הזה, זרם אחד, מפלגה אחת, שתרם יותר להנצחת העוני מכם, ומתרבות הקצבאות – –

אראל מרגלית: למה כל פעם שיש לך בעיה עם התקציב אתה נכנס בחרדים?

יאיר לפיד: – – שאתם מעודדים כבר שנים?

יאיר לפיד: אתם רוצים לעזור לחלשים?

יאיר לפיד: תעזרו להם לצאת לעבודה.

קריאה: כל פעם שיש – – –

יאיר לפיד: אתם רוצים לעזור לעם ישראל?

יאיר לפיד: תפסיקו אתם את ההסתה ואת ההתנכלות.

קריאה: – – –

יאיר לפיד: איש אינו שונא אתכם, איש אינו מתנכל לכם.

יאיר לפיד: כל מה שעשינו זה לבטל את זכויות היתר שלכם, ולהפוך את המשחק להוגן.

יאיר לפיד: ועכשיו המשחק הוא הוגן לכולם, ואת זה צריך היה לעשות כבר לפני הרבה שנים.

יאיר לפיד: אז אני ממליץ לכנסת, אדוני היושב-ראש, למחוק את המילים "ההסתה וההתנכלות" ולהצביע נגד הצעת האי-אמון הזאת.

יאיר לפיד: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לשר האוצר חבר הכנסת יאיר לפיד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת, יש לנו סדרה ארוכה של הצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: שמונה הצעות אי-אמון, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה הראשונה שעליה נצביע היא של סיעת העבודה: ממשלה כושלת בתחום הכלכלי, החברתי והמדיני.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מי בעד ההצעה, הצעת האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 43 נגד – 57 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 43, נגד – 57, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון של סיעת העבודה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם סיעת ש"ס – עיוות מוסרי: הטבות מס ב-16 מיליארד ש"ח לחמש חברות ציבוריות ועל השכירים העניים מכבידים את הנטל.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 43 נגד – 59 נמנעים – אין הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 43, 59 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון של סיעת ש"ס לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם סיעת יהדות התורה: ההסתה וההתנכלות של שר האוצר כלפי הציבור החרדי כדי להסתיר את הגזירות שהוטלו על כלל הציבור במדינה ובכך לגרום להגברת הקיצוניות בעם; המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת יעקב אשר.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: נראה.

יולי יואל אדלשטיין: אם יכולת בבני-ברק לעשות עבודה טובה, אולי בכל המדינה, נראה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה – 43 נגד – 59 נמנעים – אין הצעת סיעת יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 43 בעד, אבל 59 מתנגדים ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת האי-אמון של סיעת יהדות התורה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם סיעת מרצ: הפגיעה במעמדה הבין-לאומי של ישראל על רקע הנחיית האיחוד האירופי שלא לשתף פעולה ולסחור עם חברות ומוסדות בשטחים הכבושים; המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 43 נגד – 59 נמנעים – אין הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 43 בעד, 59 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת האי-אמון מטעם מרצ לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם רע"ם-תע"ל-מד"ע: כישלון הממשלה בהסרת חסמים ביישום חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה; המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אברהים צרצור.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד הצעת סיעת רע"ם-תע"ל-מד"ע להביע אי-אמון בממשלה – 44 נגד – 58 נמנעים – אין הצעת סיעת רע"ם-תע"ל-מד"ע להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 44, 58 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת סיעת רע"ם-תע"ל-מד"ע לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם חד"ש: האיחוד האירופי מוציא כרטיס אדום לנתניהו; ממשלה כושלת ותקציב מסוכן.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה – – –

יעקב ליצמן: – – – יש שר שהצביע אי-אמון בממשלה, כבוד היושב-ראש – – –

קריאה: נפטר אותו מייד.

יעקב ליצמן: – – – יכול להיות שזה ראש הממשלה, אדוני – – –

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הבא יהיה הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית לנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, האיחוד האירופי מוציא כרטיס אדום לנתניהו; ממשלה כושלת ותקציב מסוכן.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד הצעת סיעת חד"ש להביע אי-אמון בממשלה – 43 נגד – 59 נמנעים – אין הצעת סיעת חד"ש להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 43 בעד, 59 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת האי-אמון מטעם סיעת חד"ש לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם בל"ד: הקלות לטייקונים וגזירות לאביונים; המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, בעד, נגד – נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד הצעת סיעת בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 42 נגד – 58 נמנעים – אין הצעת סיעת בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 42, 58 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת בל"ד לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: ומטעם קדימה: תקציב הגזירות של הממשלה אשר פוגע במעמד הביניים ובשכבות החלשות; המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת שאול מופז.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 8 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 43 נגד – 59 נמנעים – אין הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

אבישי ברוורמן: רק בתנאי שישראל חסון הוא שר הביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: 43 בעד, 59 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת האי-אמון מטעם קדימה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת דחתה את כל הצעות האי-אמון בתוצאות די יציבות צריך לומר.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אדוני שר הפנים.

גדעון סער: – – – מזכירת הכנסת לתקן את הצבעתי באחת מהצעות האי-אמון שבה היה חבר הכנסת צרצור המועמד לראשות הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: רשמנו לפנינו את תמיכתך בטעות בהצעת האי-אמון שכמעט הביאה לשלטון את חבר הכנסת אברהים צרצור.

יולי יואל אדלשטיין: שר הפנים חבר הכנסת גדעון סער טעה בהצבעת האי-אמון מטעם סיעת רע"ם-תע"ל, ואנחנו לא משנים את תוצאות ההצבעה, אבל רושמים בפרוטוקול שהוא בטעות הצביע בעד ולא נגד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מאפשר ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת צחי הנגבי, למסור הודעה מטעם ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: צריכה להתקיים הצבעה על חלק מן ההודעה שלך, אדוני, נכון?

): – – –

יולי יואל אדלשטיין: אז נא להישאר במקומות, אנחנו מייד נצביע.

): ההצבעה היא על החלטת ועדת הכנסת להמליץ על הקמת ועדה לדיון בהצעות החוק בעניין השוויון בנטל השירות הצבאי, בשירות האזרחי ובשוק העבודה, ולהסדרת מעמדתם של תלמידי הישיבות.

): הוועדה תכין לקריאה השנייה והשלישית את הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 19 והוראת שעה) (שילוב תלמידי ישיבות), התשע"ג–2013, ואת הצעת חוק שירות אזרחי לתלמידי ישיבות (הוראת שעה), התשע"ג–2013.

): הוועדה היא בת שמונה חברים: שני חברים מסיעת הליכוד – ישראל ביתנו, צחי הנגבי ודוד רותם; סיעת יש עתיד – עפר שלח, ממלא-מקום קבוע – דב ליפמן; סיעת העבודה – עמר בר-לב, ממלא-מקום קבוע – איציק שמולי; סיעת הבית היהודי – איילת שקד, שגם תעמוד בראש הוועדה, ממלא-מקום קבוע – מרדכי יוגב; סיעת ש"ס – אריאל אטיאס, ממלא-מקום קבוע – יצחק וקנין; סיעת יהדות התורה – מאיר פרוש, ממלא-מקום קבוע – משה גפני; סיעת התנועה – אלעזר שטרן, ממלא-מקום קבוע – דוד צור.

): אבקש, אדוני היושב-ראש, את אישור הכנסת להצעה זו.

): אני רק אומר לפני כן הודעה למליאה: הוועדה קבעה בישיבתה היום כי ועדת הפנים והגנת הסביבה תדון בהצעה לסדר-היום בנושא: יישום מתווה פראוור-בגין בנגב, הצעת חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

): ההצבעה, אדוני, היא בעניין הוועדה והרכבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון מבקשת הצעה לסדר הדיון, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: מזכירת הכנסת, תפתחי לה מיקרופון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, רציתי להסב את תשומת לבך לגבי הרכב הוועדה שהודיע עליו כרגע חבר הכנסת צחי הנגבי.

זהבה גלאון: מדובר בסוגיה הכי רגישה היום בחברה הישראלית, מדובר בכנסת שאינה הומוגנית, באופוזיציה שאינה הומוגנית.

זהבה גלאון: האם זה סביר שבוועדה הזאת יהיו רק נציגי העבודה, ש"ס ויהדות התורה?

זהבה גלאון: האם זה הגיוני שהם משקפים את כל הכנסת?

זהבה גלאון: אני חושבת שזה מצריך שיקול דעת מחודש, ולכן אני פונה לאדוני: לא יכול להיות שבסוגיה כזו לא יהיה ביטוי לכל חלקי הבית הזה.

זהבה גלאון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה ליושבת-ראש סיעת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: למען גילוי נאות, אני גם אגיד שהנושא הובא לידיעתי, שוחחתי בנדון עם נציגי האופוזיציה והקואליציה; היה לדעתי מועמד מצוין גם מטעם סיעת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: אבל הנושא, כידוע, נקבע בהסכמים בין הקואליציה לאופוזיציה ובהצבעה בוועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יכול לכפות את דעתי.

יולי יואל אדלשטיין: דעתי הייתה חד-משמעית, שצריך הרכב יותר רחב לוועדה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: זאת דעתי.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי הרב, כפי שאמרתי, אני לא יכול לעשות overruling, כפי שאומרים בלועזית, להחלטה של ועדת הכנסת, אלא אם המליאה תדחה את ההצעה הזו, ואז נחשוב על הרכבים אחרים.

יולי יואל אדלשטיין: אז זאת דעתי בנידון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אנחנו נעבור להצבעה על ההודעה של יושב-ראש ועדת הכנסת כפי שנמסרה למליאה על הרכב הוועדה המיוחדת שתדון בנושא של חוק שוויון בנטל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 9 בעד הצעת ועדת הכנסת – 71 נגד – 28 נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת בדבר הקמת הוועדה המיוחדת לדיון בהצעות החוק בעניין השוויון בנטל בשירות הצבאי, בשירות האזרחי ובשוק העבודה ולהסדרת מעמדם של תלמידי הישיבות נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 71 בעד, 28 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי מליאת הכנסת אישרה את הקמת הוועדה ואת הרכב הוועדה לדיון בחוק שוויון בנטל, כפי שמסר לנו יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת צחי הנגבי.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/775; "דברי הכנסת", חוב' י"ט, עמ' 2730; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור לנושא הבא: הצעת חוק משק החשמל (תיקון מס' 11), התשע"ג–2013, קריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת אבישי ברוורמן להציג את הצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: אין הסתייגויות, נכון, אדוני סגן המזכירה?

יולי יואל אדלשטיין: אין הסתייגויות להצעת החוק.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, אדוני ראש הממשלה, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק משק החשמל (תיקון מס' 11), התשע"ג–2013, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

אבישי ברוורמן: הצעת החוק המונחת בפניכם נועדה לאפשר להאריך את תוקפו של רישיון אספקת החשמל לחברה שאינה חברה ממשלתית או חברה-בת ממשלתית, ומחזיקה גם ברישיון חלוקה, דוגמת חברת החשמל למזרח-ירושלים בע"מ.

אבישי ברוורמן: אסביר: חוק משק החשמל, התשנ"ו–1996, קובע חובת רישוי לביצוע הפעילויות השונות במשק החשמל, ולפיה ייצור החשמל, ניהול מערכת החשמל במקטעי הייצור וההולכה, חלוקה, הולכה, אספקה או סחר בחשמל טעונים קבלת רישיון מאת הרשות לשירותים ציבוריים – חשמל, היא רשות החשמל.

אבישי ברוורמן: סעיף 4(ב1) לחוק האמור קובע כי לא יינתן רישיון לביצוע יותר מפעילות אחת במשק החשמל כפוף לסייגים המפורטים בסעיף, וזאת במטרה לקדם את התחרות במשק החשמל ולמנוע מצב שבו כל מקטעי הפעילות ירוכזו בידי גורם אחד.

אבישי ברוורמן: ואולם על אף הוראה זאת קבע החוק עוד בנוסחו המקורי מ-1996 הוראות מעבר מיוחדות לעניין חברת החשמל, המאפשרות לה להמשיך ולהחזיק ברישיונות לכמה מקטעי פעילות למשך פרקי זמן מוגדרים.

אבישי ברוורמן: תוקפם של רישיונות אלה הוארך מעת לעת בשנים האחרונות, בין בתיקוני חקיקה ראשית ובין בחקיקת משנה באישור ועדת הכלכלה.

אבישי ברוורמן: במסגרת הוראות המעבר נקבעה, בין היתר, הוראה המסמיכה את שרי האוצר, האנרגיה והמים, בהתייעצות עם רשות החשמל ועם רשות החברות הממשלתיות, לקבוע בצו כי עד ל-1 בינואר 2014 ניתן לתת לחברת החשמל, כמו גם לכל חברה ממשלתית או לחברה-בת ממשלתית אחרת המחזיקה ברישיון חלוקה, גם רישיון אספקה.

אבישי ברוורמן: אציין כי מועד זה הוא המועד האחרון האפשרי, לפי החוק, למתן רישיונות שאינם עומדים בהוראות החוק המחייבות מתן רישיונות נפרדים למקטעי הפעילות השונים.

אבישי ברוורמן: אני מקווה כי לא נידרש לדחיות נוספות.

אבישי ברוורמן: אדוני שר האנרגיה והמים – אני לא רואה אותו, איפה הוא?

אבישי ברוורמן: השר שלום.

אבישי ברוורמן: אני מקווה כי לא נידרש לדחיות נוספות מעבר למועד זה, וכי הרפורמה המבנית בחברת החשמל ובמשק החשמל אכן תצא לדרך.

אבישי ברוורמן: השר שלום, שמעת את דברי.

אבישי ברוורמן: כדי שלא ליצור הבחנה בלתי מוצדקת בין חברות ממשלתיות לחברות שאינן ממשלתיות, נקבעו בתיקון מס' 7 לחוק, שהתקבל בשנת 2008, הוראות דומות לגבי חברות פרטיות.

אבישי ברוורמן: בהתאם להוראות אלה הוסמכו שרי האוצר והאנרגיה והמים לקבוע – באותה דרך שציינתי קודם לכן לגבי חברות ממשלתיות – כי ניתן לתת רישיון אספקה לחברה פרטית המחזיקה גם ברישיון חלוקה, וזאת עד ל-1 בינואר 2013.

אבישי ברוורמן: מועד זה נדחה פעם נוספת בצו ל-1 ביולי 2013.

אבישי ברוורמן: לפי המוצע, השרים יהיו רשאים לדחות בצו את המועד האמור ל-1 בינואר 2014, כך שעד למועד זה חברות שאינן ממשלתיות, ובהן חברת החשמל למזרח-ירושלים, יוכלו להחזיק גם ברישיון אספקה וגם ברישיון חלוקה, ובכך גם יותאם המועד החל לעניין זה לגבי אותן חברות למועד החל לגבי חברות ממשלתיות ובראשן חברת החשמל, כפי שציינתי בראשית דברי.

אבישי ברוורמן: חברי הכנסת, תוקפו של רישיון האספקה שמחזיקה חברת החשמל למזרח-ירושלים פקע ב-1 ביולי, אך למרות זאת ועל אף תזכורת שנשלחה מהוועדה עוד בחודש מאי, השר שלום, הצעת החוק הממשלתית הונחה רק ב-24 ביוני, כשבוע לפני פקיעת תוקף הרישיון, ואושרה בקריאה הראשונה ב-1 ביולי.

אבישי ברוורמן: צר לי כי הממשלה המתינה עד הרגע האחרון, ולא דאגה להניח את הצעת החוק על שולחן הכנסת בלוח זמנים שיאפשר לכנסת לדון בה ולאשר אותה מבעוד מועד.

אבישי ברוורמן: חברי הכנסת, להצעת החוק המונחת לפניכם לא הוגשו הסתייגויות.

אבישי ברוורמן: לכן, כדי להבטיח אספקת חשמל סדירה לצרכני החברות שאינן חברות ממשלתיות, אני מבקש מכם להצביע בעדה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת ברוורמן.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אני מבקש מחברי הכנסת לשבת.

יחיאל חיליק בר: אין הסתייגויות, ואנחנו עוברים מייד להצבעה על החוק בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: נאפשר ליושב-ראש הוועדה לשבת.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 10 בעד סעיף 1 – 73 נגד – 5 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יחיאל חיליק בר: בעד – 73, נגד – 5, אין נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק משק החשמל (תיקון מס' 11), התשע"ג–2013, עברה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נוסיף את השרה יעל גרמן כמצביעה בעד.

יחיאל חיליק בר: אני מייד עובר להצבעה בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 11 בעד החוק – 76 נגד – 1 נמנעים – אין חוק משק החשמל (תיקון מס' 11), התשע"ג–2013, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 76 בעד, אחד מתנגד, אין נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק משק החשמל (תיקון מס' 11), התשע"ג–2013, עברה בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: [מס' מ/730; "דברי הכנסת", חוב' י"ט, עמ' 2689; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק גלי צה"ל – שידורי רדיו של צבא הגנה לישראל (שידורי חסות ותשדירי שירות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 5), התשע"ג–2013.

יחיאל חיליק בר: יציג את החוק שוב יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת אבישי ברוורמן, ואחריו תינתן רשות הדיבור לפני ההצבעה לשני מסתייגים, ואז נצביע עליו.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק גלי צה"ל – שידורי רדיו של צבא הגנה לישראל (שידורי חסות ותשדירי שירות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 5), התשע"ג–2013, לקריאה השנייה והשלישית.

אבישי ברוורמן: חוק גלי צה"ל – שידורי רדיו של צבא הגנה לישראל (שידורי חסות ותשדירי שירות) (הוראת שעה), התשס"ה–2005, מסדיר את שידורי החסות ותשדירי השירות תמורת תשלום בשידורי הרדיו ב"גלי צה"ל" ואת הפיקוח הציבורי האמור להיות על שידורים אלה.

אבישי ברוורמן: החוק נחקק בשנת 2005, בעקבות עתירה שהגישו כמה תחנות רדיו אזוריות נגד מפקד "גלי צה"ל" – לא מפקד "גלי צה"ל" שיושב שם למעלה, ירון דקל, אלא המפקד של 2005 – בטענה שהתחנה אינה רשאית לשדר פרסומות בהיעדר הסמכה מפורשת לכך בחוק.

אבישי ברוורמן: במסגרת הדיונים בעתירה המליץ בית-המשפט העליון להסדיר את סוגיית השידורים האמורים בחקיקה ראשית.

אבישי ברוורמן: החוק נחקק בזמנו כהוראת שעה לתקופה בת שנתיים, משום שבשעתו התקיימו דיונים בוועדה ציבורית לקידום התחרות בתחום הרדיו, אשר התבקשה לגבש המלצות לגבי שידורי הרדיו הארצי-מסחרי בשים לב לשידורי הרדיו האזורי והממלכתי, ולגבש מודל הסדרה לעניין שילוב פרסומות מסחריות בשידורי הרדיו הממלכתי.

אבישי ברוורמן: מאז ועד היום, הוארך תוקפה של הוראת השעה שלוש פעמים: בשנת 2007, בשנת 2010 ובשנת 2011.

אבישי ברוורמן: הוראת השעה הוארכה כאמור מעת לעת על-ידי הכנסת, כאשר ועדת הכלכלה דרשה – וכך גם הוצהר בפניה על-ידי גורמי הצבא ומשרד הביטחון, כי נעשית בחינה כללית ביחס למעמד "גלי צה"ל" וכי בתום הבחינה תובא לכנסת הצעת חוק אשר תסדיר באופן קבוע את הסוגיות הנוגעות למעמדה של "גלי צה"ל".

אבישי ברוורמן: בנוסף, בחוק העיקרי, שחוקק כאמור בשנת 2005, נקבעו שתי הוראות נוספות שטרם קוימו: האחת, בהתאם לסעיף 4 לחוק, הוטל על שר הביטחון, בהתייעצות עם השר הממונה על חוק רשות השידור ועם ועדת הפיקוח ובאישור ועדת הכלכלה, להתקין תקנות שמטרתן לקבוע תקנים לשידור שידורי חסות ותשדירי שירות ב"גלי צה"ל", לרבות איסורים ומגבלות שיחילו על שידורם.

אבישי ברוורמן: והשנייה, לפי סעיף 5 לחוק, החובה למנות ועדת פיקוח שתפקידה לפקח על השידור של שידורי חסות ותשדירי שירות.

אבישי ברוורמן: בפועל, טיוטת תקנות הועברה לוועדת הכלכלה רק לאחרונה, והיום קיימנו דיון שני בתקנות אלה ואישרנו אותן.

אבישי ברוורמן: ועדת פיקוח, אדוני שר הביטחון, לא מונתה עד היום.

אבישי ברוורמן: בכנסת השמונה-עשרה הניחה הממשלה הצעת חוק שביקשה להפוך את הוראת השעה שהייתה אמורה לפקוע ב-13 בנובמבר 2012 להוראת קבע, אך בשל התפזרות הכנסת, לא הספיקה הכנסת לדון בה ולאשרה.

אבישי ברוורמן: עם זאת, מכורח סעיף 38 לחוק-יסוד: הכנסת, שעניינו הארכת תוקפם של חיקוקים בתקופת בחירות, הוארך תוקפו של החוק עד ליום 5 במאי 2013.

אבישי ברוורמן: לפיכך, ממועד פקיעתו של החוק ולמעשה עד היום, פועלת "גלי צה"ל" ללא הסדרה חוקית של נושאי שידור, תשדירי שירות ושידורי חסות.

אבישי ברוורמן: הצעת החוק המובאת בפניכם היא אותה הצעת חוק שהתקבלה כאמור בקריאה הראשונה בכנסת השמונה-עשרה, וכנסת זו החילה עליה דיון רציפות.

אבישי ברוורמן: בנוסח הצעת החוק המונחת עתה בפניכם לקריאות השנייה והשלישית מוצע לקבוע את מרבית ההסדר שנקבע בשעתו כהוראת שעה, שהוארכה כאמור מעת לעת, כהוראת קבע, כך ש"גלי צה"ל" תוכל להמשיך ולשדר בקביעות את שידורי החסות ותשדירי השירות.

אבישי ברוורמן: היקף שידורים אלה ימשיך לעמוד על ארבע וחצי דקות לשעה לכל היותר, בניגוד להצעת החוק המקורית, שבה הוצע להכפיל את הזמן המותר לשידורים אלה, אך בשל השגות על כך ביקשה הממשלה לחזור בה מחלק זה בהצעה.

אבישי ברוורמן: בנוסף, מוצע בהצעת החוק לאפשר ל"גלי צה"ל" לשלב שידורי חסות ותשדירי שירות גם באמצעים טכנולוגיים אחרים, ובכלל זה באתר האינטרנט של התחנה או במערכת רדיו טלפון נייד, דהיינו בסמארטפון או באייפוד.

אבישי ברוורמן: לעניין זה קבעה הוועדה כי תוקפה של ההוראה יהיה למשך 18 חודשים בלבד מיום שהתקיימו שני תנאים: האחד, הותקנו התקנות האמורות לפי סעיף 4; והשני, מונתה ועדת הפיקוח לפי סעיף 5 לחוק, שתפקידה לפקח על השידור של שידורי חסות ותשדירי שירות.

אבישי ברוורמן: ההגבלות האמורות, אדוני שר הביטחון, נקבעו במגמה לגרום לכיבוד הוראות החוק, להתקנת תקנות ומינוי ועדת פיקוח, מחד גיסא, ולהניע את הממשלה להביא סוף-סוף הצעת חוק אשר תסדיר את מעמדה של "גלי צה"ל" ותעגן את מכלול ההוראות הנוגעות לשידורים בתחנה זו, מאידך גיסא.

אבישי ברוורמן: נאמר, חבר הכנסת איציק כהן, סגן השר, שאם היינו היום – טוב לו לאדם שלא נברא משנברא.

אבישי ברוורמן: טוב להם ל"גלי צה"ל" שלא נבראו משנבראו.

אבישי ברוורמן: היום זה לא היה עובר.

אבישי ברוורמן: אבל היום, מכיוון שנבראו, טוב שנבראו.

אבישי ברוורמן: כי עדיין "גלי צה"ל", באמת, עושים עבודה יוצאת מן הכלל, באמת רצינית ואיכותית.

אבישי ברוורמן: הצעת החוק כוללת שינויים נוספים שאינם כה משמעותיים, ולכן איני רואה חשיבות בהצגתם כאן.

אבישי ברוורמן: חברי הכנסת, להצעת החוק המונחת בפניכם הוגשו הסתייגויות.

אבישי ברוורמן: אני מבקש לא לאשרן, ולאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה והשלישית בנוסח כפי שהוצע על-ידי ועדת הכלכלה.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, תודה לך.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה על דבר התורה, יו"ר ועדת הכלכלה אבישי ברוורמן.

יחיאל חיליק בר: כפי שאמר, יש להצעת החוק הזו שתי הסתייגויות של חבר הכנסת אייכלר.

יחיאל חיליק בר: אני מזמין את חבר הכנסת אייכלר להציג את ההסתייגויות.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד עשר דקות להציג אותן יחד, ולאחר מכן אנחנו נעבור להצבעה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, כשאנחנו מדברים על שאלת האפשרות של "גלי צה"ל" להוסיף תשדירי שירות או חסות, זה דבר טכני וזה מובן מאליו – כי ככל שמורידים מהם את תקציב הציבור ומאפשרים לתחנה לפנות לאנשי העסקים ובעלי האינטרסים הכלכליים לפרסם ולקבל תמורה, וזה יורד מההוצאה הציבורית – הרי זה מבורך.

ישראל אייכלר: אבל כאשר אנחנו מדברים על התחנה עצמה ועל תחנות השידור ועל העניין של התקשורת בכלל – זה נושא הרבה הרבה יותר עמוק.

ישראל אייכלר: קודם כול, כבר אמר יושב-ראש ועדת הכלכלה, שתחנה צבאית במדינה דמוקרטית שעוסקת בדברים אזרחיים, זה דבר בלתי טבעי, ונדמה לי שכמעט אין כמותו בעולם.

ישראל אייכלר: אגב, שמעתי שבמצרים יש עכשיו דמוקרטיה מופלאה, נתמכת על-ידי ארצות-הברית, ושם הצבא הולך ומשתלט על כל כלי התקשורת, וכלי תקשורת שאינם משדרים לפי רוח הצבא, שהוא הדמוקרטיה בעצמה – איך קוראים לו? א-סיסי?

ישראל אייכלר: אל-סיסי?

ישראל אייכלר: – אז זה נגד הדמוקרטיה.

ישראל אייכלר: ומי שבעד הצבא וסגירת תחנות השידור האחרות הוא דמוקרט.

ישראל אייכלר: כך שמונחים של דמוקרטיה ודיקטטורה באזור הזה מאוד מאוד נזילים.

ישראל אייכלר: עוד מעט יגידו שאסד הוא הדמוקרטיה, וכבר אומרים את זה, הרוסים והסינים, וגם כמה ידידים מהמערב מבינים שהמורדים הם לא הדמוקרטיה, בשעה שלפני חצי שנה המורדים היו הבשורה הדמוקרטית והאביב הערבי.

ישראל אייכלר: למה אני אומר את זה?

ישראל אייכלר: אפשר וצריך להודות ש"גלי צה"ל", למרות שהיא תחנה צבאית, עדיין היא לא מייצגת את הדיקטטורה של שלטון צבאי, כי אין שלטון צבאי במדינת ישראל.

ישראל אייכלר: מה הבעיה?

ישראל אייכלר: שלא רק "גלי צה"ל", אלא שכל כלי התקשורת הפכו לדיקטטורה שלטונית.

ישראל אייכלר: זה לא משנה אם זה "גלי צה"ל", אם זה אתרי אינטרנט או עיתונים – שולטים בשיח הציבורי באופן שמפעיל את השרים, את ראש הממשלה ואת חברי הכנסת כמריונטות.

ישראל אייכלר: עמד פה קודם שר האוצר ודיבר – אני מביא דוגמה מאוד פרוזאית – על ניצולי שואה.

ישראל אייכלר: "30 שנה לא דאגו לניצולי שואה", עד שהגיע המבשר הגדול ודואג לניצולי שואה.

ישראל אייכלר: מישהו פעם בדק כמה ניצולי שואה התווספו בשנים האחרונות מאנשים שמעולם לא ראו את השואה ולא היו במחנות, אלא היו באותם אזורים שהיו בשטח כיבוש ולא היה להם שום קשר עם המלחמה?

ישראל אייכלר: מישהו בדק באמת את הדברים האלה?

ישראל אייכלר: הרי ניצולי שואה אמיתיים, התנכרו להם בצורה לא נורמלית.

ישראל אייכלר: אז אם התקשורת הייתה תקשורת טובה, היא הייתה באמת מעלה את הנושא של ניצולי שואה.

ישראל אייכלר: אבל בימים אלה באים ומספרים לנו על ניצולי שואה, ששר האוצר גילה את ניצולי השואה, אבל זה ממש בעיה פרוזאית.

ישראל אייכלר: הבעיה המרכזית של התקשורת הישראלית, שהיא הפכה לכלי הסתה, סכסוך ואיבה ומדנים עד סף שפיכות דמים בארץ-ישראל.

ישראל אייכלר: אני אומר את זה במלוא האחריות ובמלוא הכאב.

נחמן שי: במלוא חוסר האחריות.

ישראל אייכלר: כשאני שומע – נחמן, אני לא מדבר דווקא על "גלי צה"ל".

נחמן שי: בסדר, אבל כללית – – –

ישראל אייכלר: אתה יודע מה, רוב "גלי צה"ל", רוב השידורים ב"גלי צה"ל" אינם כלולים במה שאמרתי עכשיו.

ישראל אייכלר: אבל כללית, בתקשורת הישראלית, יש תופעה שנקראת טוקבקים, וטוקבקים בעיני זה חלק בלתי נפרד מהתקשורת, כי העורכים מחליטים מה ייכנס ומה לא ייכנס.

ישראל אייכלר: שם יש קריאה להשמדת הציבור החרדי.

ישראל אייכלר: קוראים לילדים חרדים "סרטן".

ישראל אייכלר: קוראים לציבור החרדי שצריך להשמיד אותם, וגם כשיהודי חרדי נדקר בכותל המערבי בשער שכם, במוצאי-שבת, נכנס שם טוקבק, שלפחות זה היה חרדי וזה לא אכפת, ההפך, היו צריכים להרוג אותו.

ישראל אייכלר: זה לא יאומן כי יסופר איזו הסתה יש היום בתקשורת.

ישראל אייכלר: שוב, שלא יתפרש שאני אומר ש"גלי צה"ל" נושא בדבר הזה, גם אם יש לי ביקורת קשה מאוד, שגם ב"גלי צה"ל" – ובעיקר תחנה שהיא תחנה צבאית, ושר הביטחון יושב פה והוא הממונה עליה – אסור שיהיו שם אפילו אחדים בודדים, שינצלו את המשאב הציבורי כדי להסית נגד ציבורים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר לך, שרוב שדרני "גלי צה"ל" לא יבואו וידברו נגד החרדים בצורה בוטה.

ישראל אייכלר: אבל יש גם יש כמה בודדים שמנצלים את התוכניות שיש להם כדי להסית, השכם והערב, נגד אורחות חייהם והתנהגותם של החרדים בכל תחום, נגד הרבנות הראשית ונגד כל מיני מקומות.

ישראל אייכלר: אבל "גלי צה"ל" הם לא היחידים בזה, אפילו ב"קול ישראל", שגם שם רוב האנשים נזהרים מלעשות את הדבר הזה בתוכניות, יש גם, אני לא רוצה להגיד באיזה תוכנית, שכל פעם מחפשים איזה אישה עגונה ואיזה אדם שנפגע על-ידי הרבנות הראשית ואיזה מישהו שנפגע על-ידי החרדים, ומעצימים את זה.

ישראל אייכלר: וכל ילד נושר בציבור החרדי, שיש לו בעיה במשפחה, מייד זוכה לחשיפה, כאילו כל החרדים מתנכלים.

ישראל אייכלר: אתה אומר לי, נחמן, שאין הסתה.

ישראל אייכלר: אתה יודע שיש אתר שהייתה שם כתבה, כאילו ביקורת טלוויזיה על איזה תוכנית, הצגה, נגד המקווה ונגד ההתנהגות.

ישראל אייכלר: היה שם מאמר נגד הנשים החרדיות.

ישראל אייכלר: אני אומר לך באחריות, שבגרמניה לא נכתבו דברים כאלה נגד היהדות ונגד היהודים.

ישראל אייכלר: זה היה בשבוע שעבר.

ישראל אייכלר: אומנם אחת בודדת כתבה, ובאמת שם רוב הטוקבקים היו נגדה, אבל יש היום שיח ציבורי, שנוצר על-ידי העצמה תקשורתית של השלילה ושל הדברים הנוגדניים והנגדיים.

ישראל אייכלר: גם נושא השוויון בנטל.

ישראל אייכלר: עכשיו התפרסם ברדיו "קול חי" שיש ירידה, מאז ההסתה על השוויון בנטל של הממשלה החדשה, באותם מסלולים שרצו להכליל את הציבור החרדי, בשח"ר כחול ובאמ"ן ובתקשוב ובשירות אזרחי, יש ירידה של 50% במתגייסים לשח"ר כחול, יש 40% פחות באמ"ן ו-30% פחות בתקשוב, ו-10% ירידה בשירות האזרחי, רק בשלושה חודשים האחרונים, מאז שהתחילו לדבר על הדבר הזה.

ישראל אייכלר: אם היו רוצים באמת לפתור בעיות, וצריך לפתור בעיות בין הציבורים השונים, כלי התקשורת בכלל, והתקשורת הממלכתית, הצבאית והאזרחית, במיוחד, היו צריכים להיות אלה שמשדרים לעם את האחדות והלכידות והסולידריות.

ישראל אייכלר: ויש שדרנים כאלה.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה לציין פה שמות, אבל יש שדרנים ואנשים בעלי תוכניות שרואים לעצמם זכות למצוא את המאחד והמלכד גם אם הם מדברים דברי ביקורת קשים על מעשים אלה ואחרים.

ישראל אייכלר: אבל לא עושים "עליהום" ולא נותנים יד ל"עליהום" ולא נותנים יד לשנאה.

ישראל אייכלר: הבעיה המרכזית שלנו היום, כל הצרות והגזירות שכל הציבור סובל, זה בגלל רוח רעה שנושבת אל הציבור, ומה לעשות שהיום, בעידן המודרני, התקשורת היא זו שמעבירה מסרים בין בני-אדם.

ישראל אייכלר: אם היא מעבירה מסרים חיוביים, מסרים של לכידות, של סולידריות – אנחנו רואים לפעמים יש אירועים שכולם מאוחדים ומתאחדים – אז יש רוח סולידריות בעם, בכל העמים, גם בארץ הזו.

ישראל אייכלר: אם בתקשורת יש הסתה יומיומית, שעה-שעה, שלילת לגיטימציה של לידת ילדים יהודים בארץ-ישראל – אין דבר כזה בעולם.

ישראל אייכלר: אם זאת הרוח, שאימא ברוכת ילדים היא נטל וילדים יהודים בארץ-ישראל מיותרים, אז מה אתם רוצים שיאמרו אנשים ברחוב?

ישראל אייכלר: מה אתם רוצים שתהיה האווירה?

ישראל אייכלר: איך אתם רוצים לדבר על זה שצריכים כולם להיות ביחד מתחת לאותה אלונקה?

ישראל אייכלר: הרי זה אותם אנשים שמאז שהם ילדים קטנים הולכים ומדירים אותם, מקפחים אותם.

ישראל אייכלר: עמד פה קודם שר האוצר ואמר שהוא בעד שחרדים יצאו לעבודה.

ישראל אייכלר: אז חשבתי שהוא יגיד, מכיוון שאני בעד שחרדים יצאו לעבודה אז אני מקדיש כך וכך מקומות עבודה, נותן חוק ייצוג הולם, כמו שיש לערבים, לנשים, לאתיופים, ייצוג הולם לחרדים; אני מביא עוד כך וכך מקומות עבודה, אני נותן תמריץ למעסיקים שיבואו ויעסיקו אנשים חרדים, הרי הוא רוצה שחרדים יעבדו.

ישראל אייכלר: במה הוא מתפאר?

ישראל אייכלר: בזה שהוא הרעיב את הילדים הקטנים בתלמודי-התורה, בזה שהוא ביטל את חוק נהרי, בזה שהוא ניסה לעשות מיצוי כושר השתכרות, גזירה נוראה, שלשבחם של רובי ריבלין וגילה גמליאל וזבולון קלפה וחברים שם, אלעזר שטרן ועוד כמה חברים בוועדת הכספים שהצטרפו לאופוזיציה, ביטלו את הגזירה הנוראה הזו שאנשים עניים לא יוכלו לקבל הנחה בארנונה.

ישראל אייכלר: כך הוא רוצה לעודד יציאה לעבודה?

ישראל אייכלר: במקום להביא מקומות עבודה, חוסמים מקומות עבודה.

ישראל אייכלר: יהודי חרדי לא יכול להתקבל בשום מקום עבודה במגזר הציבורי כי אין לו את התארים שנציבות שירות המדינה קבעה בשרירות לב, ללא קשר לצורך בעבודה הזו.

ישראל אייכלר: במגזר הפרטי יש הרבה מפעלים שלא רוצים להכניס אנשים חרדים לעבודה כי הפרצוף שלהם לא מוצא חן בעיניהם.

ישראל אייכלר: אז כששר האוצר אומר שהוא רוצה להוציא אותם לעבודה, בואו נראה כמה מקומות עבודה הוא הכין להם.

ישראל אייכלר: זו החוכמה?

ישראל אייכלר: להרעיב?

ישראל אייכלר: לפגוע?

ישראל אייכלר: להסית?

ישראל אייכלר: לעשות אותם מיותרים?

ישראל אייכלר: לעשות אותם לא לגיטימיים בארץ הזו?

ישראל אייכלר: זו הדרך להביא לעבודה?

ישראל אייכלר: לכן, לסיכום, אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר עוד פעם: "גלי צה"ל", יש לה חשיבות גדולה מאוד בחדשות וגם בתוכניות הטובות שיש לה, והלוואי שזו הייתה תחנה פרטית, היה לה רייטינג עוד יותר גבוה, כמו כל התחנות שעושות עבודה טובה.

ישראל אייכלר: אבל כדי למנוע לזות שפתיים צריך להוציא את כמה הבודדים, שלא יחשבו שאפשר להשתמש במשאב ציבורי לאג'נדות אישיות, אנטי-דתיות או אנטי-לאומיות – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

ישראל אייכלר: – – על-ידי זה יהיה טוב גם ל"גלי צה"ל" וגם לציבור.

ישראל אייכלר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת אייכלר.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 1.

יחיאל חיליק בר: כן, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק גלי צה"ל – שידורי רדיו של צבא הגנה לישראל (שידורי חסות ותשדירי שירות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 5), התשע"ג–2013.

יחיאל חיליק בר: על סעיף 1 אין הסתייגויות ועל כן ההצבעה תהיה – מי בעד הסעיף כנוסח הוועדה?

יחיאל חיליק בר: ומי נגד?

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 12 בעד סעיף 1 – 71 נגד – 1 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 71 בעד, אחד נגד.

יחיאל חיליק בר: הסעיף עבר כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 13 בעד ההסתייגות – 5 נגד – 67 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת ישראל אייכלר לסעיף 2 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: בעד – 5, נגד – 67.

יחיאל חיליק בר: ההסתייגות לא התקבלה.

יחיאל חיליק בר: מכיוון שלסעיף 3 אין הסתייגויות, נצביע על סעיפים 2 ו-3 כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: על כן נעבור להצבעה – מי בעד ומי נגד סעיפים 2 ו-3 כנוסח הוועדה?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 14 בעד סעיפים 2–3, כהצעת הוועדה – 74 נגד – 2 נמנעים – אין סעיפים 2–3, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יחיאל חיליק בר: בעד – 74, נגד – 2.

יחיאל חיליק בר: סעיפים 2 ו-3 התקבלו כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הוא הסיר, הוא הסיר.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 15 בעד סעיפים 4–5 – 76 נגד – 1 נמנעים – אין סעיפים 4–5 נתקבלו.

יחיאל חיליק בר: בעד – 76, נגד – 1.

יחיאל חיליק בר: ועל כן אני קובע כי סעיפים 4 ו-5 עברו כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: וכעת אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית על החוק.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש להצביע.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 16 בעד החוק – 76 נגד – 1 נמנעים – אין חוק גלי צה"ל – שידורי רדיו של צבא ההגנה לישראל (שידורי חסות ותשדירי שירות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 5), התשע"ג–2013, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: כן, בעד – 76, נגד – 1.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק גלי צה"ל – שידורי רדיו של צבא ההגנה לישראל (שידורי חסות ותשדירי שירות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 5), התשע"ג–2013, עבר בקריאה שלישית ונכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: [מס' מ/764; "דברי הכנסת", חוב' ט"ו, עמ' 1788; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעבור להצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון מס' 12), התשע"ג–2013.

יחיאל חיליק בר: יציג את החוק יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, ולאחר מכן אנחנו נשמע הסתייגויות.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי נמצא?

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הממשלה, חברי חברי הכנסת, מאחר שאנחנו מעלים את ירושלים על ראש שמחתנו, לכן היה רצון לתת ייחוד לירושלים, ונדמה לי – – –

מאיר פרוש: – – –

ניסן סלומינסקי: – – – ונדמה לי שאתה הוא זה שבזמנו חוקק את החוק הזה לטובת ירושלים, ומשום מה הוא הוקפא עד לאחרונה, ורק עכשיו נתנו לו איזושהי עדנה קצרה מכורח המציאות.

ניסן סלומינסקי: ומדובר על מענק שמגיע לעד כ-100,000 שקל.

ניסן סלומינסקי: החוק מתחלק לשני חלקים: זכאי משרד השיכון שרוכשים כל דירה, אם זה יד ראשונה, אם זה יד שנייה, ויביאו חוזה חתום עד 25 ביולי 2013, למרות שכתוב כאן ה-15, אבל אנחנו ביקשנו להאריך את זה בגלל שהייתה תקלה מסוימת – עד 25 ביולי 2013, זכאים לקבל את מענק ירושלים בסדר גודל של 100,000 שקל.

ניסן סלומינסקי: שלב שני, זה מ-25 ביולי ועד 31 באוקטובר – יש ירידה מסוימת.

ניסן סלומינסקי: כאן זה זכאי בבנייה רוויה מקבלן, כשבנייה רוויה זה בנייה שאינה צמודת קרקע, בצפיפות של ארבע יחידות דיור לדונם לפחות, ומחיר הדירה אינו יותר מ-1.8 מיליון, גם אותו אחד יהיה זכאי למענק ירושלים שמגיע עד כ-100,000 שקל.

ניסן סלומינסקי: רבותי, זה החוק.

ניסן סלומינסקי: ולמרות שהתאריכים, לפחות התאריך הראשון הוא או-טו-טו, הוא יגיע בעוד כמה ימים – 25 ביולי – אבל אנחנו מדברים על כל מי שיביא חוזה חתום עד התאריך הזה.

ניסן סלומינסקי: גם מי שקנה לפני חודש – יביא חוזה חתום, יקבל את המענק.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזה דבר חשוב לירושלים.

ניסן סלומינסקי: זה יכול לעודד גם זוגות צעירים, יכול לעודד אנשים שאין להם דירות, אנשים שהם זכאים בשני המצבים.

ניסן סלומינסקי: לכן, אני ממליץ בפני חברי לאשר את החוק הזה בקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: ראשון המסתייגים – חבר הכנסת מאיר פרוש.

יחיאל חיליק בר: יש לרשותך עד עשר דקות.

יחיאל חיליק בר: אני כבר מציין שלחוק הזה יש הרבה מסתייגים.

יחיאל חיליק בר: אחריו יעלה להסתייג חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עמד כאן לפני דקה יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת סלומינסקי, ובעצם ביקש לאשר את מה שהוא מביא כהצעה שהתגבשה בוועדת הכספים לתת מענק של כ-100,000 שקל לדירות שמחירן אינו מעל 1.8 מיליון, וזה כתחליף, והוא לא אמר, זה כתחליף לחוק שהתקבל פה בכנסת לפני עשר שנים, שבו היה מדובר על מתן מענק של כ-100,000 שקל לאלה שרוכשים דירה בשטח של מינהל מקרקעי ישראל ובקרקע פרטית וכדומה.

מאיר פרוש: וידועה לכולם ההיסטוריה, שהממשלה דאז, לפני עשר שנים, הקפיאה את זה.

מאיר פרוש: אבל איך אתה, יושב-ראש ועדת הכספים, בא לפה כיהודי מאמין שיודע מה זה אומר מצווה הבאה לידך אל תחמיצנה?

מאיר פרוש: אתה נמצא בתפקיד כאשר החוק הזה תקף, מ-5 במאי 2013, החוק הזה שאני חוקקתי אותו בשעתו – הייתה לי הזכות לחוקק את זה – הוא תקף.

מאיר פרוש: למה שאתה, למה שחבריך לא ימצאו את הדרך איך בכל זאת להעלות את ירושלים, כמו שאמרת, על ראש שמחתך?

מאיר פרוש: הנה, עומדת פה חברת הכנסת סטרוק.

מאיר פרוש: אני מקבל ממנה הזמנה, יחד עם חבר הכנסת יושב-ראש השדולה, יחד עם חברת הכנסת אורית סטרוק, יושב-ראש השדולה, מבקשים מכולם לבוא מחר בקריאה להתלכד להמשך הבנייה בירושלים.

מאיר פרוש: איך חברי הבית היהודי, כאשר באה אליך, חבר הכנסת סלומינסקי, מצווה כזו, כשאתה יכול להמשיך את מתן המענקים בירושלים, איך אתה מחמיץ הזדמנות כזו?

מאיר פרוש: איך אתם, חברי הכנסת של הבית היהודי, שטוענים שחשובה לכם כביכול הבנייה בירושלים, חברי הליכוד, שחשובה להם הבנייה בירושלים – הנה, הם התאחדו יחד, עשו קואליציה מיוחדת בתוך הקואליציה הזו, הבית היהודי והליכוד, ומחר יבואו וידרשו את המשך הבנייה בירושלים.

מאיר פרוש: איך אתם מבקשים לבנות בירושלים כאשר ישנה הזדמנות לתת 100,000 שקל למי שרוכש דירה בירושלים והוא זכאי משרד השיכון, ואתם תמנעו את זה ממנו?

מאיר פרוש: תיקחו את זה ממנו?

מאיר פרוש: אנחנו מבקשים לחוקק חוק חדש?

מאיר פרוש: יש כרגע חוק שקיים, מדוע לבטל את זה?

מאיר פרוש: איך אפשר לעשות דבר כזה, ואיך אפשר במצח נחושה לבוא אלינו ולבקש אחר כך, מחר, לבוא לחגיגה, לדרישה להמשך הבנייה בירושלים?

מאיר פרוש: אני פונה, לכל הפחות, לחברי הכנסת מהבית היהודי, אני פונה, לכל הפחות, לחברי הכנסת מהליכוד: אל תיתנו יד לביטול החוק, אל תיתנו יד.

מאיר פרוש: תצביעו נגד ביטול החוק.

מאיר פרוש: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת פרוש.

יחיאל חיליק בר: וכעת יעלה חבר הכנסת ליצמן להסתייג.

יחיאל חיליק בר: יש לך גם כן עד עשר דקות על שתי הסתייגויות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יעקב ליצמן: של מי זה?

יעקב ליצמן: מישהו השאיר את זה.

יחיאל חיליק בר: מי מחברי הכנסת שכח את זה פה?

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, החוק הזה שאתם רוצים עכשיו לבטל זה חוק שקצת עזר בבעיית הדיור, במיוחד בירושלים.

יעקב ליצמן: כבר הרבה שנים מנסים לבטל את החוק הזה, אבל פתאום השנה החליטו להתלבש, לבטל את החוק הזה.

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: כי אולי זה עוזר למישהו.

יעקב ליצמן: ואם יש איזה בעיה – איזה פתרון שעוזר למישהו, אז הממשלה הזאת עושה את הכול להרוס את זה.

יעקב ליצמן: חלילה וחס שמישהו ייהנה מאיזה דבר.

יעקב ליצמן: אם יש איזה סיכוי שחלילה וחס בן-אדם יכול להיעזר, לקבל איזה פתרון לדיור, אז באה הממשלה, במיוחד שר האוצר, ומוחק, משתדל למחוק את זה.

יעקב ליצמן: עד עכשיו, בכלל, כל הנושא של המענקים, ממה שכן אישרו, לא התפרסם בכלל.

יעקב ליצמן: עכשיו, אין לי טענה לשר האוצר.

יעקב ליצמן: שר האוצר, כל המגמה שלו, לראות אם יש איזה הטבה למישהו, אני לא מדבר אפילו על חרדים, הוא אוטומטית, כל דבר הוא יהפוך לחרדים; אבל אם יש משהו שעוזר לבן-אדם הוא יבטל, אם זה יכול לעזור, חלילה וחס איזה טיפה – כי מה זה 100,000 שקל למיליון שקל?

יעקב ליצמן: – הוא יבטל, הוא לא ייתן את זה.

יעקב ליצמן: ולכן, אין לי טענה ליאיר לפיד; כל פתרון שלו בכלכלה – לדפוק את החרדים.

יעקב ליצמן: אבל למי יש לי כן טענה, ואני פשוט לא מבין, זה לשר השיכון, שהוא דוגל בכך שבירושלים חייבים להמשיך לבנות.

יעקב ליצמן: איך הוא רוצה לבנות אם הוא מבטל את המענקים?

יעקב ליצמן: ליושב-ראש ועדת הכספים, שבמפלגה שלהם דוגלים כל הזמן בירושלים.

יעקב ליצמן: אז למה לי לא לחשוב שהבית היהודי גם בעד החזרת שטחים?

יעקב ליצמן: הם גם רוצים שקרי יצליח.

יעקב ליצמן: אם הוא אומר לגבי ירושלים שלא אכפת לו והוא מוכן להצביע נגד החוק הזה, אז למה אני צריך לחשוב – למשל, אני רוצה להזכיר לחברי שבהתנתקות, מפד"ל דאז היה בתוך, בממשלה, הוא אפילו הצביע בקריאה ראשונה בעד.

יעקב ליצמן: הוא היה בתוך הקואליציה, והוא נתן יד להרס של קצבאות ילדים.

יעקב ליצמן: לנו הוא מטיף מוסר.

יעקב ליצמן: אני רוצה להזכיר לך איפה הייתם אז.

יעקב ליצמן: איפה זבולון אורלב היה אז, איפה הוא ישב?

יעקב ליצמן: מטיפים לנו מוסר עוד?

יעקב ליצמן: אתם הורסים את הילדים, הורסים את העניין החברתי, הורסים את הדיור, הורסים את הרווחה, מה כן עושים?

יעקב ליצמן: תגיד לי דבר אחד שעשיתם.

יעקב ליצמן: ירושלים?

יעקב ליצמן: הבית היהודי – ירושלים, הרי זה הדגל שלכם.

יעקב ליצמן: ולכן, אם אני רואה היום, עד ההצבעה, שהבית היהודי יצביע נגד החוק הזה, זאת אומרת, בעד לבטל את החוק, אז אני נוטה לחשוב שכל הסיפור הזה שהם יפרשו מהממשלה – סיפורי סבתא.

יעקב ליצמן: לא יפרשו מהממשלה, זה הכול סיפורי סבתא.

יעקב ליצמן: הם לא חולמים לרגע אחד לעזוב את הממשלה.

יעקב ליצמן: יש משחק בממשלה – הוא יגיד ככה, והוא יגיד ככה.

יעקב ליצמן: מדברים על גבולות 67', יש מכתב התחייבות של שר החוץ קרי לפלסטינים, ערבות, איך אפשר להתעלם מכל הדברים האלה?

יעקב ליצמן: יש הקפאה, והבית היהודי סוגר את העיניים.

יעקב ליצמן: לא ראיתי, ידינו לא שפכו את הדם הזה, הוא אומר, לא עשיתי – פואד, אתה קצת מפריע לי.

יעקב ליצמן: ולכן, אני רוצה להגיד, קודם כול לבית היהודי, לפני שאתם מטיפים למישהו מוסר – עוד מעט יהיה לנו, גם הלילה, הנושא של גיוס בני הישיבות, יהיה לנו נושא תקציב הישיבות.

יעקב ליצמן: ראיתי את ההתנהגות – מה שקרה לגבי קצבאות ילדים.

יעקב ליצמן: אפשר לחשוב שבבית היהודי אין ילדים.

יעקב ליצמן: לא אכפת להם – הכיסא, איך אומרים את זה, דבק משוגע לכיסאות.

יעקב ליצמן: דבק משוגע.

יעקב ליצמן: הם לא יודעים לפרוש, והם לא יפרשו, ואני יכול להרגיע את קרי, הוא יכול לעשות מה שהוא רוצה, כי בין כך אף אחד לא יפרוש.

יעקב ליצמן: לא מעניין אותם כלום.

יעקב ליצמן: מעניין אותם רק להגיד "אחים".

יעקב ליצמן: זה הבית היהודי, זה ראש הממשלה – איפה ראש הממשלה, שפעם התחייב שלא יפגע בירושלים?

יעקב ליצמן: למה הוא לא עושה שום דבר כאן?

יעקב ליצמן: בסוף אני רוצה להגיד רק דבר אחד.

יעקב ליצמן: הבעיה הקריטית, היסודית, כרגע על סדר-היום, מעבר לחרדים, זה הדיור.

יעקב ליצמן: הממשלה הזאת לא עשתה כלום בנושא הדיור, היא לא עושה כלום, ות"ת, שמתת, בלל, שמלל, לך תדע, כל השמות הנרדפים שהם עושים, כלום לא עשו לעזור לזוגות צעירים לקבל מענה לדיור.

יעקב ליצמן: אפשר לעשות עשרים פעם מסיבות עיתונאים.

יעקב ליצמן: אני זוכר מסיבות עיתונאים כבר שלוש קדנציות, עם רעש גדול.

יעקב ליצמן: סקופ: הולכים לעשות – ולל, שמטל, בלל, פלה-פלה – לך תדע עם כל השמות מה הם הולכים לעשות.

יעקב ליצמן: עד לרגע זה שום דבר לא, אפילו מרפסת לא.

יעקב ליצמן: וככה הם עובדים.

יעקב ליצמן: שר האוצר, כמנהגו, יושב כאן, עולה למעלה; כשהוא עולה למעלה, את זה אמר לי כבר היום חבר כנסת לא חרדי, הוא יודע כבר שהוא הולך לדבר על חרדים, כי בתקציב הוא לא מבין כלום.

יעקב ליצמן: אני אמרתי שאני מוכן להתערב אם הוא יודע מה זה ראשי התיבות של OECD.

יעקב ליצמן: מוכן לתת לכם מה שאתם רוצים – זה לא קונץ שהוא ילך לשאול.

יעקב ליצמן: אם הוא יבוא עכשיו ויגיד לי מה זה ראשי התיבות OECD – שהוא ביקר בחשאי, כביכול בחופש שלו, ביאכטות, כשהוא היה בצרפת.

יעקב ליצמן: הוא לא יודע מה זה OECD.

יעקב ליצמן: לכן, רבותי, אני אומר שללפיד אין לי שום טענה, הוא הורס כל דבר, כל חלקה.

יעקב ליצמן: התברר לי היום בכל מיני דיונים, גם בוועדת החוץ והביטחון, בתקציב ובכספים, גם בוועדת כספים, וגם שמעתי אחר כך ממופז, כאילו שיש רזרבה מי יודע מה, 23 מיליארד שקל, לא יודע כמה.

יעקב ליצמן: התברר שיש בכל מיני משרדים אחרים רזרבות שאני לא רוצה לפרט כי זה חוץ וביטחון.

יעקב ליצמן: יש שם סעיפים של הרשאה להתחייב, שזה תקציב ב' לדעתי, אבל בלי להיכנס לזה.

יעקב ליצמן: בגלל זה אני חושב, אדוני, שנצביע נגד החוק שמבטל את המענקים בירושלים.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת ליצמן.

יחיאל חיליק בר: אני מזמין את חבר הכנסת משה גפני לדבר על ההסתייגות שלו.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן – חבר הכנסת אורי מקלב, לאחר מכן – חבר הכנסת מוזס, אייכלר, וחבר הכנסת אשר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, יש לך חמש דקות.

יחיאל חיליק בר: הסתייגות אחת.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא אחזור על הדברים שאמר חברי הרב ליצמן, אבל אני רוצה בנקודה אחת לחלוק עליו.

משה גפני: חבר הכנסת ליצמן דיבר שהבית היהודי נדבק לכיסא, ולא היא.

משה גפני: נדבק לכיסא זה מעלה, זה לא חיסרון.

משה גפני: נדבק לכיסא, הוא רוצה להיות שר.

יעקב ליצמן: דבק משוגע.

משה גפני: אני רוצה להגיד לך שמצבם הרבה יותר חמור ממה שתיארת.

משה גפני: הם יכולים, עליהם עומדת הממשלה, הם יכולים לבוא ולהגיד: אנחנו רוצים לתמוך בירושלים.

משה גפני: מדינת ישראל נמצאת במאבק קשה, יש עכשיו את ההתמודדות נגד מה שיצטרכו לעשות בהסכם המדיני עם קרי ועם הכול, אנחנו רוצים עכשיו שיהיה אפשר להמשיך לבנות בירושלים.

משה גפני: ויהיה אפשר לרכוש דירות בירושלים.

משה גפני: הם פשוט לא אומרים את זה.

משה גפני: הם, בניגוד ליאיר לפיד – יאיר לפיד, במה שנוגע לחרדים, הוא אומר: אם לא מביאים את זה עכשיו, אני פורש מהקואליציה.

משה גפני: לא תשמע אפילו ציוץ, רמז, על הדברים הכי חשובים לכל ציבור דתי בישראל.

משה גפני: לא תשמע רמז; על פרישה מהקואליציה אני לא מבקש אפילו.

משה גפני: שיבואו ויגידו עד הסוף:

משה גפני: אנחנו נצביע נגד התקציב, מה שכל סיעה נורמלית הייתה עושה על דברים שחשובים לה.

משה גפני: גם בזמננו הקפיאו את חוק ירושלים, את החוק של חבר הכנסת הרב פרוש.

משה גפני: אבל לקחו חוק של הכנסת, שהכנסת אישרה אותו, ואמרו: נעשה אותו בשנה הבאה.

משה גפני: אין לנו יכולת עכשיו; נעשה אותו בעוד שנתיים.

משה גפני: זו פעם ראשונה שנציג הבית היהודי מביא לכנסת חוק שאומר: נבטל את חוק ירושלים.

משה גפני: לא יהיה יותר.

משה גפני: כשלכל הדעות החוק הזה הוא חיוני.

משה גפני: אומר שר האוצר, חבר הכנסת סלומינסקי, שעוד שנה וחצי יהיה טוב.

משה גפני: אנחנו יודעים שלא.

יעקב ליצמן: גם הוא יודע שלא.

משה גפני: הוא לא יודע.

משה גפני: אמרת קודם נכון – הוא פשוט לא יודע.

משה גפני: הוא לא יודע מה זה מנוע צמיחה, הוא לא יודע מה זה תקציב.

משה גפני: אגב, עולה פה שר אוצר בערב של תקציב, עם תקציב כל כך קשה, כל כך קשה, כל כך בעייתי, כל כך זקוק להסבר.

משה גפני: מהמילה הראשונה עד המילה האחרונה הוא דיבר על חרדים.

משה גפני: אנחנו סובבנו לו את הגב, כמובן.

משה גפני: לא התייחסנו, כמובן.

משה גפני: הוא מספר לנו על ההורים שלנו, מה הוא יודע, הוא מבין, הוא לא מבין.

משה גפני: סובבנו לו את הגב.

משה גפני: שר אוצר במדינת ישראל עומד עכשיו במליאת הכנסת, להסביר משהו על התקציב הרע הזה, התקציב הכי רע שהיה מאז קום המדינה – מילה וחצי מילה הוא לא מדבר על התקציב.

משה גפני: חרדים.

משה גפני: הוא חיכה, אולי מישהו מאתנו יתפתה להתווכח אתו.

משה גפני: אני משבח את חברי הכנסת החרדים.

משה גפני: אף אחד לא התייחס אליו.

משה גפני: סובבנו לו את הגב.

אריה מכלוף דרעי: אני משבח אותך.

משה גפני: מאה אחוז.

משה גפני: תאמין לי, התגברתי על יצרי.

אריה מכלוף דרעי: ראיתי.

משה גפני: איזה שטויות הוא דיבר.

משה גפני: על ניצולי השואה הוא מטיף לי.

משה גפני: אני בוועדת הכספים, מה שעשיתי לניצולי השואה – כולם יודעים את זה.

משה גפני: גם היום הייתה ישיבת ועדת ביקורת על ניצולי השואה – מה שהם שיבחו אותי, הוא אפילו לא יודע.

משה גפני: הוא היה אז איזה מגיש בטלוויזיה, אומרים, משהו.

משה גפני: הוא יודע על ניצולי השואה, מה עשו, מה לא עשו.

משה גפני: אני נמצא פה כבר הרבה שנים.

משה גפני: אני יכול להביא לו רזומה, מה עשיתי בשביל ניצולי השואה.

משה גפני: אבל עומד שר האוצר ועל זה הוא מדבר; זה הנושא, חרדים.

משה גפני: לא חשוב.

משה גפני: אני חוזר לבית היהודי.

משה גפני: מביאים לכם דברים.

משה גפני: אתה הולך להביא תקציב, ניסן, אתה הולך להביא תקציב, שהולך להיות מאושר כאן, שהסעיף הכי מקוצץ בו יהיה תקציב הישיבות.

משה גפני: הכי מקוצץ.

משה גפני: 54% קיצוץ.

משה גפני: אתה מעלה בדעתך שהייתי מביא תקציב כזה לכאן?

משה גפני: מה, זה לא בידיים שלך?

משה גפני: אתה לא יכול להגיד: אני לא מוכן, על חוק ירושלים?

משה גפני: אתם רוצים, אתם אומרים שאי-אפשר עכשיו – שנתיים תקפיאו אותו.

משה גפני: אל תבטלו.

משה גפני: ממני אתם דורשים שאביא קיצוץ של 54% בישיבות – גם שלכם.

משה גפני: אצלנו אף פעם לא הייתה הבחנה.

משה גפני: קיצוצים כל כך קשים, נקודתית בדברים שנוגעים לציבור הדתי.

משה גפני: ואני לא יודע, הלהט הזה להעביר הכול ומהר.

משה גפני: הרב ליצמן, הם לא נדבקים לכיסא.

משה גפני: הם לא מתאימים למערכת הזאת בכלל.

משה גפני: הם לא יודעים.

משה גפני: הם הופכים להיות עבדים נרצעים של יאיר לפיד.

משה גפני: הוא נותן הוראות, והוא רץ.

משה גפני: הוא נותן הוראות, ובנט עומד דום.

משה גפני: הוא נותן הוראות, ושטבון מגיע לוועדת החינוך, ובקול שלו מורידים את הנושא של מוסדות הפטור.

משה גפני: מפלגת העבודה אתנו, מרצ אתנו, אומרים שבשום אופן זה לא יכול להיות בחוק הסדרים.

משה גפני: מצביעים אתנו, לפצל.

משה גפני: יוני שטבון מצביע אתם.

משה גפני: למה?

משה גפני: מה, זה פיסקלי?

משה גפני: זה תקציב?

משה גפני: זה נוגע משהו למערכת הכלכלית של מדינת ישראל?

משה גפני: אי-אפשר לפצל את זה ולדון על זה באופן נורמלי?

משה גפני: 65 שנה הנושא הזה נמצא בדיון ציבורי.

משה גפני: צריך עכשיו לעשות את זה, כי אין לשר האוצר מה להסביר על הכלכלה ועל התקציב?

משה גפני: הוא חייב להכות בחרדים?

משה גפני: הוא, אגב, גם שונא חרדים.

משה גפני: זה לא רלוונטי.

משה גפני: לא מעניין אותי אם הוא שונא אותי או לא.

משה גפני: אני לא שונא אותו; אני מרחם עליו.

משה גפני: הוא נכנס לתפקיד שלא מתאים לו.

משה גפני: כולם יודעים את זה.

משה גפני: זה הרי לא סוד.

משה גפני: על מה הדיונים?

משה גפני: אתה אומר, ה-OECD.

משה גפני: הביאו לו פקידי האוצר את מה שאנחנו עשינו, הפטור מארנונה להוסטלים של ילדים, ילדים עם מוגבלות, שאין ספק ששר האוצר דואג להם, כל אחד יודע את זה.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

משה גפני: הכניסו לו את זה לחוק ההסדרים, לבטל את הפטור מארנונה, וזה הגיע ככה למליאת הכנסת – או לממשלה, סליחה.

משה גפני: עד שזה היה ב"דה-מרקר", כתבו שם שמבטלים את הפטור מארנונה להוסטלים של ילדים עם מוגבלות, ואז הוא תפס את מה שעשו לו.

משה גפני: כך זה על כל סעיפי התקציב.

משה גפני: הוא לא יודע במה מדובר.

משה גפני: חרדים.

משה גפני: אני מסכים אתך, הרב ליצמן.

משה גפני: אין לנו טענות אליו.

משה גפני: הבנו.

משה גפני: הבית היהודי, האחים שלנו, שומרי תורה ומצוות, כבר עשיתם את הטעות הזאת פעם אחת עם שינוי, קיבלתם את ההתנתקות.

משה גפני: למה אתם מצפים עכשיו, שקרי יבוא לפנות אתכם מיהודה ושומרון, ואז תאשימו אותנו?

מאיר פרוש: ירושלים.

משה גפני: ירושלים.

משה גפני: תשכחו מזה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת גפני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: לרשותך חמש דקות.

יחיאל חיליק בר: אחריך – חבר הכנסת מוזס וחבר הכנסת אייכלר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השרים, חברי כנסת, לא בכל יום מביאה הממשלה ביטול חוק, ולא סתם חוק – חוק שבאמת מהווה מענק ועידוד לזוגות צעירים, למשפרי דיור, להרחבות דיור.

אורי מקלב: אבל שונה החוק הזה מכל חוק שהגיע עד עתה, כי לחוק הזה של הרב פרוש, שהוא מוקפא מאז זה עשר שנים, יש לחוק הזה חלון הזדמנויות קצר, של כ-60 יום – 80 יום, לאחר הארכות נוספות.

אורי מקלב: וזה המקום לציין את האגף המקצועי של ועדת הכספים, שעמדה באופן נחרץ, עמדה על הזכויות של אזרחים, ולא נתנה שהחוק הזה יבוא בדורסנות, החוק הזה, שיחוקק רטרואקטיבית, חוק שלא ייתן תאריכים של זמני ביניים, אלא נתנה בכל אופן את חלון ההזדמנויות.

אורי מקלב: אבל חלון ההזדמנויות זה לא רק הרווח של אותם אנשים שיזכו במאבק הזה.

אורי מקלב: זה רק הראה לנו את החשיבות של החוק הזה, כמה החוק הזה היה באמת נצרך, כמה עסקאות נסגרו בירושלים במשך 60, 80 הימים האלה.

אורי מקלב: הדברים האלה אמורים להתפרסם עוד חודש.

אורי מקלב: יש על זה אינדיקציות מדויקות, איזו עלייה בגרף תהיה.

אורי מקלב: איך אנחנו לוקחים חוק – היו מוכנים לבטל אותו, להוציא אותו, כשהוא הגיע לחוק ההסדרים, להוציא אותו בחוק נפרד, כדי לקבור אותו קבורת חמור, שלא יהיה אפשר להשתמש ולעורר את החוק הזה.

אורי מקלב: ומי עושה את זה?

אורי מקלב: במשמרת של מי זה קורה?

אורי מקלב: במשמרת של שר שיכון, שכשהיה באופוזיציה כמעט לא היה נאום שלו שהוא לא העלה את ירושלים על ראש שמחתו ועל ראש שיחתו.

אורי מקלב: והוא, במשמרת שלו, ללא שום תגובה.

אורי מקלב: איך אמר הרב גפני, לא שמענו איזה קול זעקה, איומים על פרישה.

אורי מקלב: וכך זה עבר, כשהוא אנתן לאוצר למחוק את החוק הזה, שיותר לא יוכלו להשתמש.

אורי מקלב: ומה כתוב בדברי ההסבר של החוק הזה?

אורי מקלב: זה נקרא להעלות את ירושלים על ראש שמחתו?

אורי מקלב: זה נקרא לנפץ את הבנייה ואת ירושלים, לנפץ את פיתוח ירושלים, להקפיא את ירושלים.

אורי מקלב: אין שכונה בירושלים שלא השתמשו עכשיו ולא מימשו בה את האפשרות הזאת.

אורי מקלב: מה כתוב בדברי ההסבר של משרד האוצר, מצוין בדוח של הממ"מ – האוצר מסביר, המומחים הגדולים בכלכלה, המומחים הגדולים בבנייה, הם אומרים: מתן מענק רכישה – תשמעו טוב – מביא לעליית מחירים, ורוב ההטבה נופלת בחלקם של הקבלנים ולא של רוכשי הדירות.

אורי מקלב: מה מסביר האוצר?

אורי מקלב: זה נופל לידיים של הקבלנים.

אורי מקלב: ברגע שאתה נותן מענק, הקבלן לוקח את זה.

אורי מקלב: אבל מה לעשות שרוב אלה שהשתמשו עד עכשיו במענק הזה הם כאלה שקנו דירות יד שנייה, ששם אין קבלנים?

אורי מקלב: הרחבות דיור, משפרי דיור; שם זה לא קבלנים, זה יד שנייה.

אורי מקלב: ומאיפה יודע המוכר להעלות מחירים?

אורי מקלב: איך הוא יודע אם יש זכאי או לא זכאי?

אורי מקלב: הרי לא כל אחד מקבל; רק זכאי.

אורי מקלב: איך המוכר יודע אם הוא זכאי או לא זכאי?

אורי מקלב: גם הקונה בעצמו לא תמיד יודע עדיין.

אורי מקלב: אז איך אפשר לכתוב בדברי ההסבר דברים לא נכונים?

אורי מקלב: אבל הגדלתם לעשות, והקפאתם וביטלתם את החוק הזה עכשיו, ב-25 בחודש, אבל בדירות מיד ראשונה, מקבלן, בבנייה רוויה, אתם מאריכים את זה עוד.

אורי מקלב: הייתכן?

אורי מקלב: בדברי ההסבר אתם מסבירים שזה הולך לקבלנים, ואתם, בהסדר עכשיו של ועדת הכספים, אתם את החוק הזה מקפיאים בהסתייגות אחת, לדירות יד ראשונה.

אורי מקלב: התשובה היא פשוטה, וכאן אני שואל – את האוצר אני מבין, האוצר יודע שאין בנייה חדשה בירושלים, לפני קרי ואחרי קרי, הולכים אתנו בקרי, זה נכון.

אורי מקלב: אין בנייה בירושלים, אז מה הבעיה להגיד שהוא נותן מענקים לבנייה חדשה, לקבלנים?

אורי מקלב: מי בונה?

אורי מקלב: מי נותן?

אורי מקלב: לבנייה רוויה.

אורי מקלב: מה אתם עושים?

אורי מקלב: אתם ממשיכים את החוק הזה על בנייה חדשה בגלל שאתם ממשיכים להקפיא את ירושלים.

אורי מקלב: איך אפשר להביא דבר חוק כזה כשהמחקר היחידי המקצועי שכן הובא לידיעתנו וכן הובא בפנינו – גם בדיונים בהצעה הזו שהיו כאן בוועדות הכנסת, ביקשנו חוות דעת מקצועיות, להגיד שזה באמת גורם להעלאת מחירים, אבל הממ"מ כן כתב, בניגוד לדברי ההסבר להצעת החוק – הממ"מ הרי הוא על הכוונת שלכם בגלל שהוא נותן חוות דעת מקצועיות – אבל מה כותבים המומחים שהם לכאורה אובייקטיבים: בניגוד לדברי ההסבר להצעת החוק עולה מהמחקר כי לסיוע ברכישת דירה יש השפעה חיובית מובהקת של משיכת תושבים ממרכז הארץ לאזורי הפריפריה ושל שימור תושבי הפריפריה.

אורי מקלב: כל מענק כזה, כשיש מענק, במיוחד בירושלים, שהמחיר הוא כל כך גבוה וקשה לזוגות צעירים להתמודד, זה הדבר היחיד שיכול לתת היום מסגרת שיש לנו, שאנחנו יכולים לתת לזכאים בלבד לשפר את הדירות שלהם.

אורי מקלב: וזה גם מה שעשו, ואנחנו הולכים ומוחקים לעת הזו, כשמחירי הדירות כל כך יקרים, כשקשה מאוד להגיע, כשיש הגירה שלילית מובהקת – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים רק, בבקשה.

אורי מקלב: – – וכפי שיודע ידידי היושב-ראש, נתוני ההגירה השלילית בירושלים, בכהנך כחבר מועצת עיריית ירושלים הנתונים האלה מגיעים לפתחך והגיעו לשולחנך, ואתה יודע שרוב הסיבות הן, או בעיקר, הסיבות הן גובה מחירי הדיור בירושלים.

אורי מקלב: תודה.

יחיאל חיליק בר: זה גם נכון.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת מקלב.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אליעזר מוזס, בבקשה, ואחריך – חבר הכנסת אייכלר וחבר הכנסת יעקב אשר.

יחיאל חיליק בר: מי שלא יהיה פה לא יזכה לזכות דיבור, כך שאם יש חברים מהסיעות שלכם שהם הבאים בתור, אני ממליץ לכם לקרוא להם.

יחיאל חיליק בר: אחריו יהיו חבר הכנסת אלי ישי, חבר הכנסת דרעי וחבר הכנסת אטיאס.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, חמש דקות לרשותך.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני מתפלא שאין אף שר סביב שולחן הממשלה.

מיקי לוי: יש.

מנחם אליעזר מוזס: איפה?

מנחם אליעזר מוזס: איפה?

מנחם אליעזר מוזס: איפה הכסף?

מנחם אליעזר מוזס: ואיפה השרים?

קריאות: – – –

מנחם אליעזר מוזס: איפה הכסף?

מנחם אליעזר מוזס: איפה השרים?

קריאה: המשטרה פה.

יעקב ליצמן: זה נגד החרדים אחר כך, אל תשמח.

יעקב ליצמן: הולכים לעצור אותנו, פלילי.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שהחוק שאנחנו הבאנו עכשיו, הממשלה הביאה עכשיו, זה החוק שהגדרתו היא החוק להחלשת ירושלים.

מנחם אליעזר מוזס: ללכת ולבטל מענק שהיה כל כך הרבה שנים, ובדיוק בימים אלה, כאשר הולך להתנהל משא-ומתן, לא רק על יהודה ושומרון, אלא על ירושלים, כפי שאנחנו רואים מכל הכיוונים, להביא כזה חוק, זה פשוט אבסורד ומשהו הזוי.

מנחם אליעזר מוזס: לא יאומן.

מנחם אליעזר מוזס: כאשר אנחנו חיים בירושלים של מטה ובירושלים של מעלה, כאשר אנחנו רואים שזוגות צעירים גרים במחסנים, במינוס שתיים, במינוס שלוש, במינוס ארבע, ואני יכול לומר לכם כסגן שר החינוך לשעבר, שיש כבר גם גני-ילדים מתחת לפני האדמה, במינוס שתיים, וגרים על הגגות, וזקוקים לעזרה הזאת כאוויר לנשימה, ובאים להפך ומבטלים את זה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני שר האוצר, שלא נמצא כאן, אבל סגן שר האוצר, מיקי לוי, אתה יודע שההכנסות נטו של המינהל, אתה יודע מה היו ההכנסות?

מנחם אליעזר מוזס: יש לי מסמך רשמי, קיבלתי מהמינהל – 30 מיליארד שקל, 30 מיליארד שקל הכנסה נטו.

מנחם אליעזר מוזס: במקום לתת את זה לעזרה לזוגות צעירים או להמשיך את החוק הזה לחיזוק ירושלים, עושים בדיוק את ההפך.

מנחם אליעזר מוזס: לוקחים את ה-30 מיליארד, זורקים את זה לבור הגירעון.

מנחם אליעזר מוזס: רבותי, אנחנו מדברים על ירושלים המאוחדת, וזה רחוק מלהיות מאוחדת.

מנחם אליעזר מוזס: אני הייתי אומר, להפך, מזרח-ירושלים המועדפת.

מנחם אליעזר מוזס: כאשר אני רואה, הייתי סגן שר החינוך, ואני רואה איזה מצוקה יש למוסדות, ובפרט המוסדות של המערכת החרדית, ועוד באים ואומרים, אי-אפשר לבנות כיתות, כי אין מגרשים.

מנחם אליעזר מוזס: באותו זמן באים ונותנים, מקצים 300 מיליון ש"ח לרכישת מגרשים במזרח-ירושלים למוסדות חינוך, מגרשים פרטיים מבעלים פרטיים, כשעוד לא קרה כדבר הזה.

מנחם אליעזר מוזס: שם יש מספיק מגרשים.

מנחם אליעזר מוזס: למה?

מנחם אליעזר מוזס: כי 180,000 ילדי מזרח-ירושלים ה"מאוחדת" לומדים את תוכנית הלימודים הפלסטינית, ובמרכזה הנכבה, במזרח-ירושלים.

מנחם אליעזר מוזס: ובעמוד 112 בספר ללימודי התיכון, תסתכלו ותראו שהשואה היא פרי המצאה ציונית.

מנחם אליעזר מוזס: ובספרי הגיאוגרפיה שלהם אין בכלל ישראל.

מנחם אליעזר מוזס: אתה רואה את המפות: פלסטין.

מנחם אליעזר מוזס: ואנחנו תומכים בזה במאה אחוז, ולא בא שר החינוך ואומר, איפה הליבה?

מנחם אליעזר מוזס: למה לא לומדים את הליבה?

מנחם אליעזר מוזס: לומדים ועוד איך, לומדים את הנכבה, לומדים.

מנחם אליעזר מוזס: לומדים שהאסון הוא הקמת המדינה.

מנחם אליעזר מוזס: זהו האסון לציבור הערבי.

מנחם אליעזר מוזס: ובאים ואומרים לי, ירושלים המאוחדת, ואתם חושבים שאנחנו קונים את הלוקש הזה שירושלים מאוחדת?

מנחם אליעזר מוזס: אתם גורמים לירושלים מוחלשת על-ידי כך שאתם לוקחים עוד איזשהו מענק, חוק שנחקק לפני כל כך הרבה שנים, ובדיוק עכשיו מביאים חוק לבטל את זה, את המענק הזה.

מנחם אליעזר מוזס: אוי לאותה בושה, אוי לאותה כלימה.

מנחם אליעזר מוזס: אבל מה לעשות, כשאנחנו רואים את כל התקציב המוגש לקהל הכנסת, אז אנחנו באמת רואים שסרה הבושה והחרפה מבני-אדם.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת מוזס.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש מאת חבר הכנסת אייכלר לעלות, אחריו חבר הכנסת אשר, חבר הכנסת ישי, חבר הכנסת דרעי, חבר הכנסת אטיאס, חבר הכנסת יצחק כהן מש"ס.

יחיאל חיליק בר: אני שוב חוזר, אתם רוצים לקרוא לחברים שלכם – תעשו זאת.

יחיאל חיליק בר: מי שיפספס את זכות הדיבור שלו, לא יקבל אותה אחר כך.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חמש דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, העוול הנורא ביותר שעשו לירושלים, כשביטלו את החוק של הרב פרוש לעידוד ירושלים, הוא עוול לא רק לירושלמים, הוא עוול לעם ישראל כולו.

ישראל אייכלר: אבל מה שהכי מדהים, שאנשים שעושים "ריקוד דגלים", שישו את ירושלים, ומאשימים אותנו שלא חוגגים את יום ירושלים בירושלים, בירושלים – הם עכשיו שותפים לביטול מענק ירושלים.

ישראל אייכלר: ולא זו בלבד, אלא שהם עוד באים בטענות שכשאנחנו באים ואומרים – כשמגיע ג'ון קרי וכשה

ישראל אייכלר: איחוד האירופי שולח להם מכתב שהוא לא מכיר בהתנחלויות, והממשלה פותחת משא-ומתן על ירושלים, ושלא יספרו לנו שאין הקפאה בירושלים, עוד לפני שג'ון קרי הגיע, כבר שנה.

ישראל אייכלר: אורי אריאל הודה: כמה שנים כבר לא בונים בירושלים.

ישראל אייכלר: אז יש להם טענה למה אנחנו מערבים, מה אנחנו יודעים על חשבונותיו של הקדוש-ברוך-הוא, ומנצלים את הקדוש-ברוך-הוא לצרכים פוליטיים.

ישראל אייכלר: רבותי, הרבה אנשים טועים בדבר שלכאורה הוא דבר והיפוכו.

ישראל אייכלר: מצד אחד, באמת אמרו חז"ל, "בהדי כבשי דרחמנא למה לך" – בעברית פשוטה זה אומר, האדם לא מנהל את העולם, אלא ריבונו של עולם הוא מלך העולם, ואנחנו לא יכולים לשפוט את מעשי ה'.

ישראל אייכלר: אבל אנחנו צריכים לשפוט את המעשים שלנו כבני-אדם, אם זה על-פי רצון ה' או לא.

ישראל אייכלר: אנחנו לא מנסים להמציא תשובות לשאלה, כמו שכתוב בפרשת ניצבים: "למה עשה ה' ככה לארץ הזאת".

ישראל אייכלר: והתורה אומרת: "ואמרו על אשר עזבו את ברית ה' אלוקי אבתם אשר כרת עמם בהוציא אתם מארץ מצרים", "ויתשם ה' מעל אדמתם באף ובחמה ובקצף גדול וישלכם אל ארץ אחרת כיום הזה".

ישראל אייכלר: זה לא אומר, חבר כנסת חרדי שאומר שבגלל זה שעוזבים את התורה יש סכנה לקיומנו בארץ-ישראל.

ישראל אייכלר: נכון, "הנסתרת לה' אלוקינו, והנגלת לנו ולבנינו עד עולם לעשת את כל דברי התורה הזאת".

ישראל אייכלר: לנו אין עסק בנסתרות, אבל הנגלות לנו ולבנינו מחייב אותנו.

ישראל אייכלר: למרות שפעמים אנחנו רואים שצדיק ורע לו ורשע וטוב לו, אנחנו לא שואלים שאלות על הקדוש-ברוך-הוא.

ישראל אייכלר: כבר שאל משה רבנו, והמלאכים זעקו מרה כאשר סרקו את בשרו של רבי עקיבא במסרקות של ברזל.

ישראל אייכלר: הם שאלו: זו תורה וזו שכרה?

ישראל אייכלר: והתשובה הייתה "כי לא מחשבותי מחשבותיכם ולא דרכיכם דרכי נאֻם ה'".

ישראל אייכלר: אז זה נכון שבמעשים של הקדוש-ברוך-הוא אנחנו לא יודעים, ולכן, לכאורה, אי-אפשר להגיד שקרי בא והאיחוד האירופי שלח את דבריו בתשעה באב בגלל שהולכים להפוך את לומדי התורה לעבריינים פליליים.

ישראל אייכלר: אבל מאידך, אנחנו חייבים כן להתבונן במעשים שלנו ולא במעשי ה'.

ישראל אייכלר: הגויים אומרים: "רם על כל גוים ה' על השמים כבודו", מה אכפת לו מה אני אוכל ואיך אני מתנהג.

ישראל אייכלר: אבל הרמב"ם פוסק "שבזמן שתבוא צרה ויזעקו עליה ויריעו וידעו הכול שבגלל מעשיהם הרעים הורע להן", כמו שאומר ירמיהו הנביא: אבותיכם הטו, זה מה שיגרום להם להסיר את הצרה מעליהם.

ישראל אייכלר: "אבל אם לא יזעקו", אומר הרמב"ם, "ולא יריעו", אז הדבר הזה כמו מלחמה, בצורת, דבר וכל הצרות, ויגידו: "דבר זה ממנהג העולם" – קרי הגיע, קרי הלך – "וצרה זו נקרה" אומר הרמב"ם "הרי זו דרך אכזריות", כי זה התכחשות למעשה ה'.

ישראל אייכלר: כי הקדוש-ברוך-הוא רוצה שאנחנו ניטיב את מעשינו, ואנחנו אומרים: לא, זה לא קשור.

ישראל אייכלר: אומר הרמב"ם, "הרי זו דרך אכזריות, וגורמת להם להידבק במעשיהם הרעים, ותוסיף הצרה צרות אחרות".

ישראל אייכלר: כמו שכתב בתורה: והלכתם עמי בקרי – והלכתי עמכם גם בקרי.

ישראל אייכלר: זה לא קשור לשר החוץ האמריקני, ואולי כן.

ישראל אייכלר: אז תבינו, אין סתירה בין הידיעה שאנחנו לא מבינים את מעשיו של הקדוש-ברוך-הוא לבין קריאת האזהרה שלנו לחשבון נפש בעקבות גזירת הגירוש שמרחפת על יהודה ושומרון וסכנת קיום שמרחפת על מדינת ישראל כולה.

ישראל אייכלר: ואנחנו כן צריכים לקחת בחשבון שאם אנחנו מכריזים שיהודי שלומד תורה בארץ-ישראל הוא עבריין פלילי, זה סכנה קיומית לעם ישראל.

ישראל אייכלר: ואם הבית היהודי נותן יד לזה, זה סכנה קיומית ליישובים שלהם.

ישראל אייכלר: אנחנו מתפללים לקדוש-ברוך-הוא שהגזירה הזאת לא תעבור, ואנחנו בטוחים שיהודים ימשיכו ללמוד תורה ואף אחד לא ייכנס לכלא על הדבר הזה.

ישראל אייכלר: לא יהיה דבר כזה במדינת היהודים, שיהודי יירשם כעבריין פלילי מכיוון שהוא לומד תורה.

ישראל אייכלר: ובזכות זה גם לא תהיה, חס וחלילה, עקירה מארץ-ישראל ולא יהיו, חס וחלילה, מה שכתוב שם "וישלכם אל ארץ אחרת כיום הזה".

ישראל אייכלר: ולכן אני פונה לבית היהודי ואני אומר להם: מילא ויתרתם על ירושלים, אבל הישמרו לכם והיזהרו מלגזור גזירות נגד לומדי התורה ושומריה.

ישראל אייכלר: אל תחזרו על עוונות ממשלת לפיד-נתניהו-אורלב, שאחריה בא הגירוש מגוש-קטיף, ואחר כך אתם מאשימים את הדתיים בעקירה מגוש-קטיף.

יחיאל חיליק בר: תודה.

ישראל אייכלר: השותפים שלכם היום הם הטיפו והסיתו את הציבור לעשות את העקירה בגוש-קטיף.

ישראל אייכלר: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: גם אם תצליחו להרעיב ילדי ישראל ולפגוע בתורת ישראל, כי גם על החרדים נגזר כנראה משמים להיות נרדפים, אבל הקדוש-ברוך-הוא, כבר נאמר – אני לא רוצה לצטט, אבל "הוי אנחם מצרי ואנקמה מאויבי", אומרים בשבת חזון.

ישראל אייכלר: אם תחזרו בתשובה ולא תפגעו בילדי תלמודי-התורה, ה' ישמור אתכם ואת בתיכם, כמו שכתוב: "לו עמי שמע לי ישראל בדרכי יהלכו" – כמעט אויביהם אכניע ועל משנאי אשיב ידי.

ישראל אייכלר: והקדוש-ברוך-הוא יעזור שכולם יוכלו לחיות בשלום ובביטחון בארץ-ישראל.

ישראל אייכלר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת אייכלר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: לאחריו – חבר הכנסת ישי, חבר הכנסת דרעי, חבר הכנסת אטיאס, חבר הכנסת יצחק כהן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, יש לרשותך חמש דקות.

אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה קצת – באמת דיברו כבר קודם, אבל הדברים הם לא מובנים.

ירושלים זה דבר שכולם אוהבים להשתמש בו.

כולם אוהבים להשתמש בירושלים.

בכל נאום, בכל טקס.

ירושלים, חיזוקה של ירושלים, מעמדה של ירושלים, עצירת ההגירה מירושלים.

ירושלים, ירושלים, ירושלים, אבל כנראה הכול זה מס שפתיים.

אנחנו נמצאים בממשלה שהייתה אמורה להיות ממשלה ששומרת על ירושלים, שמעבה את ירושלים, שגורמת לירושלים להתחזק מבפנים.

אנחנו רואים ממשלה שבעצם מפקירה את ירושלים על כל צעד ושעל.

גם המקומות המקודשים לנו בירושלים, גם הם נמצאים בספקות כאלה ואחרים.

יש פה ממשלה מגמגמת או אילמת, ואותם אנשים שפעם היו – אני חושב שאם היו חיים היום מנהיגי המפד"ל דאז, אני לא בטוח שהם היו מקבלים כל כך הרבה נחת רוח ממה שקורה היום, גם מהמנהיגות של הממשלה הזאת, שבראשה עומד הליכוד.

אני לא יודע מה היו חושבים חברי מרכז הליכוד שירושלים הייתה אג'נדה שלו.

ירושלים הייתה אחת הסיבות שראש הממשלה דהיום נבחר אז בזמנו, על הססמה שהייתה בנויה על ירושלים.

והיום, ככה, לעיני כל ישראל, ממשלה ימנית כביכול עם מפלגה אמונית כביכול שנמצאת אתה ביחד.

באים ומנסים גם לעבוד עלינו בתחילת הדיון: עומד פה יושב-ראש ועדת הכספים, ידידי מר ניסן סלומינסקי, ומסביר שאנחנו באים עכשיו לחוקק חוק כדי להציל עוד איזה חודשיים אולי, כשהיה אפשר לעצור את ביטול החוק הטוב הזה, את ביטול החוק המשמעותי הזה, שהוא טוב לחברה, הוא טוב לעיר ירושלים, הוא טוב למצב הדיור.

הוא טוב לכל דבר.

אבל אנחנו כנראה בזמנים שהדורות נחלשים.

ואם אני מסתכל היום על תנועה כמו הבית היהודי, ואני לא מדבר כרגע על הליכוד – אין אידיאולוגיה.

הבית היהודי היום, אין לו אג'נדה דתית.

אנחנו רואים את זה על כל צעד ושעל.

רפיסות כזאת, פחד כזה מהשליטים החדישים שנמצאים פה.

אל תעזור לי, מיקי.

תודה.

רפיסות כזאת.

אני שואל את מנהיגי הבית היהודי בחברות, בידידות: עברו כבר ארבעה חודשים, במה הטבעתם חותם?

על איזה דבר מסוים שמתם חותם דתי או אמוני?

איזה דבר עשיתם שמדבר לציבור שלכם?

שמדבר לרבנים שלכם?

הכול ברפיסות, על כל דבר.

בעניינים של קדושה, בעניינים של משרתים בקודש, שבסוף הצלחתם בכוחות משותפים אתנו לעצור את הגזירה הזאת, אבל התעוררתם מאוחר.

אתם יושבים בממשלה שכל יום מחפשת להחליש את מצב הדת, את הדמות המיוחדת של עם ישראל.

והיום גם ירושלים.

וכמו שאמר ידידי הרב אייכלר, ירושלים זה לא רק יום ירושלים ולא רק החגיגות.

ירושלים זה הקדושה של ירושלים.

ירושלים זה הכותל המערבי.

ירושלים זה חיזוק של הבנייה.

זה ירושלים.

ואם אני לוקח את המפד"ל לדורותיה או את מנהיגי הציונות הדתית לדורותיהם שהיו גם במפלגות אחרות, אני יכול להגיד בצורה ברורה: היום אין תחייה.

פעם הייתה תחייה, היום אין תחייה ואין תקומה ואין מפד"ל.

יש מפלגת יש עתיד שתיים.

נגררים.

נרפסים.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום, אדוני.

זה היה יכול להיות יופי של משפט סיכום, אבל בכל זאת אני אתן.

מנהיגי הבית היהודי לפעמים נראים כמו צוות בלשכת שר האוצר.

ממה אתם מפחדים?

מהזהות שלכם?

מהדתיות שלכם?

ממה?

ואגב, אני אשמח מאוד אם מישהו גם מכם יכול להגיד לי אם הוא שמע גם שיש ראש ממשלה בישראל.

תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת אשר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אלי ישי – אינו נוכח.

יחיאל חיליק בר: נוכח?

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה להחליף, חבר הכנסת דרעי?

אריה מכלוף דרעי: אפשר?

יחיאל חיליק בר: אני אאשר את זה, כי אתה מייד אחריו, אז בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריך ידבר ישי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת דרעי, בבקשה, חמש דקות לרשותך.

יחיאל חיליק בר: אחריו, אם ירצה – אלי ישי.

יחיאל חיליק בר: אחריו – אריאל אטיאס.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השרים, מנהג ישראל בכל תפוצות ישראל – אשכנזים, ספרדים, חילונים, דתיים – כשחתן ביום שמחתו, ביום חופתו, ביום השמח ביותר שלו, כשהוא מקדש לו אישה, וביחד בונים בית בישראל, החתן שובר כוס ואומר: "אם אשכח ירושלים, תשכח ימיני, תדבק לשוני לחכי אם לא אזכרכי, אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי".

אריה מכלוף דרעי: המנהג הזה נובע מכך שעם ישראל מעולם לא שכח את ירושלים בירתו, ומעולם, גם בגלות, וגם בכל מקום שהוא נמצא, הוא רוצה והוא שואף לראות את ירושלים הבנויה.

אריה מכלוף דרעי: זכינו, וקמה בארץ-ישראל מדינה יהודית, שירושלים היא בירתה.

אריה מכלוף דרעי: כמה אנחנו מחויבים לחזק את ירושלים?

אריה מכלוף דרעי: כמה אנחנו מחויבים לעודד את ירושלים?

אריה מכלוף דרעי: כמה אנחנו מחויבים לעודד ולעשות כל דבר שבעולם שבני ירושלים הצעירים, שהיום נגזר עליהם, כמעט על כולם – חילונים, דתיים וחרדים, זה לא משנה.

אריה מכלוף דרעי: לאף אחד – – –

יוני שטבון: חבר הכנסת דרעי, זמנך תם.

יוני שטבון: תסיים בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: באמת?

אריה מכלוף דרעי: עוד לא התחלתי לדבר, מה קרה?

קריאות: – – –

יוני שטבון: התחלפתי עכשיו.

יוני שטבון: שנייה.

אברהם מיכאלי: עוד לא התחיל הזמן אפילו.

יוני שטבון: סליחה, התחלפתי עכשיו.

אריה מכלוף דרעי: בקושי אמרתי "אם אשכחך ירושלים".

יוני שטבון: אני מבקש את סליחתך.

יוני שטבון: חצי שנייה.

יוני שטבון: פשוט נכנסתי עכשיו וראיתי שהשעון תם.

אריה מכלוף דרעי: אם לא הייתי מכיר את היושב-ראש כאיש תם וירא שמים, הייתי חושב שזה עוד פעם הבית היהודי.

אריה מכלוף דרעי: הם לא נותנים לדבר גם.

אריה מכלוף דרעי: מה קרה?

יוני שטבון: את זה נעשה אחר כך.

אריה מכלוף דרעי: זה אחר כך, טוב.

יוני שטבון: שלוש דקות.

יוני שטבון: בבקשה.

אברהם מיכאלי: – – – עשר דקות.

אורי מקלב: חמש דקות.

אורי מקלב: חמש.

אריה מכלוף דרעי: למה חמש?

אריה מכלוף דרעי: זו הסתייגות?

אריה מכלוף דרעי: מה זה?

אברהם מיכאלי: למה חמש?

אורי מקלב: זו הסתייגות, חמש דקות.

אריה מכלוף דרעי: חמש דקות, נכון?

אורי מקלב: חמש דקות.

יוני שטבון: חמש דקות לכל אחד.

יוני שטבון: כמה זמן דיברת?

אריה מכלוף דרעי: עוד לא דיברתי.

יוני שטבון: לא דיברת?

אריה מכלוף דרעי: א-ביסלע.

יוני שטבון: יאללה, כי אנחנו ממשיכים.

יוני שטבון: בכבוד, קדימה.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר, היום המצב בירושלים הוא שבני זוג צעיר שרוצים להמשיך ולבנות את ביתם בירושלים – נולדו בירושלים, ההורים שלהם גרים בירושלים.

אריה מכלוף דרעי: לא משנה אם אתה דתי, חילוני, כיפה סרוגה או כיפה שחורה, או כל לבוש אחר, אין לך איפה לגור היום בירושלים.

אריה מכלוף דרעי: ואם יש משהו לקנות מיד שנייה, זה הדבר היקר ביותר.

אריה מכלוף דרעי: במקום לעודד את הבנייה בירושלים, לעודד את הקבלנים, להוריד את מחירי הקרקע, לנסות ליזום תוכניות חדשות, אפילו המעט הסמלי שאני יודע – אני בטוח מה תהיה תשובת סגן השר – החוק הזה לא בוצע, הוא הוקפא כל הזמן, זה נכון.

אריה מכלוף דרעי: אבל הוא היה סמל.

אריה מכלוף דרעי: לכן לא לחינם התחלתי עם שבירת הכוס.

אריה מכלוף דרעי: גם שבירת הכוס היא סמל.

אריה מכלוף דרעי: הסמל הזה – ממשלת ישראל היהודית, הריבונית, לאחר 65 שנות קום המדינה, במקום לחזק את ירושלים הבירה של מדינת ישראל, של עם ישראל בכל העולם כולו, אנחנו משדרים סמל.

אריה מכלוף דרעי: הממשלה הזאת החליטה – גם הסמל הזה, שלא מהווה עול תקציבי, הקפאתם אותו כל שנה.

אריה מכלוף דרעי: הקפאת אותו.

אריה מכלוף דרעי: אז לא נורא, תשאירו אותו ותמשיכו להקפיא.

אריה מכלוף דרעי: אולי כשמצב יהיה יותר טוב יהיה כסף לתת.

אריה מכלוף דרעי: למה לבטל?

אריה מכלוף דרעי: למה לבטל?

אריה מכלוף דרעי: בשביל מה?

אריה מכלוף דרעי: אלא מה?

אריה מכלוף דרעי: לצערי הרב, שוב, אני חוזר לנאום הראשון שנתתי באי-אמון.

אריה מכלוף דרעי: איך נבנה כל התקציב הזה?

אריה מכלוף דרעי: יושב לו שר האוצר ואומר הב-הב – תנו לי כל הצעה שיכולה לפגוע בדתיים ובחרדים, שיכולה לפגוע בציבור הזה.

אריה מכלוף דרעי: אין לי הסבר אחר, לצערי הרב.

אריה מכלוף דרעי: ועשו חשבון מי בירושלים לוקח את המענק הזה; הרוב, לפי סטטיסטיקה, הם דתיים, הם חרדים.

אריה מכלוף דרעי: אוקיי, אז אפשר לבטל את זה.

אריה מכלוף דרעי: אפילו טיפת מחשבה.

אריה מכלוף דרעי: אל תהיה צודק, תהיה חכם.

אריה מכלוף דרעי: מה קרה?

אריה מכלוף דרעי: תשאירו את זה.

אריה מכלוף דרעי: מה ההתעקשות הזאת?

אריה מכלוף דרעי: וכשאני שומע את שר השיכון – שאני מאוד מכבד – אומר, אני אלחם, בסמכותי כשר השיכון, לא תהיה הקפאה בירושלים – בינתיים, מאז שהוא – ההקפאה ממשיכה, לא זזה כהוא-זה.

אריה מכלוף דרעי: ולפי מה שאנחנו שומעים, תמשיך להיות הקפאה בירושלים, ובכל המקומות האחרים.

אריה מכלוף דרעי: והבית היהודי – העוגן, הגב, התמיכה של יש עתיד ושל שר האוצר לפיד.

אריה מכלוף דרעי: בלעדי הבית היהודי, שר האוצר – לא הייתה מפלגת יש עתיד.

אריה מכלוף דרעי: מי שנותן לו את העוגן זה הבית היהודי.

אריה מכלוף דרעי: שלא יתחמקו בשום התחמקות שיכולה להיות.

אריה מכלוף דרעי: הבית היהודי הם אלה שנותנים את כל הכוח ואת כל העוצמה הפוליטית ליאיר לפיד וליש עתיד להיות בממשלה ולגזור את כל הגזירות הללו.

יצחק כהן: אלה – – – של ירושלים?

אריה מכלוף דרעי: לא.

אריה מכלוף דרעי: לא.

יצחק כהן: הבית היהודי – – – ירושלים?

אריה מכלוף דרעי: תסתכל בתוצאות הבחירות ותראה כמה ליש עתיד.

אריה מכלוף דרעי: הבית היהודי זה משהו אחר.

יצחק כהן: הבית היהודי – – –

אריה מכלוף דרעי: אני אשאל אותך שאלה אחרת.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו מכירים את המצביעים של הבית היהודי – משפחות טובות, ברוכות ילדים.

אריה מכלוף דרעי: לא אכפת להם שמקצצים בקצבאות הילדים?

אריה מכלוף דרעי: אין להם ילדים?

יצחק כהן: אין להם דירות בירושלים?

אריה מכלוף דרעי: לא יודע.

אריה מכלוף דרעי: הם מוכנים – כנראה שהם מוכנים – – –

יצחק כהן: הציבור החרדי לא – – –

אריאל אטיאס: כבוד יושב-ראש הכנסת יוני שטבון.

יצחק כהן: יושב-ראש הישיבה.

יוני שטבון: אנחנו רוצים לתת את הכבוד לסיים ליושב-ראש המפלגה שלכם.

יוני שטבון: לפחות אנחנו עקביים, אבל זה לא הדיון פה, אנחנו מדברים פה עכשיו על ירושלים באווירה רגועה.

יוני שטבון: אז, חבר הכנסת אריה דרעי, נא לסיים.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: לכן אנחנו מבקשים להצביע בעד ההסתייגות שלנו, ולו גם בשביל הדבר הסמלי, שאנחנו היום על הבימה הזאת צועקים ואומרים: אם אשכחך ירושלים, תשכח ימיני.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו לא נשכח את ירושלים.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אריה דרעי.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת אלי ישי.

יוני שטבון: נוכח?

יוני שטבון: אינו נוכח.

יוני שטבון: חבר הכנסת אריאל אטיאס, בבקשה.

יוני שטבון: אחריו – חבר הכנסת יצחק כהן.

יוני שטבון: חמש דקות, בבקשה.

אריאל אטיאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הדוברים פה מתפלאים מדוע הממשלה הזו החליטה לבטל את החוק, החוק שהיה מוקפא, שנותן מענקים למי שקונה דירה ראשונה בירושלים.

אריאל אטיאס: אתם יודעים שהביטולים של ההטבות של הזוגות הצעירים זו מדיניות של הממשלה הזו, כי הממשלה הזו גם ביטלה את המענקים בפריפריה לכל מי שקונה דירה ראשונה.

אריאל אטיאס: התירוצים שהיו על ירושלים, שזה יכול להעלות את הביקושים, ואתם את המחירים – אין את התירוצים האלה בפריפריה.

אריאל אטיאס: אבל הדבר החמור יותר, כשאומרים אנחנו מבטלים את המענקים בירושלים, זה אם הייתה בנייה בירושלים.

אריאל אטיאס: אבל אין בנייה בירושלים.

אריאל אטיאס: הבנייה בירושלים מוקפאת, והיא מוקפאת על-ידי הבית היהודי, שרוממו את הבנייה בירושלים בגרונם, אבל בפועל הם מקפיאים את הבנייה בתואנה שעכשיו אנחנו צריכים לתת איזושהי הזדמנות.

אריאל אטיאס: אתם פתאום תשמעו מילים גדולות על זה שאנחנו נעמוד על זה שיהיה משאל עם.

אריאל אטיאס: אני לא שומע, אנחנו נעמוד על זה שתהיה בנייה בירושלים, בגלל שאפשר לבדוק את זה מייד.

אריאל אטיאס: יש היום למינהל מקרקעי ישראל יכולת לשווק 2,500 יחידות דיור בירושלים, תב"ע מאושרת ברמות, בגילה, בהר-חומה, בפסגת-זאב.

אריאל אטיאס: הבית היהודי, ושר השיכון ונפתלי בנט מקפיאים את הבנייה בירושלים.

אריאל אטיאס: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת יוני שטבון, ממפלגת הבית היהודי, יש תב"ע מאושרת.

אריאל אטיאס: אפשר לשווק אותה.

אריאל אטיאס: לא נדרש אישור שר הביטחון.

אריאל אטיאס: נדרשת נחישות הפעולה ולא נחישות הדיבור.

אריאל אטיאס: את הדירות האלה לא משווקים בפייסבוק, ולא בישיבות סיעה.

אריאל אטיאס: את הדירות האלה משווקים על-ידי שנותנים הנחיה למינהל מקרקעי ישראל, למנהל המחוז, להכין חוברת מכרז.

אריאל אטיאס: החוברת מוכנה.

אריאל אטיאס: אפשר לשווק את הדירות האלה בירושלים.

אריאל אטיאס: תאמין לי, זה יוריד את מחירי הדירות בירושלים הרבה יותר מהמענקים האלה.

אריאל אטיאס: אבל למה אתם לא עושים את זה?

אריאל אטיאס: כי נדבקתם לכיסא.

אריאל אטיאס: אבל אתם כל הזמן צעקתם שאנחנו לא צריכים להתחשב באומות העולם ואנחנו נבנה בירושלים עיר הבירה.

אריאל אטיאס: פתאום הגעתם לכיסא, אתם מקפיאים את הבנייה בירושלים, ואתם יודעים שזה לא לחודש-חודשיים-שלושה.

אריאל אטיאס: מתחיל עכשיו משא-ומתן לתשעה חודשים ואחרי תשעה חודשים יהיו עוד סיפורים.

אריאל אטיאס: עוד מעט שר החוץ מגיע, עוד מעט ה-G-20 מתכנס, עוד מעט ה-G-8; התירוצים האלה, אנחנו מכירים אותם, אני ישבתי שם, אבל בהבדל אחד.

אריאל אטיאס: אנחנו הלכנו לראש הממשלה – פעם, פעמיים, שלוש – אמרנו לו: שמע, בסוף אנחנו רוצים לשווק.

אריאל אטיאס: ובתקופתי כשר הבינוי והשיכון שיווקו אלפי יחידות דיור בירושלים.

אריאל אטיאס: זה לא היה קל, ראש הממשלה לא היה מסכים בכל הזדמנות, אבל היה שלב שאמרנו לו: אנחנו נפרסם את המכרז כי לא נדרשת הסכמת ראש הממשלה לשווק מכרזים בירושלים, לא נדרש אישור שר הביטחון לשווק בירושלים.

אריאל אטיאס: ואם אתם דוברי אמת ואם אכפת לכם מירושלים ולא מהכיסא שלכם, אתם צריכים לשווק יחידות, דירות, בירושלים עכשיו, אז אתם תוכיחו שבאמת אכפת לכם מירושלים ושאתם לא רק תדברו על זה בישיבות סיעה.

אריאל אטיאס: אז מה אנחנו מתפלאים שאתם נותנים יד להקפאה ולביטול חוק של מענקים, אם אתם מסכימים להקפיא את הבנייה בירושלים, ובכך להעלות את מחירי הדיור בירושלים וגם לפגוע בריבונות שלנו בירושלים?

אריאל אטיאס: כי אם אתם נותנים לגורמים זרים להחליט אם ישווקו כאן בירושלים או לא, אתם לא ראויים לשבת בכיסאות שאתם יושבים עליהם.

אריאל אטיאס: לכן, יפה שעה אחת קודם.

אריאל אטיאס: אם כנים דבריכם, ואכפת לכם מירושלים, תשווקו יחידות דיור בירושלים.

אריאל אטיאס: יש תב"ע מאושרת, יש הסכם עם העירייה, אפשר להתחיל לשווק – –

יוני שטבון: נא לסיים.

אריאל אטיאס: – – ואז באמת אנחנו נבין שאתם נאה דורש נאה מקיים.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אריאל אטיאס.

יוני שטבון: חבר הכנסת יצחק כהן, בבקשה.

יוני שטבון: אחריו – חבר הכנסת משולם נהרי.

יוני שטבון: בבקשה, חמש דקות.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, כבוד סגן שר האוצר ידידי, איש ירושלים, חבר הכנסת רובי ריבלין, אני שמח שנכנסת ברגעים – – –

ראובן ריבלין: אני גם אדבר.

יצחק כהן: – – – רגעים לא קלים על ירושלים.

יצחק כהן: מדברים על הקפאה בתהליך מדיני.

יצחק כהן: החוק הזה הוא הקפאה, למעשה.

יצחק כהן: למעשה, זה הקפאה של בנייה בירושלים.

ראובן ריבלין: אדוני סגן שר האוצר – –

יצחק כהן: כשהחוק הזה חוקק, אדוני – – –

ראובן ריבלין: – – אדוני יודע שזאת לא הכוונה – – –

יצחק כהן: אדוני, כשהחוק הזה חוקק – –

ראובן ריבלין: אולי – – –

יצחק כהן: – – הבינו חברי הכנסת בבית הזה שצריך למנוע את ההגירה השלילית בירושלים, וחוקקו חוק מצוין, שנותן לזוגות הצעירים, לחסרי דיור, שמעולם לא רכשו דירה, את ההזדמנות לקנות דירה בירושלים.

יצחק כהן: אדוני איש ירושלים, מה הפריע להם החוק הזה?

יצחק כהן: למי זה הפריע?

יצחק כהן: מה עשו עם התרגיל הזה של – – –

אריאל אטיאס: שלושה חודשים.

יצחק כהן: שלושה החודשים.

יצחק כהן: גבולות הגזרה שנתנו עד אמצע יולי, ואחר כך סוף אוקטובר – – –

אריאל אטיאס: – – – ביקושים – – –

יצחק כהן: הכניסו את הזוגות הצעירים לתזזית בשביל להספיק כמה שיותר, העלו את הביקושים לרמה מטורפת, ואתה יודע מה קרה, אדוני איש ירושלים – רובי, אני מדבר אליך, זה נושא שאני מאוד קרוב אליו – – –

ראובן ריבלין: אני מסביר לה – – –

יצחק כהן: אל תסביר לה, אל תסביר לה.

יצחק כהן: אל תסביר – – –

ציפי חוטובלי: הוא מסביר מצוין.

ראובן ריבלין: היא שאלה אותי למה בפריפריה – – –

יצחק כהן: אל תסביר לה.

יצחק כהן: בפריפריה גם היה חוק, שביטלתם אותו – לא אתה, חלילה.

ראובן ריבלין: זה תקציבים.

יצחק כהן: 32 ערים בפריפריה, היה להן גם כן.

יצחק כהן: היו מענקים גם בפריפריה, גם את זה ביטלתם, לזוגות צעירים בפריפריה.

יצחק כהן: ואני שואל למה.

יצחק כהן: למה, אדוני חבר הכנסת רובי ריבלין?

יצחק כהן: וכי הציבור של הבית היהודי, אין לכם זוגות צעירים?

יצחק כהן: הם לא קונים דירות בירושלים?

יצחק כהן: הם לא קונים דירות בפריפריה?

יצחק כהן: מורי ורבותי, כפי שציין פה הרב אריה דרעי, כשבנו את התקציב הזה, הציבו דגלים.

יצחק כהן: אני פעם הסברתי לכם – כשבונים תקציב, מציבים דגלים, שזה מנועי צמיחה, תעסוקה, עידוד השקעות הון בפריפריה, שיפור הרפואה בפריפריה, חינוך.

יצחק כהן: אלה דגלים שמציבים מקבלי ההחלטות, מעצבי מדיניות כלכלית.

יצחק כהן: פה, הדגלים שהציבו הם דגלים, פעם ראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל שמכינים תקציב שהנושא האחד והיחיד, הדגל האחד והיחיד זה החרדים.

יצחק כהן: אבל, מיקי – אתה יודע שאני אוהב אותך – אבל בירושלים יש ציבור שהוא לא רק חרדים, וכשפגעתם בחרדים פגעתם גם בציבור שלכם, גם בציבור מעמד הביניים.

יצחק כהן: וכי אין זוגות צעירים מהציבור שלכם שרוכשים דירות בירושלים?

יצחק כהן: יש ויש.

יצחק כהן: גם בהם פגעתם על הדרך.

יצחק כהן: אמרתם: בואו נפגע בחרדים, ואז פגעתם גם בהם.

יצחק כהן: אני אקרא כמה פסוקים מההפטרה של השבוע: "נחמו נחמו עמי יאמר אלוקיכם; דברו על לב ירושלים וקראו אליה כי מלאה צבאה כי נרצה עוֹנה כי לקחה מיד ה' כפלים בכל חטאֹתיה; קול קורא במדבר פנו דרך ה' ישרו בערבה מסִלה לאלקינו; כל גיא ינָשא וכל הר וגבעה ישפָלו והיה העקֹב למישור והרכסים לבקעה; ונגלה כבוד ה' וראו כל בשר יחדו כי פי ה' דבר".

יצחק כהן: אני אקפוץ לסוף: "שאו מרום עיניכם וראו מי ברא אלה המוציא במספר צבאם לכלם בשם יקרא מרב אונים ואמיץ כח איש לא נעדר".

יצחק כהן: אני אומר לכם, רבותי, זה לא יחזיק מעמד.

יצחק כהן: זה ייגמר מהר מאוד.

יצחק כהן: השלטון הזה יתחלף.

יצחק כהן: יחזור שלטון שפוי – עם משרד אוצר, עם משרדי ממשלה: חינוך, שיכון, פנים, משפטים, בריאות, שידעו לעשות את העבודה כמו שצריך.

יעקב מרגי: תהיה ממשלה בירושלים?

יצחק כהן: בבקשה?

יעקב מרגי: תהיה ממשלה בירושלים?

יצחק כהן: תהיה, בעזרת השם.

יצחק כהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק כהן.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת משולם נהרי, ואחריו – חבר הכנסת אמנון כהן.

אברהם מיכאלי: איפה משולם?

יוני שטבון: חבר הכנסת משולם נהרי אינו נמצא.

יוני שטבון: בבקשה, חבר הכנסת אמנון כהן, ואחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, יום עצוב היום, כי מדברים על ירושלים ומדברים על ביטול מענק, ומדברים על הקפאת בנייה בירושלים.

אמנון כהן: ואני אומר לכם שאין פה שום עניין תקציבי, שנגיד שיש פה תקציב שצריך לחזור למדינה, כי החוק הזה הרבה פעמים היה מוקפא, אבל לבוא לבטל – לבוא לבטל – ולמחוק שם ירושלים – –

יעקב מרגי: 3,000 שנה.

אמנון כהן: – – זה לא פשוט.

יעקב מרגי: 3,000 שנה.

אמנון כהן: כן.

אמנון כהן: כן, חבר הכנסת מרגי, אני אומר לך – –

יעקב מרגי: כמה שנים התפללנו.

אמנון כהן: – – אבותי באוזבקיסטן, ובמקומות רבים, במרוקו שלך, התפללו שנים רבות להגיע לארץ-ישראל וירושלים.

אברהם מיכאלי: – – –

אמנון כהן: והנושא של ירושלים הוא בראש מעיינינו.

אברהם מיכאלי: מה עם סוריה – – –

אמנון כהן: ואני אומר – אפילו ה"לחיים" שהיו שותים בסעודה, כל פעם: "לחיים, לחיים, בשמחת ירושלים".

אמנון כהן: ואני מבין, יש תקופות שקשה, אז אפשר להקפיא.

אמנון כהן: לבטל?

אמנון כהן: לפגוע בירושלים?

אמנון כהן: קשה מאוד, קשה מאוד להרים את האצבע, את היד היום, לביטול המענק, שיביא להקפאה בבנייה בירושלים.

אמנון כהן: אבל מה אני מצפה?

אמנון כהן: היום היה דיון בוועדה לביקורת המדינה על אי-גביית חובות של המדינה.

אמנון כהן: זה כבר דיון שני.

אמנון כהן: מה מסתבר, על-פי דוח מבקר המדינה?

אמנון כהן: שב-2010 הייתה אי-גבייה של 61 מיליארד שקל.

אמנון כהן: היום יש צפי שכבר הגיעו ל-100 מיליארד שקל אי-גבייה, כאשר החובות של רשויות, תאגידים וחברות ממשלתיות – לשם לא הולכים להגיד שיחזירו את הכסף למדינה, שיהיה לנו את הכסף לטובת רווחה, חינוך, ולא היינו צריכים לבוא לתקציב כרגע, בוועדת כספים, לקצץ בדברים הכי כאובים שלנו.

אמנון כהן: מה פתאום?

אמנון כהן: אלה חזקים.

אמנון כהן: כבר אני לא מדבר על משאבי טבע, שמדברים שמקימים ועדות, מקימים ועדות.

אמנון כהן: הם מקבלים מענקים, הם לא משלמים את המס למדינה כמו שצריך, רק 5%.

אמנון כהן: בהם לא נוגעים.

אמנון כהן: מענק ירושלים?

אמנון כהן: את זה צריך לבטל; לא להקפיא, לבטל.

אמנון כהן: רק ברשות המסים, חברי חברי הכנסת, מסתבר היום שיש חובות של 20 מיליארד שקל שלא גובים, כבוד סגן שר האוצר.

אמנון כהן: 20 מיליארד.

אמנון כהן: עכשיו מתחילים לזוז, בעקבות דוח מבקר המדינה, סוף-סוף, מתחילים למצוא דרך איך, מה לעשות.

אמנון כהן: אבל לא יעשו כל גבייה שם על מנת קצת למתן את הגזירות.

אמנון כהן: קודם כול להיכנס לכיס של האזרח.

אמנון כהן: בלילה אחד להעלות את המע"מ?

אמנון כהן: בלילה אחד להעלות את המחיר של הסיגריות?

אמנון כהן: בלילה אחד להעלות את מחיר האלכוהול?

אמנון כהן: זה קל.

אמנון כהן: מה יעשה עובד הקבלן שעובד, מרוויח 4,500 שקל?

אמנון כהן: במר חייו רוצה לעשן איזה סיגריה, קשה לו בחיים.

אמנון כהן: גם את זה ייקרתם.

מוחמד ברכה: כמה מיליארד – – –

אמנון כהן: מסים – 20 מיליארד, ולא משלמים – – – הגדולים לא משלמים.

אמנון כהן: יש היום תופעה במדינה שבן-אדם פותח חברה, צובר חובות, לא משלם.

אמנון כהן: סוגר אותה, פותח חברה חדשה.

אמנון כהן: ממשיך להתגלגל, ארבע-חמש חברות.

אמנון כהן: אני אומר להם: למה חלמאות?

אמנון כהן: תעשו סעיף, מי שרוצה לפתוח חברה חדשה – לבדוק אם יש לו חובות בחברה אחרת.

אמנון כהן: לא, דיונים.

אמנון כהן: לבדוק, דברים.

אמנון כהן: ומי שיודע לעשות תכמונים – אז הוא זוכה, וההוא שמרוויח 4,500 שקל – המע"מ עלה, מחירי הסיגריות עלו, האלכוהול; מסכן, אחרי העבודה רוצה לשתות איזה כוסית, במר חייו, מסכן.

אמנון כהן: עובד קבלן, שגם את המשכורת לא מקבל בזמן כי הקבלן לא נותן לו.

אמנון כהן: אז רוצה לשתות כוסית עראק.

אמנון כהן: גם את זה ייקרנו לו.

אמנון כהן: אז מה אנחנו מדברים, על ירושלים?

אמנון כהן: יש פה רגש?

יצחק כהן: – – – איש ירושלים.

יצחק כהן: איש ירושלים.

אמנון כהן: תעזוב, הוא בטח לא מסכים לזה.

אמנון כהן: כולנו אנשי ירושלים.

ראובן ריבלין: אני מבקש לענות.

אמנון כהן: אמרתי, אבותי התפללו, ורק הרימו "לחיים", אמרו: לחיים, לחיים בשמחת ירושלים.

אמנון כהן: ואנחנו תפילה לקדוש-ברוך-הוא שיבטל מעלינו את כל הגזירות הקשות האלה, ואני כוהן, רוצה לברך את עם ישראל: "השקיפה ממעון קדשך, מן השמים, וברך את עמך, את ישראל – – – ואת האדמה אשר נתתה לנו – – – ארץ זבת חלב ודבש", וארץ שהמנהיגים של העם לא ירימו יד נגד ירושלים.

יוני שטבון: תודה רבה, חברי חברי הכנסת.

יוני שטבון: חבר הכנסת רובי ריבלין, איש ירושלים, כלשונכם, רוצה להגיב לדברים.

יוני שטבון: יש לו בקשת רשות דיבור, אז אני אבקש את רשותכם שהוא יגיב לדברים ואחרי זה נמשיך.

קריאות: – – –

יצחק כהן: איש ירושלים.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, שר הביטחון, שר החקלאות, כן, כאשר דנו בוועדת הכספים ביקשתי הסתייגות דיבור, מהטעם הפשוט שידעתי מה יאמרו חברי חברי הכנסת אוהבי ודורשי שלום ירושלים, ואני יכול לומר לכם לפני שנתפלמס קצת: אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני, תדבק לשוני לחכי אם לא אזכרכי, אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי.

ראובן ריבלין: וכמובן, כאשר ישבנו ודנו בנושא שבו היה צריך לקצץ בסיוע שמאפשר בנייה בירושלים, וחבר הכנסת ברכה נמצא גם ברשות דיבור, ודאי יש לו מה לומר לפי דעתו על ירושלים, שגם הוא מכבד, ורואה בה – ויש לנו השקפת עולם אחרת.

ראובן ריבלין: אבל אנחנו דנו בנושא עם כל הכאב, ועם כל ההבנה שיש פגיעה בירושלים, פגיעה שהייתה גם בקדנציה הקודמת, כאשר היה עולה השר אריאל על במת הכנסת ואומר: רבותי, אנחנו לא בונים בירושלים, ואת השאלה הזאת אתם צריכים לשאול את הממשלה, כשהוא היה חבר בה.

ראובן ריבלין: אנחנו דנו בוועדת הכספים, אדוני היושב-ראש, ואני מודה לך מאוד על שאפשרת לי להגיב – ברמה של דיון תקציבי.

ראובן ריבלין: אנחנו ביטלנו סיוע דומה לכל הפריפריה בישראל.

ראובן ריבלין: וירושלים עתידה להגיע לכל הפריפריה, וירושלים היא מרכז חיינו והסיבה לחזרתנו למולדתנו לפי אמונתנו.

ראובן ריבלין: אבל בכל זאת, כאשר מדובר – – –

יעקב ליצמן: למה לבטל, אבל?

ראובן ריבלין: אני לא מדבר, חבר הכנסת ליצמן, יושב על ידך בכל השעות.

ראובן ריבלין: כאשר מדובר בנושא תקציבי, ואלעזר שטרן הוא לא פחות אוהב ירושלים ממני, שאני דור שביעי בירושלים, ונכדי – דור עשירי, ונכדיו של בן-דודי פרוש כבר דור 14, אנחנו צריכים להבין שברמה תקציבית יש פעמים צרכים, שאנחנו מחויבים – – –

אמנון כהן: אז להקפיא.

אמנון כהן: להקפיא שנה.

ראובן ריבלין: באנו וביקשנו דבר אחד: להזהיר את כל אזרחי ירושלים ולומר להם: כל מי שהתכוון לקנות דירה, אנחנו נותנים לו ארכה של שלושה חודשים.

ראובן ריבלין: בואו.

ראובן ריבלין: ועשינו זאת אף שידענו שאנחנו מעדיפים את ירושלים לטובה.

ראובן ריבלין: דיברנו ועשינו זאת כאשר אחד משומרי חומות ירושלים בעת החדשה, סגן שר האוצר, כמו השר, יצחק כהן, ששימש זמן קצר כסגן שר, וגם הוא שמר על ירושלים והביא לחוק הזה.

ראובן ריבלין: אנחנו מדברים פה על חוק שצריך שוויוניות בכל הארץ.

ראובן ריבלין: וקשה, קשה היה לנו גם להסביר לרוביק דנילוביץ מבאר-שבע, ולראשי ערים שהם בקריית-שמונה, בשדרות או בנתיבות, מדוע הם כפריפריה לא יקבלו את הגרייס, את ההנחה של שלושה חודשים שמאפשרת לצעירי ירושלים לרכוש דירה כאשר הם מקבלים את אותו סיוע.

ראובן ריבלין: רבותי, 50 מיליון פה, 50 מיליון שם, הם דבר בעל משמעות, כשכל הוספה, מצד אחד, מחייבת אותנו בהורדה בצד שני.

ראובן ריבלין: אם מדברים על בנייה בירושלים, לא ארים יד לעולם על האפשרות שירושלים – בכלל יחשוב מישהו לחלק אותה פעם נוספת.

ראובן ריבלין: העיר הזו, שהיא מטרופולין, שבה אנחנו חיים כמיקרוקוסמוס במזרח התיכון – יהודים וערבים, חרדים וכאלה ששומרים פחות מצוות, חדשים וותיקים, עליות ראשונים – עלייה ראשונה, עלייה שנייה, עלייה שלישית, תלמידי הגאון, העלייה החסידית.

ראובן ריבלין: כולנו כאן יחד מגבשים את היכולת שלנו לחיות יחד.

ראובן ריבלין: הנושא שבא לפנינו היום הוא צורך תקציבי שבלעדיו אין.

ראובן ריבלין: האם ניקח מהביטחון עוד, יותר ממה שלקחנו?

ראובן ריבלין: האם ניקח מחקלאות עוד?

ראובן ריבלין: האם ניקח מהרווחה?

ראובן ריבלין: האם ניקח מהבריאות?

ראובן ריבלין: האם ניקח מהחינוך?

ראובן ריבלין: כל הדברים האלה הם שהביאו אותנו לכלל החלטה והכרעה על מנת לעשות צדק בימים שבהם אנחנו מחויבים בגזירות.

ראובן ריבלין: לא נשכח את ירושלים, ולא ניתן לשכוח את ירושלים, ולא נרים יד על ירושלים, ולא לשאת את שם ירושלים חלילה שלא לצורך, אני לא אומר לשווא.

ראובן ריבלין: ולכן, רבותי, נתייחס לזה באמת כסעיף תקציבי, כמטלה תקציבית ולא כנושא לאומי, משום שאין כאן כוונה חלילה לפגוע בירושלים, גם אם התוצאה – – –

יעקב מרגי: – – – מה שאמרת – – –

ראובן ריבלין: השר מרגי, גם אם התוצאה פעמים טופחת על פנינו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת רובי ריבלין.

יוני שטבון: תודה לחברים על רשות הדיבור.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת יעקב מרגי, ואחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: חמש דקות.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, מכובדי יו"ר הכנסת לשעבר, חבר הכנסת רובי ריבלין, איש ירושלים, הייתי, כתושב באר-שבע, עונה לרוביק: מיוחדת היא ירושלים, מנה כפולה וגדושה מגיעה לירושלים, לראיה, יש לנו חוק הבירה, עיר הבירה, שמקנה לה הרבה קדימויות.

יעקב מרגי: אבל, אני מבין שזה סעיף תקציב – – –

ראובן ריבלין: הסעיף הזה הוא לא מהחוק הזה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עוד איוולת מבית מדרשה של הממשלה הזו, עוד חוק שבא לבטל את מענקי הדיור בירושלים.

יעקב מרגי: זו ממשלה שפעם אחר פעם עושה הפוך מכל מה שהבטיחה ערב הבחירות.

יעקב מרגי: בואו נתחיל לבדוק הבטחה אחר הבטחה.

יעקב מרגי: מרכיבי הקואליציה – פעם זה היה נכון ביותר ליש עתיד, היום כנראה פשה הנגע, וגם מפלגות אחרות – מרכיבי הקואליציה הזו מיש עתיד הבטיחו לשים את האדם העובד במרכז, הבטיחו לחזק את מעמד הביניים, והנה, לא אומר "כל", אדייק: רוב הגזירות הכלכליות בתקציב המדינה, גזירה אחר גזירה, פוגעות פגיעה ישירה כמו טיל "קורנט" באדם העובד ובמעמד הביניים.

יעקב מרגי: אתם יודעים מה קורה לטנק כשטיל כזה פוגע בו.

יעקב מרגי: החל מעליית מדרגות המס – פוגע בעובד; עליית המע"מ – מקטין את כושר הקנייה של האדם העובד ומחליש את מעמד הביניים; קיצוץ בקצבאות ילדים – מקטין את כושר הקנייה, פגיעה ישירה.

יעקב מרגי: הייתי לוקח עוד טיל, טיל "יאחונט" הרוסי, אתה יודע מה הוא עושה לכלי שיט?

מאיר פרוש: שיט, טיל שיט.

יעקב מרגי: אמרתי.

יעקב מרגי: באדם העובד ובמעמד הביניים פגיעה ישירה וקטלנית.

יעקב מרגי: כן, אותו מעמד ביניים שגנבו לו את השלטון, אותו מעמד הביניים ששמו אותו בלב, בליבה של מערכת הבחירות, שהבטיחו לו: הנה, משהו חדש קורה פה, והנה ממשלה חדשה שתדאג לו, למעמד הביניים.

יעקב מרגי: ואותה ממשלה שהבטיחה גם שלא תהיה הקפאה בירושלים מקפיאה את הבנייה בירושלים, אותה ממשלה שאמרה שלא תעשה הבדל בין שכונות, לפחות בפה מלא בשכונות היהודיות של ירושלים, ובגמגום לגבי שכונות אחרות, מקפיאה בנייה.

יעקב מרגי: ואם היה סיכוי כלשהו שנעודד את הבנייה בירושלים על-ידי מענק, שהממשלה קיבלה החלטה אמיצה – וגם צריך להגיד ביושר שהרבה לא השתמשו בו, למרות הזעקה והמחאה שלנו הרבה לא השתמשו בו, אבל עדיין זה היה, זה היה בספר החוקים, זה היה בהחלטה: ירושלים היא באמת מיוחדת, ולא באמירה, לא באמירה שמישהו פה רוצה לפרוט על רגש כלשהו.

יעקב מרגי: כי גם ירושלים, מעבר להיותה חשובה ובבת-עינינו, היא באמת סובלת ממצוקה קשה בתחום הדיור והבינוי, סובלת ממצוקה קשה.

יעקב מרגי: אז לא די שלא בונים בירושלים, אם היה עוד סיכוי שתהיה בנייה והשקעה כלשהי בירושלים, באים ומבטלים את מענקי הדיור בירושלים.

יעקב מרגי: עמד כאן קודם חברי חבר הכנסת אמנון כהן, יו"ר הוועדה לביקורת המדינה של הכנסת, שלית מאן דפליג שהוא משקיע שעות רבות ועושה עבודה רצינית בוועדה, היום היה דיון – היום זה היה?

אמנון כהן: היום, היום.

יעקב מרגי: דיון חשוב, שחשף בפני חברי הכנסת ובפני האומה כולה תת-גבייה.

יעקב מרגי: רבותי, אנחנו מדברים, אתם מהלכים על – – –

אמנון כהן: זה לא תת-גבייה, זה אי-גבייה, מיליארד – – –

יעקב מרגי: זה תת-גבייה, אי-גבייה בכלל.

יעקב מרגי: אבל לא, אי-אפשר לומר שלא גובים כלום, תת-גבייה זה כשאתה לא מגיע ליעד ולמה שאתה צריך לעשות.

יעקב מרגי: אתם אומרים לנו: בור תקציבי, השארנו לכם בור תקציבי, הממשלה הקודמת, ממשלות עבר.

יעקב מרגי: נכון, אנחנו אשמים.

יעקב מרגי: ידידי סגן שר האוצר מיקי לוי, מה לעשות, אליך אני פונה כי אותך שמים פה, וכשחברך או יו"ר מפלגתך רוצה להזכיר לנו שאנחנו נמצאים בגן-ילדים הוא נותן לנו את הנאום של "אתה התחלת".

יעקב מרגי: ראינו היום את הביזיון ששר אוצר של מדינת ישראל, ערב אישור התקציב, מה שהיה לו פה לומר: אתם החרדים, החרדים, החרדים, החרדים.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, החרדים, אחי החרדים, מזל שנבראנו, יש על מי לדבר בכנסת הזו, את מי להאשים.

יעקב מרגי: שמו עלינו – – –

יוני שטבון: חבר הכנסת מרגי, זמנך תם.

יוני שטבון: משפט אחרון, בבקשה, יש הרבה דוברים.

יעקב מרגי: מייד.

יעקב מרגי: שמו עלינו את כל תחלואי החברה בישראל, כל תחלואי הכלכלה במדינת ישראל, מה עוד יאשימו אותנו?

יעקב מרגי: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת דוד אזולאי, ואחריו – חבר הכנסת יצחק וקנין.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: בבקשה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, עשרה קבין של יופי ירדו לעולם, ירושלים לקחה תשעה קבין.

דוד אזולאי: ירושלים עיר תפארתנו, ירושלים שאנחנו מתפללים עליה בשלוש התפילות, ומזכירים את ירושלים, ובכל פעם שמברכים ברכת המזון מתפללים על בניין ירושלים עיר הקודש במהרה בימינו אמן.

דוד אזולאי: והנה באה הממשלה הזאת, ולפחות אני מכיר חלק גדול מהממשלה הזאת, שירושלים על ראש שמחתנו, מאבקים ומשפטים רבים נאמרו בנושא הזה, שירושלים בירת מדינת ישראל, בירת העולם, לא נוותר על ירושלים, ואני מאמין בכל מילה שאומרים.

דוד אזולאי: אין לי ספק בכך.

דוד אזולאי: אבל, חברי חבר הכנסת ראובן ריבלין, יושב-ראש הכנסת לשעבר, מן המפורסמות הוא שהוא איש ירושלים, וכולם מחכים כששומעים את רובי ברדיו, דבר ראשון הוא מצהיר: אני איש ירושלים.

דוד אזולאי: ושמעתי את הדברים שלך בקשב רב, ואני אומר לך, הבנתי אותם, אבל קשה לי לקבל אותם.

דוד אזולאי: דווקא ממך קשה לי לקבל.

דוד אזולאי: מדוע אני אומר את זה?

דוד אזולאי: מפני שירושלים זה לא נושא תקציבי.

דוד אזולאי: אני לא מקבל את זה, ירושלים היא מעל לכל דבר אחר.

דוד אזולאי: כאשר על מה מדובר פה?

דוד אזולאי: איזשהו סעיף של, לזוג צעיר עוד קצת כסף כדי שהוא יוכל לרכוש את הדירה, וגם זה מוקפא.

ראובן ריבלין: מה אני אומר לבחור ששאל אותי – – –

דוד אזולאי: אתה יודע מה?

דוד אזולאי: הוא יקבל את זה באהבה, אתה יודע למה?

דוד אזולאי: מפני שהוא מבין שאם ירושלים לא חזקה, אם לא נביא אוכלוסייה לירושלים, אין לנו את מדינת ישראל.

דוד אזולאי: ירושלים היא לב-לבה של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: אשריך.

דוד אזולאי: ולכן, להפוך את זה לנושא תקציבי, אני חושב, עם כל הכבוד, ואתה יודע שאני מכבד אותך ומעריך אותך, אני חושב, זה לא הנימוק וזה לא התירוץ.

דוד אזולאי: פה הייתי מצפה ממך, כאיש ירושלים, להילחם בעניין הזה.

דוד אזולאי: הממשלה הזו, היה אסור לה להביא את הנושא הזה.

דוד אזולאי: אני לא רוצה לדבר על סגן שר האוצר – איך אמרת?

דוד אזולאי: הוא היה משומרי החומות של ירושלים, הוא ירושלמי מהשכונות הוותיקות של ירושלים, אז בוודאי האיש הזה לא היה צריך גם כן לעמוד.

דוד אזולאי: אבל מה לעשות, יושב-ראש התנועה שלו עומד כאן – – –

אברהם מיכאלי: מה לא עושים בשביל – – –

דוד אזולאי: לפני כמה שעות, עומד שר האוצר של מדינת ישראל, של כל אזרחי מדינת ישראל, הוא מייצג את כולם, על מה יש לו לדבר?

דוד אזולאי: במקום לבוא, לנמק ברוח טובה מה צריך לעשות התקציב, למה הגענו עד הלום, למה המצב כל כך קשה.

דוד אזולאי: כל מה שיש לו, בצורה בוטה – תסלחו לי, מגעילה – עומד כאן שר האוצר.

דוד אזולאי: אתה לא שר של יש עתיד, אתה שר של מדינת ישראל.

דוד אזולאי: אתה עומד כאן ומשתלח בחרדים עוד פעם ועוד פעם.

דוד אזולאי: די, נמאס לשמוע אותך, די.

דוד אזולאי: כמה אפשר לשמוע את השטויות שלך?

דוד אזולאי: תעמוד כאן, תדבר לעניין, תגיד למה יש גירעון, תגיד למה מקצצים, תגיד מה אנחנו מתעתדים לעשות; אלה הדברים שהייתי מצפה משר האוצר, ולא השתלחות בוטה.

דוד אזולאי: להגיד לך את האמת?

דוד אזולאי: אפילו אנחנו לא התייחסנו.

דוד אזולאי: עמדנו עם הגב אליו.

דוד אזולאי: אנחנו מזלזלים בו כי הוא לא מכבד את עצמו – שלא יצפה שאנחנו נכבד אותו.

דוד אזולאי: חברים, אני רוצה לסיים בדבר אחד.

דוד אזולאי: כולנו הזדעזענו השבוע מההודעה של האיחוד האירופי.

דוד אזולאי: הולכים לפגוע בתעשייה בהתנחלות.

דוד אזולאי: כלכלנים טובים, יודעי דבר, עשו חשבון: מדינת ישראל הולכת להפסיד הרבה כסף.

דוד אזולאי: אדוני סגן שר האוצר, אתה יודע את זה.

דוד אזולאי: הולכים להפסיד הרבה כסף בגלל החרם הזה.

דוד אזולאי: מה תעשה עכשיו?

דוד אזולאי: מאיפה תסתום את הבור הזה?

דוד אזולאי: מה חשבתם?

דוד אזולאי: דעו לכם שיש בורא לעולם, יש מנהיג לעולם.

דוד אזולאי: כשבמשפחה ברוכת ילדים הילדים הולכים לישון עם דמעות בעיניים בגלל הקיצוצים שלכם, הדמעות האלה לא הולכות לריק.

דוד אזולאי: זו פגיעה קשה, ויש מי שישלם על כך.

דוד אזולאי: יש מי שמנהיג את העולם.

יוני שטבון: נא לסיים.

יוני שטבון: זמנך תם.

דוד אזולאי: אני מקווה, בעזרת השם, שאתם תתפכחו ותבינו ותדעו שהשטויות שאתם עושים בסופו של דבר כולנו משלמים עליהן.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת.

דוד אזולאי: אני רוצה רק לסיים בפסוק אחד שאנחנו אומרים בברכת המזון מדי יום ביומו: "ובנה ירושלים עיר הקודש במהרה בימינו".

דוד אזולאי: אמן.

ראובן ריבלין: אמן.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת דוד אזולאי.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת יצחק וקנין.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, הנאומים פה מרגשים, עם הרבה ירושלים, אבל חייבים לעמוד בזמנים.

יוני שטבון: יש לנו פה עוד הרבה הרבה נואמים.

יוני שטבון: חמש דקות הן די זמן והותר.

יוני שטבון: בבקשה.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בפרשת השבוע כתוב "אעברה נא ואראה את הארץ – – – ההר הטוב הזה והלבנון".

יצחק וקנין: כותב רש"י: ההר הטוב – זה ירושלים, והלבנון – זה בית-המקדש.

יצחק וקנין: קשה לנו להבין את החיסרון הגדול.

יצחק וקנין: לפני כמה ימים עברנו את תשעה באב והתאבלנו על חורבן הבית.

יצחק וקנין: השראת השכינה הייתה בבית-המקדש.

יצחק וקנין: חרב הבית, נסתלקה השכינה.

יצחק וקנין: כמה יש בכתובים בשבחה של ירושלים.

יצחק וקנין: עשרה קבין של יופי ירדו לעולם, אחד נטל העולם כולם ותשעה – ירושלים.

יצחק וקנין: הדברים הם לא עניין של יופי, כי באמת מי שמסתובב בעולם רואה מקומות יפים, והעניין הוא של השראת השכינה והקדושה שהייתה בירושלים.

יצחק וקנין: רבותי, אין ספק שירושלים היא דבר שמאחד את כל עם ישראל.

יצחק וקנין: זה לא שייך אם זה אחד שפחות מאמין או יותר מאמין, או סוג כזה של יהודי עם כיפה סרוגה, יהודי עם כיפה שחורה או יהודי בלי כיפה.

יצחק וקנין: אין שום שייכות.

יצחק וקנין: ירושלים נוגעת ללבו של כל אחד.

יצחק וקנין: אנחנו אומרים את זה.

יצחק וקנין: אמרנו את זה בפרשת השבוע בהפטרה: "דברו על לב ירושלים וקראו אליה".

יצחק וקנין: מה זה "על לב"?

יצחק וקנין: לירושלים יש לב?

יצחק וקנין: אלא זה לבו של העולם.

יצחק וקנין: ירושלים זה מרכזו של העולם.

יצחק וקנין: הקב"ה השרה את השכינה בירושלים מכיוון שיש פה איזה עניין מיוחד של העיר הזאת.

יצחק וקנין: לכן אני קצת מתפלא על אלה שאומרים שאפשר לעבור לסדר-היום על העניין הזה של הקפאת הבנייה או דברים אחרים או ביטול תקציבים.

יצחק וקנין: אני חושב שלגבי ירושלים צריכה להיות התייחסות אחרת, למרות שיש אילוצים תקציביים, ואני מבין אותם.

יצחק וקנין: האמינו לי שאני מבין שהמצב הוא שצריך לקצץ בפריפריה – ואני בא משם ואני יודע עד כמה הדבר הזה קשה.

יצחק וקנין: בכל זאת ירושלים היא קונסנזוס, וצריך להבין שאנחנו אומרים אמירה לכל העולם.

יצחק וקנין: הרי בכל יום קמים ורוצים לחלק את ירושלים.

יצחק וקנין: ירושלים שחוברה לה יחדיו – רוצים.

יצחק וקנין: היו כבר מחשבות בזמנים מסוימים, בהסכמים, ברגעים האחרונים, שזה התפוצץ, עם ערפאת, שרצו לחלק את ירושלים.

יצחק וקנין: בזה שאנחנו כמדינה אומרים לבירה שלנו: את יכולה להמתין, אנחנו לא נבנה, אנחנו באילוצים תקציביים – רבותי, האילוצים התקציביים לא צריכים לחול על ירושלים.

יצחק וקנין: רבותי, ירושלים מעל כל ויכוח, כיוון שאנחנו פה אומרים אמירה ברורה לכל העולם.

יצחק וקנין: אם אנחנו, אלה שקובעים קביעות ברורות וחוקים שחוקקו במיוחד עבור ירושלים כדי להרחיב את הבנייה, להגדיל את הבנייה, לתת מעמד מיוחד לבירת ישראל – אז מה אנחנו מצפים מהעולם?

יצחק וקנין: מה אנחנו מצפים?

יצחק וקנין: שמחר יגיעו לאיזה הסדר?

יצחק וקנין: רבותי, אני רוצה להגיד לכם משהו.

יצחק וקנין: יש פה איזה עניין שכבר קרה לנו בגוש-קטיף, שפינינו שם את הכול בלי הסדרים ובלי כלום.

יצחק וקנין: לי אין ביטחון: לא בצד הימני – אני אומר לכם את זה באחריות.

יצחק וקנין: תמיד אמרתי שאין ימין ואין שמאל במדינת ישראל, כיוון שכל המצעים של כל המפלגות, לפחות של ראש ממשלה שהיה ימני-ימני, שרון, יום אחד הוא קם והחליט שהוא מחזיר את הכול בלי הסדרים אפילו.

יצחק וקנין: לכן אין לי ביטחון אפילו בראש ממשלה, בביבי נתניהו.

יצחק וקנין: רבותי, אין לי ביטחון באף אחד.

יצחק וקנין: אם אנחנו לא נאמר אמירות ברורות, אנחנו פוגעים בעיר הבירה שלנו.

יצחק וקנין: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק וקנין.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת נסים זאב, ולאחריו – חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

אברהם מיכאלי: – – –

יוני שטבון: בבקשה, חמש דקות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הממשלה הזאת מביאה לנו את תנחומיה של ירושלים: "דברו על לב ירושלים וקראו אליה".

נסים זאב: זה בהפטרה של השבוע.

נסים זאב: אבל יש פסוק נוסף: "שמחו את ירושלים וגילו בה כל אוהביה, שישו אתה משוש כל המתאבלים עליה" ו"כאיש אשר אמו תנחמנו כן אנכי אנחמכם ובירושלים תנחמו".

נסים זאב: הממשלה הזאת הביאה לנו את הנחמה על ירושלים.

נסים זאב: מה בעצם היא אומרת?

נסים זאב: קודם כול, הקפאה בירושלים, וגם את המענק של ירושלים אני מבטלת.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש:

נסים זאב: אם מישהו חושב שיש פה איזה חוק תמים, הוא פשוט לא מבין.

נסים זאב: אני מכיר את ההיסטוריה של ירושלים.

נסים זאב: עוד לפני 30 שנה תכננו איך אפשר לצמצם את החרדים בעיר הזאת.

נסים זאב: מה נעשה?

נסים זאב: יש יותר מדי חרדים, צריכים לעשות תוכנית של טרנספר.

נסים זאב: אז איך עושים את זה?

נסים זאב: אז חשבו קודם כול על העיר עמנואל: ניקח את כל הירושלמים.

נסים זאב: אני זוכר איזה כנסים היו לפני 30 שנה לשכנע את החרדים כמה חשוב לעבור לעמנואל.

נסים זאב: עמנואל עד היום – איך אומרים – העיר הזאת מסכנה, יישוב מסכן, ויש שם הרבה עניים.

נסים זאב: אחר כך תכננו את ביתר, אלעד, קריית-ספר, ולא משנה, העיקר לעשות את הכול כדי שההגירה השלילית, כמו שקוראים לזה, מירושלים תעבור למקומות אחרים.

נסים זאב: אחרת יהיה רוב חרדי בירושלים.

נסים זאב: גם היום יש רוב חרדי, זה לא עוזר, ודתי.

נסים זאב: אבל איך אפשר לעשות את זה מקצועי?

נסים זאב: אז אנחנו חייבים בפיתויים.

נסים זאב: עכשיו, בא הרב פרוש ועשה חוק, לפני עשר שנים, "וגם חרבונה זכור לטוב".

נסים זאב: וכל שנה, בחוק ההסדרים, זה נדחה.

נסים זאב: אומרים: כן, לשנה הבאה בבניין ירושלים.

נסים זאב: וגם חוק ירושלים יחזור, ונקווה שבשנה הבאה אכן החוק הזה יתממש.

נסים זאב: אבל כל שנה זה נדחה.

נסים זאב: והנה, בגלל המצב שהממשלה הזאת התחלפה בדיוק בבין-הערביים, ולא יכלו להתמודד עם החוק הזה דה-פקטו, ואז נוצר מצב שנתנו 80 יום.

נסים זאב: אני מסכים שבמהלך ה-80 יום, טבעם של דברים – מחירי הדירות עלו.

נסים זאב: אבל אם החוק הזה היה קיים באופן קבוע והיו משאירים את זה, אנשים לא היו ממהרים לקנות, כי היו יודעים שגם בעוד שנה ושנתיים יש לי אותה זכאות.

נסים זאב: אבל אם אתה מגביל אותי בלוח זמנים כל כך צפוף ואתה נותן לי רק 80 יום, ודאי שכל אחד – – –

ראובן ריבלין: 80 יום מאישור הכנסת.

נסים זאב: כן, מאישור הכנסת.

נסים זאב: זאת אומרת, ברגע שאתה מגביל אותי בזמן, וזה לא משנה, אתה יודע מה?

נסים זאב: אפילו 90 ו-100 יום.

נסים זאב: זה לא ישנה הרבה.

נסים זאב: אתה יודע כמה זמן לוקח רק לחשוב שאולי אני מסוגל לקנות דירה בכלל.

נסים זאב: זה לא 100,000 השקל.

נסים זאב: הרי כולנו יודעים את מחירי הדירות בירושלים.

נסים זאב: אנשים גרים במחסנים, חנויות הפכו להיות דירות, מחסנים לדירות.

נסים זאב: חיים בתנאים לא תנאים.

נסים זאב: תת-תנאים, אני אומר לך.

נסים זאב: ומשפחות ברוכות ילדים, חיים במחסנים ממש.

נסים זאב: אתה יכול לראות את זה באופן מעשי בכל יום.

נסים זאב: ואומרים: העיקר שאני אהיה בירושלים, אחיה בעיר הזו.

נסים זאב: אנשים קשורים.

נסים זאב: כשאתה מוציא ירושלמי מירושלים, זה כמו שאתה מוציא את הדג מהים.

נסים זאב: הוא לא כבר מרגיש חיות, לא מרגיש שהוא יכול לחיות במקום אחר.

נסים זאב: זה ממש ככה.

נסים זאב: הנה, יגיד לך חבר הכנסת ריבלין מה הוא הרגיש כשאולי חשב פעם לעזוב את ירושלים.

נסים זאב: ברוך השם, הוא לא חשב.

ראובן ריבלין: מפני חטאינו גלינו – – –

נסים זאב: גלינו מארצנו.

ראובן ריבלין: מעירנו, לא מארצנו.

נסים זאב: אני מסכים אתך.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש – – –

יוני שטבון: לא הבנתי, חבר הכנסת רובי ריבלין חשב לעזוב את ירושלים?

ראובן ריבלין: חס וחלילה.

אראל מרגלית: מה זה פה?

נסים זאב: אז אני רוצה רק לסיים מכיוון – – –

זהבה גלאון: חבר הכנסת זאב, תחזור עם הדג.

זהבה גלאון: עם הסיפור עם הדג, לא הבנתי.

נסים זאב: עם הדג – הדג הזה, כבר עליו השלום, יצא מהמים ונפטר, הלך בשם טוב מהעולם.

נסים זאב: אז אני לא רוצה לדבר על הדגים שכבר יצאו מהמים.

זהבה גלאון: – – –

נסים זאב: אני רק רוצה – אני אומר: להוציא ירושלמי, ירושלמי מירושלים, זה כמו להוציא דג מהמים או מהים – הוא לא יכול לחיות.

נסים זאב: הוא, הנשימה שלו, האוויר שלו, בתוך ירושלים.

זהבה גלאון: שמעתם?

זהבה גלאון: – – –

יוני שטבון: טוב, תודה רבה, חבר הכנסת – – –

נסים זאב: רגע, אני רק רוצה לסיים בפסוק.

מוחמד ברכה: – – – נסים, נסים – – –

יוני שטבון: רק משפט אחרון, בבקשה.

יוני שטבון: חבר הכנסת נסים זאב, יש פה 50 דוברים.

נסים זאב: משפט.

נסים זאב: אני רוצה לומר: "עתידה ירושלים להיעשות מטרופולין לכל הארצות", "עתידה ירושלים שיתקבצו בתוכה כל האומות וכל הממלכות", ו"עתידה ירושלים להיעשות פנס" – אור – "לאומות העולם, והם מהלכים לאורה", שנאמר: "והלכו גוים לאורך".

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, צריכים לחזק את ירושלים, הלכה למעשה, ולא בפטפטת שאנחנו – –

יוני שטבון: תודה רבה.

נסים זאב: – – בעד אחדותה ושלמותה של ירושלים.

נסים זאב: המבחן של הממשלה הזאת זה ברגעים האלה: האם מבטלים את המענק או לא.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יוני שטבון: חברת הכנסת גילאון, הרי – גלאון, סליחה – הרי אתם מעוניינים בסוף לדבר?

זהבה גלאון: – – – בין ההצבעות – – –

יוני שטבון: – – –

אברהם מיכאלי: – – –

יוני שטבון: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, בבקשה.

יוני שטבון: לאחר מכן, חברת הכנסת – –

קריאה: – – –

יוני שטבון: – – מרב מיכאלי.

אברהם מיכאלי: מפלגת העבודה מדברת.

יוני שטבון: בבקשה, חמש דקות, ולהקפיד.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב בראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, "שאלו שלום ירושלים ישליו אוהביך", וכולם פה הלילה מגויסים לכבודה של ירושלים.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, יש אכן קשר בין דיבורים לבין מעשים, כי דיבורים שמחלישים את ירושלים גורמים, לצערי, להוציא כותרת לפני כשעתיים: שרי החוץ של האיחוד האירופי הודיעו שהם נכנסים לתוך המשא-ומתן שרוצים להתחיל פה באזור.

אברהם מיכאלי: ובמה הם רוצים לדון?

אברהם מיכאלי: בעניין ירושלים.

אברהם מיכאלי: כשאנחנו משדרים חולשה על ירושלים, כשאנחנו משדרים שאנחנו לא נאחזים בירושלים בכל מאודנו, כנראה, לצערנו, אנחנו פותחים רעיונות לכל מיני משנאינו ואויבינו, שחושבים לרעת ירושלים ולרעת ארץ-ישראל.

אברהם מיכאלי: אני לא רוצה לחזור כרגע על הביקורת שהממשלה, בקואליציה הנוכחית, מרעה את מצבה של ירושלים.

אברהם מיכאלי: כי החוק הזה, אכן, חברי פה הזכירו קודם, כבר שנים על שנים, אם הזכאות לא מומשה לפחות היא הייתה על הנייר, וגם חוק מוקפא משדר משהו – שירושלים היא מועדפת כמקום מיוחד לתושביה.

אברהם מיכאלי: הרב פרוש הזכיר קודם בנאום שלו את הפתק הזה שהחזקת קודם לגבי הזמנה למחר.

אברהם מיכאלי: אני באמת רוצה לחזק את שדולת ארץ-ישראל.

אברהם מיכאלי: אני חבר בשדולת ארץ-ישראל מהקדנציה הקודמת.

אברהם מיכאלי: אבל לא יכול להיות שאנחנו הלילה – אדוני היושב-ראש, חבריך וחברים בליכוד שיוזמים את השדולה הזאת מחר, הכותרת שם, כתוב במפורש: בעד הבנייה בירושלים.

אברהם מיכאלי: אני לא מבין, הלילה יצביעו נגד ומחר ידברו על בעד, בדיבורים, במילים.

אברהם מיכאלי: איך יכול להיות שאנחנו לא מבינים שלא כל דבר מתבטא בתכנון תקציבי, ולא כל דבר מתבטא בדיבורים בעלמא וללא מעשים מאחורי זה.

אברהם מיכאלי: אני חושב שאנחנו, בהצבעה כזאת הלילה, כשאנחנו מודיעים שאנחנו מוותרים על אותה זכאות שהייתה במשך עשור כמעט בירושלים, אנחנו משדרים לתושבים: רבותי, אין לכם סיכויים, לא בשנה הבאה ולא בעוד שנתיים, כשהמצב הכלכלי, אני מאמין ומקווה שישתפר, אין לכם את החוק הזה.

אברהם מיכאלי: אז מה, נבוא נחוקק חוקים חדשים כדי שתוכלו לבוא ולרכוש דירות?

אברהם מיכאלי: וכולם הרי תיארו פה, מצד אחד, בירושלים, דה-פקטו, יש הקפאה, דה-פקטו יש הקפאה ולא בונים בירושלים.

אברהם מיכאלי: וכמה וכמה פעמים שאלנו פה, גם את שר השיכון, הבינוי והשיכון, וגם את השר לענייני ירושלים, איך הם מסוגלים לשבת בקואליציה הזאת, שהם נכנסו אליה.

אברהם מיכאלי: הכריזו בהכרזות ברורות שהם לא יסכימו שתהיה הקפאה בירושלים, ויש הקפאה בירושלים, לא בונים בירושלים, מסיבות כאלה ומסיבות אחרות.

אברהם מיכאלי: קודם שר השיכון לשעבר, השר לשעבר אריאל אטיאס, תיאר את הסיבות השונות והמשונות, ותמיד יש סיבה להקפיא בירושלים את הבנייה.

אברהם מיכאלי: אבל דה-פקטו יש הקפאת בנייה.

אברהם מיכאלי: ונוסף על החטא הזה, שיש דה-פקטו מצב של הקפאת בנייה, אנחנו גם מוסיפים את הפשע הזה, שאנחנו מבטלים את אותה זכאות שהייתה לתושבי ירושלים, לזוגות הצעירים, לבעלי זכאות.

אברהם מיכאלי: אנחנו בעצם מגדילים ומחמירים את הפגיעה בירושלים.

אברהם מיכאלי: לכן אני קורא לחברים שאכפת להם מירושלים, שההקפאה הזאת שהייתה, שהיא לפחות, כהקפאה, תימשך, ואם לא ייתנו כסף לאנשים, לפחות שתהיה להם תקווה שבעוד שנה, בעוד שנתיים, הזכאות הזאת תתממש.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יוני שטבון: תעלה חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: חמש דקות.

יוני שטבון: ולאחריה – חבר הכנסת אראל מרגלית.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: חמש דקות, בבקשה.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, כן, תודה לך, אני הבטחתי פה לחברתי מסיעת יש עתיד להשתדל להזדרז, מסיבות של חברות ומחויבויות שלה.

אברהם מיכאלי: – – –

מרב מיכאלי: אז יש לי רק שתי הערות לעניין זה, ברשותך.

מרב מיכאלי: המענק הזה שמוגש לנו כאן היום – א.

מרב מיכאלי: לא בחוק, אלא בחוזר שמתלווה אליו, שמיועד לבנקים – כולל התניה שאומרת שמי שתקבל או יקבל את המענק הזה מחויבת לגור בירושלים לפחות שלוש שנים קדימה.

מרב מיכאלי: בפעם הקודמת שהמענק הזה התקבל הייתה עתירה נגד הרטרואקטיביות של החוק הזה, שגם הפעם עלולה לחול, משום שהחוק למעשה פקע ב-15 בחודש, ועכשיו רק יתפרסם, כשהוא יתפרסם, ובעתירה ההיא שהייתה, בג"ץ קבע בצורה חד-משמעית שאין שום יכולת להתנות את קבלת המענק במגורים עתידיים בעיר ירושלים.

מרב מיכאלי: והדבר השני, כאמור, התאריכים, הרטרואקטיביות – חוק שפקע כבר ב-15 בחודש, היום אנחנו ב-20 וכמה?

ראובן ריבלין: 22.

מרב מיכאלי: 22 בחודש.

מרב מיכאלי: ועד שיתפרסם החוק בטח ייקח עוד כמה ימים – שוב אנחנו בפער של רטרואקטיביות, שוב בפעולה לא ראויה, לא של הממשלה, לא של הכנסת כלפי האזרחיות והאזרחים והסדר הטוב, והתביעות על הרטרואקטיביות – חכה, חכה, הנה הן בדרך.

מרב מיכאלי: אני מפצירה גם בממשלה וגם בכנסת לעבוד להבא בצורה יותר מסודרת, איך לומר, ולפי החוק.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת אראל מרגלית, בבקשה.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, ירושלים זאת עיר שהפוליטיקאים הישראלים, בעיקר מהימין, אוהבים להישבע על גבולותיה ולעשות מעט מאוד עבור תכניה – כן, רובי ריבלין, זאת האמת – למרות שלא כולם.

אראל מרגלית: הבנייה בירושלים, הרבה פעמים זאת הכותרת, וחלק מהאנשים מדברים על דברים כמו "בית יהונתן", פינוי משפחות משיח'-ג'ראח, או כל מיני פעולות שעושות יותר נזק לבנייה בירושלים מכל בנייה בשכונה אחרת.

אראל מרגלית: כשמפנים חמש משפחות משיח'-ג'ראח בירושלים, ושבוע מאוחר יותר רוצים לאשר ולבנות 400 יחידות דיור בגילה, העולם מסתכל על התמונה של שיח'-ג'ראח והמשפחות המפונות, והוא משוכנע שזה מה שאנחנו מתכוונים לעשות 400 פעמים בגילה.

אראל מרגלית: בתקופה של טדי קולק, כשאני עבדתי אתו, וכשרובי ריבלין היה במועצה ונתן לו את כל הגיבוי – ואני יודע שתמיד הוא אומר שטדי לא תמיד היה זה שהתלהב לבנות בשכונות, אבל בסוף הימין צריך לחיות עם זה שמפלגת העבודה, המנהיג שלה הוא היה הבנאי הגדול ביותר בירושלים אי-פעם.

ראובן ריבלין: חוץ מהורדוס.

אראל מרגלית: יותר מהורדוס.

ראובן ריבלין: יותר מהורדוס.

אראל מרגלית: יותר מהורדוס, זאת האמת.

אראל מרגלית: אבל כשטדי קולק רצה לבנות בירושלים, ואני עבדתי שם ברשות לפיתוח ירושלים – בכלל לא הייתי קשור לבנייה, הייתי קשור להיי-טק – שבוע לפני כן אנחנו לא פינינו חמש משפחות משיח'-ג'ראח, אנחנו פתחנו בשיח'-ג'ראח קליניקה, ואני לקחתי את הכתבת הנחמדה של ה"ניו-יורק טיימס" לשתות "דרינקס" – –

ראובן ריבלין: – – –

אראל מרגלית: – – ב"אמריקן קולוני" ולספר לה איזה דברים יפים אנחנו עושים.

אראל מרגלית: זו הייתה הקליניקה על שם שניידר, אם אתה זוכר.

מוחמד ברכה: אה, זה היה אתה.

אראל מרגלית: זה היה אני.

אראל מרגלית: וכך בנינו שכונה אחרי שכונה, בניין אחרי בניין בירושלים בת-קיימא – בעוד שהרוויזיוניסטים נשבעים על גבולותיה, המפא"יניקים בונים את בנייניה.

נחמן שי: יפה מאוד.

אראל מרגלית: ועכשיו רוצים לקחת את תקנת ירושלים ולא לבנות בשכונות.

אראל מרגלית: כמפא"יניק שעובד בשכונות – בקטמון ח' וט', ובברזיל-אולסוונגר בקריית-היובל, ובגילה, ובבית-צפאפא – אני אומר לכם שתקנת ירושלים זה משהו שהצעירים ומחוסרי הדיור משתמשים בו, ואסור לפגוע בו.

אראל מרגלית: ואם רוצים לתקן אותו, אז נתקן אותו, אבל לא לבטל אותו.

אראל מרגלית: ובכלל, הגיע הזמן שבעיר אחת יראו מה זה דיור בר-השגה, כי במדינת ישראל יש 15 קבינטים לדיור, אבל אין תוכנית אחת נורמלית לדיור בר-השגה.

אראל מרגלית: ואני רוצה להגיד לכם שדיור בר-השגה זה לא רק למדינות סוציאליסטיות, זה גם למדינות קפיטליסטיות, וזה גם לערים קפיטליסטיות, ובעיר הקפיטליסטית ביותר בעולם מייקל בלומברג, כשהוא נכנס לתפקיד שלו, הביא תוכנית של דיור בר-השגה לארבע קבוצות אוכלוסייה: למה שנקרא זוגות צעירים, זה נקרא שם young professionals, למחוסרי דיור – ומי שהסתובב בהארלם וראה איזה דיור בר-השגה יש לאותם מחוסרי דיור הוא מתפלא – לגיל השלישי ולסטודנטים להשכרה.

אראל מרגלית: אבל מה עשו כשעשו דיור בר-השגה?

אראל מרגלית: וזה אני אומר גם לחברי בשמאל, הבינו שחייבת להיות שותפות בין השוק הפרטי לבין הממשלה.

אראל מרגלית: ובישראל צריך דיור בר-השגה עם ארבעה מרכיבים: 1.

אראל מרגלית: מינהל מקרקעי ישראל צריך להפסיק להיות הספסר הגדול ביותר במדינת ישראל ולתת את הקרקע 50 שנה בחינם.

אראל מרגלית: 2.

אראל מרגלית: הבנקים – כל בנק, בארצות-הברית זה נקרא Community Reinvestment Act, להשקיע בחזרה בקהילה – כל בנק בישראל צריך להפריש סכום מוגדר מההון העצמי שלו בשנה לדיור בר-השגה ולעסקים קטנים.

יוני שטבון: חבר הכנסת אראל מרגלית, זמנך תם.

יוני שטבון: לסיים בבקשה.

אראל מרגלית: רק רגע, אנחנו מגיעים לרגע השיא של החוק.

אראל מרגלית: 3.

אראל מרגלית: השוק הפרטי חייב להיות מתומרץ לבנות דיור בר-השגה על-ידי זה שהוא יקבל הטבות מס וידחה את המס שלו, והשיעור שבו הוא משקיע – הוא יהיה פטור אם הוא שם את זה בדיור בר-השגה.

אראל מרגלית: ורבותי, אם רוצים להראות את האהבה שלנו על ירושלים, בואו נתחיל את התוכנית הלאומית של הדיור בר-השגה – –

יוני שטבון: תודה רבה.

אראל מרגלית: – – ולא נבטל את תקנות הבנייה בירושלים.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יוני שטבון: יסכם את הדיון יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יוני שטבון: בבקשה.

אראל מרגלית: ניסן, אתה עדיין מבטל או ששכנעתי אותך?

ניסן סלומינסקי: מה?

אראל מרגלית: שכנעתי אותך?

ניסן סלומינסקי: מאוד.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, אני אתחיל – ששש.

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: ואללה, בוועדת כספים זה לא היה קורה כזה דבר, כזה רעש, מה זה?

ניסן סלומינסקי: איפה הפטיש?

ניסן סלומינסקי: איפה הזה?

ניסן סלומינסקי: טוב, אז קודם כול אני אענה – – –

קריאה: – – –

ניסן סלומינסקי: אני אענה מהקל אל הכבד.

ניסן סלומינסקי: ואני אענה קודם כול לחברתנו מרב, נכון?

ניסן סלומינסקי: אז א.

ניסן סלומינסקי: את צודקת מאוד, אבל לפחות מה שכן עשינו זה שאם היה כתוב עשר שנים, בוועדת הכספים שינינו את זה לשלוש שנים.

ניסן סלומינסקי: ודבר שני, התאריך, אז כדי שזה לא יהיה רטרואקטיבי, התאריך הוא 5 ביולי, זאת אומרת, זה עוד שלושה ימים.

ניסן סלומינסקי: אבל אני מסביר שזה לא שיש להם מעכשיו שלושה ימים לרוץ לסדר, אלא כל מי שיביא חוזה שחתום עד התאריך הזה יהיה זכאי למענק, כך שמהבחינה הזאת זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, לחברי – – –

מרב מיכאלי: אבל זה לא מפני שקיצרתם לשלוש שנים, זה בינארי.

ניסן סלומינסקי: אבל זה, איך אומרים, אנחנו עשינו את ההשתדלות שלנו, מה שאפשר.

ניסן סלומינסקי: לחברי שדיברו, בפרט למוישה גפני, ר' מוישה, ולאחרים שדיברו – –

קריאה: – – –

ניסן סלומינסקי: למה לא ר' מוישה?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני.

ניסן סלומינסקי: מה?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני.

ניסן סלומינסקי: אנחנו בוועדה שלנו החלטנו שקוראים רק בשמות הפרטיים.

יולי יואל אדלשטיין: בהפסקות, בחברותא, אתה יכול לקרוא לו ר' מוישה.

ניסן סלומינסקי: האמת היא שתלו, גם חברינו מסיעת יהדות התורה המורחבת וגם חברינו מש"ס, תלי-תלים של אידיאולוגיה בנושא הזה של החוק, ופתאום אנחנו, הבית היהודי, נהפך כמעט לשטן, וזה שאנחנו הולכים לבטל את זה, מזה הגיעו כבר לנושא של הגירוש ומזה הגיעו לכל מרעין בישין שרק אפשר.

ניסן סלומינסקי: אז אני רוצה רק להזכיר לכם עובדה אחת קטנה, ואולי מזה נסיק על כל העניין בכללותו.

ניסן סלומינסקי: החוק הזה נחקק על-ידי חבר הכנסת פרוש ב-2001 – אמרו לי ב-2001 אפילו, זאת אומרת, כמה?

ניסן סלומינסקי: לפני 12 שנים.

ניסן סלומינסקי: תגידו לי אתם, בשנים האלה כמה פעמים היה לכם יושב-ראש ועדת כספים?

ניסן סלומינסקי: היה גפני – – –

מאיר פרוש: – – –

יעקב ליצמן: – – –

ניסן סלומינסקי: היה גפני – רגע, רגע, רבותי.

ניסן סלומינסקי: היה גפני פעמיים, היה ליצמן – – –

מאיר פרוש: – – –

יעקב ליצמן: – – –

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, הם צועקים.

יולי יואל אדלשטיין: הם צועקים כי אתה פונה אליהם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ליצמן, להירגע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יעקב ליצמן: – – –

ניסן סלומינסקי: אתה עוד לא שמעת מה אמרתי, אפילו, אז מה אתה כבר אומר?

יעקב ליצמן: הייתי יושב-ראש ולא נתתי לבטל את החוק.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז, לא נתת, זה נכון.

יעקב ליצמן: – – –

ניסן סלומינסקי: 12 שנה הייתם יושבי-ראש ועדת כספים – –

יעקב ליצמן: – – –

ניסן סלומינסקי: – – היו לכם שרי שיכון, והחוק הזה לא הופעל אפילו פעם אחת – –

יעקב ליצמן: – – –

ניסן סלומינסקי: – – אז על מה אתם מדברים?

יעקב ליצמן: – – –

ניסן סלומינסקי: אם אי-הפעלת החוק הכוונה היא גירוש יהודים ונגד התורה ונגד – – – היחידים שהפעילו את זה – – –

יעקב ליצמן: – – –

ניסן סלומינסקי: – – לפחות לתקופה מסוימת – זה אני.

יעקב ליצמן: – – –

ניסן סלומינסקי: היחיד שהפעיל את זה בפועל, לחודש-חודשיים-שלושה-ארבעה, זה אני.

ניסן סלומינסקי: אתם 12 שנה לא הפעלתם את זה אפילו יום אחד.

ניסן סלומינסקי: אז אתם מדברים עוד?

יעקב ליצמן: – – – אף אחד לא מדבר.

ניסן סלומינסקי: והפעלתם את זה, כאילו מי שמבטל הוא בוגד בתורה, בוגד בארץ-ישראל – – –

יעקב ליצמן: בושה וחרפה.

יעקב ליצמן: בושה וחרפה.

יעקב ליצמן: פשוט לא נכון.

אראל מרגלית: אז למה אתה מבטל את זה?

ניסן סלומינסקי: אז לכן אני אומר – – –

יעקב ליצמן: – – –

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: פנו אלי מהאוצר, כמו שפנו אליכם, ורצו כבר ביום הראשון, כדי שלקראת גמר ההקפאה נבטל את זה.

ניסן סלומינסקי: כמו שהיה כרגיל, כל פעם – או להקפיא או לדחות או לבטל.

ניסן סלומינסקי: אמרתי להם, לא, אנחנו נגיע להסדר טוב עם משרד השיכון, ונפעיל את זה לפחות לתקופה מסוימת.

ניסן סלומינסקי: אז זאת הפעם הראשונה שהבית היהודי ולא סיעת יהדות התורה וש"ס הפעילו את החוק הזה למען ירושלים, ויש משפחות שיקבלו מענק של 100,000 שקל.

אראל מרגלית: יפה מאוד.

אראל מרגלית: אבל למה אתה מבטל את זה עכשיו?

ניסן סלומינסקי: לא, אני עניתי לחברי.

ניסן סלומינסקי: עניתי לחברי.

ניסן סלומינסקי: הם לא הפעילו את זה בכלל.

ניסן סלומינסקי: עניתי להם, לא לך.

אראל מרגלית: – – –

ניסן סלומינסקי: אני רק רציתי את האנקדוטה הזאת כדי להגיד.

ניסן סלומינסקי: אני שוב פונה לחברי ואומר להם: הפעלנו את זה.

ניסן סלומינסקי: נכון, אתם צודקים, אם היה הדבר תלוי רק בנו יכול להיות שטוב שהיה ממשיך הלאה, אבל אנחנו נמצאים בתקופה שאנחנו גוזרים גזירות.

ניסן סלומינסקי: וזה נכון – גוזרים גזירות על כלל ישראל, וזה בתוך המסגרת של הגזירות.

ניסן סלומינסקי: בעזר השם יגיעו ימים טובים.

ניסן סלומינסקי: כמו שאמר שר האוצר, החל מ-2015 יהיה אור בקצה המנהרה, ויכול להיות שנוכל להחזיר את החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מחברי לתמוך בחוק הזה בקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעות, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון מס' 12), התשע"ג–2013 – לסעיף 1 אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על סעיף 1 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 17 בעד סעיף 1 – 51 נגד – 33 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 51, נגד – 33, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1 לחוק אושר כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 2, הסתייגות מס' 1 של חבר הכנסת פרוש – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 18 בעד ההסתייגות – 31 נגד – 52 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת מאיר פרוש לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פרוש, איך תשמע את התוצאות?

יולי יואל אדלשטיין: 31 בעד ההסתייגות שלך, חבר הכנסת פרוש, אבל 52 נגד, ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 19 בעד ההסתייגות – 31 נגד – 54 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת יעקב ליצמן לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות של חבר הכנסת ליצמן – 31, אבל נגדה 54.

יולי יואל אדלשטיין: אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגותו של חבר הכנסת ליצמן לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: על סעיף 2 אנחנו נצביע כנוסח הוועדה, מכיוון שלא התקבלו הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 2 כנוסח הוועדה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 20 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 57 נגד – 28 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד סעיף 2 – 57, 28 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 2 התקבל ללא הסתייגות כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עדי קול מודיעה לפרוטוקול שהיא בטעות הצביעה נגד כשהתכוונה להצביע בעד.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא משנה את תוצאות ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות לסעיף 3 – הסתייגות של קבוצת חברי הכנסת: יעקב ליצמן, משה גפני, מאיר פרוש, אורי מקלב, מנחם אליעזר מוזס, ישראל אייכלר ויעקב אשר – להלן: קבוצת סיעת יהדות התורה; חברי הכנסת אלי ישי, אריה דרעי, אריאל אטיאס, יצחק כהן, משולם נהרי, אמנון כהן, יעקב מרגי, דוד אזולאי, יצחק וקנין, נסים זאב ואברהם מיכאלי – להלן: קבוצת סיעת ש"ס; חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, עיסאווי פריג', תמר זנדברג – להלן: קבוצת סיעת מרצ; חברי הכנסת שלי יחימוביץ, יצחק הרצוג, איתן כבל, מרב מיכאלי, בנימין בן-אליעזר, יחיאל חיליק בר, עמר בר-לב, אבישי ברוורמן, אראל מרגלית, איציק שמולי, מיקי רוזנטל, מיכל בירן, נחמן שי ומשה מזרחי – להלן: קבוצת סיעת העבודה; חברי הכנסת אברהים צרצור, אחמד טיבי, מסעוד גנאים וטלב אבו עראר – להלן: קבוצת סיעת רע"ם-תע"ל-מד"ע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 21 בעד ההסתייגות – 31 נגד – 55 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יהדות התורה, קבוצת סיעת ש"ס, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת העבודה וקבוצת סיעת רע"ם-תע"ל-מד"ע לסעיף 3 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסתייגות של קבוצה גדולה של חברי כנסת:

יולי יואל אדלשטיין: 31 בעד, 55 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות לסעיף 3 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, סעיף 3 ללא הסתייגויות כנוסח הוועדה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 22 בעד סעיף 3, כהצעת הוועדה – 57 נגד – 30 נמנעים – אין סעיף 3, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, התוצאות – סעיף 3: בעד – 57, נגד – 30, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 3 אושר כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: החוק אושר בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הוגשו לי כנדרש 20 חתימות להצבעה שמית בקריאה השלישית של החוק.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ערוכים.

יולי יואל אדלשטיין: מזכירת הכנסת, אני אבקש להתחיל לקרוא בשמות חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח עפו אגבאריה – אינו משתתף בהצבעה יולי יואל אדלשטיין – בעד יצחק אהרונוביץ – בעד שמעון אוחיון – בעד אורי אורבך – בעד דוד אזולאי – נגד אריאל אטיאס – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – בעד קארין אלהרר – אינה נוכחת זאב אלקין – בעד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח יעקב אשר – נגד מיכל בירן – נגד בנימין בן-אליעזר – נגד אלי בן-דהן – בעד נפתלי בנט – בעד יחיאל חיליק בר – נגד אבישי ברוורמן – נגד מוחמד ברכה – אינו משתתף בהצבעה עמר בר-לב – נגד באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – נגד זהבה גלאון – נגד גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד דני דנון – אינו נוכח אריה דרעי – אינו נוכח רונן הופמן – בעד ניצן הורוביץ – נגד צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד אבי וורצמן – בעד יצחק וקנין – נגד נסים זאב – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – נגד ציפי חוטובלי – בעד דב חנין – נגד ישראל חסון – אינו משתתף בהצבעה בועז טופורובסקי – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח מרדכי יוגב – בעד שלי יחימוביץ – נגד משה יעלון – בעד אליהו ישי – אינו נוכח איתן כבל – נגד אמנון כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – בעד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד לימור לבנת – בעד מיקי לוי – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – אינו נוכח דב ליפמן – בעד יעקב ליצמן – נגד עוזי לנדאו – אינו נוכח סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד – בעד מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – בעד שאול מופז – אינו נוכח משה מזרחי – נגד אברהם מיכאלי – נגד מרב מיכאלי – נגד עמרם מצנע – אינו נוכח אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – נגד משולם נהרי – נגד בנימין נתניהו – בעד חנא סוייד – אינו נוכח שמעון סולומון – אינו נוכח אורית סטרוק – בעד ניסן סלומינסקי – בעד גדעון סער – בעד חמד עמאר – בעד משה זלמן פייגלין – אינו נוכח שי פירון – בעד מאיר פרוש – נגד יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – אינו נוכח רינה פרנקל – בעד עמיר פרץ – אינו נוכח דוד צור – בעד אברהים צרצור – אינו נוכח עדי קול – בעד פניה קירשנבאום – בעד רות קלדרון –

ירדנה מלר-הורוביץ: בעד זבולון קלפה – בעד יפעת קריב – בעד מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – אינו נוכח דוד רותם – בעד יואל רזבוזוב – בעד ראובן ריבלין – בעד יוני שטבון – בעד יובל שטייניץ – בעד מאיר שטרית – בעד אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – נגד סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – בעד איציק שמולי – נגד יאיר שמיר – בעד סתיו שפיר – אינה נוכחת איילת שקד – בעד פנינה תמנו-שטה – אינה נוכחת

יולי יואל אדלשטיין: אני אבקש ממזכירת הכנסת לקרוא בשמות אלה שלא נכחו או לא ענו בסיבוב הראשון.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח קארין אלהרר – אינה נוכחת גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח דני דנון – אינו נוכח אריה דרעי – אינו נוכח נסים זאב – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח דב חנין – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח אליהו ישי – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח אביגדור ליברמן – אינו נוכח עוזי לנדאו – אינו נוכח שאול מופז – אינו נוכח עמרם מצנע – אינו נוכח חנא סוייד – אינו נוכח שמעון סולומון – אינו נוכח משה זלמן פייגלין – אינו נוכח עיסאווי פריג' – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח אברהים צרצור – אינו נוכח מירי רגב – בעד מיקי רוזנטל – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח סתיו שפיר – אינה נוכחת פנינה תמנו-שטה – אינה נוכחת

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, האם יש באולם מישהו שמעוניין להשתתף בהצבעה ולא קראו בשמו או בשמה?

יולי יואל אדלשטיין: אין.

יולי יואל אדלשטיין: הסתיימה ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, נא למסור לי את התוצאות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, חוק הלוואות לדיור (תיקון מס' 12): בעד – 54, נגד – 33, שלושה נכחו אך לא השתתפו בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע אם כן כי החוק אושר בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: [נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הבא בסדר-היום הוא החלטת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בדבר פיצול הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014), התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה מטעם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, בשם יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה בדבר פיצול מטעם ועדת העבודה והרווחה.

ראובן ריבלין: נדרשת הצבעה?

יולי יואל אדלשטיין: כן, נדרשת הצבעה, בוודאי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, חברי הממשלה, ראש הממשלה, חברי הכנסת, הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014), התשע"ג–2013, נדונה בכנסת בקריאה ראשונה ביום ט' בתמוז תשע"ג, 17 ביוני 2013, והועברה לוועדת הכנסת.

אילן גילאון: ועדת הכנסת החליטה כי ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון בסעיפים מתוך הצעת החוק העוסקים בארבעה נושאים אלה: מיסוי חיסכון פנסיוני, שיבוב, קבלת גמלה – גמלת סיעוד בכסף וחיוב עקרות-הבית בדמי ביטוח לאומי.

אילן גילאון: ועדת העבודה, הרווחה והבריאות דנה בנושאים שהועברו אליה והחליטה להציע לכנסת לפצל את הסעיפים העוסקים בנושאים מיסוי חיסכון פנסיוני, קבלת גמלת סיעוד בכסף וחיוב עקרות-הבית בדמי ביטוח לאומי מתוך הצעת החוק האמורה, על מנת לאפשר לה לקיים דיון מעמיק בהם ובבעיות שעלו מתוך סעיפי הצעות החוק, במנותק מלחץ הזמנים של חוק ההסדרים.

אילן גילאון: את הסעיפים מתוך הצעת החוק העוסקים בנושא השיבוב הוועדה אישרה לקריאה שנייה ושלישית, בשינויים שעליהם הוחלט בוועדה.

אילן גילאון: לפיכך, לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת, מתבקשת מליאת הכנסת לאשר את הצעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות לפצל את הסעיפים המפורטים בהחלטה שהונחו על שולחן הכנסת לארבע הצעות חוק נפרדות: 1.

אילן גילאון: החלק הראשון יכלול את הסעיפים בנושא מיסוי חיסכון פנסיוני, מתוך פרק ו' (מסים); 2.

אילן גילאון: החלק השני יכלול את הסעיפים בנושא חיוב עקרות-הבית בדמי ביטוח לאומי, מתוך פרק ז' (ביטוח לאומי); 3.

אילן גילאון: החלק השלישי יכלול את הסעיפים בנושא קבל גמלת סיעוד בכסף, מתוך פרק ז' (ביטוח לאומי); 4.

אילן גילאון: החלק הרביעי יכלול את יתר הסעיפים של הצעת החוק האמורה.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לחבר הכנסת אילן גילאון, שהציג בשם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות הצעה בדבר פיצול הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014), התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו צריכים להצביע על ההודעה – האם המליאה מקבלת אותה או לא.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 23 בעד ההצעה – 68 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בדבר פיצול הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014), התשע"ג–2013, נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, להלן התוצאות: 68 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הודעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בדבר פיצול הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014) אושרה כפי שמסר אותה חבר הכנסת אילן גילאון בשם הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: [נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: החלטת ועדת הכספים בדבר פיצול הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014), התשע"ג–2013, כפי שימסור יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: גם כאן נדרשת הצבעה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, שרים, חברי חברי הכנסת, במסגרת דיוני ועדת הכספים בחוק ההסדרים מצאנו שיש ארבעה נושאים שבהם אנחנו צריכים להשקיע יותר תשומת לב, להפריד אותם ולדון בהם בנפרד.

ניסן סלומינסקי: לכן החליטה ועדת הכספים לפצל אותם, ואני מביא את זה לאישור הכנסת.

ניסן סלומינסקי: אני אזכיר מה אנחנו מפצלים.

ניסן סלומינסקי: דבר ראשון, הוחלט לפצל את ההתחשבנות בין קופות-החולים לבין מרפאות ממשלתיות לבריאות הנפש ומרפאות לבריאות הנפש שיש ביחידה לטיפול יום.

ניסן סלומינסקי: זה דבר ראשון.

ניסן סלומינסקי: כל זה מתואם גם עם האוצר.

ניסן סלומינסקי: דבר שני – נושאים קטנים שקשורים לרשות המסים, כפי שמופיעים בדף הנמצא לפניכם – רשימה של כמה נושאים קטנים שפיצלנו.

ניסן סלומינסקי: דבר שלישי, שכמעט סיימנו את הדיון בו אבל החלטנו לפצל את זה כי נשאר עוד קצת, זה בנושא של רשות המסים – חברת משלוח יד זרה וחברה נשלטת זרה, חמי"ז וחנ"ז, כמו שקוראים לזה.

ניסן סלומינסקי: הדבר האחרון שהחלטנו לפצל זה את הסעיף בנושא מיצוי כושר השתכרות בגין קבלת הנחה בארנונה.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מחברי לאשר את הפיצולים.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על הודעתו של יושב-ראש ועדת הכספים בדבר פיצול הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014), התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 24 בעד ההצעה – 65 נגד – 6 נמנעים – אין הצעת ועדת הכספים בדבר פיצול הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014), התשע"ג–2013, נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 65 בעד, שישה מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הודעתו של יושב-ראש ועדת הכספים אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: [נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ועדת הכלכלה מוסרת לנו הודעה בדבר פיצול הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014).

יולי יואל אדלשטיין: יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת אבישי ברוורמן – בבקשה, אדוני, נא למסור את ההודעה.

יולי יואל אדלשטיין: גם כאן נדרשת הצבעה.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי הכנסת, על-פי הצעת ועדת הכלכלה מחליטה הכנסת, לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת, לאשר את החלטת ועדת הכלכלה לפצל את פרק ב' (תקינה), סעיפים 2–5, מהצעת החוק שבנדון, כך שחלק אחד מהצעת החוק יכלול את הפרק האמור וחלק אחר יכלול את שאר סעיפי הצעת החוק.

אבישי ברוורמן: ההסבר: הצעת החוק שבנדון נדונה בכנסת בקריאה ראשונה ביום ט' בתמוז תשע"ג, 17 ביוני 2013, והועברה לוועדת הכנסת.

אבישי ברוורמן: ועדת הכנסת החליטה לחלק את רוב סעיפי הצעת החוק בין ועדות הכנסת.

אבישי ברוורמן: כמו כן הציעה ועדת הכנסת כי הכנסת תחליט לפצל חלק מסעיפי הצעת החוק כדי שלא יידונו במסגרת הצעת החוק, והכנסת החליטה כאמור ביום י"א בתמוז תשע"ג, 19 ביוני 2013.

אבישי ברוורמן: פרק ב' בהצעת החוק, שעניינו תקינה, סעיפים 2–5, נדון בוועדת הכלכלה כחלק מהצעת החוק.

אבישי ברוורמן: ביום י' באב תשע"ג, 17 ביולי 2013, החליטה ועדת הכלכלה על פיצולו של הפרק האמור, בשל הצורך שהתעורר במהלך הדיונים בהמשך ליבון הסוגיות העולות בפרק זה.

אבישי ברוורמן: לפיכך מוצע לפצלו מיתר סעיפי הצעת החוק שבנדון כדי לאפשר המשך הדיון בו.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על הודעתו של חבר הכנסת אבישי ברוורמן, יושב-ראש ועדת הכלכלה, בדבר פיצול הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013–2014), התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 25 בעד ההצעה – 67 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכלכלה בדבר פיצול הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013–2014), התשע"ג–2013, אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 67, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הודעתו של יושב-ראש ועדת הכלכלה אושרה על-ידי המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/717; "דברי הכנסת" ה-18, מושב רביעי, חוב' ל"ו, עמ' 30885.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/570; "דברי הכנסת" ה-18, מושב שלישי, חוב' כ"א, עמ' 17738.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/703; "דברי הכנסת" ה-18, מושב רביעי, חוב' ל"ד, עמ' 30161.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/504; "דברי הכנסת" ה-18, מושב שני, חוב' ל"א, עמ' 10580.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/504; "דברי הכנסת" ה-18, מושב שני, חוב' ל"א, עמ' 10580.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: נשמע את רצון הממשלה להחיל דין רציפות על כמה הצעות חוק.

יולי יואל אדלשטיין: השרה לימור לבנת, שרת התרבות והספורט – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק לפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה במוסדות חינוך; הצעת חוק להגנת חיית הבר (תיקון מס' 7); הצעת חוק השקעות משותפות בנאמנות (תיקון מס' 21); הצעת חוק השקעות משותפות בנאמנות (תיקון מס' 15).

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק השקעות משותפות בנאמנות (תיקון מס' 15) – בבקשה, גברתי.

לימור לבנת: תודה רבה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבדת להודיע בשם הממשלה על רצון הממשלה להחיל דין רציפות על הצעות חוק כדלקמן:

לימור לבנת: הצעת חוק לפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה במוסדות חינוך, התשע"ב–2012 – הצעת חוק מ/717.

לימור לבנת: מטרת החוק המוצע היא להבטיח כי אספקה ומכירה של מזון בתחום מוסד חינוך יהיו בהתאם לכללים שיקבע שר החינוך, בהתייעצות עם שר הבריאות, לעניין הרכב המזון וערכו התזונתי, בהתחשב בין השאר בסוג מוסד החינוך, בצורכי התלמידים ובגילם.

לימור לבנת: מוצע לקבוע כי ניתן יהיה להטיל עיצומים כספיים על מי שאינו עומד בכללים, בהתאם לתנאים המפורטים בהצעה.

לימור לבנת: עוד מוצע לקבוע כי שר החינוך ימנה, מבין עובדי משרדו, ממונה על ביצוע החוק, וכן כי יהיה רשאי למנות מפקחים שיפקחו על ביצועו.

לימור לבנת: החלת דין רציפות על הצעת חוק להגנת חיית הבר (תיקון מס' 7), התשע"א–2011 – הצעת חוק מ/570.

לימור לבנת: בחוק זה מוצע לבטל את "הציד הספורטיבי" בישראל ולקבוע כי ציד יותר רק באמצעות היתרי ציד מיוחדים שיינתנו בכפוף למטרות המוגבלות המופיעות בחוק זה.

לימור לבנת: כמו כן, מוצע לחזק את ההגנה הניתנת לחיות הבר כיום באמצעות שיפור וייעול של אמצעי האכיפה הקיימים.

לימור לבנת: בנוסף, החוק מעגן את סמכותה של רשות הטבע והגנים הלאומיים כגוף האחראי לביצועו של חוק זה במקביל לשר להגנת הסביבה.

לימור לבנת: החלת דין רציפות על הצעת חוק השקעות משותפות בנאמנות (תיקון מס' 21) (תעודות סל וקרנות סל), התשע"ב–2012 – הצעת חוק מ/703.

לימור לבנת: הצעת חוק זו עניינה הוא העברת תעודות הסל לרגולציה התואמת את התפיסה הקיימת כיום במדינות המתקדמות בעולם, שלפיה תחום ההשקעות בעבור הציבור מחייב פיקוח ובקרה, בלא תלות באופן ההתאגדות של הגוף המנהל.

לימור לבנת: בנוסף, מוצע להסדיר מכשיר פיננסי חדש – "קרן סל", קרן נאמנות סגורה שייעודה הוא השגת תוצאות דומות ככל האפשר לשיעור השינוי בנכס המעקב שלה.

לימור לבנת: החלת דין רציפות על הצעת חוק השקעות משותפות בנאמנות (תיקון מס' 15), התש"ע–2010 – הצעת חוק מ/504.

לימור לבנת: מוצע להסמיך את שר האוצר לקבוע את הסכומים או השיעורים המרביים של שכר הנאמן ומנהל קרן נאמנות, ובכלל זה גם הוספה כמשמעותה בסעיף 42(ג) לחוק השקעות משותפות בנאמנות, התשנ"ד–1994.

לימור לבנת: החלת דין רציפות על הצעת חוק השקעות משותפות בנאמנות (תיקון מס' 15), התש"ע–2010 – החלק העוסק בשכר המנהל בקרן השקעות משותפות בנאמנות – הצעת חוק מ/504.

לימור לבנת: מוצע לתקן את חוק השקעות משותפות בנאמנות, התשנ"ד–1994, בכמה נושאים עיקריים, ובהם: הידוק הפיקוח על מנהלי הקרנות באמצעות הבטחת אי-תלות של הנאמן במנהל הקרן והבהרת חובות הפיקוח המוטלות על הנאמן לקרן; חיזוק את סמכויות הרשות – חיזוק את סמכויות הרשות?

לימור לבנת: אני לא יודעת אם השפה כאן היא מאה אחוז בסדר, אבל נראה לי שאף אחד לא בדיוק שם לב.

לימור לבנת: אולי ראוי לתקן את זה בכתובים.

לימור לבנת: חיזוק סמכויות הרשות, צריך לומר, לגבי בחינת מהימנותם של הגורמים המפוקחים בענף קרנות הנאמנות; הסדרה של הצעת יחידות של קרנות חוץ בישראל לשם שיפור התחרות בענף הקרנות בישראל; שיפור מנגנון פירוק קרן כך שיהיה יעיל וצודק יותר; הנחת תשתית להגברת מנגנוני בקרה, פיקוח וביקורת אצל מנהל קרן; שינוי מנגנון הקנס האזרחי.

לימור לבנת: נראה לי שיכולתי לקרוא כאן גם את ספר הטלפונים ואף אחד לא היה מקשיב, אבל – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני מקשיב לכל מילה.

לימור לבנת: תודה, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אפילו אמרתי לשרה לבנת שהניסיון קובע.

יולי יואל אדלשטיין: את זוכרת מה קרה לעמיתנו שר החינוך כשהוא קרא הודעה מסוימת.

לימור לבנת: אני זוכרת.

יולי יואל אדלשטיין: אז את התגברת על התקלה.

לימור לבנת: אני זוכרת, זה נכון, אף שאני רואה את זה לראשונה.

לימור לבנת: אבל אני מציעה פשוט שמישהו ישים לב כאן לנוסח, משום שכתוב כאן "חיזוק את סמכויות הרשות", וצריך להיות כתוב: חיזוק סמכויות הרשות, ולא חיזוק את.

לימור לבנת: אני מציעה שבנוסח, כשזה יובא בהמשך, העניין הזה יתוקן כאן.

אראל מרגלית: – – –

לימור לבנת: סליחה, חבר הכנסת מרגלית?

אראל מרגלית: את יכולה להגיש הסתייגות להוריד את ה"את".

לימור לבנת: להוריד את ה"את", כן, בדיוק.

לימור לבנת: אתם יודעים שראש הממשלה הראשון, בן-גוריון, בכלל סבר שהמילה "את" היא מילה שצריכה לצאת מהלשון והוא לא השתמש בה.

לימור לבנת: אני מציעה להמשיך ולהשתמש בה, אבל בהקשר הנכון ובתחביר הנכון; בהקשר התחבירי הנכון.

לימור לבנת: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

לימור לבנת: אני מבקשת כמובן מהכנסת לאשר את החלת דין הרציפות כפי שקראתי.

יולי יואל אדלשטיין: נעשה זאת לאחר 21 יום, זאת אומרת, כבר במושב החורף של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בכוחות מחודשים נבוא לאשר את דיני הרציפות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לשרה לבנת, שמסרה על רצונה של הממשלה להחיל דין רציפות על כמה הצעות חוק.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/787).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נעבור לדיון בהצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 19 והוראת שעה) (שילוב תלמידי ישיבות), התשע"ג–2013, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את הצעת החוק השר יעקב פרי.

מאיר פרוש: השר פרי, אנחנו יוצאים לתפילת תהילים וסליחות, אתה יכול לדבר בינתיים.

יולי יואל אדלשטיין: עוד מעט גם תיקון חצות אפשר יהיה להתחיל.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, חברי השרים וחברי חברי הכנסת, לאורך שנות קיומה של מדינת ישראל לא היה נושא אשר איחד יותר ואשר הפריד יותר את הבית הזה מאשר סוגיית הנשיאה בנטל השירות והעבודה.

יעקב פרי: אני עומד כאן היום כנציגם של עשרות אלפי החיילים הסדירים, כבא כוחם של מאות אלפי חיילי המילואים וכחלק בלתי נפרד ממיליוני אזרחי ישראל המשלמים מסים ולוקחים חלק בנטל החובות האזרחיות המוטלות עליהם.

יעקב פרי: מדינת ישראל עומדת כעת בפני הזדמנות לתקן עוול היסטורי המלווה את החברה הישראלית מאז הקמתה, ועל כן אני קורא לכולכם: הגיע הזמן להתאחד.

יעקב פרי: הרפורמה העומדת לפניכם, חברי חברי הכנסת, קובעת לראשונה מאז קום מדינת ישראל כי כולם יישאו בנטל.

יעקב פרי: השינוי ההיסטורי שאנו מבקשים להעביר כאן

יעקב פרי: בכנסת ישראל הוא שינוי שמביא עמו תקווה ומעצים את ערך הערבות ההדדית בחברה הישראלית.

יעקב פרי: לא עומדת לנו הזכות להמשיך ולהתפלג; לא עומדת לנו הזכות לחלק את הנשיאה בנטל ובאחריות בצורה לא שוויונית.

יעקב פרי: הגיע העת לעשות את השינוי.

יעקב פרי: בראשית דברי אני מבקש לגנות בתוקף את גילויי האלימות והבריונות כנגד החיילים הנמנים עם העדה החרדית.

יעקב פרי: ערך שירות המדינה הוא אחד מערכיה הנעלים ביותר של מדינת ישראל, וכל ניסיון לפגוע בערך זה על-ידי פעולות עברייניות, וניתן אף לומר אנטי-ציוניות, של גורמים קיצוניים יזכה לתגובה קשה ובלתי מתפשרת מצד ממשלת ישראל.

יעקב פרי: ימים אחדים לאחר ט' באב, המועד שבו קיצוניות חירבה את קיומו הריבוני של עם ישראל בארצו למשך כאלפיים שנה – כמאמר חז"ל: לא חרבה ירושלים אלא על שדנו בה דין תורה – אני מבהיר: ממשלת ישראל לא תאפשר לגורמים קיצוניים להשליט את רצונם ההרסני על מדינה שלמה, ועל כן נצא בתוכנית למיגור התופעה ולעשיית הדין עם אלה הלוקחים בה חלק והמעודדים אותה.

יעקב פרי: רפורמת הגיוס שאני מביא היום לאישורכם בצורה של חוק שירות ביטחון מתוקן – ואחרי השר בנט בחוק שירות אזרחי – מהווה ציון דרך היסטורי בתולדות מדינת ישראל.

יעקב פרי: לראשונה זה 65 שנים כולם ישרתו את המדינה.

יעקב פרי: חובת הגיוס שחלה על החילוני תחול גם על החרדי, וההשלכות והתוצאות הישירות יהיו ההשתתפות המסיבית בשוק העבודה והצטרפות לחברה היצרנית הנושאת בנטל במשק הישראלי.

יעקב פרי: מדובר לא פחות מאשר ביעד לאומי כלכלי וחברתי, והשינוי מתחיל היום.

יעקב פרי: דוד בן-גוריון אמר: "איני יכול למצוא בתורה או בנביאים או בכתובים, שלומדי תורה היו פטורים מהגנת המולדת.

יעקב פרי: בישראל העצמאית אין התורה שלמה אם אינה כוללת גם תורת ההגנה והמולדת".

יעקב פרי: קביעה זו נכונה היום כפי שהייתה נכונה אז.

יעקב פרי: עלינו לזכור כי אויבינו לא מפרידים בינינו; חילונים וחרדים – כולם אותו דבר בעיני מדינות האויב וארגוני הטרור האורבים לנו בצפון ובדרום.

יעקב פרי: דם יהודי הוא דם יהודי.

יעקב פרי: ולכן אני אומר לכם היום כמי שלחם מעל 30 שנה במערכות הביטחון, וכמי שראה את חבריו הטובים ביותר מחרפים את נפשם למען הארץ הזאת, כי אין דבר חשוב יותר מהידיעה שכולם ביחד מתגייסים למען המטרה, כולם נותנים כתף, כפי שגרסה חנה סנש: "אני מרגישה עכשיו שיהודייה אנוכי בכל מאודי – – – אני מתגאה ביהדותי ומטרתי לעלות לארץ-ישראל ולהשתתף בבניינה – – – היום יום הולדתי, בת 18 אני.

יעקב פרי: רעיון אחד מעסיק אותי בלי לחדול – ארץ-ישראל.

יעקב פרי: מקום אחד יש בעולם שלשם איננו נפלטים, אף לא מהגרים, אלא באים הביתה – ארץ-ישראל".

יעקב פרי: ולכן אני עומד פה היום, אדוני היושב-ראש, ואומר לכולכם: תם עידן ההיבדלות; תם העידן שבו אנו מפולגים בינינו לבין עצמנו; תם העידן שבו 50% מכל שנתון לא ישרת את המדינה ולא יישא באחריות לכלכלת ישראל; תם העידן שבו אנו מבדילים בין דם יהודי חילוני לדם יהודי חרדי כאשר אויבינו לא עושים את אותה אבחנה.

יעקב פרי: חברים יקרים, היום אנחנו מתחילים עידן חדש, עידן של אחדות ושל שילוב ידיים.

יעקב פרי: הרפורמה המוצעת בפניכם היא רפורמה אחראית, רגישה ונחושה, המעמידה בקנה אחד את ערכי שירות המדינה והשוויון יחד עם ערך לימוד התורה ועם הרצון לאחד את העם ולא לפלגו.

יעקב פרי: הרפורמה קובעת כי על מנת לשלב את הציבור החרדי בחברה הישראלית, במסגרות של שירות המדינה ובשוק העבודה, יש לקבוע מענה ייחודי, הדרגתי ומותאם לאותו ציבור.

יעקב פרי: כדי להעניק את המענה לערכי שירות המדינה ולימוד התורה, קובעת הרפורמה כי ביום כניסתו של החוק לתוקף הציבור החרדי יחולק לשלוש קבוצות אוכלוסייה ועל כל קבוצה יחול הסדר ייחודי ההולם והאחראי ביותר לצורך מילוי והגשמה של הערכים אשר הנחו אותנו כל העת.

יעקב פרי: הקבוצה הראשונה הם בני 22–28, אשר ביום כניסתו של החוק לתוקף יזומנו למרכזי הקליטה הייחודיים שצה"ל יקים, ותוענק להם האפשרות לשרת את המדינה בשירות צבאי או בשירות אזרחי.

יעקב פרי: אם יבחרו שלא לשרת יופנו לנציג ההכוון התעסוקתי של משרד הכלכלה לצורך מילוי ערך הנשיאה בנטל באמצעות ההשתלבות בשוק העבודה.

יעקב פרי: המשמעות הכלכלית של השתלבותם של עשרות אלפי חרדים בשוק העבודה – שינוי אופי הכלכלה הישראלית.

יעקב פרי: לעניין זה פסק הרמב"ם כי "כל המשים על לבו שיעסוק בתורה ולא יעשה מלאכה ויתפרנס מן הצדקה, הרי זה חילל את השם וביזה את התורה וכיבה מאור הדת".

יעקב פרי: "וכל תורה שאין עמה מלאכה סופה בטלה וגוררת עוון.

יעקב פרי: " המצב שבו כל תלמיד שני בכיתה א' לא יתרום את חלקו לנשיאה הקולקטיבית בנטל הוא מצב מסוכן לחברה הישראלית.

יעקב פרי: באמצעות הרפורמה אנו ניישם הלכה למעשה את ערך ההשתלבות בשוק העבודה ונייצר מצב חדש שבו הציבור החרדי יהווה מנוע צמיחה לכלכלה הישראלית, יגדיל את הפריון ויתרום להגברת ההשקעות בחינוך, בבריאות וברווחה ולהקטנת נטל המסים שמשלם כל אזרח במדינת ישראל.

יעקב פרי: הקבוצה השנייה היא כל מי שביום כניסתו של החוק לתוקף מלאו להם 18–22.

יעקב פרי: לקבוצה הזאת תוענק האפשרות לדחות את שירותם עד גיל 24 תוך כדי המשך לימוד תורה בישיבה, ולאורך כל דחיית השירות מלווים אותם יעדים לשירות המדינה אשר תקבע הממשלה ואשר יעלו בכל שנה.

יעקב פרי: על-פי היעדים, כבר בשנת הגיוס שתחילה ביולי 2016, 74% מכלל האוכלוסייה החרדית ישרתו את המדינה.

יעקב פרי: מדובר בנתון הגבוה ב-250% מהמצב הקיים היום.

יעקב פרי: מדובר בשינוי היסטורי.

יעקב פרי: כבוד השופט אליקים רובינשטיין אמר במסגרת החלטת בג"ץ אשר פסלה את חוק טל: "התקדמות ההסדר שקבעה ועדת טל היא בזחילה, טיפין-טיפין.

יעקב פרי: עם כל רצונם הטוב של מוסדות המדינה והמינהלת – – – השינוי המהותי לא הגיע, עודו בשוליים, ולא נענתה השאלה: מאי חזית דדמא דידך סומק טפי, אשר משמעותו:

יעקב פרי: מה ראית שדמך אדום יותר מדם חבריך?

יעקב פרי: " המענה לביקורת זו, אשר אפיינה את יישומו של חוק טל, ניתן באמצעות קביעת היעדים על-ידי הממשלה ובשילוב של ההכשרות המקצועיות אשר יבוצעו במהלך תקופת השירות, התאמת המסגרות לשירות לאורח החיים של הציבור החרדי ובניית מערך תמריצים למתגייסים ולקהילה החרדית כולה.

יעקב פרי: באמצעות כל אלה נוכל לראות אלפי בני משפחות חרדים מתכנסים לתוך מסגרות המדינה, מעניקים משמעות מחודשת לעקרון צבא העם ומשתלבים בחברה הישראלית.

יעקב פרי: באמצעות כל אלה נוכל לומר באופן ברור: לא עוד חוק טל.

יעקב פרי: הקבוצה השלישית הנה כל מי שביום כניסתו של החוק לתוקף מלאו להם 18 שנים ומטה.

יעקב פרי: קבוצה זאת היא עמוד התווך של המתווה המוצע, והיא תגרום לכך שהשינוי ההיסטורי הכה נדרש בחברה הישראלית יתבצע, ולראשונה מאז קום המדינה תחול חובת הגיוס גם על הציבור החרדי.

יעקב פרי: למעשה, לכל בני ה-18 החרדים ביום כניסתו של חוק זה לתוקף תוענק האפשרות לדחות את שירותם למשך שלוש שנים, ובסופן כולם יתגייסו.

יעקב פרי: דין המשתמט החרדי יהיה כדין המשתמט החילוני.

יעקב פרי: חוק שירות הביטחון והסנקציות הטמונות בו יחולו על כולם.

יעקב פרי: בנוסף, יוגדרו 1,800 תלמידים מתמידים ולהם תוענק האפשרות לממש את ערך לימוד התורה על-ידי המשך הלימוד בישיבות.

יעקב פרי: קבוצה זו תהווה את האיזון הראוי בין ערך שירות המדינה לערך לימוד התורה, ותעגן את שניהם בחקיקה ראשית אשר מעלה על נס את ערך לימוד התורה מחד גיסא ומציבה את ערך שירות המדינה כערך מרכזי גם בקרב הציבור החרדי מאידך גיסא.

יעקב פרי: במסגרת הרפורמה המוצעת נקבעו אמות מידה חדשות לשירות המדינה.

יעקב פרי: השירות האזרחי משנה את פניו, ובאמצעות גידול של 50% בשעות השירות, הקצאת עשרות-אלפי תקנים לשירות אזרחי של חרדים והגדרת מסלול אזרחי ביטחוני ייחודי, השירות כולו יהפוך להיות משמעותי יותר.

יעקב פרי: בנוסף, במסגרת השירות האזרחי הוגדרו תחומים חברתיים ראויים שבהם יוכלו לעסוק המשרתים: רווחת ניצולי השואה, בתי-חולים, מוסדות בריאות, רווחה, הגנת הסביבה, עלייה וקליטה, ביטחון פנים והגנת העורף; כל אלה יהוו את התכלית הראויה שלשמה ישרתו אותם בני ישיבות חרדים.

יעקב פרי: לעניין הגדרת חובת הגיוס אמר הרמב"ם: "במלחמת מצווה הכול יוצאין, אפילו חתן מחדרו וכלה מחופתה".

יעקב פרי: ועוד קבע הרמב"ם לגבי אלה שאינם ישרתו במלחמה: "כל אלו שחוזרין מעורכי המלחמה – – – ומספקין מים ומזון לאחיהם שבצבא, ומתקנין את הדרכים".

יעקב פרי: למעשה, חברי חברי הכנסת, מיום כניסתו של החוק לתוקף, ולראשונה מאז קום מדינת ישראל, חוק אחד יחול על כולם, ועל כל בן 18 חרדי תחול חובת גיוס.

יעקב פרי: אני מודע לגודל הבשורה, ואני מבין ומודע לחשש בקרב החברה החרדית, שכן הרפורמה קובעת יעדי גיוס משמעותיים כבר מיום החלת החוק, ומגדירה את יעד השילוב בתעסוקה ובחברה כיעד מרכזי.

יעקב פרי: ולכן, מעל בימה זאת אני מבהיר בצורה חד-משמעית: לא נאפשר מלחמת אחים.

יעקב פרי: ערך לימוד התורה וההדרגתיות החברתית הנדרשת לצורך הגברת השוויון בנטל, תוך כדי שמירה על אורח החיים של הציבור החרדי, יעמדו כל העת כנר לרגלינו.

יעקב פרי: באמצעות יישום החוק, החברה הישראלית, אחרי דורות של ניכור וחוסר הבנה, תקלוט לתוכה את הציבור החרדי.

יעקב פרי: יישום החוק הוא לא אינטרס חילוני ולא אינטרס חרדי; הוא אינטרס ישראלי לאומי המשותף לכולנו.

יעקב פרי: ולכן אני קורא לפעול להצלחת הרפורמה, אני קורא להנהגה החרדית לשמור על תלמידיה החכמים והמתמידים, ובכך לשמור על ערך לימוד התורה, ואני קורא לכם הפוליטיקאים החרדים לפעול להסברה נכונה של החוק.

יעקב פרי: המבחן כעת עובר אליכם, חברי חברי הכנסת.

יעקב פרי: לציבור המשרתים במדינת ישראל יש רוב מוחץ בכנסת ישראל, וכל ניסיון למנוע את חקיקת החוק יהווה ייצוג בלתי הולם של ציבור זה ושל ערך שירות המדינה.

יעקב פרי: הניסיונות של גורמים שונים לתקוף את ההסדר ולמנוע את חקיקתו פוגעים באפשרות לבצע את השינוי הכה מיוחל וכה נדרש בחברה הישראלית.

יעקב פרי: המבחן העומד על הפרק הוא מבחן אישי של כל אחת ואחד מכם, אשר יידרש להצביע על החוק ולהיות נאמן לציבור בוחריו.

יעקב פרי: מי שרוצה להפחית את נטל המסים המוטל על כל אזרח במדינה – שיצביע בעד החוק; מי שרוצה לראות חברה אחת, אחידה ושוויונית יותר – שיצביע בעד החוק; מי שרוצה לעצור את העיוות שבו צעיר חרדי בן 18 לא חייב בגיוס ואילו צעיר חילוני בן 18 חייב להתגייס לצה"ל – שיצביע בעד החוק.

יעקב פרי: אנו, נבחרי הציבור, חייבים לאפשר לבוחרינו לזכות בעתיד טוב יותר, והחוק הזה הוא צעד גדול ומשמעותי בכיוון הנכון.

זהבה גלאון: מה עם ישיבות ההסדר?

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מעטים הרגעים שבהם ניתנת לנו הזכות לעשות מעשה היסטורי אמיתי.

יעקב פרי: זהו אחד מהם.

יעקב פרי: עשרות-אלפי חיילים וחיילות המשרתים בצבא הגנה לישראל, קציניו ומפקדיו, אלפי חיילי מילואים, אלפי אנשי כוחות הביטחון, צעירים המועמדים לשירות הביטחון ובני המשפחות של כל אלה עומדים מאחוריכם בימים אלה, ולו היו יכולים, היו ממלאים את היציעים כאן, צופים בכם ומצפים מכם לעשות את המעשה הנכון ולתקן את העוול ההיסטורי הזה.

יעקב פרי: התחלתי וכך גם אסיים: הגיע הזמן להתאחד, ואני מבקש מכולכם לעשות זאת כעת.

יעקב פרי: תודה.

יוני שטבון: תודה לשר יעקב פרי.

יוני שטבון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/787).

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברים, הדיון הוא דיון משולב.

יוני שטבון: יעלה השר נפתלי בנט להציג את הצעת החוק שירות אזרחי לתלמידי ישיבות (הוראת שעה), התשע"ג–2013, לקריאה ראשונה, ולאחר מכן יתקיים דיון משולב בנושא.

זהבה גלאון: אדוני השר, מה עם שוויון בנטל – – –

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אם יש סיבה לממשלה הזאת – זה הערב הזה.

נפתלי בנט: יש פה אירוע היסטורי – בעיה כרונית שפגעה – ואנחנו כולנו, כולל את, זהבה, מבינים שיש פה בעיה שאף אחד לא היה מוכן לטפל בה.

נפתלי בנט: אנחנו באירוע נדיר, וכמעט הזדמנות אחרונה לטעמי – מתמודדים עם זה בשותפות.

נפתלי בנט: הפתרון – – –

זהבה גלאון: – – –

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, לפחות אלה שצועקים, אתם מופיעים ברשימת הדוברים.

יוני שטבון: יש לכם זמן להגיד את הדברים בצורה סדורה, לאחר שהדברים יסתיימו.

יוני שטבון: תנו לדיון להתנהל כמו שצריך.

יוני שטבון: בבקשה.

נפתלי בנט: הצעת החוק מגיעה לכנסת יחד עם הצעת החוק לתיקון חוק שירות ביטחון.

נפתלי בנט: קודם כול, מעל הכול, אני רוצה לברך ולחזק את שר המדע, הטכנולוגיה והחלל יעקב פרי, שעמד בראש הוועדה ועשה עבודה מצוינת, עם הרבה רגישות, עם הרבה נחישות לקדם.

נפתלי בנט: אני רוצה לברך את שר האוצר יאיר לפיד – –

מרב מיכאלי: – – – אסוציאציה של גירוש.

נפתלי בנט: – – שבאמת נתן פה הובלה והצליח לקדם את הדבר הזה.

נפתלי בנט: המטרה של הצעת החוק היא להבנות בחקיקה ראשית את התשתית המשפטית ואת העקרונות המרכזיים להפעלת השירות האזרחי לתלמידי הישיבות, שהוא אחד מהמסלולים האפשריים בפני תלמידי ישיבות כחלק מההסדר החדש.

זהבה גלאון: אין שירות אזרחי – – –

נפתלי בנט: אנחנו כולנו יודעים שהיום 30% מתלמידי כיתה א' הם חרדים, וזה בסדר, הדמוגרפיה פה פועלת.

נפתלי בנט: באף מדינה בעולם אין המצב שקיים היום, והוא לא בר-קיימא.

נפתלי בנט: אנחנו בקשר עם חרדים בארצות-הברית, ושם לא מדינת ארצות-הברית מממנת, אלא יש כניסה לחברה.

נפתלי בנט: זה אירוע קשה, אירוע תהליכי, אירוע שיצטרך להיעשות בהידברות, אירוע שגם לנו יש אחריות כממשלה לייצר את האווירה הנכונה – ולא תמיד עשינו את זה.

נפתלי בנט: אנחנו נתקן.

נפתלי בנט: לפני בערך שלושה שבועות פגשתי 100 חבר'ה צעירים חרדים שהיו לקראת השירות האזרחי.

נפתלי בנט: צריך לומר, האווירה – הם מפוחדים, יש פחד גדול.

נפתלי בנט: הם מרגישים שהמדינה רוצה להרע להם.

נפתלי בנט: זה לא נכון, המדינה לא רוצה להרע להם.

נפתלי בנט: אנחנו רוצים ביחד לפתור את הבעיה הזאת.

נפתלי בנט: ואנחנו כולנו – אני חושב שהתבונה של המסלול של הפטור שאת תוקפת, אני חושב שזה הדבר הכי חכם.

נפתלי בנט: זה הדבר הכי חכם, כי – אני אסביר לך.

נפתלי בנט: המדינה עשתה דבר שהוא בגדר איוולת.

זהבה גלאון: – – –

נפתלי בנט: אנחנו מרוב רצון שישרתו בצבא, מנענו מהם את אפשרות הכניסה למעגל העבודה.

נפתלי בנט: אז בעצם, כדי לפתור בעיה אחת ירינו לעצמנו ברגל ומנענו מהם, ולכן באמת הצמיחה המאוד-דרסטית במספר החרדים שהם לא במעגל העבודה – מה ששר האוצר קודם תיאר.

נפתלי בנט: על-ידי ניתוק הדבר הזה ואי-חתירה לצדק המושלם, לאט-לאט נאפשר בארבע שנות הפטור – אני חושב שזה גאוני; אם זה היה תלוי בי, הייתי עושה יותר שנים – אנחנו בעצם משחררים אותם לשוק העבודה.

נפתלי בנט: מבחינתי האישית, הרבה יותר חשוב שהם יעבדו מאשר ישרתו.

נפתלי בנט: יש פה כל מיני גוונים, וזה בסדר.

נפתלי בנט: זו עמדתי.

נפתלי בנט: אם הייתי יכול ללחוץ על כפתור והחרדים היו במעגל עבודה ואף אחד לא משרת, הייתי חי עם זה, למרות שזה לא צודק.

נפתלי בנט: זה חכם.

נפתלי בנט: זאת הדרך.

נפתלי בנט: הפטור הזה מביא את זה.

נפתלי בנט: השירות האזרחי לתלמידי ישיבות מופעל בהצלחה כבר משנת 2007 על-ידי מינהלת השירות האזרחי-לאומי, שכפופה אלי.

נפתלי בנט: המסלול הוקם מכוח חוק טל, ועד עכשיו שירתו במסלול הזה 5,000 משרתים.

נפתלי בנט: הם פועלים בהרבה תחומים: רווחה, בריאות, הגנת סביבה וכו'.

נפתלי בנט: עושים עבודה יוצאת מן הכלל.

נפתלי בנט: מינהלת השירות האזרחי-לאומי שדרגה את הפיקוח בשנים האחרונות, והיא מפעילה מערך מאוד איכותי כדי לבדוק שהעסק הזה עובד.

נפתלי בנט: מהבדיקות ומהמחקרים – תקשיבו טוב – לגבי המשרתים עולה שרוב מי ששירת – רוב המשרתים אחר כך הולכים לעבוד.

נפתלי בנט: זו המטרה.

נפתלי בנט: יש פה שתי מטרות: תרומה למדינה בתקופת השירות – אבל זה עובד.

נפתלי בנט: בשורה התחתונה, ככל שיותר חבר'ה חרדים ישרתו בשירות אזרחי ולאומי, אחר כך יעבדו.

נפתלי בנט: צריך לעזור להם בדבר הזה.

נפתלי בנט: בהצעת החוק יש את כל הכללים המרכזיים להפעלת השירות האזרחי: תנאי השירות, סוגיית ההכשרות, תנאים לקבלת האישור וכו'.

נפתלי בנט: אנחנו מציעים להשאיר את זה כפי שזה היום.

נפתלי בנט: יש כמה דברים שאנחנו הולכים לשנות.

נפתלי בנט: קודם כול, לאחר פסיקת בג"ץ שקבעה שהשירות במתכונתו הקודמת היה קצר מדי, אנחנו נאריך את זה ב-50%.

נפתלי בנט: מוצע לקבוע שהמשרתים ישרתו 30 שעות שבועיות במשך שנתיים או 20 שעות שבועיות במשך שלוש שנים.

זהבה גלאון: – – –

נפתלי בנט: הגברת גלאון, שכל היום מדברת על ישיבות ההסדר: אני גאה בישיבות ההסדר.

נפתלי בנט: יש בהן אחוז השירות הקרבי הכי גבוה במדינה, ואת לא תלמדי אותנו שום דבר בעניין הזה.

נפתלי בנט: יש לנו לצערי נופלים ושבויי צה"ל מישיבות ההסדר, אז אל תיתני לי הטפה על ישיבות ההסדר.

זהבה גלאון: – – –

נפתלי בנט: אני גאה בישיבות ההסדר.

נפתלי בנט: הן דבר ראוי.

איתן כבל: – – –

נפתלי בנט: אני גאה בישיבות ההסדר.

קריאות: – – –

נפתלי בנט: משרתים חמש שנים, שמתוכן 16 חודשים – – –

זהבה גלאון: – – –

נפתלי בנט: את חושבת שלימוד תורה – – –

זהבה גלאון: מה שאתה עושה – – –

נפתלי בנט: חברת הכנסת גלאון, עם ישראל קיים אלפי שנים בזכות לימוד התורה.

נפתלי בנט: אם לא היינו לומדים תורה בגלות במשך אלפי שנים, לא את היית פה ולא אני הייתי פה – –

אילן גילאון: – – –

יחיאל חיליק בר: חברי הכנסת גלאון וגילאון, יהיה לכם זמן לדבר לאחר שיישמעו הדברים.

נפתלי בנט: – – תכניסי את זה טוב-טוב לראש.

נפתלי בנט: לכן אני גאה בישיבות ההסדר שמחנכות לתורה ולשירות, ואחר כך אותם חבר'ה הולכים לעיירות פיתוח ולשירות למשך כל השנים.

זהבה גלאון: – – –

נפתלי בנט: במלחמת לבנון השנייה שבה לחמתי, לצדי לחמו המילואימניקים של ישיבות ההסדר, אז אל תטיפי לי.

נפתלי בנט: ישיבות ההסדר הן – – – ואני גאה בהן.

זהבה גלאון: אז תקצר להם עוד.

נפתלי בנט: כמו כן מוצע להקים מסלול אזרחי-ביטחוני – – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת גלאון, לאורך כל הדברים פה אתם צועקים.

יחיאל חיליק בר: אי-אפשר לנהל את הדיון ככה.

יחיאל חיליק בר: תקבלו את הזמן.

איתן כבל: זאת כנסת, מה העניין?

איתן כבל: צריך גם להגיב.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת נפתלי בנט.

נפתלי בנט: עוד כמה מהשינויים שאנחנו נעשה בשירות האזרחי זה לתת תפקידים יותר איכותיים לאותם חבר'ה חרדים.

נפתלי בנט: למשל, במקום שיהיו בתפקידי מינהלה, במשטרה, בשב"ס וכו', שיהיו בתפקידי שדה – מה שנקרא בליבה של התפקידים, ולא כפקידים.

נפתלי בנט: הצעת החוק גובשה בשיתוף פעולה בין-משרדי.

נפתלי בנט: אני באמת רוצה להודות פה לכולם.

נפתלי בנט: אני רואה פה כמה מאחי יושבים ומחייכים יחד.

נפתלי בנט: זה עושה לי טוב על הנשמה.

נפתלי בנט: באמת, בסוף בסוף, האם אני שלם במאה אחוז?

נפתלי בנט: לא.

נפתלי בנט: האם השר לפיד שלם?

נפתלי בנט: זה מהות הפשרה, זה מהות הממשלה הזאת.

נפתלי בנט: עשינו פה ואנחנו עושים דבר גדול.

נפתלי בנט: המבחן יהיה ביישום.

נפתלי בנט: אני גאה להיות בממשלה שסוף-סוף נוגעת בדברים הכי מורכבים שמכים במדינת ישראל זה שנות דור.

נפתלי בנט: אני גאה בזה.

איתן כבל: בוא נעשה על זה משאל עם.

נפתלי בנט: חבר הכנסת כבל, הוא צועק פה, אבל האמת שחבר הכנסת כבל ואני משרתים באותה אוגדה כבר הרבה מאוד שנים, ואני אוהב אותו.

נפתלי בנט: אז אני רוצה להתעצבן עליך ולא מצליח.

נפתלי בנט: אני מבקש מחברי הצנחנים להירגע, ואני מבקש מגולני להישאר במקום הראוי לכם.

קריאות: – – –

נפתלי בנט: אני קורא לתלמידי הישיבות – לסיום, עכשיו אנחנו נכנסים לשלב היישום.

נפתלי בנט: חברים, גם אלה שלא צנחנים, יש פה הזדמנות היסטורית.

נפתלי בנט: עכשיו הכדור עובר לכולנו.

נפתלי בנט: יום אחרי הדבר הזה אנחנו צריכים לשדר שיתוף פעולה, רצון, בשלושת המסלולים: שירות צבאי, שירות אזרחי ועבודה.

נפתלי בנט: אני אחראי לשניים מהם באופן אישי.

נפתלי בנט: אני מתחייב לעשות כל שביכולתי כדי לקדם את הדבר הזה.

נפתלי בנט: אנחנו היום עושים היסטוריה.

נפתלי בנט: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לשר נפתלי בנט.

יוני שטבון: אנחנו עובדים לדיון בנושא, לדיון המשולב.

יוני שטבון: ראשון הדוברים הוא מוחמד ברכה, בבקשה.

יוני שטבון: לכל הדוברים יש שש דקות.

יוני שטבון: זה דיון משולב, לשני נושאים למעשה.

יוני שטבון: בבקשה.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הרוחות עדיין סוערות.

רות קלדרון: חברים וחברות, קודם כול מזל טוב לנסיך שנולד באנגליה.

רות קלדרון: להיוולד בט"ו באב נראה לי מזל גם לאנגלים.

רות קלדרון: אני מודיעה לפי התקנון ובעצת חברי שמי שלא יהיה במליאה וייקרא שמו – נעבור את התור שלו.

רות קלדרון: אני מבקשת שנקשיב לדובר עכשיו.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: מההתחלה.

רות קלדרון: תקבל עוד דקה, עלי.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מודע לעוצמת המתקפה על החרדים.

מוחמד ברכה: אני לא אדבר בשמם; אני אדבר על העיקרון שעומד בבסיס הדיבוק הזה שאוחז בכנסת, או בחוגים מסוימים בכנסת, ששמים לו כותרת כביכול יפה של שוויון בנטל: אם יש נטל, למה שלא יישאו אותו בשוויון?

מוחמד ברכה: האמת היא שזה שם מוסווה לדבר חמור ביותר, והוא הפיכת השירות הצבאי לערך העליון של החברה בישראל – להפוך את השירות הצבאי לשער הכניסה לאזרחות הישראלית; להפוך את השירות הצבאי לשער לקבלת זכויות אזרח בתוך מדינת ישראל.

מוחמד ברכה: אנחנו שומעים בתקופה האחרונה, רבותי, על מגמות שקיימות בצבא – מדברים עליהן בקול רם – שרוצים צבא קטן וטכנולוגי.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, מה שעומד ביסוד הדיבוק הזה הוא לא מחסור כביכול בכוח אדם ובחיילים מול המשימות האדירות, גם הדמיוניות, שמייצרים אותן נתניהו וממשלתו כמעט כל בוקר – פעם איראן, ופעם לבנון, ופעם סוריה.

רות קלדרון: שר החינוך, זה לא חינוכי.

רות קלדרון: שר החינוך, בבקשה.

מוחמד ברכה: השר שי פירון, חברת הסיעה שלך אמרה לך משהו, נדמה לי.

מוחמד ברכה: לא, לא מדובר על מחסור בכוח-אדם מול האיומים הכבירים שמדמיין מר נתניהו, וגם מטיל אימה על הציבור בדמיונות האלה.

מוחמד ברכה: וגם עכשיו אפילו, כשמדובר על פתיחה של תהליך שלום, כביכול – אני מקווה שזה יצליח.

מוחמד ברכה: אני לא כל כך סומך על מי שיושבים סביב השולחן הזה שיקדמו אותו; זאת אומרת, בכפיפה אחת מדברים על תהליך שלום, ומדברים על האדרת הצבא והשירות הצבאי – יש משהו שקרי בכל הדיבור הזה.

מוחמד ברכה: אני מרגיש, כשמדובר על החרדים – ואחר כך ידובר על הערבים – שיש פה מנגנון תעמולה משומן כדי להצדיק את ההדרה ואת האפליה ששני הציבורים האלה סובלים מהן.

מוחמד ברכה: זו המשמעות.

מוחמד ברכה: זו האמת.

מוחמד ברכה: אני יודע שיש אג'נדה מפלגתית של יש עתיד שרוצים להכניס את החרדים לכלוב הציוני.

מוחמד ברכה: בסדר, הם יגידו את הדברים בשמם.

מוחמד ברכה: אבל למה אף אחד לא מדבר, ריבונו של עולם, על שוויון בנטל – אדוני שר הרווחה, בעניין של שוויון בנטל העוני, למשל?

מוחמד ברכה: למה לא מדובר על זה?

מוחמד ברכה: למה לא מדובר על שוויון בנטל לאותן חברות, ארבע-חמש חברות, שקיבלו פטור של 16 מיליארד שקל מהמדינה כמסים שצריכים להזרים לקופת המדינה?

מוחמד ברכה: זה לא נטל?

מוחמד ברכה: אין חוליים של מערכת החינוך ושל מערכת הבריאות ושל מערכת הרווחה?

מוחמד ברכה: זה לא נטל?

מוחמד ברכה: למה לא מדברים, למשל, על שוויון בנטל של הפקעת הקרקעות של הציבור הערבי במשך 65 שנים, מאז קום המדינה ועד היום?

מוחמד ברכה: באמתלות ובחוקים הזויים ותימהוניים, דונם אחרי דונם לקחו את האדמות, והשאירו את האוכלוסייה הערבית, 20% מכלל התושבים, על 2.5% משטח המדינה.

מוחמד ברכה: ועכשיו יש את המתקפה חסרת התקדים על האדמות בנגב.

מוחמד ברכה: למה אף אחד לא מדבר על הנטל הזה?

מוחמד ברכה: זה לא נטל?

מוחמד ברכה: היום התבשרנו – לרעה, כמובן – בוועדה לביקורת המדינה, שיש מסים שלא נגבים לקופת המדינה בשיעור של 20 מיליארד שקל.

מוחמד ברכה: 20 מיליארד שקל.

מוחמד ברכה: תחבר 20 פלוס 16 של הפטור של אותן חברות, ואם נוסיף עוד 30 – לא של כל המסים על הרווחים הכלואים אלא על הסכום שהמדינה שחררה ממנו את החברות; במקום 30 גבו מהם 3 מיליארד ופטרו אותם מ-27 – 27 פלוס 16 פלוס 20, כל אחד יכול לעשות את החשבון הפשוט.

מוחמד ברכה: אם היו גובים את כל הכסף הזה מאותם אנשים שיש להם, לא מאותם אנשים שאין להם, אני אומר לכם, המדינה הייתה גן-עדן, הייתה גן-עדן.

מוחמד ברכה: 20 ו-27 זה 47, ועוד 16 זה 63 – 63 מיליארד שקל.

מיקי לוי: זה לא המספרים האלה.

מוחמד ברכה: מה אתה אומר, אדוני סגן שר האוצר?

מיקי לוי: זה לא המספרים הנכונים, אבל בסדר.

מוחמד ברכה: אני לא המצאתי אותם, אתה יודע.

מוחמד ברכה: יש מחלוקת על 16 המיליארד שפטרו מהם את ארבע החברות הגדולות?

מוחמד ברכה: על זה אין מחלוקת.

מוחמד ברכה: יש מחלוקת על דוח מבקר המדינה שדיבר היום על 20 מיליארד שקל של מסים שלא נגבו?

מוחמד ברכה: אין מחלוקת.

מוחמד ברכה: יש מחלוקת שזה היה רק לפני כמה חודשים שאותן חברות שצריכות לשלם בגין הרווחים הכלואים, במקום לשלם 30 מיליארד שילמו 3, ופטרו אותן מ-27?

מוחמד ברכה: יש ויכוח על המספרים האלה?

מוחמד ברכה: אלה לא המספרים שלי, אני לא המצאתי אותם.

מוחמד ברכה: אני מסיים, גברתי.

מוחמד ברכה: לכן, בואו נפסיק עם הדמגוגיה הזאת.

מוחמד ברכה: ה"נטל" של השירות הצבאי – במירכאות, אבל הוא באמת במירכאות, כי אין פה ביקוש מי יודע מה של הצבא לכוח-אדם נוסף.

מוחמד ברכה: הדיבור על שוויון בנטל במובן הצבאי הוא זניח לעומת הנטל שנאנקות תחתיו השכבות החלשות.

רות קלדרון: תודה רבה.

מוחמד ברכה: ממשלה צריכה לטפל בדברים האמיתיים – –

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת.

מוחמד ברכה: אני מסיים.

מוחמד ברכה: – – ולא להסיח למושגים ולטרמינולוגיה מיליטריסטית שבאה במטרה אחת ויחידה: להצדיק את המשך האפליה, המשך ההדרה של ציבורים שלמים בתוך המדינה.

מוחמד ברכה: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: אני מאוד מבקשת להקפיד על הזמנים.

רות קלדרון: שש דקות זה הרבה זמן.

רות קלדרון: חבר הכנסת חנא סוייד, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

רות קלדרון: בבקשה, אדוני.

חנא סוייד: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים וחברי הכנסת, ברצוני להכניס לוויכוח הזה סביב הנטל איזה מושג הנדסי שנקרא: מאמץ, שזה בעצם התוצאה של חלוקת כוח על שטח, או עומס על מספר אנשים.

חנא סוייד: אם רוצים להקטין את העומס, או שמגדילים את השטח, מגדילים את מספר האנשים, או שמקטינים את הכוח כשלעצמו.

חנא סוייד: ואז, אם מקטינים את הכוח, אם מקטינים את העומס, אם מקטינים את הנטל הכללי, אז בעצם הנטל והמעמסה על כל מרכיב בבסיס, האנשים שמקבלים ונושאים בנטל הזה, הוא קטן.

חנא סוייד: לכן, אני חושב שהמשימה העיקרית לא צריכה לחפש איך להרחיב ואיך להכניס עוד מעגלים למיליטריזציה של החברה בישראל, אלא בעצם לחפש איזושהי דרך שבה מקטינים את הצורך בשירות צבאי בכלל.

חנא סוייד: אומנם כאן מדובר בחוק הזה על גיוס של בחורים, של תלמידי ישיבות, אבל אנחנו יודעים שהוויכוח הזה יגיע בסופו של דבר, ומגיע בהזדמנויות שונות, לאוכלוסייה הערבית, ולצורך שכך גם האוכלוסייה הערבית צריכה לתרום – להתגייס או לעשות שירות זה או אחר.

חנא סוייד: ואנחנו כמובן מצפים או חושבים שהצעד הבא יהיה גם בכיוון הזה, ושיובאו גם חוקים אולי בהקשר הזה.

חנא סוייד: ולכן, חשוב לנו לבטא את העמדה שלנו, שמתנגדת בכל פנים ובכל צורה לאפשרות של לכפות גיוס או שירות כלשהו על הציבור הערבי.

חנא סוייד: לא יכול להיות.

חנא סוייד: אנחנו כופרים בזכות המוסרית של המדינה, שמפלה את האוכלוסייה הערבית, לכפות על אותה אוכלוסייה לעשות שירות לאומי או להתגייס.

חנא סוייד: רוצים מדינה יהודית ורוצים שהערבים יגנו על המדינה היהודית – איזה פרדוקס.

חנא סוייד: אני לא יכול להבין איך זה יכול לעלות על הדעת בצורה כלשהי.

חנא סוייד: אני חושב שהפתרון בישראל, לדעתי – בכלל, כל העניין של שירות בצבא פעם היה מוצג כפריבילגיה, כמעשה פטריוטי.

חנא סוייד: פתאום זה כבר לא פטריוטי, לא פריבילגיה לשרת את הדגל.

חנא סוייד: זה כבר מעמסה, זה כבר נטל.

חנא סוייד: צריך לאסוף אנשים מפה ושם.

חנא סוייד: מה קרה בעולם?

חנא סוייד: אני חושב שבמסגרת הרפורמה שמדברים עליה בצבא צריך לחתור לכך שיהיה צבא – אנשים יתגייסו, יקבלו שכר תמורת העבודה ותמורת השירות, כי בלאו הכי, בסופו של דבר – בואו תחשבו על זה בצורה כלכלית.

חנא סוייד: הרי כל ההטבות שמקבלים יוצאי צבא הן הרבה כסף.

חנא סוייד: באמת אפשר מההטבות שמקבלים כל החיים בחינוך ובדיור ובאיזה תחום לא, ובתעסוקה – ואנחנו גם מדברים על אותם תחומים חדשים שבקנה, שמביאים לכאן, שנותנים העדפה בעבודה ונותנים העדפה לתורמים למדינה בקבלת קרקעות – תחברו את כל ההטבות האלה, תשלמו שכר לאנשים שמשרתים.

חנא סוייד: מה יש?

חנא סוייד: מה קרה?

חנא סוייד: הם יקבלו הרבה כסף.

חנא סוייד: בנוסף לכך, אני מכיר הרבה אנשים, חלק מהם כאן בכנסת, שעשו הרבה כסף מההיי-טק כתוצאה מכך ששירתו ביחידות מסוימות בצבא.

חנא סוייד: הם צברו כל כך הרבה ידע ויצאו לשוק כל כך מוכנים, והם עשו מיליונים על גבי מיליונים.

חנא סוייד: אז יוצא שבסופו של דבר, כתוצאה מהשירות הזה עושים הרבה כסף, עושים חיים, מקבלים הרבה הטבות.

חנא סוייד: אז מה זה בעצם כל הדיבור הזה על אנשים שלא משרתים בצבא?

חנא סוייד: לכן, אני חושב שכל השיח הזה של שירות בצבא ומי שלא משרת – זו בעצם סיבה להפליה נגדו, אם מדובר בחרדים ואם מדובר בערבים.

חנא סוייד: זו מדיניות שלא תצלח.

חנא סוייד: היא לא יכולה להתקבל בשום פנים ואופן.

חנא סוייד: אני רוצה להזכיר כאן שמי שחושב ששירות בצבא הוא כרטיס כניסה לשוויון במדינת ישראל, טועה לחלוטין.

חנא סוייד: אני תמיד אומר: טוב שיש דרוזים בישראל.

חנא סוייד: קודם כול, הם עדה נחמדה ואותנטית, ששומרת על התרבות הערבית האותנטית והמקורית.

חנא סוייד: אבל נוסף לכך שהם עדה אותנטית, הם גם משרתים בצבא באחוזים מאוד גבוהים.

חנא סוייד: תסתכלו על המצב של האוכלוסייה הדרוזית.

חנא סוייד: אם אפשר לדבר על נתח באוכלוסייה שהוא מפגר מבחינת תעסוקה, ומבחינת חינוך, ומבחינת תשתיות, ומבחינת הפקעות קרקעות – כמובן, הם היישובים שזכו הכי הרבה בהחלטות של הפקעות קרקעות.

חנא סוייד: אז הנה, אם מדברים על שירות ככרטיס כניסה למועדון הישראלי השוויוני – –

רות קלדרון: 20 שניות.

חנא סוייד: – – מתברר שזה בכלל לא נכון.

חנא סוייד: לכן, אני חושב שהשיח סביב העניין הזה כפי שהוא נעשה עד היום צריך להיפסק.

חנא סוייד: מי שרוצה לשרת בצבא שילך לשרת בצבא, ושהמדינה תשלם לו.

חנא סוייד: אני חושב שאם המדינה תשלם לאנשים שישרתו בצבא, היא תחסוך הרבה כסף.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה על הדיוק.

רות קלדרון: חבר הכנסת דב חנין, אחריו – חבר הכנסת יצחק וקנין, ואחריו – חבר הכנסת כבל.

קריאה: – – –

רות קלדרון: סליחה?

רות קלדרון: וקנין צריך אחר כך לנהל ישיבה.

רות קלדרון: יש פה העדפות של יושבי-ראש.

רות קלדרון: את רשומה.

רות קלדרון: תכף, אני סופרת.

רות קלדרון: צריך פה המון דברים ביחד.

רות קלדרון: בבקשה, אדוני.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, דברים ראויים ונכונים נאמרו כאן לפני על-ידי חברי חברי הכנסת מוחמד ברכה וחנא סוייד.

דב חנין: אני רוצה לנצל את ההזדמנות שנמצאים אתנו באולם כמה מחברי סיעת יש עתיד – שני שרים מכובדים, סגן שר האוצר וגם את, גברתי היושבת-ראש, כדי להמשיך את קו הטיעון של חברי ולהציע לכם לחשוב במבט יותר רחב ויותר שקול על המהלכים החוקיים והחקיקתיים ואפילו החוקתיים שאתם מקדמים בכנסת.

דב חנין: אני אומר את הדברים כי אני בהחלט שותף לרצון לסייע לציבור החרדי להשתלב בשוק העבודה.

דב חנין: אני חושב שזה דבר נכון מאוד, ראוי מאוד.

דב חנין: זו אחת המטרות החשובות.

דב חנין: אם תשאלו אותי, אני חושב שהכשל הגדול, אותו מחדל היסטורי קשה שנוצר ביחס שלנו לציבור הזה, ביחס של המדינה לציבור הזה, קשור באותו קשר גורדי שנקבע בזמנו בין חובת הגיוס לבין היכולת לצאת לשוק העבודה.

דב חנין: כי אנחנו קובעים מצב שבו אזרחים חרדים, שמסיבות שלהם לא רוצים להתגייס לצבא, לא יכולים להיכנס לשוק העבודה; הם חייבים להישאר בקטגוריה הזאת של תורתם-אומנותם.

דב חנין: כך נוצר מצב חסר תקדים בהיסטוריה היהודית של ציבור חרדי גדול מאוד שהוא מנוטרל משוק העבודה בגלל מנגנונים והחלטות שהמדינה יצרה.

דב חנין: אני שותף לרצון לסייע לציבור החרדי להיכנס לשוק העבודה, אבל אני טוען שברמה המעשית, הדרך היחידה לקדם את המטרה הראויה הזאת – שאני חושב שגם בציבור החרדי רוצים לקדם אותה – היא לנתק את אותו קשר גורדי בין חובת גיוס לבין היציאה לשוק העבודה.

דב חנין: כי כל עוד יישאר הקשר הגורדי הזה, אנחנו נישאר לכודים באותה מלכודת.

דב חנין: אני אומר לך בצער, אדוני השר פרי, שאני חושש שהתוצאה המעשית של המהלכים שאתם מובילים – ואני יודע כמה זמן אתה באופן אישי השקעת וחבריך בוועדה השקעתם – אני מעריך וחושש שהתוצאה המעשית של כל המהלך הזה תהיה דווקא החרפה של הבעיה, ולא פתרון שלה.

דב חנין: אבל אני נותן את הסוגיה הזאת כדוגמה, כי יש פה שאלה יותר רחבה ויותר כוללת.

דב חנין: היום אנחנו קיימנו לאורך כל היום דיונים בוועדת החוקה של הכנסת בהצעת חוק שהיא הצעת חוק שהגיעה מישראל ביתנו, אבל יש גם הצעת חוק מקבילה שהגיעה מסיעת יש עתיד, בענייני המשילות.

דב חנין: אנחנו מצאנו בהצעת החוק הזאת, רבותי השרים, שאתם הכנסתם בהצעה שלכם מנגנונים שפוגעים קשות ביכולת המשילות.

דב חנין: פוגעים קשות ביכולת המשילות.

דב חנין: אתם, למשל, הכנסתם בהצעת החוק שלכם מנגנון שאומר שרוב חברי הכנסת שמביעים אי-אמון בממשלה לא יוכלו לסיים את דרכה של הממשלה.

דב חנין: 64 חברי כנסת מצביעים נגד הממשלה אי-אמון – – –

קריאה: – – –

דב חנין: לא, 64 מצביעים.

דב חנין: 64.

דב חנין: זו הצעה שלהם.

דב חנין: 64 מצביעים אי-אמון בממשלה, והממשלה נשארת לכהן.

דב חנין: המצב הזה, בשיטת ממשל פרלמנטרית – אין לנו שיטה נשיאותית פה, אין פה הפרדת רשויות מלאה, זו שיטה פרלמנטרית – הוא מצב שייצור מין קיפאון מוחלט: מצד אחד הכנסת, שיש בה רוב והיא יכולה להעביר חוקים ולהתנהל בדרכה; מצד שני ממשלה שממשיכה להתנהל למרות שהיא ממשלה שנשענת על מיעוט, הרוב בכנסת הוא נגדה.

דב חנין: זה מנגנון שאני אומר – בשיחה קצרה עם כל מרצה שהייתם רוצים למדע המדינה, אני לוקח על עצמי את האחריות, ואני מתחייב בפניכם שזה המצב, שלא תמצאו איזשהו מומחה למדע המדינה בארץ שיחלוק על הטענה שההצעה הזאת היא הצעה שפוגעת קשות ביכולת המשילות, ועלולה ליצור מצב של שיתוק קונסטיטוציוני בממדים שלא ידענו בישראל אי-פעם בעבר.

דב חנין: איך הצעת החוק כזאת מקודמת, ועוד בהליך מהיר, עם המון המון כוחנות?

דב חנין: וחייבים לגמור את זה, וחייבים להביא את זה למליאה, וזה חייב להיות רק היום.

דב חנין: איך זה מקודם על-ידי סיעה שהגיעה לכנסת בתמיכה של חלק מאוד גדול מהציבור הישראלי?

דב חנין: אתם קיבלתם 19 מנדטים של אנשים מאוד מאוד מפוקחים בחלקם, ועם מחויבות ליברלית ודמוקרטית.

דב חנין: איך הדבר הזה קורה?

דב חנין: אני חושב שאתם צריכים לעשות איזושהי חשיבה מאוד רצינית.

דב חנין: אני יודע שאתם נכנסתם למערכת הפוליטית עם רצון טוב.

דב חנין: אני לא חושב שמישהו מכם בא לפה כדי להזיק.

דב חנין: המערכת הפוליטית מתנהלת לפי החוקים שלה.

דב חנין: כל אחד מאתנו – אני אומר את זה גם לעצמי – כל בוקר צריך להסתכל במראה ולראות: האם אני עדיין באמת משרת את אותם ערכים שלשמם נבחרתי?

דב חנין: הרי ברגע שאני לא אשרת את הערכים שלשמם נבחרתי, אין לי סיבה להיות בכנסת אפילו דקה אחת נוספת.

רות קלדרון: עוד חצי דקה בבקשה.

דב חנין: ואני שואל את עצמי: האם אתם עדיין מסתכלים במראה ושואלים את עצמכם אם חוק כזה כמו חוק המשילות – שאחת המטרות שלו אליבא דליברמן היא ליצור מצב של כנסת בלי ערבים; זו אחת המטרות המאוד-מאוד מרכזיות של ליברמן מבחינת הצעת החוק הזאת.

דב חנין: זו, אגב, מטרה שהוא יכול להשיג.

דב חנין: אני כמובן שומע את העצה הזאת שמציעים מתוך עמדה מאוד מתנשאת ופטרוניסטית – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת חנין, עוד שש שניות.

דב חנין: אני מסיים.

דב חנין: אני רק ברעיון הזה מסיים.

דב חנין: מציעים לערבים להתאחד, אדוני השר פרי.

דב חנין: ואני, בתשובה על הדבר הזה תמיד אומר, שמבחוץ קשה מאוד להבין איך זה שיש יהודים שתומכים במרצ ויש יהודים שתומכים בש"ס.

דב חנין: למה היהודים לא מתאחדים?

דב חנין: בסך הכול הם יהודים, לא?

דב חנין: אבל מה לעשות שיש יהודים עם דעה אחת ויש יהודים עם דעה אחרת.

דב חנין: ויש גם ערבים – –

רות קלדרון: חבר הכנסת חנין, לא נעים לי, אבל אתה על זמן של חברים אחרים.

דב חנין: – – ועם דעה אחרת.

דב חנין: לכן האמירה הפטרוניסטית לערבים: תתאחדו, היא אמירה גם לא ריאלית והיא גם אמירה שמתעלמת מהעובדה שערבים, כמו יהודים, הם בני-אדם.

דב חנין: יש להם ערכים, השקפת עולם, דעות.

דב חנין: ולכן כשאתם – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת חנין – –

דב חנין: אני מסיים במשפט הזה.

רות קלדרון: – – לא נעים לי לעשות את זה.

רות קלדרון: בבקשה.

דב חנין: אני מסיים במשפט הזה.

דב חנין: אני אומר, כשאתם מציעים הצעות חוק כאלה, אתם משרתים מטרות שלא נראה לי שהן המטרות שלכם.

דב חנין: אני חושב שזו ההזדמנות להסתכל במראה ולשקול שוב, ולחשוב שוב, ולבחון שוב – –

רות קלדרון: תודה רבה.

דב חנין: – – ולענות לעצמכם בכנות: האם אתם חושבים שאתם עושים פה טוב?

דב חנין: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חברים, יש כאן כ-60 דוברים, ושש דקות זה די הרבה זמן.

רות קלדרון: אנחנו אנשים מבוגרים ויודעים לתכנן זמן.

רות קלדרון: אני אגיד דקה לפני הסוף, אבל לא נעים לי להפסיק אדם מבוגר בסוף השיחה שלו.

נחמן שי: מה זה אדם מבוגר?

רות קלדרון: תעשו טובה.

נחמן שי: מה זה אדם מבוגר?

רות קלדרון: יש פה כבר 66.

רות קלדרון: אדם בוגר.

רות קלדרון: גם לילדים לא נעים.

רות קלדרון: בבקשה, אדוני.

רות קלדרון: שש דקות.

יצחק וקנין: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר יעקב פרי, השר מאיר כהן, אני בטוח שהכוונות של השר יעקב פרי הן כוונות כנות ואמיתיות.

יצחק וקנין: יש דאגה גדולה – – –

מוחמד ברכה: – – – לשמוע גם וקנין וגם את דב חנין מחמיאים לך.

עיסאווי פריג': אני גם אחמיא ליעקב כי הוא בן-אדם טוב, מה לעשות.

יעקב פרי: הנה, כבר אספתי שלושה.

עיסאווי פריג': אני – – – להחמיא לך – – –

יצחק וקנין: הפלא הגדול, הפלא הגדול – – –

רות קלדרון: אלה השעות הכי טובות של הכנסת – אהבת ישראל.

מרב מיכאלי: חכי, זה רק מתחיל – –

קריאות: – – –

מרב מיכאלי: – – יש למה לצפות.

עיסאווי פריג': השעות הטובות יתחילו אחרי 03:00, 04:00.

קריאות: – – –

מוחמד ברכה: עוד חצי שעה יתחילו חיבוקים.

רות קלדרון: סליחה, אתה מקבל בחזרה את הדקה של הרומנטיקה.

יצחק וקנין: ומאחר שהשר יעקב פרי שכן שלי, הוא גר במושב לידי – – –

אילן גילאון: – – –

עיסאווי פריג': הוא צפוני.

יצחק וקנין: אני יצאתי היום בשעה 03:30 ועד עכשיו אני ער.

יצחק וקנין: אם אני מתפקד, אז – – –

נחמן שי: תשתה מים.

יצחק וקנין: אדוני השר יעקב פרי, אני רוצה להגיד לכם משהו.

יצחק וקנין: יש לכם איזו דאגה גדולה לציבור החרדי, דאגה גדולה מאוד.

יצחק וקנין: בכלל, יש פה איזו תופעה שכנראה מישהו נבנה על הגב של הציבור החרדי.

יצחק וקנין: אני, כמי ששירת בצבא חמש שנים, אומר דבר יסודי לגבי מדינת ישראל.

יצחק וקנין: עם ישראל – כל הקיום שלו זה התורה.

יצחק וקנין: "אם לא בְרִיתי יומם ולילה חֻקות שמים וארץ לא שמתי".

יצחק וקנין: אין סיכוי בעולם שעם יכול לשרוד בכזאת מציאות של פיזור בכל פינה בעולם ולשמור על הזהות שלו בלי התורה.

יצחק וקנין: לא היה סיכוי ולו הקטן ביותר שהעם הזה ישמור על עצמו.

יצחק וקנין: אני בא ואני אומר דבר אחד: נכון, בשנים האחרונות יש יותר ויותר – בגלל שהילודה אצל הציבור החרדי היא לא ילודה כפי שזה נעשה אצל הציבור הלא-דתי, אין תכנון משפחה; יש פה עניין – "פרו ורבו ומלאו את הארץ".

יצחק וקנין: אותם אלה – ואמרנו את זה לאורך כל הדרך – שמשתמטים מהצבא, לא הולכים לצבא, ברור ואין ספק שצריך לנהוג כלפיהם בצורה חד-משמעית, גם אצל הציבור החרדי, ולגייס אותם.

יצחק וקנין: אין דבר כזה להשתמט.

יצחק וקנין: אבל מי שיושב ולומד תורה, אמרנו שזה ערך עליון.

יצחק וקנין: אני לא אחזור על הדברים הנדושים שאמרנו לאורך כל הדרך.

יצחק וקנין: אבל, רבותי, צריך לדעת שכאשר מדברים על גיוס לצה"ל, אז אני אומר לכם שהיום יש יותר ציבור חילוני שלא הולך לצבא מאשר הציבור הדתי.

יצחק וקנין: את המספרים אנחנו יודעים, ועל זה אף אחד לא מדבר פה בכלל.

יצחק וקנין: יש פה איזה עניין לדאוג לציבור החרדי.

יצחק וקנין: שמעתי אותך בנושא התעסוקה.

יצחק וקנין: אני אומר לך מעל דוכן זה: בשנים האחרונות יש רצון של הציבור הזה ללכת למכללות, והוא לומד במכללות, גומר עריכת-דין, גומר מקצועות אחרים, והוא לא משולב, כמעט לא משולב.

יצחק וקנין: למה?

יצחק וקנין: גם כאשר הציבור הזה ילך לצבא, אני אומר לכם, הסטיגמה, כאשר הוא יבוא לוועדת קבלה, יראו אותו חרדי – הוא לא יתקבל לעבודה בגלל שהוא חרדי.

יצחק וקנין: והדבר הזה, העלינו אותו עשרות פעמים.

יצחק וקנין: כל הסיפור של לדאוג להוציא אותם מהמציאות שהם היו בה עד היום – ויש פה איזה פטרונות מסוימת לגבי הציבור הזה, כאילו הציבור לא עובד.

יצחק וקנין: אני לא יודע מאיפה האחוזים והנתונים שלוקחים – כמה עובדים, כמה לא עובדים.

יצחק וקנין: רבותי, אני יכול להגיד לכם משהו.

יצחק וקנין: אני גר במושב, אבל בימים האחרונים המושב שלי מלא בציבור דתי-לאומי ודתי-חרדי.

יצחק וקנין: הם באים כולם, ובמקום לנסוע לחוץ-לארץ, את הבילוי שלהם הם עושים פה בארץ.

יצחק וקנין: הכסף נשאר פה, לא לוקחים אותו לכל מיני מקומות אחרים.

יצחק וקנין: זאת אומרת, הציבור הזה, התרומה שלו לכלכלה הישראלית היא לאין ערוך.

יצחק וקנין: לא סתם חברות כלכליות גדולות מבינות שהן צריכות לחבק את הציבור החרדי.

יצחק וקנין: כל הזמן אני שומע: הציבור החרדי לא תורם לכלכלה, לא תורם כלום.

יצחק וקנין: רבותי, יכולת הקנייה של הציבור הזה, התרומה לכלכלה, היא לאין שיעור.

יצחק וקנין: אני אומר את זה באחריות, אבל יש פה איזה דבר שהולכים אתו, איזו מנטרה כזאת שחוזרים עליה כל הזמן שהציבור פרזיט, לא עובדים.

יצחק וקנין: רבותי, אני לא יודע מאיפה אתם לוקחים את זה בכלל.

יצחק וקנין: בציבור החרדי, רבותי, מעל גיל 28, 27, כולם עובדים.

יצחק וקנין: אין דבר כזה שלא עובדים.

יצחק וקנין: ואתם, כל מיני ססמאות.

יצחק וקנין: אתם יודעים מה?

יצחק וקנין: קחו את המגזר הציבורי.

יצחק וקנין: אני ישבתי בוועדת כספים – מי שזוכר את משה גפני כיושב-ראש הוועדה – כל יום שני וחמישי שאל את משרד החקלאות:

יצחק וקנין: כמה עובדים דתיים חרדים יש לך?

יצחק וקנין: לא ידעו מה להגיד לו.

יצחק וקנין: ההפך, יש אפליה מתקנת כלפי הציבור הערבי, שעל כל מכסה מסוימת של עובדים צריך לקבל כך וכך מכסה של עובדים ממגזר המיעוטים.

יצחק וקנין: אין את זה לגבי – – –

מוחמד ברכה: זה דבר שאינו קורה בפועל.

יצחק וקנין: לא משנה.

יצחק וקנין: כמה פעמים הביאו לנו תקנים ואמרו לנו: זה הולך למגזר המיעוטים?

יצחק וקנין: בכמה משרדי ממשלה?

זהבה גלאון: – – –

יצחק וקנין: אבל אני אומר לכם, אני מוכן שהנושא הזה ייבדק במחקר אפילו – –

מוחמד ברכה: – – – על הנייר – – –

יצחק וקנין: – – ואתם תראו עד כמה אין מהציבור החרדי במגזר הציבורי בכלל, כמעט שלא.

יצחק וקנין: אבל מדברים יותר מדי גבוהה-גבוהה, לצערנו הרב, ואלה דיבורים שלא ייקחו אותנו לשום מקום.

יצחק וקנין: אבל היסוד הגדול ביותר – שאני לא צריך לכופף את הראש שלי פה.

רות קלדרון: דקה אחרונה.

יצחק וקנין: רבותי, זה העניין של ערך התורה לעם ישראל.

יצחק וקנין: זה הערך הגדול ביותר מכל הערכים.

יצחק וקנין: היה שבט שישב ולמד תורה, שבט לוי.

יצחק וקנין: אנחנו קראנו בפרשת מטות-מסעי שהיה אחד מול אחד.

יצחק וקנין: אצל דוד המלך כתוב: היו לדוד 12,000 חלוצי צבא, 12,000 אוחזים בספר.

יצחק וקנין: זאת אומרת, היה פה איזה עניין של הבנה שזה כנגד זה.

יצחק וקנין: אנחנו לא רואים את עצמנו, חלילה וחס, בצד השני.

יצחק וקנין: אני מאמין שמי שיושב ולומד תורה, הערך שלו לא פחות חשוב משל מי שיושב בגבול – –

רות קלדרון: תודה רבה.

יצחק וקנין: – – רק מה, לקחו את זה לאיזשהו מקום – משפט אחרון – אבל לקחו את זה לאיזשהו מקום של פטרונות, ונבנים על הציבור החרדי, רבותי.

יצחק וקנין: נבנים במכוון.

יצחק וקנין: זה ייתן יותר מנדטים, כל מי שיכה בנו.

יצחק וקנין: ואני יכול להגיד, הנאום האחרון של שר האוצר – אני לא יודע מי נגע בו בכלל – כולו היה להשתלח בציבור החרדי.

יצחק וקנין: טוב שישבנו בשקט ולא אמרנו כלום.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת שמולי וחבר הכנסת נחמן שי.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, קצרניות יקרות – – –

קריאה: זה חדש.

אחמד טיבי: מה לגבי גבר?

אחמד טיבי: שכחת – – –

נחמן שי: הקצרנים גם, בגלל שזה לא נכון – אתה יודע, מגדר.

איתן כבל: תרשו לי להתעלם מכם.

נחמן שי: מרשים לך.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, תראו, חברי חבר הכנסת וקנין, אני לא בא לברך את הממשלה על אשר היא עשתה, אני מצטער מאוד.

איתן כבל: ואני מחלק את העניין לשני חלקים: העניין של גיוס חרדים ונושא השירות האזרחי.

איתן כבל: אני לא באתי כדי לברך ולא כדי לתת רוח גבית לשום דבר, למרות שאני היום אצביע בעד, ולו רק מתוך תקווה שאולי בקריאה שנייה ושלישית הדברים ייראו אחרת.

עיסאווי פריג': – – – ככה – – –

איתן כבל: אני לא נגד עולמה של תורה, אני מאמין בעולמה של תורה, אני חושב שצריך לתת רוח גבית לעולמה של תורה.

איתן כבל: אבל, חברים יקרים, כדי שהעניין יהיה ברור – החברה הישראלית, ואני מדבר על החברה היהודית, בכל הכבוד, אנחנו נמצאים במצב מלחמה.

איתן כבל: זה הרבה מעבר לכל עניין, זה הרבה מעבר לכל ויכוח.

איתן כבל: וכשאני אומר באופן הכי ברור, וזה המוטו היחידי שמוביל אותי – בצבא נהרגים.

איתן כבל: בצבא נהרגים.

איתן כבל: זו אמירה קשה, אבל זו המציאות.

איתן כבל: ומישהו היה רוצה שחלק מסוים בבית, בחברה, במשפחה – ייקח על עצמו את כל העול?

איתן כבל: אני אומר אמירה קשה, שעוד לא ראיתי בתי-קברות שכתוב עליהם: כאן מתו באוהלה של תורה.

איתן כבל: ואני איש שבעד התורה, ואני מאמין בתורה, ואני תומך בתורה.

איתן כבל: אבל מי שירצה ללמוד תורה, מוזמן לעשות זאת.

איתן כבל: והאתגר הגדול הוא, כמו תמיד, חבר הכנסת שמולי, שכשאתה מסיים את הצבא ואתה ממשיך להיות בגדר תורתו-אומנותו; זה האתגר.

איתן כבל: והפשרה שהבאתם, חבר הכנסת, השר פרי, היא פשרה פוליטית; כדי שאפשר יהיה לצאת לדרך ולומר: עשינו זאת.

איתן כבל: אבל בסופו של עניין, בוא נחשוב על זה.

איתן כבל: בוא נחשוב ונאמר, ובעיקר כשאנחנו ממש בימים אלה, היום, סיימנו לעסוק בדיון הקצר על תקציב הביטחון.

איתן כבל: על מה אנחנו מדברים?

איתן כבל: אנחנו מבקשים לגייס בני 21, ואתה יודע בדיוק במה דברים אמורים.

איתן כבל: אתה יודע, וחבריך יודעים כיצד תיראה המציאות בצבא, כמה קשה לגייס חיילים מן השורה שלא מגיעים בגיל 18 יחד עם האחרים.

איתן כבל: אתה יודע בדיוק כמוני, בוודאי ובוודאי כשמדובר בחיילים שיגיעו, חלקם הלא-קטן, נשואים, כי כך זה, ומה תעשה אתם?

איתן כבל: תחזיר לנוהל צביעה של עצים בכניסה לבסיסים?

יעקב פרי: בחייך, מה אתה מדבר, אתה ראית פעם מה עושים – – – על מה אתה מדבר?

איתן כבל: השר פרי, ברשותך – אל תגיד לי "בחייך".

איתן כבל: אני מכבד אותך.

איתן כבל: אל תגיד לי "בחייך".

איתן כבל: כיוון שאני יודע בדיוק, במקרה אני יודע גם מה הם עושים.

איתן כבל: אף אחד לא ניסה להפוך אף מתגייס בן 21 לסגן מפקד חוליה מצומצמת.

איתן כבל: אבל יחד עם זאת, בוא תסתכל על המציאות כמו שהיא.

איתן כבל: אתה עכשיו – כל הלוחמים בסייבר יגיעו מגיל 21 עם הילדים.

מיקי לוי: חבר הכנסת כבל, אבל בתוך שלוש שנים העסק יהפוך להיות סיסטמטי ויגיעו בגיל 18.

מיקי לוי: ולכן, אחרי 65 שנה נעשה פה מעשה, באמת נעשה פה מעשה.

נחמן שי: – – –

איתן כבל: אדוני סגן השר, אני מתעקש, אתה יודע, אני מכיר את זה: היה לי המטה הכי טוב בעולם, באה המלחמה והרסה לי אותו.

איתן כבל: זאת אומרת, בסופו של עניין יש מציאות.

איתן כבל: אני כמוכם רוצה את המצב הזה.

איתן כבל: זה לא שאני עכשיו בא ועומד מנגד לשר פרי ואומר: השר פרי, תשמע.

איתן כבל: אני לא בא ממקום כזה בכלל.

איתן כבל: זה לא ממקום, לא של קנטרנות, וזה לא ממקום של לקעקע את אשר אתה עושה ואתה אומר.

איתן כבל: אתה ואני נמצאים באותו צד, ואינני מנסה כהוא-זה להקל או להמעיט בעבודתך.

איתן כבל: אבל יחד עם זאת, יודע חבר הכנסת שטרן איך המציאות.

איתן כבל: המציאות, בסופו של עניין, אתה יודע, יותר חזקה מכל תכנון.

איתן כבל: וכשאתה יושב בוועדת החוץ והביטחון ואתה שואל את עצמך על הבעיות שמתקיימות בפנינו, וקל וחומר שאין לך מה לתת, ואלה חיילים שמתגייסים בני 18, ואתה רוצה להוריד במתווה, ובצדק, לקצץ להם את השירות.

איתן כבל: ובסופו של עניין אני אסיים ואומר כך: באמת, הייתי אפילו מעדיף להכפיל את תורתו-אמנותו, אבל שיגיעו בגיל 18, וצה"ל יחליט מי נכון לו ומי לא נכון לו.

איתן כבל: זאת השורה התחתונה שצריך שתהיה.

איתן כבל: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת איציק שמולי.

קריאה: – – –

איתן כבל: שלוש שנים – נראה מי יהיה פה.

רות קלדרון: ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי וחבר הכנסת מרדכי יוגב.

רות קלדרון: בלי שמות – אני מבקשת שהטלפונים לא יפעלו בתוך המליאה.

איציק שמולי: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי וחברותי חברי הכנסת, ובמיוחד השר פרי, אני, אדוני השר, בחרתי לדבר אליך היום באמת מדם לבי, כי אני, בשבועיים האחרונים, אני מניח שגם יתר חברי, נקרענו בדילמה מה לעשות.

איציק שמולי: מצד אחד, אין שום ספק שהעיקרון של השוויון בנטל עולה בקנה אחד עם טובת מדינת ישראל ועם ישראל.

איציק שמולי: וכשאתה שואל את עצמך, גם בספסלים האלה של האופוזיציה, מה נכון לעשות, אני חושב שתפקידנו כאופוזיציה זה לא פעם ולא פעמיים לשאול את עצמנו את השאלה הזאת, כאופוזיציה אחראית ועניינית וממלכתית, מהי טובתה של המדינה.

איציק שמולי: אני חושב שנכון, יש תהליכים תרבותיים – השתלבות של חרדים בשנים האחרונות באקדמיה, בתעסוקה וגם בצבא; אבל כשמסתכלים על המגמות הדמוגרפיות אני לא בטוח שהתהליכים התרבותיים האלה ידביקו את הדמוגרפיה, ובמצב שבו כבר היום 50% מהשנתון לא משרת, כולל החילונים, זה נכון מה שאמרתם, ובשנת 2020 – 60% מהשנתון לא משרת, המשמעות של הדבר הזה היא קריסה של מודל צבא העם.

איציק שמולי: ואני חרד מהיום הזה.

איציק שמולי: ולמרות העובדה, כבוד השר, שהמתווה שאתם מציגים כאן היום הוא רחוק מלהיות מושלם, והביקורת המרכזית שלי, לפחות, היא שיש פה בכל זאת קיבוע בחקיקה של מצב של אי-שוויון, ונתן על זה את הדעת גם היועץ המשפטי לממשלה, ולא פחות כואב כשמגלגלים חלק מעניין היישום לממשלה הבאה, אני חושב שהדבר הנכון לעשות פה היום – וכך המלצתי ופעלתי בשבוע האחרון, גם בקרב חברי, זה לתמוך.

איציק שמולי: אני חושב, למרות העובדה, למרות דחיית שירות תלמידי הישיבות לגיל 21, מה שמהווה פגיעה מאוד קשה בשוויון – אפשר גם להזכיר בהקשר הזה, אדוני השר, את ההסדר המעט-עקום שהגיעו אליו לגבי ישיבות ההסדר.

איציק שמולי: אני חושב שיש בהצעת החוק הזאת הרבה פטורים, הרבה הטבות, הרבה תמריצים וגם סנקציות, אבל עדיין לא הצלחנו במהלכו להגיע באופן מלא לשוויון לכל המתגייסים, שוויון לפי החוק.

איציק שמולי: והביקורת השנייה, כפי שאמרתי – הצעת החוק, היישום שלה, האמיתי, נדחה לשנת 2017, ובמונחים של הפוליטיקה הישראלית יש פה משום גלגול אחריות לממשלה הבאה.

איציק שמולי: ואני חושב שהדבר הנכון לעשות, ואני מקווה שעוד נצליח לתקן זאת במסגרת עבודת הוועדה, זה להפוך את היעדים ליותר מחייבים, על-ידי הצמדה של סנקציות כלכליות, ולא פליליות, שרק יהפכו, אולי, את הישיבות, חלילה, לבתי-כלא מאולתרים.

איציק שמולי: אבל כפי שאמרתי, כבוד השר, אני מאמין בעיקרון של השוויון בנטל.

איציק שמולי: הייתי גם מאלה שהייתה להם הזכות להוביל את המאבק הזה, גם את המאבק הזה, ברחוב.

איציק שמולי: ואני חושב שצריך לתמוך היום בהצעה שאתם מביאים לכאן ולא לפסול אותה על הסף, אבל מתוך מטרה ברורה להכניס שיפורים משמעותיים תוך עבודת הוועדה, שתרכז חברת הכנסת איילת שקד, וכפי שנאמר פה גם קודם, עיקר המבחן של העניין הזה יהיה ביישום.

איציק שמולי: אני מקבל את כל האמירות ואת כל הטיעונים הכבדים.

איציק שמולי: נאמר פה קודם, דובר על ההשתלבות בתעסוקה.

איציק שמולי: השתלבות בתעסוקה היא חשובה מאוד, אבל בנתונים שהוצגו לוועדת פרי הוכח והוראה במפורש שהשתלבות בתעסוקה ושירות צבאי או אזרחי הם לא מגמות סותרות, להפך, מי שהולך לשירות צבאי או אזרחי משתלב בצורה טובה יותר גם בתעסוקה.

איציק שמולי: אני רוצה לברך את חברי הכנסת החרדים שדווקא לנוכח הקמפיין המאוד-מכוער שהיה בשבועות האחרונים, כל עניין החרד"קים, אתם עמדתם כאן וגיניתם את התופעה הזאת בצורה נחרצת, ואני חושב שזה דבר שאסור להקל בו ראש.

איציק שמולי: ובעניין הזה, גם אנחנו, הציבור החילוני, צריך לעשות איזשהו חשבון נפש, אולי להסתכל פנימה.

איציק שמולי: בעקבות המתווה הזה, במידה שייושם, 30,000 חרדים יצאו לשוק התעסוקה מחר בבוקר; האם אנחנו כחילונים ערוכים לקבל אותם בשוק התעסוקה?

איציק שמולי: באקדמיה?

איציק שמולי: אני חושב שלא, ואני חושב שעוד נכונה לנו דרך ארוכה, בעיקר בינינו לבין עצמנו, האם אנחנו באמת בשלים ומוכנים ורוצים לקבל את הציבור החרדי אל לב החברה הישראלית.

איציק שמולי: ואולי משפט סיכום.

איציק שמולי: אני חושב שערך התורה, אני באמת מאמין בזה, חשוב מאוד לעם ישראל, אבל, מה לעשות, המדינה הזאת מאוד מאוד חשובה לי ויקרה לי, ואני באמת מאמין בעיקרון שכל צעיר ישראלי יכול וצריך לעשות משהו עבור המדינה שלו, אם בשירות צבאי אם בשירות אזרחי, ואני מקווה שנוכל להיאבק על זה גם במסגרת עבודת הוועדה.

איציק שמולי: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת נחמן שי.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת יוגב וחבר הכנסת אילן גילאון.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מעריך מאוד את העבודה שעשה השר יעקב פרי – – –

יעקב ליצמן: איפה פלסנר?

נחמן שי: סליחה?

יעקב ליצמן: איפה פלסנר?

נחמן שי: איפה – איפה מי?

יעקב ליצמן: פלסנר.

רות קלדרון: פלסנר.

אברהם מיכאלי: לא, אפשר לגייס אותו למילואים אחרי זה.

נחמן שי: אני רואה שאני גורם לך – – –

יעקב ליצמן: עוד תתגעגע לפלסנר – – –

נחמן שי: אני רואה שאני גורם לך לזיכרונות, כבוד הרב, אחרי חצות מותר לנו כבר לחלום קצת.

נחמן שי: פלסנר בביתו, עוקב אחרי הדיון בהתרגשות גדולה.

נחמן שי: אני חושב, לא יודע.

נחמן שי: השר פרי עשה מאמצים גדולים להיכנס לים העמוק ולצאת משם חי, יבש לא, ואני החמאתי לו גם על הנאום שלו, כי אני מאמין שהוא יצא מן הלב.

נחמן שי: אבל אני מאוד חושש, השר וחברי וחברותי, שאנחנו כולנו מחמיצים את הרגע הזה שיש בפנינו.

נחמן שי: ואני אקדים ואומר, למרות הספקות אני אתמוך, ואני מאמין שגם חברי, אתמוך בחוק הזה שאתם מביאים היום, אבל אני חושב שהוא לא ממצה בסופו של דבר את העניין שעמד בפנינו כי יש בשאלה של הנטל יותר מאשר "סתם" שירות צבאי.

נחמן שי: ובאמת, החברה הישראלית לא עומדת כולה על שירות צבאי, היא שווה קצת יותר, היא חשובה קצת יותר.

נחמן שי: אני לא אומר שהשירות הצבאי – דיבר פה חברי איתן כבל בהתרגשות גדולה על חירוף הנפש שחיילי צה"ל נלחמים בו כדי להגן על המדינה, וכך הדבר.

נחמן שי: אבל בשירות בכלל יש ערך מסוים, של כל מי שחי ורוצה לחיות בארץ הזאת, ומרגיש שהארץ הזאת היא שלו ושלה, ושיש לכולנו אחריות מסוימת לגביה, לגביה היום ולגביה בעתיד.

נחמן שי: ואי-אפשר, אי-אפשר, כך אני מאמין, להיות חלק מן החברה הישראלית מבלי למלא את המטלות של אזרח ואזרחית, של אזרחים ואזרחיות בה, אי-אפשר.

נחמן שי: וכשיצאו המוני אנשים אל הכיכרות לפני שנתיים ולפני שנה, עכשיו אנחנו פחות רואים אותם, מה הם רצו, כשהם דיברו על שוויון ועל סולידריות?

נחמן שי: הם רצו שכולם יהיו חלק מן הסיפור הקשה הזה של החברה הישראלית, שכולם יחושו את אותה תחושה של מחויבות כלפיה, וכשכולם עושים את זה אז באיזשהו מקום קצת יותר קל, קצת פחות כואב, אפשר לשאת יותר במשימות, והמשימות הן באמת כבדות.

נחמן שי: ואנחנו כולנו עושים, ואני חושב שמפלגת העבודה עושה אפילו יותר מאחרים, כדי להבליט את הערך הזה של אחריות משותפת בחברה הישראלית, שכולנו פה ביחד כדי לשאת, ואי-אפשר לבודד.

נחמן שי: יש כאלה שזוכים בזכויות יתר בגלל שהם נמצאים במקום מסוים, אז אין זכויות יתר, אנחנו רוצים לקחת את זכויות היתר ולהכניס את כולם ביחד.

נחמן שי: לא שכולם יהיו שווים בסוף, יהיו כאלה שיהיה להם אולי יותר, אבל עדיין זו תהיה חברה אחת.

נחמן שי: ולכן, המשימה שעמדה בפניך, ידידי השר פרי, הייתה יותר גדולה, ואני לא חושב שהיו לך אפילו כלים לנסות ולפתור אותה.

נחמן שי: אני רוצה להביע צער על כך שגם באותה סוגיה מסוימת של שירות צבאי בסופו של דבר לא הגענו אל מדרגה ראויה של שוויון, לא הגענו.

נחמן שי: בעניין הבנות, שירות הנשים בצה"ל – ואני מאלה שמאוד מכבדים את שירות הנשים ואני רואה בזה פתח לכניסה רחבה ומלאה גם לתוך החברה – לא קיבלנו את זה.

נחמן שי: קודם כול, מאריכים את שירות הבנות, ולעומת זאת פוטרים משירות צה"ל לפחות 50% מכלל המחזור, 50% – – –

עליזה לביא: נחמן, ההארכה נובעת – – –

נחמן שי: שמה?

עליזה לביא: לפי תפקיד ולא לפי מגדר.

עליזה לביא: ברגע שאתה קוצב בנות מבחינת אורך השירות, אתה לא מאפשר להן להתקבל למקצועות שונים – – – דרישה של הצבא – – –

נחמן שי: אבל רוב צבא פתוח היום בפני הבנות.

מרב מיכאלי: זה לא נכון, המיון עדיין לבנות הוא מיון לבנות, ועד שלא יסדירו את המיון שלא ידברו על אורך השירות.

מרב מיכאלי: קודם שיסדירו את המיון לבנות, כשיהיה מיון – – –

עליזה לביא: – – –

מרב מיכאלי: זה לא נכון.

נחמן שי: א.

נחמן שי: שום דבר לא מושלם – – –

מרב מיכאלי: שיסדירו את המיון שלא יהיה מגדרי ואז יוכלו – – –

נחמן שי: אי-אפשר למיין בנות ובנים באותו מקום, בסוף יש איזשהם קריטריונים שונים, מה אפשר לעשות.

מרב מיכאלי: צריך שיהיו קריטריונים של יכולות, של כישורים, כן, גם של כישורים פיזיים, אבל בואו נבחן אותם לפי צרכים ולפי תפקידים ולא לפי מגדר.

מרב מיכאלי: לא מסלול ורוד ומסלול כחול.

נחמן שי: לא תמצאי בי מתנגד, את יודעת את זה, לא מהיום.

מרב מיכאלי: טוב לדעת.

נחמן שי: את יודעת.

נחמן שי: אבל אני חושב שעדיין בהארכת השירות לבנות ובהגדלת הפער בין אלה שאינן משרתות בכלל לבין אלה שמשרתות רק הגדלנו את זה במקום להגיע לאיזושהי מידה של שוויון.

נחמן שי: גם בשירות הבנים נוצרו פערים שאני לא מוכן לקבל אותם.

נחמן שי: אני לא מוכן לקבל אותם.

נחמן שי: אני לא מוכן לקבל את ההבדלים בין שירות "חילוני", ישיבות ההסדר והחרדים.

נחמן שי: זה לא נקרא שוויון בעיני.

ישראל חסון: אז למה אתה מצביע בעד?

נחמן שי: כי אני חושב שאני מוכן לקחת גם את ההזדמנות הזו ולהאמין במשהו שאני מייד אומר לך מהו, שאנחנו נתחיל פה תהליך, שבסופו של דבר לא יהיה תהליך של כפייה ולא יהיה תהליך של אילוץ, יהיה תהליך של רצון ושל הבנה מצד החברים היקרים שלי, שיושבים עכשיו מולי ומסתכלים עלי.

ישראל חסון: מה ההבדל בין זה לבין חוק טל?

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

נחמן שי: סליחה, חברי מדברים אתי.

ישראל חסון: מה ההבדל בין זה לבין חוק טל?

נחמן שי: מה הבדל בין זה לבין חוק טל?

נחמן שי: זה יותר הדוק מאשר חוק טל, אבל זה לא מספיק בעיני, אמרתי את זה.

ישראל חסון: – – –

נחמן שי: לא, זה יותר מדויק, זה יותר חד, מאשר חוק טל.

ישראל חסון: לא, לא.

רות קלדרון: חבר הכנסת שי, אני מצטערת.

נחמן שי: אני רוצה לבסוף – אני אשיב לך אחר כך, כי היושבת-ראש מאיצה בי.

נחמן שי: אני רוצה לומר – – –

ישראל חסון: נחמן, הממשלה תחליט מה הם היעדים, זה חוק טל.

רות קלדרון: בבקשה תסיים.

נחמן שי: אני אסביר לך אחר כך, ישראל ידידי, חבר הכנסת חסון.

נחמן שי: אחרונים, אני פונה אליכם, חברי חברי הכנסת החרדים: מהמפלגה שלנו בהחלט נושבת אליכם רוח של אהדה והבנה ויכולת של עבודה משותפת, כך אנחנו רוצים לראות את חיינו בארץ הזאת.

נחמן שי: ואני שמעתי את תרועת השופר שהייתה שם מאחור ואת התפילה שהתפללתם, ואני מאוד מכבד כל דרך שהיא שאתם מביעים בה את דעתכם, אבל בסופו של דבר, בואו נלך ביחד, בואו נעשה את הדברים במשותף, כי זו הדרך ואין דרך אחרת כדי לחיות בארץ הזו.

נחמן שי: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת מרדכי יוגב.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת גילאון וחבר הכנסת עמר בר-לב.

עמר בר-לב: אין שר במליאה אבל.

מרב מיכאלי: אין שר במליאה, גברתי היושבת-ראש.

רות קלדרון: השר אורבך נמצא במליאה, בעמדת תצפית.

מרדכי יוגב: גברתי היושבת-ראש, השר התורן במליאה, חברי חברי הכנסת, ראשית, אנחנו מבקשים להביע הערכה לשר פרי ולמאמצי הוועדה שבראשותו.

מרדכי יוגב: הסוגיה היא סוגיית עומק בחברה הישראלית, והיא איננה פשוטה.

מרדכי יוגב: מטרת החוק הייתה לעודד ולהגביר השתלבות של החרדים בזכות לשרת לצה"ל, במשימות האזרחיות, ולעודד יציאה של הציבור החרדי לשוק העבודה מבלי לבטל את אמונותיו ודעותיו.

מרדכי יוגב: במטרה הזאת יש מהלכים היסטוריים, אמוניים, ביטחוניים, כלכליים וחברתיים עמוקים מאוד.

מרדכי יוגב: מצד הציבור החרדי, והדברים הובעו פה גם על-ידי אחרים, יש אמונות ודעות בסיסיות שורשיות מאוד של שימור עולם התורה, של השתמרות מפני קלקול, ובעת האחרונה, צריך גם לומר בשנים האחרונות, חל גידול משמעותי בקרב החברה החרדית בהבנה, בהתגייסות בפועל הן לצה"ל כלוחמים, הן במעגל של המשימות האזרחיות והן ביציאה לעבודה, לאקדמיה, ובהשתלבות במשק.

מרדכי יוגב: תהליך זה התקדם באופן חיובי, ויש גם חיסרון בחקיקה, שעלולה להביא לנזק שאני מקווה שלא יהיה בלתי הפיך, מתוך תחושות אל מול החוק, שיצרו אנטגוניזם הן רבני-הלכתי והן חברתי.

מרדכי יוגב: אני אינני יודע לומר אם תוצאת החוק תהיה יותר או פחות מתגייסים חרדים.

מרדכי יוגב: אני אינני יודע לומר אם תהיה יותר השתלבות או יהיה תהליך הפוך.

מרדכי יוגב: יש בחוק לפחות נקודה אחת שאני מוצא לציין שהיא איננה פשוטה למימוש: בחירה של 1,800 עילויים כל שנה מקרב כלל תלמידי הישיבות.

מרדכי יוגב: ניתן אולי לתקצב עד 1,800, אבל קשה מאוד עד בלתי ניתן לאכוף בחירה שמית כזו על ראשי הישיבות, או להטיל סנקציות.

מרדכי יוגב: אינני בטוח שהדבר הזה יוביל לאותה מטרה שמכוונים אליה רוב יושבי הבית – של להביא ליותר מתגייסים, להביא ליותר יוצאים למעגל העבודה.

מרדכי יוגב: נדמה לי שעלינו, בהמשך עבודתנו, בוועדת הכנסת בראשותה של חברת הכנסת איילת שקד, לעשות כמה פעולות, והראשונה שבהן היא לשתף עוד יותר את העולם החרדי שבו מדובר במהות הדברים ודרכי יישומם, לפעול ולהביא לפחות מתח שיש בחקיקה שיש בה מהכפייה וליותר הידברות של הבנת איש את רעהו לצורכי צה"ל והמשק הישראלי מחד ושל הבנת עולם התורה והעולם החרדי מאידך.

מרדכי יוגב: עלינו לבנות ביותר זמן, לפי היכולת, את המסגרות והכלים בצה"ל ובשוק העבודה לקליטה של העולם החרדי, ולמצוא את התנאים לכך, ולא לנסות לשנות את ערכי החיים והאמונות והדעות של החרדים.

מרדכי יוגב: כחברי הבית הזה, אני מקווה שנשים את המטרה לנגד עינינו ובכך גם נועיל.

מרדכי יוגב: אני מבקש לומר בסוגריים בשולי הדברים ולקראת סיומם – – –

משה גפני: אולי תסביר למה ישיבות ההסדר משרתים פחות?

משה גפני: למה אין שוויון בנטל?

אורי אורבך: – – –

רות קלדרון: יש לך שתי דקות.

רות קלדרון: תשתמש בהן כהבנתך.

משה גפני: למה ישיבות ההסדר לא – – – שוויון בנטל?

מרדכי יוגב: אני יכול גם להתייחס לסוגיית השוויון בנטל, אבל מכיוון שהיושבת-ראש אמרה לי שעוד מעט היא תכריז "רבותינו, הגיע זמן קריאת שמע של שחרית", אני אוותר על התשובה בעניין, למרות שהיא נמצאת פה אתי.

מרדכי יוגב: היושבת-ראש לפחות תעיד שיש לי פה כמה דברים ובדף האחרון יש גם את נושא השוויון.

מרדכי יוגב: אני אוותר עליהם.

משה גפני: ישיבות ההסדר – למה לא משרתים כמו כולם?

מרדכי יוגב: בשולי הדברים, הוכנסה לחוק – –

משה גפני: למה יש – – – שלא משרתים בכלל?

מרדכי יוגב: – – סוגיית קיצור השירות לבנים מול הארכת השירות לבנות.

מרדכי יוגב: הסוגיה הזאת הוכנסה – – –

משה גפני: אם הערך – – – עם ישראל, אז אין שוויון.

משה גפני: מה אתם מטיפים לנו מוסר?

נסים זאב: – – –

משה גפני: הכול שילוב בחברה.

משה גפני: אם לימוד תורה לא יגן על ישראל, אז למה אתם לא משרתים?

נסים זאב: מה צריך את הדיון הזה?

נסים זאב: השעה שתים-עשרה בלילה – שילכו לישון.

נסים זאב: לעזאזל.

נסים זאב: מה זה – – – הזה?

נסים זאב: מחר נמשיך את הדיון הזה.

מרדכי יוגב: סוגיית ההארכה – גברתי, אני מבקש פסק זמן.

מרדכי יוגב: יש לי עוד פחות מחצי עמוד.

רות קלדרון: אני אוסיף לך כמובן עוד דקה.

נסים זאב: – – – כל לילה.

רות קלדרון: חברי הכנסת, אני מבקשת מכם לתת לדובר לדבר.

משה גפני: רק שאלתי שאלה: למה ישיבות ההסדר לא משרתים – – –

רות קלדרון: שאלתך נשמעה בקול רם.

משה גפני: אני יכול לקבל תשובה?

רות קלדרון: יכול להיות.

רות קלדרון: הדובר יחליט.

מרדכי יוגב: בשולי הדברים, הוכנסה לחוק – – –

משה גפני: אם לימוד התורה לא מגן על עם ישראל, אז אתם לא משרתים כמו כולם.

משה גפני: אם מה שאנחנו עושים זה לא – – – אז למה אתם משרתים פחות?

רות קלדרון: חבר הכנסת גפני, בבקשה לתת לו לדבר את דבריו.

משה גפני: אנחנו חושבים שאנחנו מגינים על עם ישראל, לא אתם.

מרדכי יוגב: חבר הכנסת גפני, מכיוון שהוקצב לי זמן מצומצם – יש לי פה בדיוק התייחסות לדבריך, אבל אני בוחר כרגע להתייחס לנושא נוסף.

משה גפני: כמה – – – בחודשים האחרונים מהמעגל?

משה גפני: שח"ר כחול – ב-50%, בתקשוב – ב-30%, והוא ילך וירד.

מרדכי יוגב: אני מסכים אתך.

משה גפני: אנחנו לא רוצים להשתלב אתכם.

משה גפני: נמאס לנו.

מרדכי יוגב: אמרתי את זה.

מרדכי יוגב: ביטאתי את זה בדברי קודם.

משה גפני: מטיפים לנו מוסר.

משה גפני: אין לנו זכות על הארץ הזאת.

משה גפני: רק – – – מה, אתם מטיפים לנו מוסר?

משה גפני: תשרתו כמו כולם.

משה גפני: צבועים.

מרדכי יוגב: בשולי הדברים, הוכנסה לחוק השוויון בנטל סוגיית קיצור השירות לבנים מול סוגיית הארכת השירות לבנות בשם ערך השוויון.

מרב מיכאלי: אי-אפשר לתאר, באמת.

מרדכי יוגב: אני מציע, באופן ענייני ביותר, לבחון את העניין בוועדת חוץ וביטחון ולשאול את צה"ל: 1.

מרדכי יוגב: האם זה מועיל לייעודו – לניצחון?

מרדכי יוגב: מה מהתפקידים יועיל?

מרדכי יוגב: מה מהתפקידים איננו נדרש?

מרדכי יוגב: מה מהדברים יועיל לתקציב הביטחון ומה מהם אולי יפגע בו?

מרדכי יוגב: ולהוציא את הנושא הזה מהחוק לדיון ענייני בפני עצמו בוועדת חוץ וביטחון ולחוקק אותו בפני עצמו בנפרד.

משה גפני: בנט אמר שבשביל זה הוקמה הממשלה.

רות קלדרון: תודה רבה.

מרדכי יוגב: אני מקווה שוועדת הכנסת המיוחדת, בראשות חברת הכנסת איילת שקד, תיתן דעתה על כל אלה, ובשותפות נוספת של העולם החרדי נוציא מתחת ידנו – – –

משה גפני: העולם החרדי לא ישתף פעולה.

משה גפני: תשכחו מהעניין הזה.

מרדכי יוגב: – – – נוציא מתחת ידנו חוק שאכן יקבל גם את ההכרה בלימוד התורה – –

משה גפני: תוכלו לקחת אותנו לבתי-סוהר.

משה גפני: אנחנו נבקש – – – לא לשרת.

מרדכי יוגב: – – ביחד עם הצורך בהתגייסות לצה"ל וליתר המשימות הלאומיות – –

משה גפני: שילמדו תורה.

מרדכי יוגב: – – לטובת כל החברה בישראל – –

משה גפני: אין שיתוף פעולה של העולם החרדי.

משה גפני: תרדו מהעניין הזה.

מרדכי יוגב: – – לטובת המשק ולטובת החברה החרדית גם יחד.

מרדכי יוגב: תודה.

משה גפני: תדברו בשמכם.

משה גפני: למה אתם פרזיטים ולא משרתים שלוש שנים?

משה גפני: – – –

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת גפני, אם אתה רוצה לדבר, תקבל זמן לפנים משורת הדין ותאמר כל מה שאתה רוצה – –

מרדכי יוגב: אני מוכן לענות.

רות קלדרון: – – ואחר כך נמשיך.

ישראל חסון: שיענה.

רות קלדרון: הוא יענה, כשהוא יחליט, חבר הכנסת ישראל – – –

משה גפני: בשביל זה – – –.

משה גפני: שישרתו.

רות קלדרון: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב וחבר הכנסת חיליק בר.

משה גפני: הם לא מכירים בתורה – שישרתו.

משה גפני: פרזיטים.

ישראל חסון: אילן, אילן, תענה – – –

משה גפני: אני לא שאלתי אותו.

משה גפני: אני שאלתי אותו.

אילן גילאון: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חבל שהשר בנט לא נמצא – –

משה גפני: אני מייצג אותו.

אילן גילאון: – – אני מאוד התרשמתי מהנאום שלו.

אילן גילאון: שמעתי לפחות שלוש פעמים שהוא גאה, והוא קינח ואמר שהוא אוהב את השר פירון.

אילן גילאון: הוא גאה.

אילן גילאון: יש לו מקום לבוא.

אילן גילאון: אבל אני לא גאה בחוק שלכם.

אילן גילאון: אני אצביע נגד החוק שלכם.

אילן גילאון: אני אצביע נגד החוק שלכם קודם כול משום שאתם בעצמכם לא מתכוונים לחוק שלכם.

אילן גילאון: אתם יודעים שהחוק שלכם לא ממשי.

אילן גילאון: גם אין לכם שום כוונה לקיים אותו.

אילן גילאון: עד כדי כך אין לכם כוונה, חברים, שאתם נותנים את פרק הזמן המספיק כדי שגפני – אתה יכול להיות רגוע, עוד שלוש שנים לא ברור מה יקרה כאן.

אילן גילאון: אבל אני לא אצביע בעד החוק הזה קודם כול משום שאין בו כנות, שיש בו כל כך הרבה פרצות, ולשאלתך למה ישיבות ההסדר פטורות מן העניין הזה או עושות את השירות המקוצר שלהן, זה משום שהן במסגרת אחוות ה"אחוקים" שקיימת בתוך הממשלה, ואתה לא נמצא שם.

אילן גילאון: לא תחשדו בי שחסכתי שבטי מן הפוליטיקה החרדית ומן התשלומים שניתנו לחרדים בעבר, אבל מעולם לא חשבתי שתמיד צריך למצוא ציבור לחבוט בו.

אילן גילאון: כשאין ערבים, יש חרדים, ובהם חובטים כי זה פופולרי.

אילן גילאון: החוק שלכם איננו חוק.

אילן גילאון: הוא לכל היותר זיקוק די-נור שיכבה באותה מהירות שאתם מדליקים אותו.

נסים זאב: אז – – –

אילן גילאון: קורים דברים בצבא.

אילן גילאון: החוק שלכם איננו כן, כי אתם לא עושים את חשבון צה"ל.

אילן גילאון: האם היום הדבר החשוב ביותר במדינת ישראל לעשותו זה ללכת לגייס אנשים שאינם רוצים להתגייס, ואתם יודעים, על-פי חישוב העלות שלכם, שהדבר הזה יעלה מיליארד שקלים למדינת ישראל?

אילן גילאון: אני לא בטוח שהצבא יש לו צורך בסד"כ שקיים היום או בסדרים של הסד"כ שקיים היום.

מרב מיכאלי: שלושה דוחות כבר אמרו שאין לו צורך בסד"כ – – –

אילן גילאון: לא רק זה, הרמטכ"ל מדבר על סד"כ חדש, על חזית חדשה.

אילן גילאון: לכן, מה אנחנו מדברים כאן?

אילן גילאון: אנחנו מנסים לייצר קיטבג-קאדר?

אילן גילאון: סנג'ור מיותר, שיש בו רק דבר אחד כדי להיות כסות לכול, השר פרי?

אילן גילאון: הביטחון תמיד היה מפלט לכל דבר.

אילן גילאון: עכשיו, שוויון בנטל הוא מפלט לכל דבר.

אילן גילאון: השר פרי, שוויון בנטל יכול להתחולל במקום שיש שוויון.

אילן גילאון: אבל אני רוצה להגיד לך שגם מי שנושא בנטל, קח את הדרוזים, קח את הבדואים – תראה כמה הם שווים בתוך החברה הישראלית.

מרב מיכאלי: נכון.

קריאה: נכון.

אילן גילאון: ואז תענה לעצמך אם הדבר הזה הוא לא מעבר להבל ורעות רוח, וימיו כל כך קצרים.

אילן גילאון: אבל אני מאוד רוצה לחבר את הנושא שאנחנו לא דנים בו היום, זה המשילות, עם החוק הזה.

אילן גילאון: כי יש קשר, יש קשר של עזות מצח בללכת ולתת את כסות הכול בדבר הפחות חשוב שישנו היום.

אילן גילאון: במציאות שבה אנחנו חיים, שהיא מציאות קיומית, שבתוכה, לו הייתי בתוך הוועדה הזאת – לו היה לנו נציג, גברתי, אבל אין לנו; כי לנושא כזה של שוויון בנטל אין לסיעה של שישה מושבים בכנסת מקום, כי היא הצטמצמה מאוד, כי היא מאוד חשובה, כי היא מאוד אקדמית הסיעה הזאת.

אילן גילאון: שם היינו צריכים לדבר על איזושהי תפיסה שהיא תפיסה אוניברסלית, שכולם שווים: נשים כגברים, ערבים כיהודים, חרדים כחילונים – כולם תורתם אמונתם, ויש גם לאפשר להם אפשרות למסלול כזה.

אילן גילאון: ואני לגמרי מקבל את זה.

אילן גילאון: במדינה דמוקרטית זה נכון.

אילן גילאון: מתוך איזשהו שוויון אוניברסלי שמתחשב בצרכים האמיתיים של שירות הביטחון, של השירות האחר.

אילן גילאון: מדינה איננה רק צבא, ואני מקווה שבמדינת ישראל אנחנו לא הדבר הזה.

אילן גילאון: אבל אתם, היות שאתם יודעים שהדבר הזה הוא לא הנכון, והוא לא אמיתי, ואין לכם בו צורך, אתם עושים בו שימוש כקרדום, ואני אומר:

אילן גילאון: אני מחבר את עזות המצח שיש לקחת את הנושא הזה, עם הנושא של המשילות.

אילן גילאון: וקם חבר כנסת, תסלחו לי, שרק לפני פחות משישה חודשים הודיעה לו אראלה ממפעל הפיס שהוא נבחר לכנסת, והוא כבר נותן לנו כאן אחוזי חסימה חדשים.

אילן גילאון: אתם הולכים על הציבור הזה.

אילן גילאון: אנחנו הצבענו לא מזמן, הסיעה שלי – ודאי, וגם רוב האופוזיציה הצביעה לא מזמן על הנושא של חוק פראוור, של – לגבי הבדואים.

אילן גילאון: וההתנגדות שלנו נבעה מכך שגם תהליכים שרוצים לחולל אותם, צריכים לעשות אותם – כי אנחנו מאמינים בדמוקרטיה ולא ב-4% חסימה – צריכים להיעשות בהידברות עם הציבור שאתה רוצה לקחת ולהפנים אותו בתוך תהליך שאתה עושה.

רות קלדרון: תודה.

אילן גילאון: הציבור – אני, יש לי עוד 27 שניות.

רות קלדרון: – – –

אילן גילאון: אני רוצה לומר במקרה הזה לאחי החרדים, גם לאחי הערבים: אני מאמין באוניברסליות מוחלטת.

אילן גילאון: אני עדיין מאמין.

אילן גילאון: ואני בא מתוך מקום של כוח, גברתי, משום שאני בחרתי ללכת לצבא, אף שלפי חוק שירות ביטחון, אדוני השר, לא הייתי חייב לעשות זאת, תאמין לי.

אילן גילאון: ולכן אני מרגיש כוח לומר את הדברים שאני אומר כאן, שרוב הישראלים הצעירים יבחרו את המסלול הצבאי.

אילן גילאון: אבל תחת ללכת להכריח ציבור שלם, להשקיע מיליארד שקלים בכך שנגייס אותו – הייתי מעדיף לתגמל במיליארד הזה את אלה שמשרתים היום, גברתי.

אילן גילאון: נדמה לי שזה היה יותר נכון לצבא, למדינה.

אילן גילאון: ולכל האחרים הייתי נותן את שאר המסלולים באופן אוניברסלי לגמרי: לחרדים, לחילונים, לערבים וליהודים, לבנים ולבנות – בדיוק אותו דבר.

אילן גילאון: זה שוויון.

אילן גילאון: בחובה זה שוויון בנטל, וזה גם שוויון אזרחי.

אילן גילאון: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת עמר בר-לב, אחריו – חבר הכנסת חיליק בר, וחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אם הוא יהיה פה, ואם לא – חבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק כהן: – – –

אברהם מיכאלי: אילן, יישר כוח, אילן.

עמר בר-לב: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, שוויון בנטל הוא ערך מרכזי.

עמר בר-לב: אין ספק שחשוב להפנות אליו את מרב המאמצים.

עמר בר-לב: אבל לפעמים הדרך המהירה להגיע אל היעד היא לא בהכרח הדרך הקצרה.

עמר בר-לב: אני יודע שחלקכם, חברי חברי הכנסת, ובוודאי אתה, ידידי השר פרי, הובלתם לא פעם לוחמים אחריכם במשעול צר, ולפתע נראה היה כי השביל מתפתל.

עמר בר-לב: והגעתם ליעד – למרות שבחרתם בשביל המתפתל ולא בדרך הישרה, שלכאורה נראית קצרה, הגעתם ליעד ראשונים.

עמר בר-לב: ואז למדנו את המשפט הידוע, שהשביל חכם מאלה שהולכים עליו.

עמר בר-לב: למדנו אותו הרבה פעמים, גם עם הרבה זיעה וגם דרך הרגליים.

עמר בר-לב: גיוס חרדים לצה"ל הוא שביל מתפתל.

עמר בר-לב: ובשנים האחרונות החברה החרדית החלה לפסוע לאורכו.

עמר בר-לב: תחילה באטיות רבה, אך עם הזמן בקצב הולך וגובר.

עמר בר-לב: לעומת זאת, השיח הלעומתי של יש עתיד כנגד החברה החרדית עצר את התהליך הזה והסיג אותו לאחור.

עמר בר-לב: את התגובות לשיח הלעומתי הזה כולנו רואים בשטח.

עמר בר-לב: בשבועות האחרונים, עשרות מקרים של תקיפה ופגיעה בצעירים חרדים המשרתים בצה"ל.

עמר בר-לב: מול עינינו אנו רואים את תגובת ההתקפדות של החברה החרדית כנגד הלעומתיות הזו בלעומתיות משלה.

עמר בר-לב: לעומתיות לעומת לעומתיות.

עמר בר-לב: וכל זה מוביל לפגיעה קשה ברצף הגיוס החרדי לצה"ל, שהלך וגדל בשנים האחרונות.

עמר בר-לב: צר לי, צר לי שהאירועים התגלגלו כפי שהם, ושבמקום להמשיך ולצעוד באותו שביל – אולי מפותל, אבל שביל שבסופו של דבר היה יכול להוביל את הגיוס בקרב החברה החרדית אל דרך המלך – שיח הדווקא של יש עתיד בחר לעזוב את השביל הזה, לנסות לקצר את הדרך ולהיתקע במעלה התלול.

עמר בר-לב: אני, אדוני השר, הייתי מגלגל את הכדור קצת אחרת, הייתי בוחר בדרך שונה, דרך של הידברות, שהייתה משיגה את אותו היעד המשותף לכולנו, של נשיאה שוויונית יותר בנטל בין כלל חלקיה של החברה הישראלית.

עמר בר-לב: אבל את הנעשה אין להשיב, וגם את זה אני לא המצאתי.

עמר בר-לב: עלינו להסתגל למציאות הקיימת ולשפר אותה.

עמר בר-לב: אני מאוד משתדל לא להיות מסוג האנשים שאומרים: אמרתי לכם.

עמר בר-לב: נכנסתי לפוליטיקה לשפר את המציאות הקודמת, ולא בשביל לומר: אמרתי לכם.

עמר בר-לב: וזה גם מה שאני מתכוון לעשות הפעם.

עמר בר-לב: אני מאמין בשירות לכולם, גם מסיבות מוסריות וגם מסיבות כלכליות.

עמר בר-לב: ולכן, ערכית, אני לא יכול שלא לתמוך בהצעת החוק.

עמר בר-לב: ידידי, חברי הבית הזה, להיות באופוזיציה אין פירושו בעיני לשבת על הספסל האחורי ולצעוק כנגד מה שנעשה.

עמר בר-לב: להיות באופוזיציה, מבחינתי, זה גם לפעול למען מטרות משותפות, גם כאשר הדרך איננה בהכרח לרוחי ואני הייתי עושה זאת אחרת.

עמר בר-לב: זו הסיבה שהיה לי חשוב להיות חבר בוועדה המיוחדת שתבחן את חוק השוויון בנטל ותעקוב אחרי מימושו; כדי לראות איך מקדמים את התהליך בצורה טובה יותר, יעילה יותר, ובעיקר קשובה יותר.

עמר בר-לב: בכוונתי לפעול לשינוי ושיפור החוק במידת האפשר, תוך הקשבה למגוון העמדות והדעות בחברה הישראלית, ובוודאי בקרב החברה החרדית.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת חיליק בר, אחריו – חבר הכנסת באסל גטאס; חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

רות קלדרון: אני משערת שג'מאל זחאלקה איננו.

אחמד טיבי: – – –

רות קלדרון: אתה רשום והכול בסדר, אבל עוד קצת, עוד שניים.

יחיאל חיליק בר: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, נכבדי יעקב פרי, קודם כול, יישר כוח על העבודה, עשית עבודה וצריך להעריך אותה.

יחיאל חיליק בר: אבל, הדיון הזה הוא באמת דיון חשוב לי מאוד, הוא גם קורע אותי ברמה האישית, במהות שלי.

יחיאל חיליק בר: יש פה קונפליקט אמיתי בין שתי הנחות יסוד שהן קוטביות אחת לשנייה: ההנחה הראשונה אומרת שהסיפור הזה של תורתו-אומנותו יכול לעבוד באופן טהור.

יחיאל חיליק בר: ההנחה הזאת אומרת שאותו הסכם יששכר וזבולון המפורסם, שאתם מכירים אותו, שפעל בתקופות התנ"כיות, יכול לעבוד גם היום בישראל של שנות האלפיים.

יחיאל חיליק בר: ומולו עומדת ההנחה שהסכם יששכר וזבולון לא יכול לעמוד היום, כי שנות האלפיים הן לא תקופת התנ"ך, ואנחנו כן חיים פה על חרבנו, והקיום שלנו תלוי באותה חרב, שמה לעשות, בלעדיה כנראה לא נתקיים.

יחיאל חיליק בר: ואני, אגב, מאלה שמסכימים שגם בלי אותה תפילה ובלי אותו תלמיד ובלי אותה אוהלה של תורה, גם בלעדי זה לא נתקיים, כי לא התקיימנו ללא זאת אלפי שנים.

יחיאל חיליק בר: ולכן, כשאתם פועלים מנקודות ההנחה הקיצוניות האלה, דווקא זה מוכיח שהמתווה של פרי, ששני הצדדים לא מרוצים ממנו – אתה נדפקת, ידידי השר פרי – שני הצדדים לא מרוצים ממנו, אבל דווקא זה קצת מעודד אותי, כי לא מרוצים ממנו אלה שרוצים לכפות את הגיוס על כל האזרחים, ואם לא, שייכנסו מחר לכלא, ולא מרוצים ממנו אתם, שרוצים כל היום, ובצדק מבחינתכם, ללמוד תורה ולא לשרת בצבא.

יחיאל חיליק בר: ולכן במצב הנוכחי כנראה לא ניתן היה להשיג מתווה טוב יותר, לפחות כשלב ראשון, לאף אחד מהצדדים, וזה גם מה שיפה בו.

יחיאל חיליק בר: ולאלו שרוצים לכפות הסכם טוב יותר על החרדים – מבחינת החילונים טוב יותר – מה לעשות, הנה, בנימין נתניהו עכשיו בממשלה בלי שותפיו הטבעיים, כן, בלי שותפיו הטבעיים, החרדים, אז כנראה אם הגענו למתווה הזה לא היינו יכולים להגיע למצב טוב יותר; ולאלה שרוצים את הצד השני, מה לעשות, יאיר לפיד ניצח, הוא צעק "ניצחנו" שם, ביום הזה, כאילו הוא נבחר לראש הממשלה.

יחיאל חיליק בר: אבל הוא ניצח, הוא ניצח אתכם לצורך העניין במאבק על הציבור, ויכול להיות שזה צריך לאותת גם לכם – גם לכם, שההתעקשות הזאת לא לוותר בכלל לא השתלמה בסוף, ושהחברה בישראל כנראה היום לא יכולה לסבול את זה ולא יכולה לפעול לפי אותו הסכם יששכר וזבולון, שאתם אולי הייתם רוצים לפעול לפיו.

יחיאל חיליק בר: עכשיו, החוק הזה הוא רחוק מלהיות מושלם, הוא תפירה של טלאי על טלאי.

יחיאל חיליק בר: היו יכולים לעשות את זה יותר טוב – הוא מסובך, הוא קשה מאוד ליישום, הוא יקר, ידידי השר פרי, ואני חושב שרק עם נס משמים – ופה אולי תצטרך את העזרה של חברינו החרדים – תוכל להביא לאכיפתו וליישום שלו בצורה מושלמת או קרובה למושלמת.

יחיאל חיליק בר: והייתי קורא לזה סוג של מוצא מאולץ, או מכובד, מההתחייבות של הממשלה לבג"ץ למצוא תחליף הולם לחוק טל.

יחיאל חיליק בר: הרפורמה הזאת גם תעלה הון למשלמי המסים; לצבא לא ישתלם להחזיק אזרחים בגיל 21, זה יקר.

יחיאל חיליק בר: וכמובן, כמובן, הוא לא מושלם, כי אני שונא את הקרע וההסתה שנוצרים בתוכנו, בתוך החברה הישראלית-יהודית שבונה את המדינה היפה הזאת שיש לנו פה.

יחיאל חיליק בר: ואני בוודאי ובוודאי לא אוהב את זה.

יחיאל חיליק בר: ולכן, גם אם המתווה הזה הוא לא מושלם, וגם אם הוא יקר וגם אם הוא קשה לאכיפה וגם אם יש בו הרבה חורים, עצם זה ששני הצדדים לא מרוצים ממנו מראה שקורה פה משהו אמיתי כשלב ראשון.

יחיאל חיליק בר: זה מראה שקורה פה שינוי, ולשינוי הזה מדינת ישראל, כפי שהיא היום, חיכתה הרבה שנים.

יחיאל חיליק בר: ולכן, אני חושב, ידידי השר פרי, שאם תהיה חכם, ואתה איש חכם כבר, לא צריך ליהפך לכזה, בין הקריאה הראשונה לבין הקריאה השנייה והשלישית בעבודה של הוועדות תהיה קשוב לשני הצדדים.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שאפשר לשפר בו המון.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שהבהילות והמהירות שבהן עשו אותו, ויכול להיות שעבדת בתנאים כאלה שלא אפשרו לך אחרת, גרמו להביא חוק – ששוב פעם, אני לא שונא את המתווה שלך, אני לא מאלה ששונאים אותו, ואמרתי את זה בישיבת סיעה שלנו, אבל אני בהחלט חושב שיש המון המון המון מה לתקן בו.

יחיאל חיליק בר: אבל בבואנו להחליט – ועל זה דיברתי עם הרבה מחברי החרדים פה היום והשבוע – אם מפלגת העבודה, שהיא מפלגה שהקימה את המדינה הזאת, והיא המפלגה שבראשה עמד אותו בן-גוריון שיצר את הסטטוס-קוו הזה, ובאיזשהו מובן "יצר" את הבעיה שהתנפחה לממדים אדירים – כשאנחנו חושבים אם נצביע בעד או נגד, אני חושב שאין לנו ברירה, והלב כואב בגלל כל הכשלים שיש בחוק, ובגלל כל החורים שיש בחוק הזה, אבל אנחנו צריכים להצביע בעד כדי לתת הזדמנות אמיתית, א.

יחיאל חיליק בר: לכבד עבודה שנעשתה, והיא עבודה שיש בה גם הרבה טוב והרבה היגיון, אבל ב.

יחיאל חיליק בר: לא להתעלם או להתנגד לשינוי שהחברה בישראל, והיא כוללת את החרדים ואת הלא-חרדים, חיכתה לו הרבה-הרבה זמן.

יחיאל חיליק בר: לכן, אני מאחל לך המון בהצלחה, בעיקר בשלב שבין הקריאה הראשונה לקריאות האחרות עד שהחוק הזה יושלם, והצלחתך במקרה הזה תהיה הצלחתה של החברה, ואולי גם מניעת הקרע האדיר הזה, שכבר הולך וגדל, ואולי בעזרת השם יהיה אפשר לאחות אותו בעזרת רגישות ונחישות עם העבודה לקראת החוק.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת באסל גטאס.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת גנאים וחבר הכנסת אחמד טיבי.

רות קלדרון: אני מתריעה שרובי ריבלין לבש את הסוודר, שזה שלב חדש בלילה.

ראובן ריבלין: – – – בחדר ממוזג – – –

רות קלדרון: אני אוהבת שאתה שולף את הסוודר – עידן חדש.

מסעוד גנאים: זה סימן מה?

קריאה: – – –

רות קלדרון: נכון?

מסעוד גנאים: סימן שיש חורף?

מסעוד גנאים: סימן שיש – – –

רות קלדרון: סימן למשהו.

ראובן ריבלין: – – –

עיסאווי פריג': – – –

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, באמת כאשר – כל הדיונים האלה על השירות הצבאי, השירות האזרחי, אני נזכר באמרה בהיסטוריה.

מסעוד גנאים: היו אומרים: לכל מדינה יש צבא ולצבא הפרוסי יש מדינה.

מסעוד גנאים: פרוסיה זו המדינה הגדולה ביותר לפני איחוד גרמניה, 1870, ונשארה הגדולה ביותר, והיה לה צבא חזק, אבל הצבא הוא ששלט במדינה ולא להפך.

יצחק כהן: – – –

מסעוד גנאים: אז השיח הזה, חבר הכנסת איציק כהן, אני חושב שכאשר הופכים את הצבא, את השירות הצבאי, את המיליטריזציה, לערך העיקרי, זה אבוד, זה לא נורמלי, זה לא טבעי.

אלעזר שטרן: אבל מה אמרו על השירות האזרחי בצבא הפרוסי?

מסעוד גנאים: לא, אני לא אחזור לספרטה, אבל פרוסיה, כאשר – – –

אלעזר שטרן: אבל מה אמרו על השירות האזרחי בצבא הפרוסי?

מסעוד גנאים: איפה?

מסעוד גנאים: בפרוסיה?

מסעוד גנאים: אני לא יודע.

מסעוד גנאים: אני יודע מה אמרו על הצבא.

מסעוד גנאים: על השירות האזרחי אני לא קראתי, חבר הכנסת שטרן.

מסעוד גנאים: אז אני אומר, כאשר קושרים את השירות הצבאי או האזרחי בעניין של האזרחות זה עיוות.

מסעוד גנאים: כאילו כל האזרחות, הציר המרכזי זה אם שירתָ בצבא או לא.

מסעוד גנאים: וכל העניין – אני חושב שזה לא טבעי.

מסעוד גנאים: 1.

מסעוד גנאים: אני נגד הצעת החוק בגלל שכופים על סקטור מסוים, על אוכלוסייה מסוימת, דבר שהם לא רוצים בכוח החוק, וזה פסול בעיני.

מסעוד גנאים: 2.

מסעוד גנאים: בוא נדבר מה זה נותן: אני, כערבי במדינה, 1.

מסעוד גנאים: המדינה מ-1948 לא חייבה אותי, לא בחוק ולא בשום דבר לשרת בצבא של המדינה; זה – 1.

מסעוד גנאים: 2.

מסעוד גנאים: יש הרבה דברים – כאשר מדברים על שוויון, יש לנו חשבון ארוך עם השוויון.

מסעוד גנאים: על איזה שוויון נדבר?

מסעוד גנאים: על הפקעת האדמות?

מסעוד גנאים: על התקציבים?

מסעוד גנאים: על האי-צדק?

מסעוד גנאים: על אפליה?

מסעוד גנאים: בשבוע הזה וגם לפני שבועיים הנגב ואדמות הנגב והעניין של פראוור הם במרכז השיח והמאבק.

מסעוד גנאים: ואני רק רוצה להביא שני דברים: 1.

מסעוד גנאים: זה לא סוד שחלק מן הערבים הבדואים בנגב משרתים בצבא; לא הייתי אומר "חלק גדול".

מסעוד גנאים: אבל שאלתי: שירותם בצבא, לטעמכם, נשיאתם בנטל מנעה את הריסת הבתים שלהם?

מסעוד גנאים: מנעה את הפקעת האדמות?

מסעוד גנאים: מנעה את עקירתם מאדמתם?

מסעוד גנאים: התשובה: לא.

מסעוד גנאים: לפניהם יש הערבים הדרוזים שמשרתים, ואני נכנס לכפרים הדרוזיים ולא רואה שיש כל כך הבדל בין כפר דרוזי שבניו משרתים בצבא לבין כפר ערבי.

מסעוד גנאים: אני לא ראיתי את השוויון הזה המיועד, המיוחל, של משרתים בצבא או שירות אזרחי.

מסעוד גנאים: דבר שני, בשבוע שעבר היו מחאות נגד חוק פראוור בכל רחבי הארץ, היו עימותים.

מסעוד גנאים: מה העמדה של התקשורת העברית היהודית?

מסעוד גנאים: שום דבר, כאילו לא קרה כלום.

מסעוד גנאים: אז איפה אנחנו כערבים במדינה אם לא מתייחסים אלינו, לא סופרים אותנו כאזרחים?

מסעוד גנאים: ובסוף הנטל הזה, הנטל של הצבא, הנטל של ההפקעה, הנטל של הכיבוש – אתה רוצה שאני אשא אותו?

מסעוד גנאים: דבר אחרון, במדינה מתוקנת יש הרבה חובות, נכון, על האזרח – לא רק הצבא, לא רק השירות האזרחי.

מסעוד גנאים: יש המסים, יש הרבה דברים שהאזרחים הערבים בארץ עושים אותם, ממלאים אותם.

מסעוד גנאים: זה לא סופרים אותו?

מסעוד גנאים: אתה רק אזרח ויכול להיות אזרח שווה רק אם אתה משרת, אם זה בצבא או שירות אזרחי?

מסעוד גנאים: ובקשר לעבודה, בקשר לייצור שאנחנו נותנים – האוכלוסייה הערבית, כל בניה עובדים.

מסעוד גנאים: ואני אמרתי את זה כמה פעמים: מאז שהייתי תלמיד בתיכון, אפילו בחופשת הקיץ, כל חופשת קיץ הייתי עובד – בבניין, בטיח, בשפריץ, מה לא.

מאיר שטרית: גם אנחנו.

מסעוד גנאים: כל תלמיד – בסדר, אבל אל תגיד שאנחנו כאילו רוצים לקבל ולא לתת, אל תגיד שאנחנו יושבים בבית ורק רוצים את הקצבה או משהו אחר.

מסעוד גנאים: לא, אנחנו עובדים, מפרנסים את עצמנו, מפרנסים את הלימודים שלנו.

מסעוד גנאים: כאשר למדתי באוניברסיטה, באוניברסיטת חיפה, גם עבדתי, פרנסתי את עצמי.

מסעוד גנאים: אז לא כל העניין זה שירות צבאי או שירות אזרחי.

מסעוד גנאים: האזרחות היא דבר יותר רחב, יותר עמוק ויותר אנושי.

מסעוד גנאים: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: זה אני הייתי.

רות קלדרון: סליחה, התבלבלתי.

רות קלדרון: חבר הכנסת אחמד טיבי, לא קראתי טוב.

עיסאווי פריג': נקרא לו מסח'נין שיבוא.

רות קלדרון: וחברת הכנסת, אחר כך, שלי יחימוביץ, וחברת הכנסת זנדברג אחריה.

רות קלדרון: סליחה.

רות קלדרון: השעה פועלת עלי.

עיסאווי פריג': כל הערבים אותו דבר.

עיסאווי פריג': מסעוד דיבר – – –

אריה מכלוף דרעי: גם כל החרדים אותו דבר.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, הביטוי "שוויון בנטל" הוא ביטוי מטעה, הוא גם ביטוי לא נכון.

אחמד טיבי: בואו נגדיר מה זה נטל לפי כוונת המחוקק.

אחמד טיבי: נטל, הכוונה נטל השירות הצבאי.

אחמד טיבי: מה זה שירות צבאי?

אחמד טיבי: כיום שירות צבאי זה בעיקר שירות בשטחים הכבושים.

אחמד טיבי: שירות צבאי זה מלחמות.

אחמד טיבי: אנחנו לא רוצים להיות במקום הזה, אנחנו לא במשחק הזה.

אחמד טיבי: גם אנחנו לא רוצים, מסיבות אידיאולוגיות, וגם המדינה, בהחלטה נכונה, פטרה את הציבור הערבי משירות חובה, מהשירות הזה.

אחמד טיבי: הנטל העיקרי שמרגיש אזרח ערבי במדינה הוא הנטל החברתי, הכלכלי, ההדרה, הדחיקה לשוליים, האי-שוויון, האפליה, כמעט בכל תחום של החיים.

אחמד טיבי: ולכן הניסיון לערב בכפייה, כפי שרצו בישראל ביתנו, או בעידוד, כפי שהממשלה רוצה – הרי תתקבל החלטת ממשלה, לאחר שהחוק הזה מתקבל, שתקרא לעודד ערבים לשרת שירות לאומי, או מה שקרוי שירות אזרחי כיום.

אחמד טיבי: אנחנו גם נגד הראשון וגם נגד השני.

אחמד טיבי: גם הטענה כאילו שירות צבאי או שירות אזרחי מביאים דיבידנדים כלכליים למשרת היא טעות, היא הטעיה.

אחמד טיבי: ההוכחה הטובה ביותר היא אחינו בעדה הדרוזית.

אחמד טיבי: הם משרתים בצבא, יש להם בתי-קברות יפים.

אחמד טיבי: מפעלים ביישובים הדרוזיים – אין, תשתיות כמו שיש לכם ביישובים, ביישובים היהודיים – אין.

אחמד טיבי: הצעירים הדרוזים כועסים, אופק ההתקדמות שלהם הוא לא כמו אופק ההתקדמות החברתי, הכלכלי, של צעיר יהודי.

מיקי לוי: אחמד, ממתי אתה מייצג את הדרוזים, אני לא יודע.

אחמד טיבי: תמיד.

אחמד טיבי: אנחנו והם בני אותו עם.

אחמד טיבי: מה זה הטענה ממתי אתה – אני מייצג את הדרוזים עכשיו.

אחמד טיבי: עכשיו אני מייצג אותם, אני, אחמד טיבי, אני מדבר בשמם עכשיו.

אחמד טיבי: עכשיו אני מדבר בשמם.

אחמד טיבי: אתם תעבירו להם תקציבים כדי שאני לא אדבר בשמם.

אחמד טיבי: במקום בתי-קברות תבנו להם מפעלים.

אחמד טיבי: ולכן הדבר ברור.

אחמד טיבי: תראו מה קורה בנגב, מה רוצים לכפות על הערבים אזרחי מדינת ישראל בדרום – אזרחים – בכפייה, נישול, דחיקה, גירוש, שינוי דפוסי חיים היסטוריים.

אחמד טיבי: וכפייה היא מילת המפתח.

אחמד טיבי: מכאן, חבר כנסת דרעי, אני רוצה לדבר על כפייה על החרדים.

אחמד טיבי: לי יש הצעת חוק של פטור מטעמי מצפון לשירות צבאי.

אחמד טיבי: אני מצדיע לסרבני מצפון.

אחמד טיבי: ולכן יש לי הצעת חוק.

אחמד טיבי: אם יש לי הצעת חוק לפטור מסיבות מצפון, אני לא יכול להסכים לכפייה לשירות צבאי על אוכלוסייה כלשהי, על אזרח כלשהו.

אחמד טיבי: וכאשר באים החרדים ואומרים: זה ציפור הנפש שלנו, תגלו הבנה, זה הדבר הכי חשוב, הכי נשגב, הכי קריטי – חייבים להקשיב.

אחמד טיבי: כאשר קהילה, אוכלוסייה, תת-קבוצה, אומרת לך: זה ציפור הנפש שלנו – חייבים להקשיב, חייבים לבוא לקראת, לא צריך לכופף ידיים.

אחמד טיבי: ולכן כמו שאני מתנגד לכפייה עלינו של תהליך כלשהו, אני מתנגד לכפייה על אחרים.

אחמד טיבי: ולכן נשארנו אני וחברי מסעוד גנאים כנציגי רע"ם-תע"ל עד השעה המאוחרת הזאת.

אחמד טיבי: מתקשרים אלי אזרחים ערבים, אומרים לי: למה אתם, עיסאווי, למה אתם נשארים עד הרגע הזה ערים בכנסת?

אחמד טיבי: חושבים שהדיון הזה ליהודים?

אחמד טיבי: לא, הדיון הזה הוא חשוב לכולנו.

אחמד טיבי: ולכן אנחנו פה.

אחמד טיבי: וראיתי לפני כמה דקות, גם חברי חבר הכנסת מוחמד ברכה, גם חנא סוייד, גם עפו אגבאריה, כי הנושא חשוב, קריטי.

אחמד טיבי: מי היה נטל על מי משך עשרות שנים, משך עשורים?

אחמד טיבי: מי הדיר אוכלוסייה שלמה, 20% מהאוכלוסייה?

אחמד טיבי: ואם לדבר על דיבידנדים פוליטיים, נקודת הזינוק של צעיר ערבי היא הרבה יותר נמוכה מאשר נקודת הזינוק של צעיר יהודי בתחילת דרכו בגיל 18.

אחמד טיבי: היהודי נמצא פי-שלושה בתחילת הזינוק, ולכן הערבי צריך לעבוד שבעתיים כדי לצמצם את הפער, כדי לנסות להרים את משפחתו מתחת לקו העוני, או ילדיו – 60% מהילדים הערבים נמצאים מתחת לקו העוני.

אחמד טיבי: ולכן היה חשוב שנישאר ונצביע, כדי שיירשם שאנחנו הצבענו נגד, ושנחסום את האפשרות של כפייה על ערבים או אפילו עידוד, באמצעות חוק או החלטת ממשלה, למה שקרוי שירות לאומי.

רות קלדרון: תודה רבה.

אחמד טיבי: החוק הזה הוא חוק חשוב ומסוכן.

אחמד טיבי: גם החוק שאחריו, מה שקרוי חוק המשילות, של העלאת אחוז החסימה, הוא חוק קריטי ומסוכן, ומטרתו להדיר קבוצות מיעוט ומפלגות קטנות.

אחמד טיבי: וגם בגלל החוק הזה חברי ואני עדיין כאן יחד אתכם.

אחמד טיבי: תודה רבה, גברתי.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה שנשארת ואמרת את דברך.

רות קלדרון: חברת כנסת שלי יחימוביץ, ואחריה – חברת כנסת תמר זנדברג.

רות קלדרון: אנחנו עוברים עמוד – חבר כנסת עיסאווי פריג'.

שלי יחימוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אצביע בעד החוק, וכך יעשו גם רוב חברי למפלגה ולסיעה, ולא משום שהחוק הזה הוא בעל משמעות – הוא מחורר וחסר כל משמעות – אלא משום שיש כאן, בוודאי בקריאה ראשונה וטרם העבודה הפרלמנטרית היסודית שאנחנו מתכוונים לעשות סביבו, יש כאן הגדרה עצמית, שהיא גם פוליטית וגם אישית של זהות, ואני אפרט את מהותה של הזהות הזאת ביחס לחוק הזה.

שלי יחימוביץ': כמה הערות.

שלי יחימוביץ': הערה ראשונה: שירות בצבא הוא לא נטל, הוא זכות.

שלי יחימוביץ': הערה שנייה: שוויון בנטל, השר פרי, הוא מושג הרבה יותר רחב ורב-השראה מהמקום המצומצם והדל שהבאתם אותו אליו בשיח הזה סביב החקיקה.

שלי יחימוביץ': הוא הכול: הוא אתוס של שוויון, של חלוקת משאבים הוגנת, של הזכות לחיות בכבוד במדינתך שלך, של מאבק באי-שוויון שהולך וגובר בחברה הישראלית.

שלי יחימוביץ': יש בו כל כך הרבה.

שלי יחימוביץ': רק להתחיל, מה המשמעות רחוקת-הטווח ורבת-המעוף של שוויון בנטל לעומת הקטנוניות וחוסר התועלת והריב ומדון סביב החוק הזה, תקצר היריעה כאן, בזמן הקצר בלילה הזה.

שלי יחימוביץ': הערה שלישית: זה חוק חסר תועלת.

שלי יחימוביץ': יישומו, אם בכלל, עלול להתרחש, אם בכלל, כשיש סיכוי סביר – לא בטוח, פוליטיקה היא לא מדע מדויק – אבל יש סיכוי סביר שאתם כמפלגה כבר בכלל לא תהיו קיימים כשיגיע מועד היישום.

יעקב פרי: היית רוצה.

שלי יחימוביץ': אני לא מתחייבת.

זהבה גלאון: אם זה הכול כל כך רע, אז למה להצביע בעד?

שלי יחימוביץ': מייד אני אגיע לזה, חברותי וחברי.

שלי יחימוביץ': הערה רביעית: הוא מובא – – –

מיקי לוי: – – – ניפגש בעוד ארבע שנים.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו נכבד אותך – – –

רות קלדרון: חברים, נעזוב את הנבואה לאנשים אחרים וניתן לחברת הכנסת לדבר.

שלי יחימוביץ': אני לא התנבאתי, רק אמרתי שיש סבירות מסוימת.

שלי יחימוביץ': הערה רביעית: הוא מובא אחרי שכאן ועכשיו, סביב הדיונים על התקציב, מעלתם בכל ערך אפשרי של שוויון מעילה חמורה.

שלי יחימוביץ': הוניתם את הבוחרים שלכם, עשיתם ההפך ממה שהבטחתם להם: הגדלתם באופן קיצוני את הפערים בין עוני ועושר בחברה הישראלית, מעכתם את אותו מעמד ביניים שבשמו נישאתם אל הכנסת הזאת.

שלי יחימוביץ': שוב ושוב, חוק אחרי חוק, גזירה אחרי גזירה, סעיף אחרי סעיף, בספר התקציב כאן ועכשיו – לא מתישהו, באיזה עתיד לא ידוע, שבו בכלל לא ברור אם תצליחו ליישם את החוק הזה; עכשיו, עכשיו.

שלי יחימוביץ': עכשיו הלמתם בציבור בלי הבחנה, ב-99% מהציבור.

שלי יחימוביץ': והערה חמישית: החוק לא מטריד אותי.

שלי יחימוביץ': הוא לא מטריד אותי כי הוא לא בעל משקל באמת.

שלי יחימוביץ': מטריד אותי באמת וכואב לי באמת השיח הזול של הריב והמדון שהבאתם אל הבית הזה ואל הציבור בישראל.

שלי יחימוביץ': המדורה הזאת בערה כבר קודם.

שלי יחימוביץ': השסע בין חרדים וחילונים היה גם קודם, השסעים אצלנו במדינה הם כל כך רבים: בין ערבים ויהודים, בין חילונים וחרדים.

שלי יחימוביץ': הרשימה באמת ארוכה.

שלי יחימוביץ': מה מוטל עלינו?

שלי יחימוביץ': האם מוטל עלינו להרחיב את שפתות השסע?

שלי יחימוביץ': לקחת פחית של נפט ולזרוק אותה, ולשפוך אותה אל אותה מדורה בוערת?

שלי יחימוביץ': לא.

שלי יחימוביץ': יש לנו אחריות הרבה יותר רחבה: לכונן כאן איזשהו אתוס מכונן משותף, איזשהו דבק שמחבר בינינו, איזשהו שיח של הידברות; זה האתגר המורכב.

שלי יחימוביץ': לא לאחוז בשפתות השסע ולהרחיב אותו.

שלי יחימוביץ': זה כל כך קל, כל כך מפתה מבחינה פוליטית וכל כך מאתגר לא להיות שם.

שלי יחימוביץ': ניצול ציני, פוליטי, מכוון מראש, של שסעים.

שלי יחימוביץ': ובכך גם אני דואגת שהשסע הזה, השיח הזה של הריב והמדון יביא לכך שהחוק ישיג בדיוק ההפך מהמטרה שלשמה הוא נועד: הוא ייצור דה-לגיטימציה כזאת בציבור החרדי שגם הרצון שכבר ניעור, כמו ניצנים מבורכים, לבוא ולשרת בצה"ל, גם הוא יכבה בגלל הריב והמדון האלה.

אריה מכלוף דרעי: אולי זו המטרה של החוק?

שלי יחימוביץ': יכול להיות.

שלי יחימוביץ': ובכל זאת, ובזה אני מסכמת, גברתי היושבת-ראש, בכל זאת רוב חברי הכנסת של מפלגתי – לא כולם, כי אין כאן משמעת סיעתית – וגם אני נצביע בעד – – –

אריה מכלוף דרעי: עכשיו שכנעת אותנו לא להצביע.

אברהם מיכאלי: אותי שכנעת.

שלי יחימוביץ': מה לעשות; מה לעשות, חברותי וחברי, לפעמים אנחנו עומדים לפני מציאות מורכבת, והלוואי הלוואי הלוואי שכל ההצבעות שלנו וכל ההצבעות שלי – אני מדברת באופן אישי – מיום שנכנסתי לכנסת היו מאה אחוז נקיות.

אריה מכלוף דרעי: ממש שכנעת אותנו.

שלי יחימוביץ': אז עכשיו אני אסביר לכם למה אני אצביע בעד ואולי אשכנע אתכם להצביע בעד.

רות קלדרון: אני מעניקה לך 30 שניות – –

שלי יחימוביץ': כן, אבל אני מבקשת לנכות את זמן קריאות הביניים.

רות קלדרון: – – מהחשבון של תמר זנדברג.

שלי יחימוביץ': כיוון שבקריאה ראשונה, דווקא משום שהיא אינה אומרת דבר, ודווקא משום שהחוק הזה עוד נתון לשינויים, מדובר בסוג של אמירה עקרונית שהיא מחייבת את כל אחד מאתנו, על-פי שיוכו ועל-פי זהותו, להגדיר את הזהות שלו.

שלי יחימוביץ': הזהות הזאת שלנו היא מורכבת; אנחנו המון דברים בו זמנית.

שלי יחימוביץ': ולפעמים הזהויות האלה עומדות בסתירה זו לזו.

שלי יחימוביץ': אבל כאן נבדקים הזהות שלנו והיחס שלנו ביחס לצבא ההגנה לישראל ולשירות בו.

שלי יחימוביץ': וככה אני רואה את ההצבעה שלי היום וגם של רבים מאוד מחברי, שהעמדות שלהם מרתקות ומגוונות אבל הן מתכנסות לאותו מקום: משמעות הציונות ומשמעות צה"ל לתקומת העם היהודי בארצו.

שלי יחימוביץ': ממש כך.

שלי יחימוביץ': לצה"ל יש משמעות מרחיקת לכת בהגדרה של המפעל הציוני, במעבר משואה לתקומה – ממש כך; מחוסר אונים לשליטה על הגורל שלנו.

שלי יחימוביץ': המשמעות, ואני ארשה לעצמי להיות אישית באופן – – –

זהבה גלאון: מה זה קשור לחוק?

רות קלדרון: אני מצטערת, אבל ממש נגמר הזמן.

שלי יחימוביץ': לא, קריאות ביניים זה דבר לגיטימי, ובלבד שהן לא יהיו על חשבוני.

רות קלדרון: כן.

רות קלדרון: אני כבר הוספתי דקה.

שלי יחימוביץ': המשמעות עבור אבא שלי, ניצול השואה, לעלות לארץ, להילחם במלחמת השחרור ואחר כך במלחמת ששת הימים בצבא ההגנה לישראל; המשמעות בשביל אימא שלי, ניצולת השואה, לראות אותי נענדת בדרגת קצונה בסיום קורס קצינות; המשמעות של אימא שלי ושל כל המשפחה לראות אחר כך את הבן שלי בבה"ד 1 בסיום קורס קצינים ובכל השלבים שאחר כך.

שלי יחימוביץ': אני בכוונה מדברת על המשמעות האישית, כי כאן מדובר על זהות שהיא גם אישית וגם לאומית.

שלי יחימוביץ': לקחת חלק במשימה הלאומית המשותפת הזאת דווקא מתוך המקום של חתירה תמידית לשוויון ולשלום, אבל בו בזמן לקחת חלק במשימה הזאת ולא לראות בה נטל בכלל – לראות בה זכות גדולה וענקית.

שלי יחימוביץ': לעמוד בבתי-העלמין ביום הזיכרון לחללי צה"ל ולחוש את הלב פועם באבל קולקטיבי משותף, זאת חוויה ייחודית.

שלי יחימוביץ': אני יודעת שהיא לא משותפת לכל חלקי הבית הזה, אני יודעת – –

רות קלדרון: חברתי חברת הכנסת יחימוביץ, את – – –

שלי יחימוביץ': – – ובכל זאת, היום אנחנו כן נתבעים לומר את האמירה שלנו בעניין הזה.

שלי יחימוביץ': והאמירה הזאת נאמרת, ולכן אנחנו נצביע בעד, תוך הסתייגות עמוקה עמוקה מכל המשמעויות השליליות שנוצרות בעקבות חקיקת החוק הדל הזה.

שלי יחימוביץ': ואנחנו כמובן במישור הפרלמנטרי נעשה כל שביכולתנו כדי שהוא ישתנה באופן מהותי.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

קריאות: – – –

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה – –

מיכל רוזין: – – – תתווכחו בתוך עצמכם – – –

קריאה: – – –

חמד עמאר: אני מבקש לקבל קצת שקט, בבקשה.

חמד עמאר: תודה, תודה.

חמד עמאר: בבקשה.

תמר זנדברג: – – חברות וחברים, הרבה מילים גבוהות ופומפוזיות נאמרו כאן הלילה, ואני רוצה להתייחס לגופו של עניין.

תמר זנדברג: כבר היו הרבה ניסיונות בשנים האחרונות לשנות את המצב שנקרא הסדר תורתו-אומנותו, שהפך במקורו מאיזשהו הסדר פשרה לאחד מסלעי המחלוקת החריפים ביותר בחברה הישראלית במשך שנים ואפילו עשרות שנים.

תמר זנדברג: אבל חמור מזה, זו לא רק שאלה אידיאולוגית, אלא ההסדר הזה הוא-הוא שהפך לאחד המכשולים העיקריים לשילוב של אוכלוסייה חרדית בשוק העבודה, ולכן – לאחד מגורמי העוני החמורים ביותר בה.

תמר זנדברג: דוחות הביטוח הלאומי במשך שנים רבות מדרגים בקביעות את הקהילה החרדית בתחתית דוח העוני הישראלי.

תמר זנדברג: מדובר באחת האוכלוסיות המוחלשות בישראל, לא הפריבילגיות, ולמרבה האירוניה, אחת הסיבת לכך היא מגבלה חוקית שקיימת בחוק על תעסוקת גברים חרדים.

תמר זנדברג: בעוד נשים דתיות וחרדיות מקבלות פטור משירות צבאי מטעמי מצפון – ואני מצטרפת לכאן לדבריו של חבר הכנסת אחמד טיבי – על סמך הצהרתן בלבד, אצל הגברים המצב שונה.

תמר זנדברג: על מנת לקבל את הפטור משירות, דבר שהוא, כפי שצוין כאן גם כן לפני, בלב-לבה של הקהילה, הגברים נאלצים ללכת ללמוד בישיבה, ולא רק ללכת ללמוד אלא להקדיש לכך את כל זמנם, וכך ההסדר הזה הפך לחסם לכניסה לשוק העבודה.

תמר זנדברג: עכשיו, הפטור החרדי הזה מהשירות הצבאי לא מהווה סיכון ביטחוני, היום כבר ברור.

תמר זנדברג: אם כבר, להפך.

תמר זנדברג: לא זה האיום הקיומי על מדינת ישראל.

תמר זנדברג: לעומת זאת, העוני הוא איום קיומי, איום קיומי של ממש.

תמר זנדברג: והיום אנחנו במצב שהיעדרם של לימודי הליבה ובמקביל הצורך לקבל את הפטור מהשירות הצבאי הפכו לנטל על כתפי הקהילה החרדית עצמה ולמכשול המרכזי ליציאה מהעוני הזה.

תמר זנדברג: החברה הישראלית עברה הרבה שינויים מאז ימיו של דוד בן-גוריון.

תמר זנדברג: החלום הזה של כור ההיתוך והחלום שכולנו נהיה שווים וכולנו נהיה בשר אחד ולב פועם אחד, נגוז מזמן.

תמר זנדברג: היום גוברות ההבנה וההכרה דווקא בשוני בינינו, ברב-תרבותיות של קהילות שונות, ואתן צריכה לגדול היכולת שלנו בתור חברה להכיל את השונות הזו, לשאת אותה.

תמר זנדברג: פלורליזם אמיתי פירושו הכרה והבנה בשונות הזו והיכולת שלנו לקבל אותה בלי רדיפה עם מקל אחרי האחר, שיהיה בדיוק כמונו.

תמר זנדברג: אומנם יש מגמות של ישראליזציה, ובתור פמיניסטית אני חייבת להגיד, אפילו מגמות פמיניסטיות, בחברה החרדית.

תמר זנדברג: היום שמענו את המתמודדת למועצת העירייה רות קוליאן, שהצהירה על עצמה שהיא פמיניסטית חרדית, וזכתה לגאווה מהרבה נשים שהיו בחדר בוועדה לקידום מעמד האישה.

תמר זנדברג: אבל צריך לומר את האמת, החברה החרדית לעולם לא תדמה במדויק לחברה החילונית, וגם לא צריך לדרוש זאת ממנה.

תמר זנדברג: לעומת זאת, אנחנו נמצאים היום בימים שבהם כפייה ועריצות הרוב וכפיית דעתו של הרוב על המיעוט הפכו כאן לשיטה.

תמר זנדברג: את הבדואים לא צריך לגרש מבתיהם בכפייה וללא הידברות עם הקהילה ומנהיגיה, וגם את החרדים אין לגייס בכפייה וללא הידברות עם הקהילה ועם מנהיגיה.

איציק שמולי: – – –

תמר זנדברג: שוויון, שוויון הוא מילה ריקה אם הוא שוויון פורמלי בלבד, אם הוא רק על פני השטח, אם הוא רק בקליפה.

יחיאל חיליק בר: – – – נציגת החרדים בכנסת?

חמד עמאר: תודה רבה, תודה רבה.

תמר זנדברג: שוויון אמיתי זה שוויון הזדמנויות.

איציק שמולי: – – –

יחיאל חיליק בר: – – – יש לכם מגינים עכשיו, מרצ.

יחיאל חיליק בר: מהיום היא מגינה עליכם.

יחיאל חיליק בר: תפסיקו עם הצביעות הזאת, כבר, תמר.

יחיאל חיליק בר: – – – ועולה על הבמה ואומרת שאת נגד כפייה על חרדים?

יחיאל חיליק בר: תעשי לי טובה.

יחיאל חיליק בר: לפחות לא היו צועקים עלינו ועל שלי – – –

חמד עמאר: תודה רבה לכם, סליחה.

אריה מכלוף דרעי: – – –

תמר זנדברג: שמענו כאן, חבר הכנסת חיליק בר וחבר הכנסת איציק שמולי, שמענו כאן – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

מיכל רוזין: – – –

תמר זנדברג: כאן מעל הדוכן הזה שמענו לפני דקות די ארוכות כבר את האח מגולני מדבר עם האח מהצנחנים.

תמר זנדברג: כאן, הכנסת, זה מקום אזרחי.

תמר זנדברג: אנחנו בעד שוויון לכל אזרחיות ואזרחי ישראל.

תמר זנדברג: ושוויון כזה זה לא שוויון פורמלי בלבד על פני השטח, רק לשלוח את כולם לצבא.

תמר זנדברג: זה שוויון אמיתי, זה שוויון הזדמנויות.

תמר זנדברג: ואתם יודעים טוב בדיוק כמוני שהממשלה הזו רק הולכת ומרחיקה את השוויון הזה מיום ליום.

תמר זנדברג: תצטרפו אלינו למאבק בנטל – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

תמר זנדברג: מה עם השוויון בנטל המס?

תמר זנדברג: בואו נתחיל עם השוויון הכלכלי.

חמד עמאר: חבר הכנסת חיליק בר.

חמד עמאר: סליחה, סליחה.

חמד עמאר: חבר הכנסת חיליק בר, מותר לך להגיד הערה, אבל לא להשתלט על הדיון.

חמד עמאר: סליחה, מותר לך להגיד הערה.

חמד עמאר: בבקשה, אני מבקש.

יחיאל חיליק בר: – – –

תמר זנדברג: אתם הגדלתם את הפערים החברתיים וגרמתם לכך שהאוכלוסייה הענייה ביותר – שכן, גם האוכלוסייה החרדית נמנית עמה – רק הולכת ומידרדרת.

מיקי לוי: – – –

תמר זנדברג: במקום להסיט את הדיון למדורת שבט שהיא כבר לא רלוונטית, וכבר מזמן לא רלוונטית, אתם רודפים אחרי שיח שהולך ומשתנה, כן.

מיקי לוי: מדורת השבט – – –

חמד עמאר: תודה, סגן השר.

תמר זנדברג: במקום זה תטפלו בבעיות האמיתיות של החברה הישראלית.

תמר זנדברג: ובזה, לצערי הרב, אתם רק הולכים ומגדילים – – –

חמד עמאר: את צריכה לסיים, בבקשה.

תמר זנדברג: – – – מגדילים את הפערים החברתיים ומקטינים את השוויון, אז אל תדברו אתנו על נטל.

תמר זנדברג: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת אראל מרגלית.

קריאה: מי אחרי אראל מרגלית?

חמד עמאר: חברת הכנסת זהבה גלאון.

עיסאווי פריג': כבוד היושב-ראש, חברים, שרים נוכחים וחברים מקשיבים, שלום, שלום רב.

עיסאווי פריג': כל כך מרגש ומשמח שאני צריך לעלות על הדוכן אחרי ידידתי וחברתי לסיעה תמי.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת בר וחבר הכנסת איציק, למה האמת ולהיות האדם כואבים לכם?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': אני שואל, למה?

עיסאווי פריג': אני מנסה לחשוב למה.

עיסאווי פריג': עכשיו אני אתייחס לזה.

עיסאווי פריג': לפני שאני נכנס לסוגיה – היו לי התלבטויות רבות ולא מעטות אם בכלל להיכנס לסוגיה הזו.

יחיאל חיליק בר: – – – הערה.

עיסאווי פריג': אני אגיד לך את ההערה בהמשך, תקבל את התשובה, בהמשך לכל האמירות המיותרות שאין להן מקום ששמעתי.

עיסאווי פריג': היו לי התלבטויות קשות אם אני צריך להתייחס.

עיסאווי פריג': הרי השוויון בנטל שמועלה כאן – ידידי, ויורשה לי להגיד ידידי, השר יעקב פרי, לא התייחס לערבים; אמר: הערבים, תשאיר אותם בפינה.

עיסאווי פריג': יגיע הזמן ונטפל בהם.

עיסאווי פריג': הוא התייחס לשותפים שלנו באופוזיציה, החרדים, שהם בני-אדם.

עיסאווי פריג': התלבטתי קשות, בסוף אחרי התלבטויות החלטתי שכן יש לי אמירה.

עיסאווי פריג': יש לי אמירה.

עיסאווי פריג': אני חלק מהחברה הישראלית, אני נמצא, על-פי ההגדרה, אמור להיות כאדם, כבן-חורין, שווה בין שווים במדינה.

עיסאווי פריג': אני לא מצליח לקבל את זה, אבל זה המצב.

עיסאווי פריג': וההתלבטות השנייה, אני כאזרח ערבי, עכשיו אני ישבתי בחוץ, יצא לי לשבת עם חברים באיזה קופסה מזכוכית, ויושבים חברים ומדברים שם.

עיסאווי פריג': אחד האנשים מדבר אתי.

עיסאווי פריג': הוא אומר לי: מה אתה עושה כאן, עיסאווי?

עיסאווי פריג': זה לא מדבר אתך.

עיסאווי פריג': אני אומר לו: מה אני צריך לעשות?

עיסאווי פריג': ואז הוא אומר לי: אתה לא מקוזז?

עיסאווי פריג': ואז נופל האסימון, ואני משחזר כל מיני דברים, ואני אומר את זה בצער, בעצב במידה מסוימת.

עיסאווי פריג': באחת מישיבות הוועדה אחד החברים היהודים, חברי הכנסת, אומר לי: עיסאווי – והיו חברים ערבים – ערבי טוב זה ערבי מקוזז בכנסת.

עיסאווי פריג': זה משפט שאני לא – נושא הקיזוז אני לא מצליח להבין אותו.

עיסאווי פריג': לקח לי כמה זמן להבין אותו.

עיסאווי פריג': חברים, אני החלטתי לא להיות מקוזז, ואני לא מדבר על הקיזוז במונח הכיסא.

עיסאווי פריג': אני מדבר על הקיזוז במונח של להיות אזרח שווה זכויות.

עיסאווי פריג': ואני הולך להגיד שתי משפטים.

אחמד טיבי: שני משפטים.

עיסאווי פריג': שני משפטים; תודה, חבר הכנסת טיבי.

עיסאווי פריג': אתה מותר לך, אתה בן לאום, עכשיו נחכה לחוק הלאום, אוהו, גם את זה לוקחים מאתנו.

איתן כבל: רציתי להעיר בתור שכן.

עיסאווי פריג': אתה חבר יותר משכן.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת לוי, סגן השר, העיר לחבר הכנסת טיבי, שדיבר והתייחס לאוכלוסייה הערבית-דרוזית, ואמר לו: איך אתה מדבר בשם הדרוזים?

עיסאווי פריג': אדוני, חבר הכנסת, סגן השר לוי.

מיקי לוי: תדייק, תדייק.

עיסאווי פריג': איך?

מיקי לוי: תדייק.

עיסאווי פריג': אני אדייק.

עיסאווי פריג': טעיתי במה שאמרתי?

עיסאווי פריג': איך אתה מדבר בשמם.

מיקי לוי: איך אתה פתאום מייצג אותם.

עיסאווי פריג': מייצג אותם.

עיסאווי פריג': אני, כנבחר ציבור, אני מדבר על עצמי עכשיו.

מיקי לוי: – – –

עיסאווי פריג': היושב-ראש, ידידי חבר הכנסת עמאר וכל חבר כנסת כאן הוא שליח ציבור.

עיסאווי פריג': אני, כאיש מרצ, כאיש שמאל כאן וכאדם, מייצג כל בן-אדם מוחלש וכל בן-אדם שהחוק פוגע בו; כל מי שלא מקבל את מה שמגיע לו על-פי חוק.

עיסאווי פריג': לא משנה אם זה ערבי דרוזי, אם זה תושב שכונות, אם זה תושב צפון תל-אביב.

עיסאווי פריג': אתה לא תקבע כאן את מי אני מייצג.

עיסאווי פריג': עצם העובדה ששמי אחמד או מוחמד, אני, יש לי מגבלה את מי לייצג.

עיסאווי פריג': את הזכות הזו אני לא מרשה לך לקחת ממני, בוא נסכם.

מיקי לוי: – – –

עיסאווי פריג': אז ההערה שלך לא במקום.

עיסאווי פריג': אני חושב שיש מקום לחושבים.

עיסאווי פריג': הפוליטיקה החדשה לא צריכה להגיע למקומות כאלו.

עיסאווי פריג': די, מספיק.

עיסאווי פריג': עכשיו לעניין השוויון בנטל.

עיסאווי פריג': תמי זנדברג, חברת הכנסת שיש לי הכבוד הגדול שהיא מסיעתי, אמרה לך שוויון בנטל המס.

עיסאווי פריג': פתאום הכיסא רעד לך, רעד לך.

עיסאווי פריג': למה כל דבר נוגעים בנו.

עיסאווי פריג': אני שואל אותך, ואתם, חברים – וחברי חבר הכנסת השר פרי, אני מברך אותך על כל עשייה שאתה עושה, כי אני יודע שיש בך את הדבר שנקרא אדם; עצם העובדה שיש בך את הצלם הזה, אדם, יש לי רוגע.

עיסאווי פריג': כשאני מסתכל על הגדרת החוק – שוויון בנטל.

עיסאווי פריג': שוויון בנטל, המילה "נטל", באמת הלכתי לאבן-שושן.

חמד עמאר: צריך לסיים.

עיסאווי פריג': מה זה?

עיסאווי פריג': עוד לא התחלתי, עוד לא נגעתי במה שאני צריך לנגוע.

חמד עמאר: צריך לסיים, היו לך שש דקות, תתכנס למשפט האחרון.

עיסאווי פריג': אז כשנכנסתי לסוגיית הנטל באבן-שושן, נטל במה?

עיסאווי פריג': נטל במה?

עיסאווי פריג': כאן אנחנו הגענו למצב, כמו שקודמי אמרו, של מדינה שצריך להיות איש צבא בה.

עיסאווי פריג': אחרת אתה לא שווה.

עיסאווי פריג': אין לך נטל.

עיסאווי פריג': מותר לך אם אתה איש צבא לקבל הטבות במס, מותר לך תכנוני מס, מותר לך לעשות עבירות שחיתות.

עיסאווי פריג': אתה בן גולני, אתה טנקיסט, מותר לך הכול.

עיסאווי פריג': הכול בשם הצבא.

מיקי לוי: – – –

עיסאווי פריג': הצבא יכול.

חמד עמאר: חבר הכנסת עיסאווי.

עיסאווי פריג': די, חברים אמרו, עכשיו אני אסכם.

עיסאווי פריג': אני כערבי, כאזרח מדינת ישראל וכישראלי, לא פחות ממך, סגן השר לוי, אני חושב מה אני צריך לעשות.

עיסאווי פריג': יש לי שתי אופציות.

עיסאווי פריג': האופציה הראשונה, הזכיר אותה ידידי חבר הכנסת טיבי, פטור מחובת מצפון.

עיסאווי פריג': יש אופציה שנייה, שזיכרונו לברכה חבר הכנסת תופיק טובי מחד"ש הזכיר אותה, והגיש הצעת חוק כאן, לחייב כל אזרח במדינת ישראל לשרת בצבא, בלי הבדל גזע, דת ומין.

עיסאווי פריג': אני רוצה לראות, כשתראה מיליון ערבים עם רובים, בינך, ישראלים, אני רוצה לראות את התגובה שלכם.

עיסאווי פריג': אלו שתי האופציות.

עיסאווי פריג': תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

מיקי לוי: אנחנו בעד.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת עיסאווי.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אראל מרגלית, אחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

עיסאווי פריג': – – – יש לי הרבה מה להגיד לכם.

אראל מרגלית: יושב-ראש, כנסת נכבדה, בבואנו להתייחס לחוק הגיוס, אנחנו מתייחסים אליו בכובד ראש.

אראל מרגלית: אני, כמו רבים מחברי הסיעה שלי, מוצאים את עצמנו במצב שאנחנו לא יכולים להצביע נגד החוק, אבל אנחנו מסתייגים ממנו הסתייגות מאוד מאוד גדולה.

אראל מרגלית: אחד החברים שלי שאל מה יקרה ב-2020, כשבעצם קבוצה גדולה, הולכת וגדלה של חרדים, ואולי גם מהמגזר הערבי, לא יתגייסו.

אראל מרגלית: מה יהיה עם הצבא?

אראל מרגלית: השאלה שאני שאלתי אותו זה מה יהיה עם תמשיך ההדרה בחברה הישראלית והציבור החרדי לא יהיה חלק מהתעסוקה בשורה הקדמית במדינת ישראל.

אראל מרגלית: זה נראה לי דבר לא פחות דרמטי.

אראל מרגלית: השאלה בעצם שאנחנו שואלים את עצמנו זה על איזו שותפות אסטרטגית אנחנו יכולים לבנות בין הקהילה החילונית לקהילה החרדית.

אראל מרגלית: השאלה היא לא כמה מהר וכמה אפקטיבי החרדים יכולים לשרת בצבא.

אראל מרגלית: השאלה היא באיזה אופן הציבורים שלא נמצאים בשדרה המרכזית של החברה הישראלית יכולים להיות חלק ממנה באופן שבו שומרים על הייחוד שלהם ועל השונות שלהם.

אראל מרגלית: אני אומר את הדבר הבא: האתגר שאני רואה לעצמי, דווקא כירושלמי, דווקא כמישהו שבא במגע עם הציבור החרדי יום-יום, דווקא כמישהו שהיה מעורב, כיזם, לפני שהוא נכנס לכנסת, בהכנסת 5,000 חרדיות למעגל העבודה בשבע השנים האחרונות, אני שואל את עצמי מה בעצם התפקיד שלנו כשאנחנו באים להתדיין בנושא הזה.

אראל מרגלית: הדבר המרכזי שאני חושב עליו, שבעצם האתגר שלנו פה בכנסת ישראל זה לתת מסר שאנחנו רוצים שותפות אסטרטגית בין כל חלקי החברה, ולא להשאיר חלקים מבודדים מחלקים אחרים.

אראל מרגלית: אני בעד, אני אצביע בעד החוק, לא משום שאני מקבל את האופן שבו הוא מנוסח, אלא משום שאני חושב שלהשאיר ציבור שלם באופן שונה, מחוץ למערך הגיוס ומחוץ למערך התעסוקה במדינת ישראל, במשך כל כך הרבה שנים, זו הייתה טעות אסטרטגית, שדווקא התחילה במפלגה שלי, עם המנהיג הראשון שלנו, עם בן-גוריון.

אראל מרגלית: עכשיו, אני חושב שאחד התיקונים – – –

זהבה גלאון: עשיתם עוד טעות אסטרטגית.

אראל מרגלית: מה?

זהבה גלאון: קוראים לזה "גם קרחת גם תלתלים" – אנחנו נגד החוק ואנחנו מצביעים בעד.

אראל מרגלית: אבל תראי, אני חושב שיש לנו – – –

עיסאווי פריג': זו מפלגת מרכז – – –

אראל מרגלית: אל תזלזל בנו, עיסאווי, אל תזלזל בנו.

זהבה גלאון: – – –

אראל מרגלית: אל תזלזל בנו.

אראל מרגלית: אנחנו המפלגה, אנחנו המפלגה שלקחה את המחתרות, שהיו מפוזרות ועבדו כל אחת לפי העיקרון שלה, ועשינו צבא אחד.

אראל מרגלית: אנחנו המפלגה שהבינה באיזשהו רגע שחייבים להקים את צבא הגנה לישראל כדי להגן על מדינת ישראל.

אראל מרגלית: אנחנו גם המפלגה שעשינו את הטעות – – –

תמר זנדברג: שישבה בכל ממשלות הימין.

אראל מרגלית: אנחנו המפלגה שעשתה את הטעות ההיסטורית באופן שבו הפרדנו בין חלקי האוכלוסייה.

אראל מרגלית: אבל עכשיו, כשאנחנו באים לחבר, אנחנו לא יכולים לחבר רק דרך המראה הצבאי, אנחנו חייבים לחבר דרך החברה האזרחית.

אראל מרגלית: אנחנו חייבים לראות ששוויון בנטל זה גם שוויון בהזדמנויות, ושהרבה מאוד מחברי החרדים הצעירים, אין להם אותה הזדמנות שיש להרבה מחברי החילונים, ושהרבה מאוד מחברי במגזר הערבי, שהולכים ומקדישים כל כך הרבה זמן ללימודים ולהכשיר את עצמם, וחוזרים לארץ ונמצאים במצב של אפליה מוחלטת בשוק העבודה וביכולת שלהם להתפתח בתוך החברה הישראלית.

אראל מרגלית: אבל אני חושב שהצעד הזה, אם נצליח לגבש את החוק הזה לחוק שנותן יותר זמן, לחוק שלא הופך את האנשים לעבריינים פליליים ברגע שהם נוהגים כמו שנהגו פה 65 שנה, לחוק שלוקח ואומר שחוץ מהעניין של העונשין אני רוצה לתת עניין של הטבות ועניין של הזדמנויות לאנשים שמשתלבים, ואני רוצה לתגמל ולא רק להעניש – אז אני חושב שאולי נגיע למתווה שהוא מתווה הרבה יותר הגיוני.

אראל מרגלית: אבל הדבר הגדול שאנחנו צריכים לעשות, הדבר המרכזי – והממשלה הזאת יותר מדברת מאשר עושה – זה באמת לתת גשר לחברה החרדית להשתלב באופן אמיתי בתוך מעגל התעסוקה המתקדמת של מדינת ישראל.

אראל מרגלית: היום אני רוצה לומר שאם לפני שש או שבע שנים היינו צריכים לשכנע כדי שמישהו ייגש ויגיש את המועמדות שלו לתעסוקה, היום על כל מקום תעסוקה איכותי ישנם לפחות – –

חמד עמאר: צריך לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

אראל מרגלית: – – עשרה חרדים שמגישים את המועמדות שלהם.

אראל מרגלית: וכל עוד אנחנו – אני מסיים בעוד שני משפטים – וכל עוד אנחנו, בתור כנסת, בתור ממשלה, בתור חברה, לא פותחים באמת את ההזדמנות להשתלבות, גם ברמת ההזדמנות ולא רק ברמת השירות, אז אנחנו חוטאים חטא גדול, ואת זה אנחנו צריכים לתקן.

אראל מרגלית: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: הכרזה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – החלטת ועדת הכלכלה בדבר פיצול הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014), התשע"ג–2013.

נאזם בדר: החלטת ועדת הכנסת בדבר סדרי הדיון בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בהצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2013 ו-2014, התשע"ג–2013, ובהצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014), התשע"ג–2013, ובדבר דיוני הכנסת בשבועות שבהם יידונו הצעות החוק האלה.

נאזם בדר: מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בנושאים: רווחי הבנקים, הצעתם של חברי הכנסת איתן כבל, גילה גמליאל, דוד צור ואחמד טיבי; ומסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון בהצעה לסדר-היום בנושא: עתיד הכלכלה הערבית ותקציב המדינה, של חבר הכנסת באסל גטאס.

נאזם בדר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: הצעת חוק שירות אזרחי לתלמידי ישיבות (הוראת שעה), התשע"ג–2013

חמד עמאר: חברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי השרים, לפני שאנחנו מדברים על שוויון בנטל, בואו נדבר על שוויון.

זהבה גלאון: אני רוצה להזכיר לחברי הכנסת שאת הבלוף הזה שנקרא "שוויון", קבע בג"ץ בעקבות עתירה של מרצ, של חבר הכנסת רן כהן וחברים נוספים, נגד חוק טל.

זהבה גלאון: והתכנסנו היום בכנסת בעקבות היוזמה של מרצ לעתור לבג"ץ.

זהבה גלאון: עכשיו, אני שמעתי את השר פרי.

זהבה גלאון: אני שמעתי את השר פרי עומד כאן על הדוכן ובאמת בהתרגשות – אני אומרת את זה לא מצוות אנשים מלומדה, אני מתכוונת לזה – באמת בהתרגשות דיברת על האחדות ואיך הגיוס של החרדים לצבא יעודד אותם אחר כך להשתלב בשוק התעסוקה, ואני מאמינה שאתה מאמין בזה באמונה שלמה.

זהבה גלאון: ולכן אני רוצה לומר מראש שברגע זה אני מפנה את הפנים שלי לכיוון הזה, כי אליכם אין לי טענה.

זהבה גלאון: אליכם אין לי טענה.

זהבה גלאון: אני רוצה לדבר עכשיו לחברי, בעיקר ממפלגת העבודה.

זהבה גלאון: שמעתי את יושבת-ראש המפלגה שלכם, שמעתי את כולכם, מסבירים כמה החוק הזה רע.

זהבה גלאון: כל כך הסברתם כמה החוק הזה רע – כמעט השתכנעתי להצביע נגד החוק הזה.

זהבה גלאון: ואז, מה אני שומעת שאתם אומרים?

זהבה גלאון: שימו לב, אתם אומרים – או אמרה את זה שלי יחימוביץ, היא אמרה את הדבר הבא: זה רק קריאה ראשונה, ונתקן את זה בקריאה השנייה והשלישית.

זהבה גלאון: אז אני רוצה להגיד לכם על מה אתם מצביעים.

זהבה גלאון: קודם כול, לא מדובר על חוק שהוא שוויוני.

זהבה גלאון: מדובר על שני חוקים.

זהבה גלאון: שימו לב, אנחנו עושים כאן דיון משולב: חוק אחד זה חוק שירות ביטחון, שהציג אותו השר פרי, והחוק השני זה חוק שירות אזרחי, שהציג אותו השר בנט.

זהבה גלאון: אבל אתם יודעים למי נותנים שירות אזרחי בחוק הזה?

זהבה גלאון: רק לבחורי ישיבות.

זהבה גלאון: איך בדיוק בקריאה שנייה ושלישית בחוק המשולב הזה אתם הולכים לתקן את אותם כשלים ופגמים שאתם הצבעתם עליהם?

זהבה גלאון: תגידו – עכשיו אני בכל זאת חוזרת אליכם – לחילונים אין מצפון?

זהבה גלאון: רק לתלמידי ישיבות יש מצפון?

זהבה גלאון: רק לאלה שיושבים בישיבות ההסדר יש מצפון, שעושים 16 חודש, ואפשרת להם את חוסר השוויון הזה?

זהבה גלאון: אני רוצה לשאול – חבל שחברת הכנסת יחימוביץ לא פה – גם אני נורא מתרגשת כשהבן שלי, שהוא קצין בגולני וכבר עשה שתי מלחמות ארורות, היה שותף לשתי מלחמות ארורות, חזר מהצבא בריא ושלם, וגם אני נורא התרגשתי.

זהבה גלאון: ואתם יודעים מה נורא מקומם אותי?

זהבה גלאון: זה החפיפניקיות שלכם.

זהבה גלאון: אם הייתם רוצים להגיש חוק גיוס כללי, אני לא יודעת אם הייתי תומכת בזה.

זהבה גלאון: אני מניחה שלא, יש לי תפיסה אחרת.

זהבה גלאון: אם הייתם רוצים להגיש חוק גיוס כללי, מגייסים את כולם – אבל מה הגשתם?

זהבה גלאון: הגשתם חוק פחדני.

זהבה גלאון: בעוד ארבע שנים אולי יגייסו את החרדים, ועד אז, שהפריץ ימות, או שהכלב ימות.

זהבה גלאון: פטרתם את בחורי הישיבות, פטרתם את ישיבות ההסדר, אלה – שלוש שנים, לא ארבע שנים, בסדר.

זהבה גלאון: ממש משמעותי.

זהבה גלאון: בחורי ישיבות ההסדר, שהריבון שלהן הוא הרב ולא הצבא – עכשיו עוד בכלל החזירו את הר-ברכה, אני יודעת איך קוראים לישיבה הזאת שם?

זהבה גלאון: ישיבות ההסדר – הגולם שקם על יוצרו.

זהבה גלאון: עשיתם להם שוויון, כמו שהבן שלי משרת שלוש שנים או ארבע וחצי שנים, או חמש שנים, אני יודעת כמה הוא שירת?

זהבה גלאון: עשיתם להם שוויון?

זהבה גלאון: זה חוק שוויון בנטל?

זהבה גלאון: לא הבאתם חוק שוויוני, הבאתם חוק קואליציוני פחדני, שבא לשרת את האינטרסים הקואליציוניים של מפלגת יש עתיד, של מפלגת – – –

יצחק כהן: – – –

זהבה גלאון: חבר הכנסת כהן, החלטת להפריע לי?

זהבה גלאון: קודם חשבת שמפלגת העבודה בכלל תומכת בכם מרוב שהשתכנעת מהטיעונים שלהם.

אורי אריאל: לא נאפשר את זה, לא נאפשר את זה.

מיקי לוי: – – –

מיכל רוזין: – – –

מיקי לוי: משיח, מרצ – – –

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת – – –

יחיאל חיליק בר: – – – יש עתיד.

מיכל רוזין: – – –

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת חיליק בר, החוק הזה הוא חוק קואליציוני, הוא לא חוק גיוס, הוא לא חוק שוויוני.

זהבה גלאון: זה חוק שנועד לאפשר ליש עתיד, האחים, האחוקים בנט ולפיד, להישאר באותה קואליציה.

יחיאל חיליק בר: אבל זה עדיין עדיף על – – –

זהבה גלאון: רגע, רגע, רגע, תכף – – –

איציק שמולי: את מתנגדת לעיקרון של שוויון בנטל – – –

זהבה גלאון: רגע, רגע, רגע, רגע.

זהבה גלאון: יש דרך אחרת.

זהבה גלאון: אז אני אדבר על העיקרון.

איציק שמולי: את מתנגדת לעיקרון – – –

זהבה גלאון: חבר הכנסת שמולי, תאמין לי, תאמין לי, תאמין לי שאנחנו תומכים.

זהבה גלאון: ועכשיו אני רוצה להגיד מה העמדה של מרצ.

זהבה גלאון: מרצ תומכת בחוק שירות ממלכתי, שוויוני, צבאי או אזרחי.

זהבה גלאון: תנו את האופציה לכל האזרחים במדינה להחליט, מי שהולך לצבא הולך לצבא.

זהבה גלאון: אנחנו לא מבקשים לא לגייס, אבל אנחנו אומרים: תנו אופציה לשירות אזרחי בצד השירות הצבאי.

זהבה גלאון: למי נותנים את האופציה הזאת של השירות האזרחי?

זהבה גלאון: את זה תתקנו בקריאה שנייה ושלישית?

זהבה גלאון: רק לבחורי הישיבות.

זהבה גלאון: זה מה שאמר השר בנט, ואני ציטטתי: חוק שירות אזרחי לתלמידי ישיבות.

זהבה גלאון: יש בחוק הזה הרבה יותר חורים מאשר בגבינה שוויצרית.

זהבה גלאון: אז אתם יושבים כאן ואתם מסבירים לנו כמה החוק הזה זה טוב?

יחיאל חיליק בר: ואם כולם יבחרו באזרחי, מי ישמור עלינו?

זהבה גלאון: ממש.

זהבה גלאון: אני הרגע הסברתי לך, חבר הכנסת בר, שאני לא רואה את ההמונים עומדים ומשתמטים.

זהבה גלאון: החברה הזאת היא חברה חזקה, היא חברה מגויסת – – –

איציק שמולי: נו, באמת.

זהבה גלאון: ממש ככה.

זהבה גלאון: אל תגיד לי "נו, באמת".

איציק שמולי: תעני ביושר מה יקרה בעוד עשר שנים.

זהבה גלאון: אל תגיד לי "נו, באמת", אל תגיד לי.

חמד עמאר: סליחה, אתה יכול – – –

איציק שמולי: – – – מה זה התשובות האלה?

חמד עמאר: סליחה, אני יכול לקבל הערת ביניים, אבל לא להפריע.

איציק שמולי: מה זה – – – האלה?

יחיאל חיליק בר: הם לא מתואמים בתוך הסיעה.

זהבה גלאון: אדוני, אנחנו יותר מתואמים ממה שאתה חושב.

יחיאל חיליק בר: אבל גם – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת חיליק בר.

חמד עמאר: חבר הכנסת חיליק בר.

תמר זנדברג: – – – אחד של השני.

זהבה גלאון: אנחנו מציגים – מרצ מציגה עמדה עקבית.

זהבה גלאון: העמדה העקבית היא כזאת, שאם מגישים חוק – –

חמד עמאר: משפט אחרון, בבקשה.

זהבה גלאון: – – הוא צריך להיות חוק שירות ממלכתי, שוויוני.

זהבה גלאון: הדיבורים על שוויון בנטל הם כסות, הם אחיזת עיניים, הם מסך עשן.

זהבה גלאון: הם מסך עשן – – –

איציק שמולי: אתם מסתתרים מאחורי החברתי – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

זהבה גלאון: אנחנו ממש לא.

איציק שמולי: – – – אתם מסתתרים מאחורי החברתי.

זהבה גלאון: חוק שירות ממלכתי שוויוני – – –

יחיאל חיליק בר: אני מסכים אתך – – –

זהבה גלאון: אתם עומדים כאן על הדוכן – – –

מיכל רוזין: – – –

יחיאל חיליק בר: אני מסכים אתך.

יחיאל חיליק בר: אני מסכים אתך, אבל זה לא יקרה בעוד – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת חיליק בר – – – הכנסת.

יחיאל חיליק בר: אני מסכים אתך, אבל זה לא יקרה בעוד – – – זה לא יקרה בעוד – – – וזה צעד ראשון.

מיכל רוזין: לדעתי זה לא צעד – – –

יחיאל חיליק בר: מה שפרי עושה זה צעד ראשון.

זהבה גלאון: אתם מפנים – זה צעד ראשון – –

יחיאל חיליק בר: זה צעד ראשון.

זהבה גלאון: – – וצעד אחרון, אני מודיעה לך.

זהבה גלאון: זה צעד ראשון וצעד אחרון, זה צעד הצהרתי.

זהבה גלאון: אתה יודע מה המתווה?

זהבה גלאון: עברת על המתווה של השר פרי?

זהבה גלאון: בעוד שלוש שנים, מגיל 22 עד – אני בכלל לא משתגעת על זה.

זהבה גלאון: זו אחיזת עיניים.

זהבה גלאון: ואתם, כמו תמיד – זה שיטת גם קרחת וגם תלתלים; מסבירים למה לא ומצביעים למה כן.

חמד עמאר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: ואתם כמו תמיד הולכים לקיצון.

חמד עמאר: חבר הכנסת אריה דרעי, ואחריו – חבר הכנסת יצחק כהן.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי הכנסת, חברי, אין לי שום אשליה או אפילו מחשבה שאני אוכל לשכנע מישהו שלא גדל או שייך לעולם התורה, להסביר את התפיסה ולהסביר למה בן תורה, או למה מי שלומד תורה, או מה שנקרא כאן תורתו-אומנותו, לא מבין בכלל את השפה הזאת של שוויון בנטל.

אריה מכלוף דרעי: מי שלא באמת ובתמים יודע מה זה לימוד תורה ישיבתי – שהוא לימוד בלי הפסק, שהוא הקדשה כמו שבט לוי, שהוא מקדיש את כל חייו ללימוד התורה, והוא מרגיש שהוא נושא בנטל של השליחות של לשרת את עם ישראל; הוא לא מבין בכלל את השיח הזה, שכביכול באים אליו בטענה שהוא לא נושא בנטל.

אריה מכלוף דרעי: באמת, אני מבין את זה, אין לי שום ציפייה שיבינו את הדבר הזה.

אריה מכלוף דרעי: אבל מה שאני כן מצפה, שינסו גם להבין שיש עוד מחשבה אחרת, שיש עוד דעה אחרת.

אריה מכלוף דרעי: ראשית, אני רוצה, בשביל השקיפות, אני מוכן להתערב כאן עם כל סיעה בכנסת, לקחת באופן יחסי את השירות הצבאי של סיעת ש"ס עם כל סיעה אחרת בכנסת: הבית היהודי, יש עתיד, מפלגת עבודה – אני פוטר את המפלגות הערביות מההתערבות הזאת – והליכוד, כל מפלגה, ולראות על המאזניים מי נתן יותר בשירות הצבאי.

אריה מכלוף דרעי: אז אני בא קודם כול בידיים נקיות: אני הקטן וחברי הגדול, הנסיך שלנו אריאל אטיאס, שנינו היחידים שעשינו שירות מקוצר של ארבעה חודשים, כיוון שלמדנו בישיבה עד שנכנסנו לחיים הפוליטיים.

אריה מכלוף דרעי: כל החברים האחרים אצלנו שירתו שירות מלא, חלקם קצינים, חלקם בקבע, חלקם בקרבי, בכל החילות, אז ככה שאנחנו לא באים עכשיו ברגשי נחיתות מסוימים או להסביר.

אריה מכלוף דרעי: אבל למרות זאת, אני אומר לכם, רבותי, אני מדבר בשם כל חברי.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו מסתכלים על כל בן תורה ובן תורה שלומד תורה כאנשים שהם הסיירת מטכ"ל של מדינת ישראל, ואנחנו מאמינים בזה באמונה שלמה.

אריה מכלוף דרעי: השאיפה שלי לחנך את בני ואת חתני שאני לוקח לבנותי היא להיות לומדי תורה שמוסרים את נפשם, ואני גאה בהם.

אריה מכלוף דרעי: אני גאה בהם.

אריה מכלוף דרעי: אני לא מרגיש שום רגשי נחיתות בדבר הזה, ההפך.

אריה מכלוף דרעי: השאיפה והאידיאל אצלנו בעולם החרדי הוא בן תורה.

אריה מכלוף דרעי: לא שאנחנו חלילה וחס מזלזלים באלה שהולכים לצבא או באלה שהולכים לעבוד.

אריה מכלוף דרעי: שבט לוי היה שבט קטן בעם ישראל, וככה היום גם לומדי התורה; עם כל הרעש שעושים מסביבם, הם עדיין שבט הלוי, השבט הקטן.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר שבמדינה יהודית, אם לא היה פה לצערי הרב הכיתוב הפוליטי – ואני עוד אתייחס לדבר הזה – היו צריכים לשאת את השבט הזה ולהתגאות בשבט הזה.

אריה מכלוף דרעי: כיוון שמי שמקדיש את חייו ללימוד תורה, רבותי, נושא עול אדיר על כתפיו; מתוך מודעות ומרצון הוא חי חיים של צניעות ממש מפליגה.

אריה מכלוף דרעי: הם חיים בצורה הכי צנועה שיכולה להיות.

אריה מכלוף דרעי: אין להם בכלל מושג של מותרות בחיים.

אריה מכלוף דרעי: הם מחנכים את ילדיהם בגאווה, בפשטות ובצניעות הכי גדולה שיכולה להיות.

אריה מכלוף דרעי: לכן, דווקא סיעת ש"ס, שיש לה את האיזון – – –

חמד עמאר: סגן השר מיקי לוי, אני מבקש לשבת.

אריה מכלוף דרעי: זה לא הצעת תקציב, בוא.

אריה מכלוף דרעי: אתה מפריע להם עכשיו, אני רוצה שהם ישמעו את מה שאני אומר.

אריה מכלוף דרעי: בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: כשבאה סיעת יש עתיד, שנשאה את הדגל הזה של שוויון בנטל, ולכאורה, בתמימות – נו, כואב להם באמת, הם רוצים – על חלקם אני חושב שהם עשו את זה בכנות ובתמימות.

אריה מכלוף דרעי: אבל כשאני רואה את השר לפיד, שזה יום הניצחון שלו, וכשאני רואה את כל השיח שהוא מנסה לנהל סביב העניין, אני שואל: האם באמת המטרה של החוק הזה להכניס את החרדים לשוק העבודה ולצבא, או שהמטרה היא הפוכה לגמרי?

אריה מכלוף דרעי: הרי אנחנו רואים מה קרה בחודשים האחרונים.

אריה מכלוף דרעי: אני משתמש בנתונים של העיתונאי משה גלסנר מ"קול חי": מחזור הגיוס האחרון לתכנות – קיימת ירידה של 30% בממוצע; בחיל האוויר יש ירידה של כ-50% במחזורי הגיוס האחרונים; באמ"ן יש ירידה – אני מדבר על החרדים – במחזור הגיוס האחרון יש 70, ולמחזור הקודם היה 120.

אריה מכלוף דרעי: גם בשירות האזרחי יש ירידה.

אריה מכלוף דרעי: מה עשיתם כאן, הרי?

אריה מכלוף דרעי: בגלל השיח המתלהם, המתנכר, השחצני, הפטרוני שהשר לפיד מוביל, המחנה מסתגר עוד הפעם.

אריה מכלוף דרעי: ההשתלבות שהייתה בשנים האחרונות – אנחנו מאבדים את כל זה.

אריה מכלוף דרעי: זו המטרה שאתם רוצים להשיג?

אריה מכלוף דרעי: האם כל מי שיודע כאן – העמדה האמיתית, לא מה שהם אומרים כלפי חוץ, אכ"א – אנחנו יודעים שהעמדה האמיתית של צה"ל, כשאתה שואל אותם בחדרי חדרים: הם לא יכולים לקלוט את החרדים בכמויות בצבא, הם רוצים שזה יבוא לאט.

אריה מכלוף דרעי: הקצב שהולך בשנים האחרונות הוא הקצב המתאים לצבא.

חמד עמאר: אני מבקש לסיים.

אריה מכלוף דרעי: כל המטרה של החוק הזה, לדעתי, כמו שכל המטרה של הקמת הממשלה הזאת הייתה להשאיר את החרדים מחוץ לממשלה, המטרה של החוק הזה היא להשאיר את החרדים מחוץ ללגיטימציה של החברה.

אריה מכלוף דרעי: להשאיר אותם – כיוון שאתם לא תשיגו את המתווה.

אריה מכלוף דרעי: השר פרי, אני יודע שאתה מעוניין להגיע לזה.

אריה מכלוף דרעי: במטרה שאתם הולכים ובשיח שאתם מתנהלים, אתם תשיגו את התוצאה ההפוכה.

אריה מכלוף דרעי: אתם לא תשיגו את המתווה בשנים הקרובות, אתם לא תצליחו לאכוף על החרדים.

אריה מכלוף דרעי: אם תמשיכו בנוסח של החוק הזה ובסנקציות שאתם מפעילים שם ובצורה שאתם מנהלים אותו, אני אומר לכם, תשיגו את התוצאה ההפוכה, ובעוד כמה שנים כאשר נעמוד כאן כולנו נבכה ונגיד: למה עשינו את הדבר.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יצחק כהן, ואחריו – חבר הכנסת אריאל אטיאס.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, כבוד השר פרי, טיפלת בשוויון בנטל; בנטל עצמו טיפלת?

יעקב פרי: באופן חלקי בוודאי.

יצחק כהן: בנטל, מי מייצר את הנטל – בזה טיפלתם?

יעקב פרי: – – –

יצחק כהן: לא.

יצחק כהן: אתה רוצה לגייס בחורי ישיבה – –

אריה מכלוף דרעי: לא נוגעים בתקציבים – – – אתה יודע למה אני מתכוון.

יצחק כהן: לא תקציב, אני מדבר על היגיון צרוף.

יצחק כהן: – – לגייס בחורי ישיבה שילכו לגבעות החרולים בעמונה, יפנו את החבר'ה האלה, את הנטל?

יצחק כהן: זה מה שאתם רוצים לעשות?

יצחק כהן: אני לא מבין.

יעקב פרי: אם יקבלו פקודה לעשות – – –

יצחק כהן: אז רגע, נגייס בחורי ישיבה, נוציא אותם מבית-המדרש – –

מיכל רוזין: הם יקבלו פקודה – – –

יצחק כהן: – – לרוץ אחרי אלה שהם שמייצרים את הנטל, שהם עצמם הנטל?

יצחק כהן: תסביר לי.

יצחק כהן: או אלה שעושים שירות ועושים גם BA באמצע.

יצחק כהן: על מה אתם מדברים?

יצחק כהן: הנטל עצמו, 7% תוצר בשנה, כמעט 70 מיליארד, שזה ממוטט את המדינה הציונית, בזה טיפלתם?

יצחק כהן: השר פרי, אתה יודע כמה גייסות וכמה מבצעים וכמה מלחמות כדי לייצר לך את המציאות שיש לך היום בלבנון ובסוריה?

יצחק כהן: אתם עשיתם את זה?

יצחק כהן: הלוא זה הבחורים שיושבים ולומדים עשו את זה.

יצחק כהן: אתה מאמין ב"בעל הטורים"?

יעקב פרי: אני לא מבין על איזו מציאות בלבנון ובסוריה אתה מדבר.

יצחק כהן: אתה לא מבין?

קריאות: – – –

יצחק כהן: אלעזר, ב"בעל הטורים" אתה מאמין?

אלעזר שטרן: כן, אבל לא בטוח שאתן לך לשאול אותי.

יצחק כהן: השר, אתה מאמין?

יצחק כהן: יופי.

יצחק כהן: יש לנו פה הודעה של בעל הדבר שהוא מאמין ב"בעל הטורים".

יעקב פרי: לבושתי אני מוכרח לומר שאני לא יודע מי זה "בעל הטורים".

יצחק כהן: זו בדיוק הבעיה.

יצחק כהן: זה מה שאמר קודם הרב אריה דרעי – שאתם לא מבינים דבר וחצי דבר מה זה עולם התורה.

יצחק כהן: אני אקריא לך את "בעל הטורים", פרשת השבוע שעבר.

יצחק כהן: מעניין.

פנינה תמנו: גם התורה מדברת על אי-שוויון.

יצחק כהן: בכל מה שקשור לשוויון, תירגעו, כי אם נשווה את פנקסי השירות שלנו ושלכם – הלוחם הגדול בעיתון המחנה, כותב הטור שמעולם לא למד ולא עשה דבר.

יצחק כהן: הלוחם הגדול שלכם, שבראש המחנה שלכם.

יצחק כהן: איזה נטל?

יצחק כהן: איזה שוויון?

יצחק כהן: הגיבור הגדול יאיר לפיד, ששכב על אדמת הבזלת בגולן והסתער אחרי מחבלים בעזה.

דב ליפמן: זה מה שיש לך להגיד?

יצחק כהן: אני לא שומע.

יצחק כהן: דקה, אני אטפל בך.

יצחק כהן: אתה בטח מאמין ב"בעל הטורים", לא?

יצחק כהן: אתה אדם חרדי.

דב ליפמן: – – –

קריאות: – – –

יצחק כהן: תגן עלי.

חמד עמאר: אני מבקש, תנו לדובר לדבר.

חמד עמאר: אחרי זה אתם יכולים.

דב ליפמן: הוא שאל.

חמד עמאר: אתם יכולים לענות, אתם יכולים לא לענות.

חמד עמאר: לא לענות – יותר טוב.

יצחק כהן: פרי, בגלל שאני מעריך אותך אספר לך מה כותב "בעל הטורים" בפרשת השבוע שעבר.

אחמד טיבי: "בעל הטורים", בבקשה.

יצחק כהן: תקשיב טוב, השר פרי.

קריאות: – – –

יצחק כהן: בפרשת השבוע שעבר, "ויהי בארבעים" – בארבעים אלה בישראל, ותוכלו למצוא את זה בפרשת דברים, לומר, אם יהיה תלמיד חכם אחד בין 40,000, אין צריכים לא רומח ולא מגן.

יצחק כהן: אתה מבין את זה?

יצחק כהן: אתה מבין את העוצמות?

יצחק כהן: אתה יודע כמה טילים "חיזבאללה" הכין, ובסוריה, וכל זה התערבב להם ונשפך לביוב?

יצחק כהן: תלמיד חכם אחד.

יצחק כהן: תקרא את זה אתה, אלעזר.

יצחק כהן: אתה יודע לקרוא את "בעל הטורים".

יצחק כהן: תעשה לי טובה.

קריאות: – – –

חמד עמאר: אני מבקש, אף אחד לא מתערב.

יצחק כהן: המקהלה של הסיירות, המסתערים.

יצחק כהן: איזה גיבורים.

יצחק כהן: שימו את פנקסי השירות שלכם פה, נראה אתכם.

יצחק כהן: בוא נראה מה אומר השופט גרוניס, נשיא בית-המשפט העליון.

יצחק כהן: הוא היה בדעת מיעוט, לצערי, באותו פסק-דין מפורסם שביטל את חוק טל.

יצחק כהן: היו שלושה שופטים עליונים: השופט גרוניס, השופטת עדנה ארבל והשופט אליעזר ריבלין.

יצחק כהן: בין היתר הוא כותב – לא אקריא לכם את הכול, זה פסק-דין ארוך: "אם תאומץ האפשרות הראשונה, היינו הכנסת לא תחוקק חוק חדש בנושא, המשמעות התיאורטית תהא שהצעירים החרדים, שאינם מתגייסים היום לצבא, יהיו חייבים להתגייס כבני הרוב.

יצחק כהן: דומני שמעטים במדינה (ואולי גם זו הגזמה) סבורים שאכן צפוי גיוס המוני של בני הישיבות החרדיות לצה"ל".

יצחק כהן: תוציאו את זה מהאינטרנט וגם תקראו מה שכתבה השופטת עדנה ארבל, מה כתב השופט אליעזר ריבלין.

יצחק כהן: על כל פנים, זו תהיה המדינה היחידה בעולם שבה יטילו סנקציות פליליות על יהודי שלומד תורה.

חמד עמאר: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אתה תלמיד חכם.

ראובן ריבלין: היית בצבא?

ראובן ריבלין: ועוד איך היית בצבא.

ראובן ריבלין: היית חייל מצטיין?

ראובן ריבלין: ועוד איך היית חייל מצטיין.

יצחק כהן: לצערי, לא זכיתי להיות בן תורה; זכיתי להיות בצבא.

יצחק כהן: ואתה יודע מה?

יצחק כהן: אתה בטח יודע, אני גם אח שכול.

יצחק כהן: ואתה יודע מה?

יצחק כהן: גם שני בני-דודים שלי נפלו.

יצחק כהן: תביא לי את ההשוואות האלה בין אלה שצועקים שוויון בנטל.

יצחק כהן: תעשו לי טובה.

יצחק כהן: טלו קורה מבין עיניכם.

יצחק כהן: תורידו את מעטה הזיוף מעל פניכם.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת יצחק כהן.

חמד עמאר: חבר הכנסת אריאל אטיאס.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת אלי ישי.

חמד עמאר: בבקשה.

קריאות: – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: בבקשה.

אריאל אטיאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מאז עלה הנושא של שוויון בנטל על סדר-היום הציבורי, בעיקר במערכת הבחירות – ועוד קצת קודם, חבר הכנסת ראובן ריבלין, עוד בתקופה שאתה היית יושב-ראש הכנסת, כשהיה ניסיון להעביר את חוק השוויון בנטל, כפי שקראו לו אז – פנו אלי לא מעט אנשים בבית הזה, גם בממשלה הקודמת, ואמרו: אתם בש"ס, אתם הולכים לצבא, הבוחרים שלכם הולכים לצבא; מה אתם נכנסים לדבר הזה?

אריאל אטיאס: להפך, תתמכו בדברים האלה, בגיוס.

ראובן ריבלין: צריך לתמוך גם באלה וגם באלה.

אריאל אטיאס: אז אני רוצה להבהיר כאן כמה דברים.

אריאל אטיאס: היא הנותנת.

אריאל אטיאס: אם אנחנו, שרוב מכריע של חברי הסיעה שלנו ורוב מכריע של הבוחרים שלנו הולכים לצבא, נעמדים כאן ומוחים וכואבים, ולפעמים בלילות בוכים על זה שהגענו למצב שבמדינת ישראל מאיימים על מי שלומד תורה, ומאיימים להשליך אותו לכלא, ועושים דה-לגיטימציה למי שלומד תורה – למרות שאתם יודעים שעמדתנו הנחרצת היא שמי שלא לומד, כן צריך ללכת לצבא, אבל מי שלומד – אל תיגעו במשיחי, ותנו לי את יבנה ואת חכמיה; ממשיכים בהסתה ובשנאה ובפירוק ובפילוג.

אריאל אטיאס: זה בדיוק הנושא שעליו אנחנו מתלוננים ועל זה אנחנו מוחים.

אריאל אטיאס: בדיוק בגלל זה שאנחנו כן מסכימים לנושא של לימוד התורה, שלימוד התורה הוא חיינו ואורך ימינו, ואיננו מתנצלים על זה, ואני יכול לתת כאן עכשיו נאום שמסביר נתונים ומספרים אחרים.

אריאל אטיאס: אבל עכשיו זו חובת המחאה והתוכחה.

אריאל אטיאס: איך ייתכן שבמדינת היהודים מייצרים דה-לגיטימציה למי שלומד תורה, מייצרים שנאה עליו?

אריאל אטיאס: מגיע לפה יאיר לפיד, וכל פעם שהוא עומד על הדוכן, הדבר המרכזי שיש לו לדבר זה לא על כלכלה ולא על הגזירות הכלכליות שלו; זה שוב שנאה ושנאה ושנאה לכל דבר שריח יהדות נודף ממנו.

אריאל אטיאס: רק שנאה.

אריאל אטיאס: זה מה שאנחנו שומעים פה.

אריאל אטיאס: ולא יעזור שום דבר.

אריאל אטיאס: שיגיד: אנחנו לא שונאים אתכם; אתם רוצים להרגיש ששונאים אתכם – כי כשאני מכה מישהו ואני מדבר נגד מישהו, אני לא יכול להסביר לו שאני אוהב אותו.

אריאל אטיאס: ועכשיו, אחרי שאמרתי את הפתיח הזה, אני רוצה לומר לכם דבר נוסף, וזה הוכחה למה שאמרתי.

אריאל אטיאס: חברי חברי הכנסת, אתם יודעים שבלי החוק הנוכחי, כשחוק טל עדיין לא בוטל, וגם אחרי שהוא בוטל, היקפי הגיוס של אלה שלא לומדים מהחברה החרדית גבוהים ממה שיהיה בחוק הזה, ותזכרו את מה שהיה פה היום בלילה.

אריאל אטיאס: מעכשיו ילכו וירדו המספרים.

אריאל אטיאס: זה כבר יורד, וזה ירד יותר.

אריאל אטיאס: אתם יודעים למה?

אריאל אטיאס: בגלל שהתפיסה שנכנסה לבית הזה דרך הפוליטיקה שהוביל יאיר לפיד כדי לקבל מנדטים זה לדחוק את החרדים לפינה, לשים אותם במקום שאין להם לגיטימציה.

אריאל אטיאס: זה לא עוזר שהוא עומד כאן על הדוכן וצועק ואומר: אני רוצה לשלב אתכם בשוק העבודה – להכות בנו בצד אחד, להשמיץ אותנו, לגרום לקרע בעם.

אריאל אטיאס: מי צריך את הטובות האלה?

אריאל אטיאס: אם בשנה שעברה התגייסו, בלי חוקים ובלי שום דבר, למעלה מ-2,600 ששייכים לחברה החרדית, חציים לשירות אזרחי, ואם במתווה של בוגי יעלון הציעו בתוך ארבע שנים להגיע ל-6,000 מתגייסים, ובמתווה שלכם מציעים 5,200, אבל זה נעשה בחרב ובחנית וזה נעשה בהידברות, אז הדברים שונים.

אריאל אטיאס: כי אתם לא רוצים הידברות, והשר פרי ידידי, כשאני קבעתי אתך שתי פגישות וביטלת אותן עוד לפני שקבעת את הכללים, בגלל שאמרתם: אנחנו לא רוצים לדבר עם החרדים, זו המשמעות.

אריאל אטיאס: אתם רוצים להכתיב לנו את אורח החיים שלנו.

אריאל אטיאס: אתם רוצים שאנחנו נעזוב את הישיבות, ולכן אתם רוצים שנלך לצבא לפני שאנחנו מתחתנים, כדי לשנות את אורח החיים שלנו.

אריאל אטיאס: זו המשמעות, וזה ההבדל העצום בין המתווה של בוגי יעלון למתווה הזה.

יעקב פרי: למתווה של בוגי יעלון היית מסכים?

אריאל אטיאס: אתה יודע בדיוק מה המתווה של בוגי יעלון, איך זה היה נראה בבית הזה בממשלה הקודמת, ואיך נראה עכשיו במתווה שלכם, ואתה יודע בדיוק את ההבדלים.

אריאל אטיאס: ההבדל המהותי זה שבמתווה של בוגי יעלון לא ניסו לשנות את אורח החיים של החרדים, ובמתווה הזה כן מנסים לשנות את אורח החיים של החרדים.

אריאל אטיאס: זה ההבדל הגדול, למרות שיש פערים של מספרים, של 800 חיילים או מתגייסים בפער של שנה, עם הבריכה ובלי הבריכה; אני לא רוצה להיכנס לפרטים האלה.

אריאל אטיאס: אבל מה ההוכחה שלי בדבר הזה?

אריאל אטיאס: דבר אחד, אתם לא רוצים שהחרדים יתגייסו, כי אתם יודעים שאתם תדחקו אותם לפינה.

אריאל אטיאס: התופעות שראינו בחודשים האחרונים זה בגלל השיח המתלהם שיש פה על-ידי יאיר לפיד, בראש ובראשונה.

אריאל אטיאס: אותך, השר פרי, לא שמעתי מתלהם נגד חרדים.

אריאל אטיאס: אני לא מסכים לכל מה שאתה אומר, יכול להיות שהייתי מתבטא אחרת, אבל אתה לא יורק שנאה מעל הדוכן הזה.

אריאל אטיאס: וזה מה שעושה יאיר לפיד.

אריאל אטיאס: הוא עושה את זה בגלל שהוא חושב שזה מוריד את האש ואת הלהבה שיש נגדו על כל הגזירות הכלכליות החריפות שלו, השקרים שהוא מכר לכולם במערכת הבחירות, שהתברר כל כך מהר שהם לא נכונים.

חמד עמאר: תודה רבה.

אריאל אטיאס: אז הוא חושב שעל-ידי זה הוא יצליח לדלל את האיבה של הציבור – אני מסיים.

אריאל אטיאס: אבל הציבור לא טיפש.

אריאל אטיאס: הציבור יודע להבדיל – מה קורה לו בסוף החודש בכיס, ולראות מה יקרה כאן עם העניין הזה של השוויון בנטל.

אריאל אטיאס: זה לא שוויון בנטל.

אריאל אטיאס: רוצים השתתפות בנטל, רוצים להוציא את החרדים לשוק העבודה, מי שכבר גמר ללמוד?

אריאל אטיאס: יש הרבה דרכים אחרות לעשות את זה.

אריאל אטיאס: אתם יודעים את זה.

אריאל אטיאס: אתם בכוונה לא רוצים להידבר אתנו, כי אתם רוצים שכולם יראו שאתם מנסים בכוח הזרוע לעשות אתנו מהלכים אחרים.

אריאל אטיאס: דרככם לא תצלח, ודרכנו תנצח.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אלי ישי, ואחריו – חבר הכנסת משולם נהרי.

אליהו ישי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אנסה בדקות הספורות שיש לי מעט להסיר את מסכת הצביעות מהממשלה ומהקואליציה.

אליהו ישי: אני זוכר, לפני למעלה מעשור נפגשתי עם כמה מגדולי ישראל ואמרתי להם: יש תלונות רבות שהציבור החרדי לא מספיק שותף בנטל – בדיוק אותה הצגה שמתחוללת פה היום.

אליהו ישי: אז יש רעיונות לשלב את החרדים באקדמיה, יש רעיונות של נח"ל חרדי, יש רעיונות למצוא דרכים לשילוב בתעסוקה וכדומה.

אליהו ישי: איך עושים את זה?

אליהו ישי: אמרתי לרבנים: אולי זה באמת טיפה טיפה יצמצם את המתח בחברה הישראלית.

אליהו ישי: תשימו לב מה אמרו לי גדולי ישראל, אבל אחד לאחד: צריך גם ללכת לאקדמיה, אפשר לארגן את זה.

אליהו ישי: בחורים שלא לומדים כתורתם-אומנותם, ולא יושבים ולומדים כל היום, יהיו בנח"ל החרדי.

אליהו ישי: לעבוד – זו מצווה להשתכר, שאדם יחיה מיגיעת כפיו.

אליהו ישי: אבל אם אתה חושב לרגע שאתה תשנה את תפיסת העולם שלהם, או שהם יסתפקו בזה, אתה טועה.

אליהו ישי: הם ימשיכו עד הסוף, כי מטרתם היא לרסק את עולם התורה.

אליהו ישי: אני אומר את זה בכאב.

אליהו ישי: תאמינו לי שאני לא אומר את זה כרגע במאבק הפוליטי פה, עם ההסכם הקואליציוני בין יש עתיד לבין הבית היהודי.

אליהו ישי: אני לא מדבר כרגע על המהות של הבעיה, כי אין שוויון בנטל, זה קשקוש.

אליהו ישי: חייל שנמצא בשייטת או בקרבי וחייל שנמצא ב"גלי צה"ל" או ב"במחנה" – זה שוויון בנטל?

אליהו ישי: אני שירתי בצה"ל שלוש שנים, חלק מחברי שירתו שלוש שנים, וחלק מהחברים החרדים פה – הבנים שלהם נמצאים בנח"ל החרדי.

אליהו ישי: אז מי מספר סיפורים שהחרדים לא מתגייסים?

אליהו ישי: מי מספר סיפורים שהחרדים לא עובדים?

אליהו ישי: מי מספר סיפורים שהחרדים לא רוצים לבוא לשירות האזרחי?

אליהו ישי: אני ישבתי בממשלה הקודמת וביקשתי פעם אחר פעם שיגייסו עוד גיוס של עוד חטיבה בנח"ל החרדי, עוד גדוד.

אליהו ישי: לא רצו לגייס.

אליהו ישי: אז מה זה פה, סיפור של "האח הגדול"?

אליהו ישי: ביקשתי עוד בשירות האזרחי ולא נתנו; אמרו: אין תקציב.

אליהו ישי: אז מה הסיפורים?

אליהו ישי: בתעסוקה?

אליהו ישי: באמת, בתעסוקה.

אליהו ישי: אני הייתי שר התמ"ת, שאף אחד לא ילמד אותי.

אליהו ישי: נפגשתי עם ראש עיריית ירושלים עוד כשהייתי שר התמ"ת – או שר הפנים, אני לא זוכר; בעצם, שר הפנים – תראו מה הוא מספר לי: הוא בא מיריד תעסוקה בירושלים.

אליהו ישי: יריד תעסוקה.

אליהו ישי: אמרתי לו, איך היה היריד?

אליהו ישי: יריד תעסוקה לחרדים – חבר הכנסת ריבלין, סיפרתי את זה גם ב"שבעה" אצלך בבית.

אליהו ישי: אומר לי ראש עיריית ירושלים ניר ברקת: היה יריד תעסוקה לחרדים.

אליהו ישי: אמרתי לו: איך היה היריד?

אליהו ישי: הוא אומר לי: בשתי מילים אני אגיד לך; אומר לי ראש עיריית ירושלים שזה היה טוב.

אליהו ישי: אמרתי לו: מה זאת אומרת היה טוב?

אליהו ישי: הוא אומר לי: באו 3,000 חרדים, אבל לא קיבלו אף אחד מהם לעבודה.

אליהו ישי: בושה וחרפה.

אליהו ישי: מישהו פה מסוגל לקבל את כל החרדים למעגל העבודה?

אליהו ישי: הלוואי, אנחנו רוצים.

אליהו ישי: כמה חרדים סיימו?

אליהו ישי: 10,000 חרדים סיימו באקדמיה.

אליהו ישי: יש להם מקומות עבודה?

אליהו ישי: לרובם לא.

אליהו ישי: אתם רוצים את כל החרדים בצבא?

אליהו ישי: מה ההצגות האלה?

אליהו ישי: מה הקשקוש הזה?

אליהו ישי: הרי אתם לא רוצים אותם באמת בצבא.

אליהו ישי: אולי באמת כדאי שכל החרדים יבואו לצבא, יהיה צבא השם, יהיה צבא לפחות על-פי ההלכה פעם אחת.

אליהו ישי: אתם נבהלים מזה, נכון?

אליהו ישי: מייד.

אליהו ישי: עכשיו בוא נאמר את האמת, בוא נאמר את האמת.

אליהו ישי: אתם יודעים שחרדים מגיעים לצבא במסגרת הנח"ל החרדי, ואתם לא רוצים הרבה חרדים בצבא; אתם יודעים שהציבור החרדי מגיע לשירות האזרחי בהיקפים גדולים, ואתם לא מאשרים מספיק תקנים; אתם יודעים שהציבור החרדי מגיע למעגל העבודה, ולא מקבלים אותו למעגל העבודה.

אליהו ישי: אז מה החוק הזה בא לומר היום?

אליהו ישי: מה הכוונה של החוק?

אליהו ישי: מה המטרה של החוק?

אליהו ישי: אני אגיד לכם מה הפחד שלי.

אליהו ישי: הרי אני לא אתן לכם פה הרצאה מה זה תורת ישראל.

אליהו ישי: כל מי שנמצא פה בבית הזה, כולנו, כעם יהודי שבאנו לארץ-ישראל, לא היינו מגיעים למדינה הזאת בלי תורת ישראל.

אליהו ישי: סבא-רבא של כל אחד שנמצא פה, או סבא-רבא של אבא של כל מי שנמצא פה, היה יושב ולומד תורה, והוא מסר נפש על תורת ישראל – בכל היהדות בכל העולם, אם זה במרוקו, אם זה בתוניסיה, אם זה פולין, אם זה רומניה, אם זה באיראן; בכל המקומות בעולם הם מסרו נפש על תורת ישראל.

אליהו ישי: בלי מסירות הנפש שלהם לא היינו פה ולא היינו מקימים מדינה.

אליהו ישי: והם מסרו נפש על התורה, והם ישבו ולמדו תורה עד כדי מסירות נפש.

אליהו ישי: כן, מסירות נפש.

אליהו ישי: אז מישהו רוצה פה לבוא ולהגיד לנו איך תולשים בחור מהסטנדר שלידו הוא יושב ולומד תורה, סתם בגלל שהוא רוצה לקבוע מכסה?

אליהו ישי: כי אתם יודעים שהציבור הזה מגיע, אבל לא יעזור לאף אחד – לא שאני מאיים: לא יגייסו בחור ישיבה אחד שיושב באמת ולומד תורה, כי ילכו אחריו אלפים ורבבות ומאות-אלפים לכלא.

אליהו ישי: תפתחו בתי-כלא לאותם מאות ואותם אלפים.

אליהו ישי: אז מה כל הקשקוש?

אליהו ישי: אז מה כל הצביעות הזאת?

אליהו ישי: אתם רוצים להוביל לקרע בעם?

אליהו ישי: אתם מתקרבים מאוד לקרע בעם.

אליהו ישי: תאמינו לי, מהר מאוד.

אליהו ישי: גם הנח"ל החרדי, שכבר יש – הוא ילך ויתדרדר ויצטמצם; גם באקדמיה וגם בתעסוקה.

אליהו ישי: אתם תגרמו לציבור גדול מאוד באוכלוסייה החרדית לסגת אחורנית.

אליהו ישי: הישגים של שנים, הישגים של שנים, בשביל שילוב חרדים בשירות כזה או אחר, אתם תלכו ותאבדו ותפסידו את זה.

אליהו ישי: וכל זה במטרה: אנחנו נחנך אותם; אנחנו נביא אותם לצבא בכוח.

אליהו ישי: הרי אתם יודעים שלא תוכלו לגייס אחד בכוח.

אליהו ישי: השר פרי, אתה הרי יודע היטב, לא תוכלו לגייס אברך אחד בכוח.

אליהו ישי: אברך שלומד תורה באמת – הוא ישב עם התורה גם בכלא בצבא.

אליהו ישי: אז למה לעשות את זה?

אליהו ישי: וחרדים בצבא יש, ואתם רואים אותם.

אליהו ישי: חרדים באקדמיה – אתם הייתם מאמינים שיש 10,000 חרדים באקדמיה?

חמד עמאר: צריך לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

אליהו ישי: מאה אחוז.

אליהו ישי: ולא אתם עשיתם את זה.

אליהו ישי: מעולם ממשלה מממשלות ישראל לא דאגה באמת לשילוב חרדים באקדמיה או לשילוב חרדים במעגל העבודה.

אליהו ישי: מעולם לא.

אליהו ישי: היינו צריכים לבוא אנחנו, החרדים, לממשלה ולדאוג לשלב את החרדים באקדמיה ובעבודה.

מיכל רוזין: – – –

אליהו ישי: ואת זה רק אנחנו עשינו.

אליהו ישי: ואת זה אתם רוצים להרוס.

אליהו ישי: אני מזהיר מדבר אחד – – –

מיכל רוזין: – – –

מיקי לוי: הוא לא שומע אותך, תגידי לו את זה.

אליהו ישי: אני מזהיר מדבר אחד: אני פה לא מעט שנים.

אליהו ישי: אני פה לא מעט שנים.

אליהו ישי: עוד כשהייתי שר העבודה והרווחה בשנת 1996 לא ראיתי איך משלבים את החרדים במעגל העבודה.

אליהו ישי: הייתי צריך אני בעצמי להתחיל לשלב קורסים והשתלמויות ולהכשיר את הציבור החרדי למעגל העבודה.

אליהו ישי: הממשלה מעולם לא עשתה את זה, ולא רצתה באמת לעשות את זה.

אליהו ישי: אגב, גם כשהוקם הנח"ל החרדי, הרבה מחברי הכנסת אמרו לבכירים בצבא: אל תקימו את הנח"ל החרדי, אל תיתנו לחרדים לגיטימציה.

אליהו ישי: אלו הדברים, וזה עצוב מאוד.

חמד עמאר: תודה רבה.

אליהו ישי: אני רוצה לסיים במשפט אחד.

אליהו ישי: המהלך שהכנסת מובילה היום הוא מהלך שיוביל לקרע בעם – לא בגלל שהחרדים לא בצבא.

אליהו ישי: החרדים כן בצבא, והחרדים כן באקדמיה, והחרדים כן בתעסוקה.

אליהו ישי: אבל למה שהכנסת היום תוביל בהצעת החוק – היא תוביל לקרע בעם.

אליהו ישי: אני אומר לכם את זה, תאמינו לי, מתוך כאב.

אליהו ישי: אני אומר את זה מתוך כאב, עם הרבה הרבה שנים של ניסיון בעשייה בבית הזה ובממשלות ישראל.

אליהו ישי: אתם תובילו עם הצעת החוק הזאת לקרע בעם ישראל, ואתם גודעים את הענף שכל העם היהודי יושב עליו.

אליהו ישי: ההיסטוריה של עם ישראל היא תורת ישראל, ובלי תורת ישראל אין כלום לעם ישראל.

אליהו ישי: מי שיושב ולומד תורה צריך ללמוד תורה, ומי שלא לומד תורה – ישרת בצה"ל.

אליהו ישי: לסיום, אני שירתי שלוש שנים בצה"ל.

אליהו ישי: לא יכולתי ללמוד יום שלם, ויש כמוני רבים; זה לא קל.

אליהו ישי: אבל מי שלומד תורה מוסר נפש, כמו שאומרת הגמרא באבות: פת במלח תאכל ומים במשורה תשתה, חיי צער תחיה ובתורה אתה עמל.

אליהו ישי: זו מסירות נפש.

אליהו ישי: ומי שלומד תורה, זה למען כלל ישראל.

אליהו ישי: ותוציאו מהלקסיקון שלכם שחרדים לא מתגייסים.

אליהו ישי: חרדים, אתם רואים אותם על מדים בהמוניהם.

אליהו ישי: רק תעשו את זה בצורה נכונה, ואל תתערבו, ואל תפגעו, ואל תקבעו מי ילמד תורה ומי לא ילמד תורה.

אליהו ישי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת משולם נהרי.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כל היום אנחנו שומעים על השוויון בנטל, וחוזרים על זה, וחוזרים, וחוזרים.

משולם נהרי: השאלה היא אם באמת הבעיה היא השוויון בנטל.

משולם נהרי: דיברו פה על ערך לימוד התורה.

משולם נהרי: אני לא אחזור על הדברים שאמרו, אבל אין ספק שאין ישראל אומה אלא בתורתה.

משולם נהרי: כולם מבינים את זה.

משולם נהרי: עמי תבל מבינים את זה.

משולם נהרי: כל העמים כולם יודעים את הייחודיות שיש לעם ישראל בתורתו, ואני לא בטוח שאנחנו מספיק יודעים.

משולם נהרי: עברנו כברת דרך בהרבה תחומים במדינת ישראל.

משולם נהרי: גם בחינוך החרדי עשינו כברת דרך, והכול בהבנות ובבניית גשרים.

משולם נהרי: תמיד ידענו שמי שיושב ולומד תורה – זו זכות גדולה לעם ישראל, ועם ישראל לא יכול להתקיים, וגם לא יוכל להתקיים, לא תהיה לו שום ייחודיות, אם לא ישמרו על התורה.

משולם נהרי: וגם תמיד ידענו שמי שלא לומד תורה צריך להתגייס.

משולם נהרי: וכמו שהזכירו פה, מעט מאוד עשתה הממשלה.

משולם נהרי: לא רק שהיא לא סייעה, אלא היא מצד אחד תקפה ומצד שני לא סייעה ולא נתנה פתרונות.

משולם נהרי: אבל כשאני רואה היום את המצב, את הממשלה הנוכחית – את השותפים, יותר נכון – ואני רואה את זה לא רק בתחום הזה של לומדי התורה.

משולם נהרי: בואו ניקח את תחום החינוך.

משולם נהרי: מעולם לא היה דבר כזה שאנחנו מרגישים רדיפה.

משולם נהרי: ואני אומר לכם שאני הרבה שנים במערכת החינוך, ועשינו כברת דרך.

משולם נהרי: גם אלה שתוקפים ואומרים שאין ליבה, הם פשוט לא יודעים על מה מדברים.

משולם נהרי: רוב-רובה של המערכת מקיימת ליבה.

משולם נהרי: רובה מקיימת 100% ליבה, ואני יכול להראות את התוכנית של משרד החינוך שמבצעים במוכר שאינו רשמי.

משולם נהרי: אבל למדנו דבר אחד: אנשים מניפים דגל.

משולם נהרי: ואין מה לעשות, כשהוא מניף דגל, כולם צריכים ללכת אחריו, ולא מעניין אם מדובר ב-200,000 ילדי ישראל שהולכים לסבול בגלל דגל שמישהו מניף, ולא אכפת לסגור לתלמידים תקציבים בגלל שלא מוצאת חן בעיניו המסגרת שבה הם נמצאים.

משולם נהרי: לא היה דבר כזה בכלל.

משולם נהרי: עד שהגענו למצב הזה שיש גם ליבה, ויש מיצ"ב, פתאום מחזירים אותנו אחורה.

משולם נהרי: הולכים והורסים גשר אחרי גשר, גשר אחרי גשר – דבר שעלה בעמל רב כדי ליצור אמון הדדי.

משולם נהרי: וזה לא רק בתחומים האלה אלא בהרבה תחומים, דברים שהיה אפשר לדבר ולהתקדם.

משולם נהרי: מה עושים למען הנוער הנושר?

משולם נהרי: אלפי תלמידים מסתובבים ברחובות, ולא רק שלא מגייסים אותם – לא מלמדים אותם מקצוע.

משולם נהרי: רוצים שהילדים הללו ישתלבו בעבודה.

משולם נהרי: מה עושים למען הנוער הזה?

משולם נהרי: כשבאים ומדברים, כשבאים ומבקשים, כשבאים ומתריעים – טוב, אין תקציב.

משולם נהרי: ומדובר באלפים, אלפי בני-נוער.

משולם נהרי: בואו תראו מה קרה לתרבות שלנו.

משולם נהרי: בעוד התרבות הכללית – התרבות הכללית היא תרבות העמים, התרבות שייבאנו מהגולה, שהיא לא שייכת לנו, שהיא לא חלק מאתנו.

משולם נהרי: אימצנו אותה במאות מיליונים, והשקענו תקציבים על גבי תקציבים, והתקציב הולך ועולה, ועולה, ועולה למעלה מ-600 מיליון.

משולם נהרי: ואילו בתרבות היהודית, שהיא תעודת הזיהוי שלנו, שהיא הכרת המורשת היהודית, שהיא להכיר את מורשת אבותינו – שם זה הולך ופוחת, והולך ופוחת, ומ-100 מיליון הגענו ל-23 מיליון.

משולם נהרי: איפה נשמע דבר כזה?

משולם נהרי: התרבות שלנו – כל העמים גאים בתרבותם, במורשת שלהם.

משולם נהרי: אנחנו מתביישים במורשת שלנו?

משולם נהרי: אנחנו, דווקא במורשת היהודית, בתרבות היהודית, הולכים ויורדים והולכים ויורדים?

משולם נהרי: ואחרי זה אנחנו שואלים: איפה הערכים?

משולם נהרי: מדוע הנוער לא מכיר את מורשת אבותיו?

משולם נהרי: אז על מה אתם מדברים?

חמד עמאר: צריך לסיים.

משולם נהרי: גם על לומדי התורה?

משולם נהרי: שיסגרו את בתי-המדרש?

משולם נהרי: במקום לחזק ולעודד ולראות שבני-הנוער יכירו יותר ביהדות – – –

חמד עמאר: צריך לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

משולם נהרי: רבותי – – –

מיקי לוי: מי מפריע להם?

משולם נהרי: מפריע להם.

משולם נהרי: אם היה מפריע להם – לא היו עושים, לא היו מטילים גזירות על מערכת החינוך כפי שעשו עכשיו, באגרסיביות – – –

מיקי לוי: לא, חוק נהרי – – –

חמד עמאר: צריך לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

משולם נהרי: חוק נהרי הציל 200,000 תלמידים.

מיקי לוי: חוק נהרי הביא – – –

משולם נהרי: הוא הציל את מערכת החינוך.

משולם נהרי: הוא הציל את הממלכתי-דתי כאשר הממלכתי-דתי היה בפשיטת רגל, גם אתה יודע.

משולם נהרי: האנשים שלכם, לאן הם שולחים את הילדים שלהם אם לא לבתי-ספר הפרטיים כמפלט ממה שקורה במערכת הממלכתית?

משולם נהרי: אתה רוצה לשדרג?

משולם נהרי: אדרבה.

משולם נהרי: קח את החינוך הציבורי ותשדרג אותו – תוסיף לו תקציבים, תבנה אותו, תקנה ערכים.

משולם נהרי: אבל אתה הולך לסגור כדי להוריד אחד, כדי ליצור לעצמך יתרון מדומה?

משולם נהרי: כך לא יוצרים יתרון.

משולם נהרי: יתרון יוצרים – – –

חמד עמאר: צריך לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

משולם נהרי: אני מסיים.

משולם נהרי: יתרון יוצרים כשאתה משקיע יותר ואתה עולה על השני, אבל לא כשאתה מנמיך את השני אתה יוצר לך את היתרון.

משולם נהרי: זו לא השיטה, זו לא הדרך הנכונה.

משולם נהרי: רבותי, רדו מהדברים הללו, תתחילו לדבר, תתחילו להתחשב אחד בשני.

משולם נהרי: תודה.

מיקי לוי: – – – כביקורת של החשבת הכללית באוצר – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יעקב מרגי.

מאיר פרוש: – – –

מיקי לוי: – – –

חמד עמאר: יש לך שש דקות.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת סגן השר מיקי לוי.

חמד עמאר: בבקשה.

קריאות: – – –

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר פרי, אדוני, חבר הכנסת פרוש, הדיון היום בקריאה ראשונה על חוק הגיוס – ודאי שלא אקרא לו חוק השוויון בנטל, כי אני חושב שצריך לחקור פעם אחת ולתמיד מי כאן הנטל ומהו הנטל, היכן השוויון, מי המועדף ומי המקופח.

יעקב מרגי: וכשייעשה אי-פעם מחקר אמיתי וצודק, תהיה לגיטימית חקיקת חוק שוויון בנטל.

יעקב מרגי: אני רוצה לתת לכם תזכורת היסטורית.

יעקב מרגי: עם הקמת המדינה הגיעה המדינה עם הציבור החרדי להסדר שנקרא תורתו-אומנותו, שעבר גלגולים רבים מאז.

יעקב מרגי: הוא החל ב-400 בחורי ישיבה כשהיישוב בארץ היה קטן, ועודכן ב-1968 ל-800 על-ידי משה דיין, ובתווך, בסוף שנות ה-50, היה מסלול של שלב ב' שקבע סגן שר הביטחון דאז, שהיום הוא נשיא המדינה, מר שמעון פרס.

יעקב מרגי: ובמהפך של 1977, יחד עם הרבה דברים טובים שקרו מאז, לפני שהליכוד התקלקל, נקבע המושג תורתו-אומנותו בעניין הגיוס לצה"ל.

יעקב מרגי: בעשור השלישי של מדינת ישראל הוגשו שלוש עתירות – זה במסגרת התזכורת ההיסטורית המרתונית – בעניין הגיוס לצה"ל, שבעקבותיהן חוקק חוק טל, שנפסל על-ידי הבג"ץ באופן מוחלט, אם אני לא טועה, בשנת 2009.

יעקב מרגי: ואני שואל: מדינה רצינית, ששולחת לוויינים לחלל, מדינה רצינית שפרצה כמעט כל מחסום – האם נעשה מחקר אחד על-ידי הממשלה לבחון את התהליכים והמגמות בחברה החרדית?

יעקב מרגי: האם הוגש מסמך מקצועי אחד לממשלה על יישום חוק גיוס זה או אחר, אם הוא ישים או לא ישים?

יעקב מרגי: מה זה יעולל לחברה, לצבא, לחברה החרדית?

יעקב מרגי: ואני אומר לכם במפורש, בידיעה: לא.

יעקב מרגי: כי, לצערי הרב, ממשלות ישראל עובדות רק במצבי לחץ ובאילוצים, ללא ראייה ארוכת טווח.

יעקב מרגי: האם מאז הקמת הנח"ל החרדי והמסגרות המקבילות בצה"ל – השח"ר הירוק והכחול – נעשו מאמצים בצה"ל להעצים ולהגדיל את המסגרות האלה?

יעקב מרגי: אני אומר לכם בידיעה ברורה: לא.

יעקב מרגי: בשלב מסוים משרד הביטחון וצה"ל אף בלמו את המגמות האלה של הגידול ביחידות האלה.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר לך ביושר, השר פרי, אני לא חושד בך שאתה מונע ממניעים כאלה ואחרים.

יעקב מרגי: יכול להיות – כי אני לא יכול לומר בוודאות שלא – שנעשתה עבודה רצינית על-ידך.

יעקב מרגי: אבל אני יכול לומר לך דבר אחד, חד וברור.

יעקב מרגי: בישיבת ממשלה, כשהיה דיון בממשלה הקודמת על השנתונים ועל הגיוס לצה"ל, הצגת הנתונים, אמר לי סגן הרמטכ"ל דאז, האלוף יאיר נוה: יעקב, קחו אותם לשירות האזרחי, אנחנו לא צריכים אותם בצה"ל.

יעקב מרגי: הוא אמר.

יעקב מרגי: הוא היה סגן הרמטכ"ל, ואני סומך עליו.

יעקב פרי: – – –

יעקב מרגי: זו האמת, מה לעשות, לפעמים האמת כואבת.

יעקב מרגי: כשאומר מח"ט בצה"ל בתקשורת: לא נוח לי עם השיח הדתי בצבא, אני מאמין לו.

יעקב מרגי: אני מאמין לו.

יעקב מרגי: רבותי, היום – – –

ישראל חסון: מרגי, גם לא נוח – – – קשה לנהל צבא בחמש רמות כשרות.

יעקב מרגי: אין ספק, אין ספק.

יעקב מרגי: נכון, בגלל זה.

יעקב מרגי: זו אחת הסיבות.

יעקב מרגי: חבר הכנסת חסון, זו אחת הסיבות.

יעקב מרגי: אני לא אומר שהוא אמר את זה בגלל שנאת חרדים.

יעקב מרגי: יש קושי.

יעקב מרגי: אני כמפקד – גם כמפקד אני אומר לך, כמי ששירת בצה"ל בסדיר ובמילואים: לא נוח למפקד שיש לו ביחידה חיילים מסוג כזה וחיילים מסוג כזה.

יעקב מרגי: זה לא נוח, זה לא טוב.

יעקב מרגי: היום יש כבר מסמכי מחקר של מכונים מסוימים שחוששים מגיוס מסיבי של חרדים לצה"ל.

יעקב מרגי: אחד החששות זה הדרת נשים בצה"ל.

יעקב מרגי: יש מפקדים, כפי שאמרתי, שהמסגרות החרדיות הן לצנינים בעיניהם, ולא לחינם גם דורשי השוויון מוכנים ומסכימים היום לשירות האזרחי והלאומי.

יעקב מרגי: השר פרי, תדע לך שבשנים עברו, מי היה מוכן להסדיר שירות אזרחי או לאומי בחוק למתגייסים?

יעקב מרגי: היה רק צה"ל, גיוס לצה"ל.

יעקב מרגי: לא דיברו, אבל זה לא בא ממקום טוב או בריא, במושגים – – –

ראובן ריבלין: השירות הלאומי של בנות דתיות כבר – – –

יעקב מרגי: לא לא, אני מדבר על חיילים.

יעקב מרגי: אנחנו כרגע מדברים על הבנים.

יעקב מרגי: כרגע אנחנו מדברים על הבנים.

ראובן ריבלין: הוא קיבל הכרה בחוקים של הכנסת.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר לך, הדיון שהיה בממשלה הקודמת לתת עוד תחנת יציאה בגיל 22 לשירות האזרחי – אני זוכר את הטונים ואת הדיבורים גם בתוך הממשלה.

יעקב מרגי: ועתה לגופו של החוק.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר לך, השר פרי, החקיקה היום היא מהלך אגרסיבי ומיותר שלא יביא לתוצאה המצופה – מאשר אותה מגמת גיוס שהולכת וגדלה מאליה בקרב הציבור החרדי.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר כאן בצער שהדיון הזה החזיר אותנו אחורה בכל מה שקשור בקבלת החייל החרדי בחברה החרדית.

יעקב מרגי: בשנת 2011 – – –

חמד עמאר: צריך לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

יעקב מרגי: מייד.

יעקב מרגי: מגיע לי כמה שניות ממה שהפריעו לי בהתחלה.

חמד עמאר: דווקא לך לא הפריעו בכלל.

יעקב מרגי: בתחילה.

עדי קול: מי הפריע?

עדי קול: לא הפריעו – – –

יעקב מרגי: הפעלת את המונה לפני שהתחלתי לדבר.

יעקב מרגי: ב-2011 – חשוב שיישמע מה שאני הולך לומר – ערכנו ביקור, ראש הממשלה נתניהו ואנוכי כשר לשירותי הדת, בגדוד הנח"ל החרדי, ושם נשאלה השאלה על-ידי ראש הממשלה: האם אתם נאלצים להוריד את בגדי הצבא לפני שאתם מגיעים הביתה?

יעקב מרגי: וכבר אז, ב-2011, נאמר שהתופעה הזאת הולכת ונעלמת, ויש יותר קבלה ולגיטימציה, וההורים גאים בנו.

יעקב מרגי: אמר אחד החיילים: המדים שלי מתנופפים בשבת בחבלי כביסה בשכונת בית-ישראל.

יעקב מרגי: תראו לאן הבאתם אותנו.

יעקב מרגי: תאמינו לי.

יעקב מרגי: תאמינו לי.

יעקב מרגי: נכון, נכון, לא מספיק; נכון, חוק טל לא מיצה את עצמו.

יעקב מרגי: אני לא מאשים רק את החברה החרדית.

יעקב מרגי: יכול להיות שהחברה החרדית לא נקטה צעדים כדי להביא את חוק טל לרמות המצופות.

יעקב מרגי: אבל ממשלות ישראל לא נקיות מהחטא הזה.

יעקב מרגי: ממשלות ישראל – – –

יעקב פרי: אתם הייתם חברים בקואליציות האלה שנים.

יעקב מרגי: אני אומר לך, אני אומר לך.

יעקב מרגי: וחבל שהזמן – בזה אני מסיים.

יעקב מרגי: כשאני פניתי, ידידי חבר הכנסת רובי ריבלין, כשאני פניתי לראש הממשלה, כשידענו תהיה מה החלטת בג"ץ, אמרנו: בואו ניקח את המגמות החיוביות שיש בחברה החרדית, בואו נעצים אותם.

יעקב מרגי: "כן, כן, אתה צודק" – אבל אתה יודע איך עובדים בסוף; עד שהגב לא צמוד לקיר לא פותרים את הבעיה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת – – –

יעקב מרגי: ולסיום, משפט אחרון: צריכים לזכור שהצלחתו של חוק נמדדת במידת הישימות שלו.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, ואחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים זה ישראל חסון?

ראובן ריבלין: יש אחריו – – –

חמד עמאר: יש, יש, יש, יש הרבה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב בראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הרבה דברים נאמרו פה הלילה, ואני, שמסתכל על מה שהתרחש לפני שהחוק הזה גובש ובהצגת הצעת החוק, כואב שהפערים שהתגלו לפני כן ועדיין קיימים הם, לצערי, לא רק שלא מתקרבים אחד לשני, אלא הפילוג והמחלוקת בתוך המגזרים השונים, בתוך עם ישראל – ואני מדגיש, בתוך עם ישראל, כי לצערנו בסוף המחלוקת היא בין יהודים ליהודים.

אברהם מיכאלי: יש לנו פה פחות מחלוקת עם החברים מהמגזר הערבי, כי הם מרגישים שבמחלוקת הזאת היהודים רבים אחד עם השני.

אברהם מיכאלי: אין לנו כרגע מחלוקת עם האוכלוסייה הערבית, כי אנחנו מראש כבר מניחים שאותנו – יותר נכון, אותם – אנחנו מכבדים ואין לנו יכולת לאכוף עליהם לשאת את השוויון או את השילוב במסגרת השירות הצבאי.

אברהם מיכאלי: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שמי שסימן את המטרה לשם, כיוון גם את החץ.

אברהם מיכאלי: אדוני השר פרי, אני יודע שאתה עשית מאמצים לפי המטלה שהוטלה עליך.

אברהם מיכאלי: אתה, כאיש ששירת את המדינה עשרות שנים מחייך, אתה יודע גם לבצע הוראות של מי שביקש שתבצע את המטלה שהוטלה עליך, ואתה לקחת על עצמך מטלה איך לגרום לכך, כביכול – שילוב, ואיך לגרום לכך, כביכול – להשוות בין אוכלוסייה אחת לאוכלוסייה השנייה.

אברהם מיכאלי: אבל, לצערנו, בסוף, במקום שוויון, במקום שילוב בסוף יוצא פילוג.

אברהם מיכאלי: יש לנו, לצערנו, מלחמת תרבות בין אוכלוסיות שונות, ואוכלוסייה אחת מנסה כנראה לחנך בכוח, בדרך לא דמוקרטית, אלא – זה מזכיר לי את התקופות החשוכות של המדינה שממנה הגעתי כילד, אבל עוד מספיק הכרתי שם בגיל צעיר, וגם מהורי ומהורים של הורים שמעתי איך ברוסיה הקומוניסטית ניסו לחנך מחדש אנשים שלא הסכימו לדעות של השלטון.

אברהם מיכאלי: השלטון מנסה לחנך אנשים לכיוונים שלא מסכימים עם הקו של השלטון.

אברהם מיכאלי: זה מתבטא כביכול בשוויון בנטל ובשילוב, זה מתבטא בוויכוח שהיה פה השבוע בוועדת החינוך בנושא של הליבה.

אברהם מיכאלי: אלה דברים שבסוף – מצד אחד באים ואומרים: זה נאור, זה משהו שצריך להיות מובן מאליו.

אברהם מיכאלי: אבל שום דבר לא מובן מאליו.

אברהם מיכאלי: אנחנו לא רוצים לכבד את האמונות של האחרים, ובסוף באים בנימוקים דמוקרטיים ומנסים לפתור את זה.

אברהם מיכאלי: אני אגיד עכשיו, רבותי, את הדברים הכי נוקבים בנוגע לישיבות ההסדר.

אברהם מיכאלי: אני שירתי בישיבת הסדר, ואני יודע מה זה היה בתקופה של הקמת ישיבות ההסדר, במחזורים הראשונים, איך ישיבות ההסדר התחילו.

אברהם מיכאלי: גם אז זה לא היה משהו שמלכתחילה חשבו שזה אידיאלי.

אברהם מיכאלי: היה ויכוח גדול בין הרבנים שהקימו את ישיבות ההסדר.

אברהם מיכאלי: אבל אותו ויכוח של אז, שנמשך עד היום בין רבנים של הציונות הדתית – הם לא העלו על דעתם שבסוף זה יגיע למצב של כזה קרע, שאנחנו בסוף הגענו בימים האלה ובתקופה הזאת שאוכלוסייה אחת ממש ממש כאילו נלחמת באוכלוסייה השנייה.

אברהם מיכאלי: בסוף, מי שחופר בור לאחר, בסוף הוא נופל בבור הזה בעצמו.

אברהם מיכאלי: וזה מה שקרה בדיוק בימים האלה, כאשר מנסים שילוב כביכול לאלה שלא משרתים כביכול כמוהם.

אברהם מיכאלי: בסוף באו לישיבות ההסדר ואמרו: רבותי, גם אתם לא משרתים בשוויון; גם אתם לא משרתים בצורה שצריך לשרת חייל רגיל, נניח, אם הוא משרת שלוש שנים, ובקושי חצי מהתקופה הזאת אתם משרתים.

אברהם מיכאלי: כל זה קורה למה?

אברהם מיכאלי: כי אנחנו לא מסוגלים לכבד מישהו שונה מאתנו, מישהו שמאמין בדרך אחרת להיות אזרח במדינת ישראל.

אברהם מיכאלי: העיקר להוציא את העיניים לאחר; אם גם אני אפגע מזה אז זה לא נורא.

אברהם מיכאלי: זאת הגישה שכוונה מלכתחילה בהקמת הוועדה שהשר פרי עמד בראשה: איך לפגוע באוכלוסייה החרדית.

אברהם מיכאלי: העיקר לבוא ולהסיט את הוויכוחים הגדולים, שלצערנו הימים – היום בחוק התקציב, שאנחנו מעבירים אותו בימים האלה בכנסת, הוויכוח הגדול בין מי שמוביל את התקציב האכזרי הזה שאנחנו מתמודדים מולו היום – אם היינו מתמודדים לגופו של התקציב, אני יודע שלא נעים להתמודד מול תקציב כזה, אבל אם אנחנו בסוף מובילים את זה לכיוון של חרדים וגיוס חרדים, וזה הניצחון הגדול, בסוף אנחנו כביכול מסיטים את האש, והציבור מוחא כפיים למי שבסוף פוגע באותה אוכלוסייה, שהיא בעצם, מה לעשות, פעם מותקפת מימין ופעם מותקפת משמאל.

חמד עמאר: צריך לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

אברהם מיכאלי: לכן, אדוני היושב-ראש, החוק הזה הוא לא חוק מאחד; החוק הזה הוא חוק מפלג.

אברהם מיכאלי: ומי שמנסה בחוק הזה לעשות את הדברים בכוח, לצערנו הוא לא יצליח.

אברהם מיכאלי: הוא לא יצליח לעשות את זה, ובסוף, במקום לקרב אחד את השני, יגרום לכך שהקרע יגדל בין האחים.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת דוד אזולאי, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אני מבקש הערב הזה להיות לפה לאותם לומדי התורה הממיתים עצמם באוהלה של תורה, לאותם אלה שהפכו בשנים האחרונות להיות שק החבטות של החברה בישראל.

דוד אזולאי: איך כתוב?

דוד אזולאי: על גבי חרשו חורשים.

דוד אזולאי: גבי זה ראשי תיבות: גיוס בני הישיבות – אלו שבלימודם מחיים את העולם, אלו התורמים תרומה משמעותית לבניין הרוחני של העם והאומה.

דוד אזולאי: אין בכוונתי להיכנס כאן לוויכוח אידיאולוגי עם אף אחד מהנוכחים כאן.

דוד אזולאי: העניין הזה מוצה עד תום.

דוד אזולאי: אולם הצעת החוק הזאת המובאת לפנינו היום גורמת לדחייה של הציבור החרדי בתהליך שאותו אתם רוצים – שילובם של החרדים בחברה הישראלית.

דוד אזולאי: החרדים עברו תהליכים שונים במרוצות השנים, תהליכים שזכו לעידוד ותמיכה של גדולי ישראל.

דוד אזולאי: היום הזה יירשם בספר דברי הימים של מדינת ישראל כיום שחור, יום שבו מכריזה ממשלת ישראל מלחמה על אותה קבוצה מובחרת שגזרה על עצמה להחיות ולקיים את העולם בכוח לימוד התורה שלהם.

דוד אזולאי: בניו-יורק ובאירופה יהודים לומדים תורה בשקט ובבטחה, וכאן, במדינת ישראל, מדינת העם היהודי, אותה מדינה שהוקמה כדי לשמש כמקום שבו כל יהודי יוכל לחיות בלי לחשוש לרדיפה בשל היותו יהודי מאמין, הופכת להיות המדינה הרודפת את לומדי התורה.

דוד אזולאי: בעת הזאת, שבה חרב הקיצוצים מונפת על כל משרדי הממשלה, קצינים בצה"ל ייאלצו ללכת הביתה בשל בעיות תקציב.

דוד אזולאי: בדיוק בזמן שצה"ל סוגר טייסת מבצעית ומצמצם באופן משמעותי את גיוס חיילי המילואים, דווקא באותה עת במשרד הביטחון ובמשרד האוצר מבקשים להעמיס על קופת המדינה ולגייס אלפי חרדים.

דוד אזולאי: אמרו לנו שגיוס החרדים יקטין את הנטל על חיילי המילואים.

דוד אזולאי: הרי, חברי, מדובר בזריית חול ובניסיון להגדיל את הקיטוב וללבות את השנאה.

דוד אזולאי: הנה, ללא חרדים הורידו את חיילי המילואים מעל סדר-היום, שכן חיילי המילואים אינם מגויסים בשל בעיות תקציב.

דוד אזולאי: האם קרה משהו?

דוד אזולאי: האם הביטחון של מאן דהוא נפגע במדינה?

דוד אזולאי: האם טרם הגשת הצעת החוק ישבו חברי הוועדה – איפה השר פרי?

דוד אזולאי: – עם בכירים בצה"ל לשמוע את דעתם?

דוד אזולאי: בכמה הזדמנויות אמרו לי בכירים בצה"ל בשירות פעיל ובמילואים כי הצבא אינו צריך חרדים בתוך המערכת.

דוד אזולאי: אלוף במילואים אמר לי: אין לנו צורך בחיילים חרדים, כי הם אינם עונים להגדרה של לוחמים, ובמיוחד כשהם מגויסים בכפייה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק המוגשת היום לפנינו היא פרי של שנאה, והיא ההישג היחיד של מפלגת יש עתיד, שהתחייבה למנוע פגיעה בשכבות החלשות.

דוד אזולאי: דווקא המפלגה הזאת, שחרתה על דגלה את העזרה למעמד הביניים, כושלת פעם אחר פעם, והבשורה היחידה שיש לה לציבור היא גיוס בני הישיבות.

דוד אזולאי: מדינת ישראל מגישה היום הצעת חוק שאינה תואמת את הצרכים האמיתיים של הצבא בשנות האלפיים.

דוד אזולאי: צבא חזק לא נמדד רק בסד"כ שלו, אלא הוא נמדד ביכולת שלו להיערך לגל האיומים המופנה כלפי מדינת ישראל.

דוד אזולאי: אלוף-משנה ד"ר ראובן גל, שכיהן כפסיכולוג הראשי של צה"ל ומנהל מכון "כרמל" למחקרים אסטרטגיים, אומר כי "ועדת שפיר שמינה הרמטכ"ל כדי לבדוק את צורכי צה"ל לקראת שנות האלפיים המליצה על צמצום הדרגתי של כוח-אדם בצה"ל – הקטנת מסגרות, צמצום גיוס, קיצור השירות, הורדת גיל המילואים".

דוד אזולאי: גם ברק, שר הביטחון של הממשלה הקודמת, בהיותו רמטכ"ל הציע בפני פורום הממשלה את קיצור השירות הצבאי.

דוד אזולאי: ברק טען אז כי הצבא בנוי על יחידות קומפקטיות, ואינו זקוק לכוח-אדם גדול המצטרף מדי שנה.

דוד אזולאי: ואולם, בישראל יש אנשי מקצוע ויש פוליטיקה, ופעמים שהם צועדים במסלולים חד-סטריים והדיאלוג ביניהם הוא חד-כיווני.

חמד עמאר: צריך לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני כבר מסיים.

דוד אזולאי: לכן אני פונה לחברי, ואני לא מנסה כאן לשכנע: אני בטוח שטעות, תקלה, יצאה מתחת ידיכם, וחבל לי במיוחד על השר פרי, שתרם רבות למדינת ישראל, והוא ייזכר כאחד שתרם תרומה לגיוס בני הישיבות.

דוד אזולאי: נזכור דבר אחד: כי לא בכוח יגבר איש.

דוד אזולאי: אלה ברכב אלה בסוסים, אבל אנחנו בשם ה' נזכיר.

דוד אזולאי: במלחמת המפרץ, מי שזוכר, כל הצבא עמד, וראינו את נסי-הנסים.

דוד אזולאי: אותו דבר ב"עופרת יצוקה".

דוד אזולאי: כולנו זוכרים כמה נסים ונפלאות, למרות כל הצבא שלנו.

דוד אזולאי: לכן נזכור ולא נשכח: יש בורא לעולם, יש מנהיג לעולם.

דוד אזולאי: איך אמר דוד המלך עליו השלום: "אם ה' לא יִשְׁמָר עיר שָׁוְא שָׁקַד שומר".

דוד אזולאי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בפרשת השבוע התורה מתייחסת לגיוס ואומרת כך: הרי למה צריך גיוס?

נסים זאב: בגלל שחוששים ממלחמה, חוששים ממה שיקרה בעתיד.

נסים זאב: "כי תאמר בלבבך רבים הגויִם האלה ממני איכה אוכל להורישם".

נסים זאב: איך אני יכול להצליח?

נסים זאב: יש לנו מאות מיליונים סביבנו, אויבים, ואנחנו לא יודעים מה לעשות.

נסים זאב: צריך לגייס.

נסים זאב: התורה אומרת: "לא תירא מהם זָכֹר תִּזְכֹּר את אשר עשה ה'".

עיסאווי פריג': תהיה יצירתי.

עיסאווי פריג': תהיה יצירתי.

נסים זאב: אני יצירתי.

נסים זאב: תאמין לי – – –

עיסאווי פריג': בסוף היום – כדי שנתעורר.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת עיסאווי.

חמד עמאר: תודה רבה.

מיקי לוי: – – –

חמד עמאר: סגן השר מיקי לוי, תודה רבה.

חמד עמאר: בבקשה.

נסים זאב: תאמין לי שאני יצירתי – – –

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש – – – צריך – – –

זהבה גלאון: – – –

נסים זאב: אני לא מדבר עכשיו על לפיד, אני מדבר על הצבא.

נסים זאב: אני לא רוצה לדבר על לפיד.

נסים זאב: דיברנו על זה מספיק.

נסים זאב: עכשיו נדבר על צבא.

מיקי לוי: צריכים אדרנלין – – –

עדי קול: אדרנלין.

מיקי לוי: אדרנלין.

חמד עמאר: אתה רואה?

חמד עמאר: אתה רק עלית – כולם התעוררו.

עיסאווי פריג': אנחנו נמצאים parler, parler – – –

מאיר פרוש: מה אתה צוחק?

מאיר פרוש: השר פירון נכנס?

נסים זאב: הוא לא צריך.

נסים זאב: מספיק שהדמות שלו נמצאת מאחורי הדלת.

נסים זאב: זה מספיק לי.

מאיר פרוש: – – –

נסים זאב: רבותי, היום זה ט"ו באב, ולא היו ימים טובים לישראל כט"ו באב וכיום הכיפורים, שבהם בנות ישראל יוצאות בכלי לבן שאולים – למה שאולים?

נסים זאב: כדי לא לבייש את מי שאין להם כלי לבן – ויוצאות וחולות בכרמים.

נסים זאב: זה בעצם היום של השידוכים של בנות ישראל.

נסים זאב: תראו מה אתם מביאים ביום הזה.

נסים זאב: במקום לקצר את השירות של הנשים, של החיילות, שיזכו בעזרת השם לבנות את הבית שלהן, אתם אומרים להן: לא, תישארו עוד כמה חודשים, עוד חצי שנה בצבא.

נסים זאב: זה בט"ו באב?

נסים זאב: ביום הזה מביאים חוק בדיוק נגד הנשים?

נסים זאב: איפה מרצ באמת?

נסים זאב: איפה אתם?

נסים זאב: איפה השוויון?

נסים זאב: איפה הזעקה של הנשים ממעמד האישה?

נסים זאב: אין יותר פגיעה מזו כאשר מחייבים בכוח שאישה רווקה תמשיך לשרת בצבא במקום לבנות את ביתה.

נסים זאב: אנחנו יודעים, פריג' – הרי אתה יודע בדיוק מהי המשמעות של בחורה שתתחתן רק שנה אחת יותר מאוחר.

נסים זאב: זו בעיה.

נסים זאב: באוכלוסייה שלכם זו בוודאי בעיה.

עיסאווי פריג': היום האוכלוסייה הערבית כבר עברה את זה.

עיסאווי פריג': מחפשים אקדמאיות.

נסים זאב: אני לא יודע.

מרב מיכאלי: נסים, לא הבנתי.

מרב מיכאלי: מה אתה מתכוון?

מרב מיכאלי: שאם היא תתחתן בגיל 15 במקום בגיל 14?

נסים זאב: לא, אני לא אמרתי על הגילאים.

נסים זאב: את יודעת שאף אחת לא מתגייסת בגיל 14.

מרב מיכאלי: – – –

נסים זאב: מה שהיה הוא שיהיה.

נסים זאב: בשנת 2000 אני זוכר שראש הממשלה היה גם שר הביטחון – הייתה תקופה כזאת, וכולם זוכרים – והוא אמר:

נסים זאב: אנחנו רוצים צבא קטן וחכם.

נסים זאב: אבל הוא לא חשב שיהיה פעם מצב שבמקביל תהיה ממשלה גדולה ואטומה.

נסים זאב: זה לא עובד ביחד.

נסים זאב: מה לעשות?

נסים זאב: האחד סותר את השני.

יעקב מרגי: על הג'יפים.

נסים זאב: – – והחב"

נסים זאב: דניקים יגידו: We Need Moshiach Now.

נסים זאב: תארו לכם איזה רקידה יהיה פה.

קריאה: – – –

נסים זאב: קבוצות-קבוצות של ריקודים שעובדים את הקדוש-ברוך-הוא, עבודת השם.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

נסים זאב: באמת, אתם רוצים להרוס את הצבא?

קריאה: – – –

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני אומר לך: החוק הזה יביא לחורבן של הצבא.

נסים זאב: מה יהיה עם הקצינות?

נסים זאב: מה יהיה עם החיילות?

זהבה גלאון: זה הברסלבים.

נסים זאב: תתארי לך, חיילת שהולכת קצת לא בצניעות, יגידו לה "פריצע".

נסים זאב: אז מה היא תעשה?

נסים זאב: היא תתלונן.

נסים זאב: היא תתלונן אחר כך ותתבע אותו למשפט פלילי.

נסים זאב: למה?

מרב מיכאלי: על הטרדה מינית.

מרב מיכאלי: על הטרדה מינית.

נסים זאב: מה?

מרב מיכאלי: – – – הטרדה – – –

נסים זאב: הטרדה מינית.

נסים זאב: הנה, שמעת, הטרדה מינית.

נסים זאב: אז מה לעשות, אז מה אתם רוצים – –

מרב מיכאלי: לא להטריד מינית.

מרב מיכאלי: אפשר לא להטריד מינית.

נסים זאב: – – בכוח לגייס חרדים?

נסים זאב: אני אומר לך: אתם עושים עוול לצבא ההגנה לישראל.

נסים זאב: מי שבאמת רוצה להרוס את הצבא, אז באמת יביא את החוק הזה ויגייס חרדים.

נסים זאב: ותאמינו לי שבסופו של דבר אתם רק תתחננו: תעזבו אותנו, לכו, רק תעזבו אותנו.

נסים זאב: והחרדים לא ירצו, יגידו: לא, אנחנו – – –

קריאה: – – –

נסים זאב: פה, פה – – –

מרב מיכאלי: נסים, קניתי.

מרב מיכאלי: קניתי.

נסים זאב: "פה אשב כי איוויתיה", אני לא מוכן לעזוב את הצבא.

נסים זאב: כי מה שיקרה, כל המקומות האלה יהפכו לבתי-מדרשות, בית-מדרש בחינם.

נסים זאב: יש אוכל, שלוש ארוחות.

נסים זאב: לא – – –

דוד אזולאי: יש משכורת.

דוד אזולאי: יש משכורת בסוף החודש.

נסים זאב: אני אומר לכם: גם משכורת, שלוש ארוחות.

קריאה: – – –

קריאה: – – –

קריאה: – – –

נסים זאב: טוב, טוב, אבל אני לא, אני לא רוצה, אני לא רוצה להתחרות עם שר החינוך, באמת.

נסים זאב: – – –

מרב מיכאלי: נסים, כשאתה – – – את זה, זה נשמע כל כך מבטיח – – –

נסים זאב: טוב, – – – אני אפילו לא נגעתי בדברים המהותיים כי ממש – – –

חמד עמאר: אבל אתה צריך לסיים עוד מעט.

נסים זאב: "יכלה הזמן והמה לא יכלו", אדוני היושב-ראש, אם אני ארצה רק לפרט.

מאיר שטרית: – – –

מיקי לוי: – – –

נסים זאב: אז לכן אני אגע רק בכמה נקודות חשובות.

חמד עמאר: אתה צריך לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

נסים זאב: אני אסיים, אני כבר מסיים.

נסים זאב: אני יודע.

נסים זאב: אם לא, יזרקו אותי מהבמה.

נסים זאב: עכשיו תשמע, אדוני היושב-ראש – –

אליהו ישי: – – –

חמד עמאר: לא נזרוק אותך, אבל אתה תסיים.

נסים זאב: – – הרי ההשתנות של אופי האיומים בתחום הצבא – הכול השתנה, ואנחנו יודעים שבוודאי בכוח-אדם.

נסים זאב: הרי 4,000–5,000 הולכים לפטר היום, אנשים שנמצאים בצבא קבע, מיומנים, שיכולים באמת לתרום למדינה.

חמד עמאר: חבר הכנסת נסים, אתה צריך לסיים.

חמד עמאר: סליחה.

נסים זאב: הולכים, זורקים אותם, אנשים מיומנים, כבר נמצאים בצבא.

נסים זאב: אומרים להם "אללה מעכום", לכו – –

עיסאווי פריג': – – –

נסים זאב: – – אבל תביאו את הפרימיטיביים האלה, שלא יודעים בין ימינם לשמאלם.

נסים זאב: רוצים בכוח לאמן אותם.

נסים זאב: תגיד לי, אתה יודע מה זה אצל – אני לא רוצה לבזות אף אחד – מה זה ימין-שמאל, שמאל-ימין?

נסים זאב: הם צריכים את הבטטה, ואת הביצה בצד שמאל – – –

חמד עמאר: צריך לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת נסים זאב.

עיסאווי פריג': השעה 03:00, הוא לפחות מעורר אותנו, תן לו.

קריאה: אבל – – –

נסים זאב: כדי לזכור מה זה ימין ושמאל.

נסים זאב: אתם רוצים להביא אנשים, לחנך אותם, עכשיו.

נסים זאב: פשוט השתגעתם, זה הכול.

חמד עמאר: תודה רבה.

נסים זאב: אין לי מה לומר.

חמד עמאר: תודה רבה – – –

נסים זאב: אבל אני מבטיח שמה שלא יכולתי לדבר לגופו של עניין, בקריאה שנייה ושלישית אני, בעזרת השם, אעמוד פה על הדוכן לפחות שעה.

נסים זאב: אני מבקש שיהיו לי מספיק הסתייגויות כדי לשכנע את חברי הכנסת שהחוק הזה הוא באמת בעייתי.

נסים זאב: ואני הראשון שרוצה לשמור על הרמה ועל האיכות של צה"ל.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

חמד עמאר: אחריה – חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

ישראל חסון: חזק וברוך.

ישראל חסון: חזק וברוך, כבודו.

יעקב מרגי: – – – הערת אותנו.

חמד עמאר: בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חברי השר, חברותי וחברי, קודם כול, הכרת הטוב לחבר הכנסת נסים זאב, שעורר את כולם לקראת הדיבור שלי.

שולי מועלם-רפאלי: אז – הכרת הטוב.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לפתוח במאמר של הרב קוק, שבספר "אורות" כותב שמדינת ישראל היא יסוד כיסא ה' בעולם, ומהמקום הזה לקרוא לחוק שמוצע כאן לא "השוויון בנטל" אלא "השיתוף בזכות", ולהגיד שגם אנחנו, ראה זה פלא, חושבים שיש משמעות גדולה ועמוקה ללימוד תורה, ויחד עם זאת יש גם זכות גדולה להיות שותפים בממלכה היהודית, בתקומת מדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: והזכות היא גם בלימוד תורה וגם בגיוס לצבא.

שולי מועלם-רפאלי: נהיה ככה איזה בון-טון בתקופה האחרונה להשמיץ את ישיבות ההסדר, שהן באמת האופן המופלא שבו אנשים משלבים בין שירות בצבא ללימוד תורה.

שולי מועלם-רפאלי: אז אני רוצה להרגיע את כולם: מי שהולך לישיבת הסדר לא הולך ל-17 חודשים, הוא הולך לחמש שנים.

שולי מועלם-רפאלי: לא משנה איך תקראו לזה, הוא הולך לחמש שנים.

שולי מועלם-רפאלי: וכיוון שאנחנו מאמינים שיש חשיבות גדולה בלימוד תורה ובגיוס לצבא, הוא מחלק את הזמן באופן שהחליטו שהוא נכון, גם כדי שהוא יעמיק בלימוד התורה וגם כדי שהוא יוכל באמת לקיים את ההגנה המתבקשת בזמן מלחמה ובזמן שלום על המדינה, ועל העם, ועל כל החברה שנבנית כאן.

שולי מועלם-רפאלי: אז ישיבות ההסדר הן השילוב המופלא שהביאה הציונות הדתית.

שולי מועלם-רפאלי: ולא סתם, לפני שנים ספורות, ישיבות ההסדר זכו בפרס ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: ברוך השם, יש פה משהו טוב.

שולי מועלם-רפאלי: ואין מקום להטיל רפש, ולקרוא לסגירה ושוויון.

שולי מועלם-רפאלי: אין שוויון.

מאיר פרוש: למה?

שולי מועלם-רפאלי: אדם שמשרת בגולני ואדם שמשרת בתור ספורטאי מצטיין, ואנחנו מייחסים חשיבות לזה ואף לזה – זה לא שווה.

שולי מועלם-רפאלי: אבל כיוון שאנחנו מייחסים חשיבות לכל המבנה של מדינת ישראל, אז יש פה חשיבות עצומה ללימוד תורה, ויש פה חשיבות עצומה לגיוס לצבא.

שולי מועלם-רפאלי: ישיבות הסדר רבות בעיקר התחילו בפריפריה.

שולי מועלם-רפאלי: הרווח של החברה הישראלית בכל שנות קיומן של ישיבות ההסדר הוא בהיותן מנופי צמיחה רבים במקומות שבדרך כלל היה קשה להביא אליהם אנשים.

שולי מועלם-רפאלי: ישיבות ההסדר גרמו באמת לתזוזה מהמרכז לפריפריה, ולהקמה והובלה של מוסדות חסד ועמידה בראש ארגוני חסד וארגוני מנהיגות.

שולי מועלם-רפאלי: ואין טעם, אין טעם לזרוק רפש על הדבר הטוב הזה.

שולי מועלם-רפאלי: ישיבות ההסדר, המטרה שלהן היא לייצר עולם שלם שהוא חלק מהחברה הישראלית.

שולי מועלם-רפאלי: ואני חושבת שאם חבר הכנסת נסים זאב בחר לתת רק חלק מהגמרא בתענית, שהזכרנו אותה אתמול, אז הגמרא בתענית מתחילה ש"לא היו ימים טובים לישראל כחמישה עשר באב ויום הכיפורים".

שולי מועלם-רפאלי: ומה הקשר בין שני הימים האלה, יום כיפור, מצד אחד, וחמישה-עשר באב?

שולי מועלם-רפאלי: הקשר הוא חשבון הנפש.

שולי מועלם-רפאלי: ואני חשה שכשאנחנו עומדים כאן היום ומדברים על חוק שהמטרה שלו היא להביא לאיזשהו קשר בתוך החברה הישראלית, לאיזושהי החלטה של כל החברה להיות מעורבת אחת בשנייה – זה חשבון הנפש שצריכה לעשות גם החברה הישראלית בכללותה, וגם הציבור החרדי, ובעיקר המנהיגים של הציבור החרדי, חברי חברי הכנסת.

שולי מועלם-רפאלי: בעיקר המנהיגים של הציבור החרדי צריכים לשאול את עצמם איך זה ששנים רבות כולכם ידעתם שיש שוליים שלא לומדים בישיבות ובכל זאת לא גייסו אותם, ובכל זאת הם לא נשאו בנטל או בשיתוף הזה במקומות אחרים.

שולי מועלם-רפאלי: איך יכול להיות ששנים רבות הנהגת הציבור החרדי ישבה בממשלות ישראל, איך הגענו למצב כזה שביטלו את חוק פרי – את חוק טל, סליחה, ובעצם נהייתה מין עמידה מול שוקת שבורה.

שולי מועלם-רפאלי: אז אני קוראת לכולנו לעודד את הגיוס לצבא ואת לימוד התורה, לעודד את החלק להיות שלם יהודי אחד שבונה פה את הממלכה, ולהסתכל על זה כעל שיתוף בזכות.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לסיים ולהגיד שחיילי ההסדר, באופן מובהק, 80% מתוכם משרתים שירות קרבי.

שולי מועלם-רפאלי: רבים מהם, רבים מהם הולכים לפיקוד וממשיכים לשרת יותר מהזמן שהם חשבו בהתחלה.

שולי מועלם-רפאלי: רבים מהם נמצאים בשירות המילואים באופן הרבה יותר משמעותי.

שולי מועלם-רפאלי: וכשבאים ורואים מסלול שהוא הצלחה כל כך גדולה, הצלחה חברתית והצלחה חינוכית והצלחה תורנית, שנבנתה במשך שנים כל כך רבות, להיזהר בבקשה, להיזהר, כי יותר קל להרוס מאשר לבנות.

שולי מועלם-רפאלי: ואני רוצה לסיים ולהגיד דבר בשמו של רבי מאיר שפירא, שהוא אולי המיצוי של למה אנחנו נמצאים כאן.

שולי מועלם-רפאלי: רבי מאיר שפירא קורא את המשנה במסכת שבת:

שולי מועלם-רפאלי: שלושה דברים צריך אדם לומר בתוך ביתו ערב שבת עם חשכה: עישרתן, עירבתן, הדליקו את הנר; ואפשר לקרוא את זה רדוד, ואפשר לקרוא את זה עמוק.

שולי מועלם-רפאלי: "עישרתן", זאת שאלה שכל אחד מאתנו צריך לשאול את עצמו, האם הוא מעשר זמן לסביבה ולעצמו?

שולי מועלם-רפאלי: "עירבתן" – האם הוא מעורב בסביבה והסביבה מעורבת בו?

שולי מועלם-רפאלי: ו"הדליקו את הנר", זה מה שאנחנו צריכים לעשות – להדליק את הנר הזה, שמתוכו, בעזרת השם, תמשיך הלהבה של העולם היהודי, שמקורה בתורה והמשכה בבנייה של הקומה הנוספת במדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת משה פייגלין.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, ויהי בחצי הלילה, סימס לי סטודנט צעיר עכשיו, שעדיין סטודנט באוניברסיטת בן-גוריון, והוא שואל: מה הקשר בין השיחות המדהימות שקורות כאן לבין המשטר הדמוקרטי?

אבישי ברוורמן: ואמרתי: באמת, אין קשר.

אבישי ברוורמן: כי למרות המאמצים העילאיים שקורים פה בלילה, אנחנו נתעורר בבוקר, הרוב האוטומטי של אותה קואליציה מפוארת יגיד שהיא הביאה בשורה לעם ישראל, יש שוויון בנטל ובא לציון גואל.

אבישי ברוורמן: רבותי, אני מצביע בעד החוק.

אבישי ברוורמן: מדוע אני מצביע – שואל אותו סטודנט – בעד החוק?

אבישי ברוורמן: משום שאנחנו חיים בעולם של כאילו, perception is reality, הפרצפציה היא המציאות.

אבישי ברוורמן: ואיך אתה מאוניברסיטת בן-גוריון, מעריצו של בן-גוריון ואחריו אשכול, יכול להצביע נגד השוויון בנטל?

אבישי ברוורמן: ולכן, אני מצביע, כדי שלא יגידו שמפלגת העבודה, ממשיכתה של מפא"י ההיסטורית, מצביעה נגד השוויון בנטל.

אבישי ברוורמן: אבל להד"ם, לא היו דברים מעולם.

אבישי ברוורמן: בואו נדבר על שוויון בנטל אמיתי.

אבישי ברוורמן: קודם כול, אני רואה שיש פה כמה מידידי החרדים, ורבותי, השוויון בנטל האמיתי זה אותו מאמץ אמיתי כדי שנחזור לעבודה.

אבישי ברוורמן: אני מזכיר עוד פעם את אותו ויכוח אדיר, כאשר הרב קרליץ, הידוע בכינויו חזון-אי"ש, ירד לבני-ברק – לא הרב קרליץ; תראו, ויהי בחצי הלילה.

אבישי ברוורמן: בן-גוריון, ראש הממשלה ירד לבני-ברק, אני רואה את יעקב אשר, ראש עיריית בני-ברק, ולפתע המילים כלות מפי – ירד לבני-ברק לפגוש את החזון-אי"ש, והחזון-אי"ש אומר לו: נכון, יש גשר צר, ועל הגשר הצר עוברת כרכרה, ואת הכרכרה הזאת, שהיא עמוסה בטובין, נושא גמל, סוחב גמל.

אבישי ברוורמן: בצד השני כרכרה ריקה, גם אותה גורר גמל.

אבישי ברוורמן: ולפתע נתקלות אחת מול השנייה על הגשר הצר; למי זכות הקדימה?

אבישי ברוורמן: ואומר בן-גוריון: ברור שהעגלה הריקה צריכה לפנות מקום לעגלה העמוסה.

אבישי ברוורמן: ואז החזון-אי"ש הגדול אומר לדוד בן-גוריון: אנחנו עמוסים בתורה ומצוות ואתם ריקים.

אבישי ברוורמן: אומר לו בן-גוריון: ויישוב הארץ אינה מצווה?

אבישי ברוורמן: והגנה על החיים אינה מצווה?

אבישי ברוורמן: ואז שחררו 400 תלמידי חכמים, בן-גוריון, מגיוס בצבא ומעבודה.

אבישי ברוורמן: לימים, אותו מספר קטן הלך וגדל.

אבישי ברוורמן: הגיע מנחם בגין לשלטון, עדיין אחוז ההשתתפות של יהודים חרדים בכוח העבודה היה כמו של יהודים מסורתיים וחילונים, כמו בלונדון, כמו בניו-יורק; כמו בלונדון – יהודים חרדים עובדים.

אבישי ברוורמן: כאן נוצרת מערכת תמריצים לא טובה.

אבישי ברוורמן: ולכן, במקום להגיד: רבותי, אנחנו נותנים לאחינו החרדים, מורידים אפליות, והם נכנסים למעגל העבודה, ובמקביל אנחנו מגייסים אותם בהדרגה, מכיוון שאנחנו יודעים שעם כל הכבוד לצבא הגנה לישראל, שאת החוק הזה יישם על פני זמן, כמה גדודי "גלאט כושר" עם הדרת נשים ועם הדברים האלה צה"ל יקלוט כרגע?

אבישי ברוורמן: ולכן, באהבה ולא בשנאת חינם נחזור לאותו אחוז השתתפות בכוח העבודה, וניצור פה את הסיפור, ונגייס לצבא בהדרגה, בשום שכל.

אבישי ברוורמן: אבל צריך ללכת לציבור ולהגיד לו: אנחנו הבאנו סחורה, אנחנו שינינו בשוויון בנטל ואנחנו הבאנו למשילות.

אבישי ברוורמן: רבותי, את נושא העבודה לא פותרים, ולגבי הצבא עוד אנחנו נראה מה יקרה, ובמקביל משסים איש ברעהו, כי בעידן המודרני טקטיקה זה טוויטר ואסטרטגיה זה פייסבוק; לא בעולם שאני גדלתי, שהעולם של הסנהדרין והעולם של נבחרי הציבור צריך להיות מובל על-ידי אלה שהם אליטה משרתת.

אבישי ברוורמן: כן, אליטה, שבאו מדלת העם וממקומות אחרים, אנשים רציניים שעושים את החומר ושואלים: מה יהיה על נכדינו כאן, בארץ הקודש, שהבטחנו להם שאנחנו בונים פה חברת מופת, כשלפני אלפיים שנה על שנאת חינם הבית הזה התרסק.

אבישי ברוורמן: ולכן, רבותי, אפשר לפתור את הבעיה.

אבישי ברוורמן: אנחנו הגשנו חוק, אפילו אני הקטן ממעש, בכנסת שעברה, אמרתי: חופשי ללמוד – אני יושב פה מול אדם שהוא מבוגר אחראי, אני קורא לו ישראל חסון, כי באמת איש חסון הוא.

אבישי ברוורמן: ורבותי, אתם רוצים שוויון שגם הערבים וגם החרדים, חלקם יתגייסו לצבא, מי שרוצה, אבל אחרים ילכו לתרום?

אבישי ברוורמן: תנו להם תמריצים.

אבישי ברוורמן: ומה התמריצים?

אבישי ברוורמן: אמרנו: מי שמשרת יקבל אחרי שנה ראשונה תגמול מקביל לשכר המינימום.

חמד עמאר: צריך לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

אבישי ברוורמן: בבקשה, גם הערבים שהולכים לשירות אזרחי, לא שירות צבאי, יקבלו.

אבישי ברוורמן: ורבותי, עם תמריץ כזה – זה לא שילכו לטייל בעולם, אלא רק אם ילכו להכשרה מקצועית או לימודים, כדי לשפר את ההון האנושי.

אבישי ברוורמן: אבל אנחנו בקריסת המשילות הישראלית.

אבישי ברוורמן: אנחנו מוציאים מהדמוקרטיה הישראלית את נשמת אפה, כי משילות זה לא 4.5% וזה לא 20 או 18 שרים.

אבישי ברוורמן: זה הטמטום הזה, שבמקום ששרים יעבדו ביחד על פרויקט, כל אחד מושך במקום לכיוון אחר, לא אקרא להם – ארבעה סוסים, זה מושך לכאן וזה מושך לכאן – לא חמורים, אדוני סגן השר, כי חמורים זו חיה הרבה יותר חכמה מסוס, ולא אעליב את החמורים על ההתנהלות.

אבישי ברוורמן: ודבר שני, חברי כנסת – –

חמד עמאר: צריך לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

אבישי ברוורמן: – – במקום שישבו בוועדה אחת ויהיו אנשים מקצועיים, יושבים פה בארבע ועדות, רצים ממקום למקום, במקום – או שיגדילו את מספר חברי הכנסת, או שיורידו את מספר הוועדות, בלי הכיבודים, ויעריכו אנשים על-פי המקצועיות שלהם, שיעבדו בהתמקצעות, ולא כל גן-השעשועים הזה, שאחרי זה אומרים: זאת הדמוקרטיה.

אבישי ברוורמן: זו לא דמוקרטיה, זו הצגה לשוטים, שלפני זה, באמצעות הפייסבוק אנחנו רוצים להוביל את העם היהודי ואת אחינו הגרים.

אבישי ברוורמן: קשקוש בלבוש, היה אומר על זה יצחק רבין המנוח.

אבישי ברוורמן: ולכן אצביע בעד ולבי מתפלץ.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת משה פייגלין – איננו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת ישראל חסון.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

אורי אריאל: המצב הולך משתפר מרגע לרגע.

מיקי לוי: בגלל שנאמת נאום חכם, אני בא ללחוץ לך את היד.

ישראל חסון: רגע, רגע, אל תפעיל לי עוד.

ישראל חסון: אני מחכה שמיקי ישב.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

חמד עמאר: – – – לא, לא.

ישראל חסון: לא נורא, לא נורא.

חמד עמאר: לא נורא.

מרב מיכאלי: חברותי, מה?

ישראל חסון: – – חברותי חברות הכנסת, אני מעולם לא השתתפתי בדיון שהיה בו כל כך הרבה כאב אמיתי וגיבוב כל כך גדול של צביעות.

ישראל חסון: ואני אומר צביעות ואני אסביר למה.

ישראל חסון: מה זה החוק הזה?

ישראל חסון: מה זה המושג שוויון בנטל?

ישראל חסון: מי שרוצה, נניח נקרא לזה זהות בנטל – יש חוק, יש חוק שירות ביטחון, לא צריך לחוקק שום חוק.

ישראל חסון: למה צריך חוק?

ישראל חסון: רק מי שלא רוצה יוצר חוק.

ישראל חסון: מה החוק הזה אומר?

ישראל חסון: יקירי, באמת מורי, יעקב פרי, שאני קטונתי מלחלוק לו מחמאות, נאלץ פה, בגלל מערכת פוליטית צבועה מלמטה עד למעלה, לתמרן.

ישראל חסון: זו לא מערכת פוליטית שהיא צבועה – היא שטחית, היא שטוחה והיא לא רלוונטית לשום דיון.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, המפלגה שלך בכנסת הקודמת הצביעה נגד, היום היא תצביע בעד.

ישראל חסון: למה?

ישראל חסון: זוכר משהו, מאיר?

ישראל חסון: אני זוכר משהו.

חמד עמאר: אני אעדכן אותך.

ישראל חסון: לא לא, בסדר.

חמד עמאר: המפלגה שלי הצביעה בעד ואתה לא זוכר, ואנחנו הצענו את ההצעה – – –

ישראל חסון: סלח לי, אדוני, המפלגה שלך הצביעה נגד וכדאי שתבדוק.

ישראל חסון: בגלל אותה סיבה שהיא הצביעה נגד אנחנו היום נמצאים איפה שאנחנו נמצאים.

חמד עמאר: אנחנו הגשנו הצעת חוק ואתם הצבעתם נגד.

ישראל חסון: אבל רגע רגע, רגע.

מיקי לוי: חבר הכנסת חסון, עשיתם את אותה ועדה בקדנציה הקודמת.

ישראל חסון: נכון.

ישראל חסון: אתה רוצה לשמוע – – –

מיקי לוי: המפלגה שלך.

ישראל חסון: רגע, אתה רוצה לשמוע עכשיו את דעתי?

מיקי לוי: כן.

ישראל חסון: אוקיי, תשמע את דעתי, בוא תשמע את דעתי.

מאיר שטרית: – – –

ישראל חסון: מיקי, בוא תשמע את דעתי.

ישראל חסון: תשמע את דעתי, בסדר?

ישראל חסון: ואני ממשיך מהמקום שבאמת מכובדי פרופסור ברוורמן התחיל בו, אני רוצה להמשיך.

ישראל חסון: חוק שירות ביטחון חוקק בשנת 1949, בתום מלחמת העצמאות.

ישראל חסון: בן-גוריון מצא את עצמו פה עם חצי מיליון אזרחים, האויבים על הגבולות, בגבולות החיצוניים, מצב כלכלי על הפנים – נכון, רונית?

ישראל חסון: – מצב כלכלי על הפנים – אתה אתי, מיקי?

מיקי לוי: כל הזמן.

ישראל חסון: מיליון משארית הפליטה מתדפקים על שערי המדינה, עוד 2 מיליון יהודים במזרח, בארץ המוצא שלך ושלי, עומדים לעלות בדרך ארצה.

ישראל חסון: והבן-אדם צריך ליצור צבא, אין כסף, להגן על הגבולות, ליצור חברה וערכים.

ישראל חסון: על בסיס הדברים הללו הוא חוקק את חוק שירות ביטחון שאמר:

ישראל חסון: צבא סדיר עלות אפס, כי לכולם אין, אני אצרוב את החברה הישראלית, אצור את – בהרכב הדמוגרפי, בתמהיל הזה, אני אצור את העם ואני אלך קדימה.

ישראל חסון: הוא צדק 50 שנה.

ישראל חסון: אתה 65 שנים אחרי.

ישראל חסון: בזמנו של בן-גוריון שירתו 80% במילואים.

ישראל חסון: אני טועה, עמר?

ישראל חסון: לא טועה.

עמר בר-לב: לא זוכר.

ישראל חסון: מה קורה היום?

ישראל חסון: היום במבצע "עמוד ענן" תושבי אשקלון, אשדוד ושדרות הסתכנו יותר מחטיבה 7, גבעתי והצנחנים ביחד.

ישראל חסון: האיום הרקטי על מדינת ישראל הוא יותר גדול מכל איום אחר.

ישראל חסון: זה אומר שתושבי תל-אביב הם חזית לא פחות מחטיבה ממוצעת בצה"ל.

מיקי לוי: מסכים.

ישראל חסון: היום משרתים במילואים 17%, ביום טוב.

ישראל חסון: המודל שעליו נבנה הרעיון צריך להיבחן.

ישראל חסון: בבחינה הזו יכול לקום משמר לאומי, שאני אומר לך, שכשאני אבוא לרב פרוש ואגיד לו: אדוני, אני צריך ממך עזרה בשביל לחלץ את האנשים החלשים, בשביל לטפל, בשביל לעזור, בשביל משמר לאומי – אני אומר לך: לא אדון עיסאווי פריג' ולא הרב פרוש יגידו לי לא.

מיקי לוי: אבל יש להם את האפשרות הזו.

ישראל חסון: רגע.

ישראל חסון: רגע.

ישראל חסון: מיקי, תאמין לי, כשנכנסנו לשיחות הקואליציוניות אני ישבתי מול האנשים שדיברו אתי בשיחות.

ישראל חסון: אמרתי להם: תפסיקו לדבר אתי על שוויון בנטל, אין מושג כזה בטבע.

ישראל חסון: יכולה להיות זהות בנטל, אין דבר כזה שוויון.

ישראל חסון: טייס 15-F שטס עכשיו אני לא יודע לאן – הוא לא שווה לי בנטל, הוא יכול להיות זהה לי בנטל.

ישראל חסון: וזה לא טרמינולוגיה, זה משמעותי.

ישראל חסון: באתי, אמרתי להם: חבר'ה, תקשיבו, תבואו לאחינו – ואני אומר לך: לאחינו תבואו.

ישראל חסון: חבר'ה, לפני שבוע, תשעה באב – שנאת חינם.

ישראל חסון: תבואו לאחינו, תגידו להם: אנחנו מבקשים מכם, תעשו מאמץ בשנה הקרובה, תוסיפו לי עוד 30% לגיוס.

ישראל חסון: בשנה הזו ששר הביטחון יקים צוות שמורכב גם מהאזרחים הערבים וגם מהחרדים וגם מכל שכבות העם, תציעו לנו חלופות למודל, ואז תבוא תדבר, ואז תבוא תעשה.

ישראל חסון: מה עשו עם ההצעה?

חמד עמאר: צריך לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

ישראל חסון: אני מסיים.

ישראל חסון: ברגל גסה ובכוחניות ובאטימות, והכי גרוע – בשטחיות ובטיפשות, מניחים לי את הצעת החוק הזו, שמיקי, האמן לי, תאמין לי, היה לי נוח שזה לא היה פרי, כי הייתי אומר מה דעתי עליה עד הסוף.

ישראל חסון: אבל אם הצעת החוק הזו זה לא חוק טל, אז אני לא יודע מה זה חוק טל.

ישראל חסון: ולפיכך אני מתפלא – שלי, אני מתפלא עליכם, אסור לכם לתמוך בהצעת החוק הזו.

מרב מיכאלי: תודה רבה לך.

ישראל חסון: אסור לכם.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

ישראל חסון: ואני אצביע נגד.

חמד עמאר: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: ישראל, אני כל כך מחבב אותך.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

מיקי לוי: איך, ישראל?

ישראל חסון: מה זה איך?

ישראל חסון: אבל זה מה שבוגי הציע ופרשנו.

חמד עמאר: אחריו – חברת הכנסת מיכל בירן.

מיקי רוזנטל: כן, מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אמשיך מהמקום שחבר הכנסת חסון הפסיק בו, כדי לא לחזור על הדברים והזמן מאוד קצר.

מיקי רוזנטל: אני מבין מהי המילה שוויון, אני מבין מהי המילה נטל, אני לא מבין מה זה שוויון בנטל.

מיקי רוזנטל: אין שוויון בנטל.

מיקי רוזנטל: אין שוויון כי נשים, אין שוויון – אדוני.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת ברוורמן.

מיקי רוזנטל: חבר הכנסת ברוורמן, אתה ממש מפריע לי.

חמד עמאר: חבר הכנסת ברוורמן, אתה מפריע לחבר מפלגתך.

מיקי רוזנטל: חבר הכנסת ברוורמן, אתה מפריע לי אישית.

חמד עמאר: חברת הכנסת – – –

מיקי רוזנטל: תודה.

מיקי רוזנטל: בקיצור – חבר הכנסת ברוורמן, אתה ממש מפריע לי, אני לוקח את זה אישית.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך.

מיקי רוזנטל: ובכן, אני אמשיך מהמקום שחבר הכנסת חסון הפסיק בו.

מיקי רוזנטל: אני מבין את המילה שוויון, אני מבין את המילה נטל, אני לא מבין את המילים שוויון בנטל.

מיקי רוזנטל: אין שוויון בנטל, אין דבר כזה, זה יציר מלאכותי שכל כולו נועד לשיסוי פוליטי.

מיקי רוזנטל: ולא יצא מהדבר הזה שום דבר, שזה הכי מצער, כי כולנו מבינים את האתוס הצבאי וחלק מאתנו אפילו מעריך את האתוס התורני-דתי.

מיקי רוזנטל: חיברו פה מין שאינו במינו, הכול כדי לרצות באמת איזה קוניוקטורה פוליטית ממש רגעית, ושאולי תשלם דיבידנדים – לדעתי היא לא תשלם דיבידנדים, מכמה וכמה טעמים, אני אגיד.

מיקי רוזנטל: ראשית, המחיר שהיא עולה.

מיקי רוזנטל: ההערכות הזהירות אומרות שזה יעלה לנו מיליארד שקל – איפה האדון מיקי לוי?

מיקי רוזנטל: מיליארד שקל.

מיקי רוזנטל: במיליארד שקל אפשר לעשות בדיוק הפוך, להגיד: בוא נתגמל את אלה שרוצים לשרת – –

אבישי ברוורמן: זה החוק שהצעתי.

מיקי רוזנטל: – – ונוותר לכל אלה שלא רוצים מטעמי מצפון, מטעמים שונים וכו' וכו'.

מיקי רוזנטל: וזה יעשה הרבה יותר צדק.

מיקי רוזנטל: זה – 1. 2.

מיקי רוזנטל: זה לא יגייס חרדי אחד לטעמי, אבל זה כבר מעורר אנטגוניזם מאוד גדול.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, אנחנו גם מפסידים את החרדים, כי אנחנו מעוררים את כל הרגשות ואת האיבה, ואנחנו רואים את זה כבר עכשיו, בדבר שלא היה.

מיקי רוזנטל: לא הייתה עד עכשיו ההתנכלות לחיילים החרדים בחברה החרדית.

מיקי רוזנטל: את זה כבר הצלחנו להשיג.

מיקי רוזנטל: לא גייסנו חרדי אחד נוסף, אבל את האיבה של החברה החרדית לרעיון הגיוס אנחנו משיגים, בתוך חברה שמעצמה מבינה את נושא התעסוקה, נפתחת לעולם התעסוקה, מעודדת חלק מהבנים שלה ללכת לעבוד כבר וכו' וכו', שזה היה היעד המרכזי.

מיקי רוזנטל: ואנחנו, כאמור, בגלל שאנחנו מערבבים מין שאינו במינו אז אנחנו לא נגייס לטעמי אפילו חייל אחד חרדי, אבל נגביר שנאה.

מיקי רוזנטל: אבל זה מאוד אופייני לחבורה הזאת של יש עתיד, שהם יורים ליד.

מיקי רוזנטל: אני לא יכול להתאפק שלא לומר את זה היום כי נוכחנו בזה נוכח השם המצחיק שהם הביאו לאיזה חוק שהוא כל דבר חוץ מחוק המשילות.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, זה שיש בו רעיונות אנטי-דמוקרטיים וחוסר הבנה של המציאות הפוליטית, כאילו אחוז החסימה הוא הבעיה של המשילות במדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: הבעיה של הפוליטיקה הישראלית, כמו, אגב, הבעיה של כל הפוליטיקה העולמית, זה לא המפלגות הקטנות אלא העובדה שהמפלגות הגדולות הולכות ונעלמות, ושום דבר ממה שהובא היום ברעיון הרע מאוד, ברעיונות הרעים, באוסף הרעיונות המאוד מאוד רעים האלה של יש עתיד, לא מתמודד בכלל עם הבעיה.

מיקי רוזנטל: אותו דבר גם החוק הזה שהבאתם עכשיו, ושאני בצער רב אומר, כי אתם – יש את הדבר הזה שכולנו באופן אוטומטי, גם במפלגה שלי, אנשים מתגייסים לרעיון ורוב הסיעה מצביעה בעד כי אי-אפשר להצביע נגד, כי אומרים: רגע, יש פה חוק שנוגע באתוס הכי ישראלי שיש.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, הגיוס הוא לטעמי באמת, כל מי שמדבר עליו במונחים של חובה, טועה – זו זכות גדולה לשרת בצה"ל, ומי שרוצה שיבוא.

מיקי רוזנטל: ואנחנו רוצים שהחרדים יבואו, אבל אנחנו רוצים לחבר אותם לאתוס הישראלי – –

פנינה תמנו: מי שרוצה – – –

מיקי רוזנטל: – – ויש עתיד מבקשת לשסות חלקים של החברה הישראלית זה בזה.

מיקי רוזנטל: אין לזה שום קשר לשום דבר אחר.

אברהם מיכאלי: יש בזה פרנסה היום.

מיקי רוזנטל: אבל יש לזה פרנסה לא רעה, אולי.

מיקי רוזנטל: כן, אני אמרתי: יש בזה אולי דיבידנדים פוליטיים זמניים.

מיקי רוזנטל: אין בזה, לטעמי, שום דבר.

מיקי רוזנטל: לא הספקתי, כי הזמן לא מאפשר לי לדבר על האפשרות של שוויון בנטל האמיתי.

מיקי רוזנטל: השוויון בנטל האמיתי, כן, לא נוגע לזכות לשרת בצבא, אבל הוא כן נוגע לזכות לחיים בכבוד.

מיקי רוזנטל: ואם היו רוצים, אם יש עתיד הייתה מעזה לטפל קצת, בקצה-קצהו או בקצה-קָצֶהָ של הסוגיה הקשה והמסובכת הזאת של השוויון, אז הייתי יכול להרים את ידי בעד החוק הזה.

מיקי רוזנטל: אבל אני לצערי הרב איאלץ להצביע נגדו.

מיקי רוזנטל: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל בירן.

חמד עמאר: אחריה – חבר הכנסת מאיר שטרית.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושבת שהמליאה מלאה יותר משראיתי אותה בנאומי האחרונים.

מיכל בירן: אני רוצה להתחיל בנקודת הפתיחה, והיא עם מה אני לא מזדהה בכלל.

מיכל בירן: אני חייבת להודות שכל השיח הזה של השוויון בנטל קצת מעורר בי חלחלה, בעיקר נימת הקול שמי שמשתמש באותו ביטוי נוהג לתבל בה את דבריו.

מיכל בירן: אני לא מזדהה בכלל עם כל תפיסת הפראייריות.

מיכל בירן: אני ביליתי את רוב חיי בלעשות שנת שירות לפני הצבא, ולחתום עוד כמה חודשים של שירות, ואחר כך להתנדב במשך שנים; לא כי אני פראיירית, לא כי עשיתי טובה למישהו.

מיכל בירן: השירות הצבאי שאני עשיתי, וחינכתי אחרים ללכת ולשרת ביחידות הטובות של צה"ל, הוא מהסיבה הכי פשוטה: כל עוד יש איום קיומי על מדינת ישראל, כל אחד צריך לתת את חלקו.

מיכל בירן: ולהפך, עדיף שאנשים עם הכי הרבה ריסון מוסרי, שידם הכי כבדה על ההדק והם חושבים על זה שוב ושוב ושוב – עדיף שהם יהיו בקו החזית.

מיכל בירן: זה מה שצריך להיות, וזאת התפיסה הבסיסית שלי בעניין.

מיכל בירן: מה כן מדאיג אותי?

מיכל בירן: כבר אמרתי שלא מדאיג אותי – לא שאני פראיירית, לא בשירות הצבאי וגם לא בזה שלוקחים לי את המסים ועושים סיבוב על גבי.

מיכל בירן: שוב, לא מזדהה עם זה בכלל.

מיכל בירן: מה כן מדאיג אותי?

מיכל בירן: כמו שאתם יכולים לראות, אני אדם חילוני.

מיכל בירן: מאוד מטרידה אותי השאלה של איך תיראה החברה הישראלית בעוד עשר, בעוד 20 שנה?

מיכל בירן: מה יקרה לחופש לאהוב את מי שאתה רוצה?

מיכל בירן: מה יקרה לחופש לחשוב את מה שאתה רוצה?

מיכל בירן: כל הדברים האלה מדאיגים אותי מאוד.

מיכל בירן: נקודת ההנחה הבסיסית שלי היא שכולנו צריכים לחיות פה על אף האי-הסכמות, ובתוך זה צריך למצוא דרכים לקיים את הדיאלוג.

מיכל בירן: כשיש אדם אחד שמפר את החוק, אפשר לשלוח שוטר שיעצור אותו.

מיכל בירן: כשיש אדם אחד שמחליט להשתמט משירות, אפשר לשלוח משטרה צבאית.

מיכל בירן: אבל אי-אפשר לעשות את זה לעשרות אלפי אנשים, זה לא יעבוד.

מיכל בירן: מלכתחילה, העובדה שצה"ל הוא צבא עם מושתתת על זה שיש הסכמה רחבה בציבור ותחושת התגייסות ותחושת סולידריות.

מיכל בירן: ואת התחושה הזאת אי-אפשר להחליף במתכונים ריקים שמבוססים על כפייה, זה פשוט לא יעבוד.

מיכל בירן: מה עוד לא? אני חושבת שהשיטה של לעשות ככה לקבוצות שונות באוכלוסייה היא לא יעילה.

מיכל בירן: מי מכם שיש לו ילדים קטנים ודאי יודע שברגע שמישהו מאשים אותך – זה אינסטינקט אנושי – כשמישהו מאשים אותך, כשמישהו עושה לך ככה, אתה לא מייד אומר: וואי, אולי אני לא בסדר, אני אחשוב איפה אני יכול להשתפר.

מיכל בירן: לא – – –

פנינה תמנו: – – –

מיכל בירן: כשמישהו מאשים אותך, הדבר הראשון שאתה עושה זה מיישר קו עם הקבוצה שלך.

מיכל בירן: זה מחזק את החומות, זה סותם את הפרצות שבהן עובר אוויר ויש דיפוזיה.

מיכל בירן: אנחנו גם לא טיפשים.

מיכל בירן: כל מי שיש לו עיניים בראשו יודע שהשוויון בנטל הפך להיות – הפייסבוק מלא בבדיחות משעשעות; חצי משעשעות, חצי גורמות לך לבכות – זאת הפכה להיות הדרך להימנע מכל דיון רציני: מכל דיון רציני על התקציב, מכל דיון רציני על החברה הישראלית.

מיכל בירן: כל פעם שחלילה מדברים על סדרי העדיפויות ואיך אנחנו ממלאים את הבור התקציבי, מייד נשלפת מהכובע הססמה "שוויון בנטל".

מיכל בירן: וזהו, מאותו הרגע אף אחד כבר לא רואה בעיניים, כולם מוכנים לעשות הכול בשביל להטיח האשמות בעמלק החדש שיש לנו.

מיכל בירן: מה כן?

מיכל בירן: אני מגדירה את עצמי סוציאל-דמוקרטית.

מיכל בירן: חלקכם אולי חושבים שהמונח הזה מאוד מעצבן, אבל בסופו של דבר מבחינתי זה אומר נוסחה פשוטה: כשמגיע הרגע לתרום לקופה המשותפת, לקולקטיב, עושים את זה בצורה פרוגרסיבית, כל אחד נותן כמה שהוא יכול.

מיכל בירן: וזה קשור גם לזמן, ליכולות, לכסף.

מיכל בירן: כשמגיע הרגע לקבל – עושים את זה בצורה אוניברסלית.

מיכל בירן: מאוד מדאיגות אותי, לפיכך, גם הכוונות להתנות שירותים שהמדינה חייבת בדין לתת לאזרחיה במיני טריקים כמו מיצוי כושר השתכרות, שנראה שהמטרה העיקרית שלהם היא לנסות ולהדיר חלק מהאוכלוסיות מקבלת השירותים שמגיעה להן בדין.

מיכל בירן: מה כן?

מיכל בירן: אני חושבת שהמדינה צריכה להשקיע הרבה בתמריצים חיוביים, גם לשירות בצה"ל, אבל לשירות בצה"ל במסלול הרגיל.

מיכל בירן: אם אתם שואלים אותי אם אני צריכה לבחור בין זה שיהיו חלקים שלמים בצבא ההגנה לישראל שרגל אישה לא תוכל לדרוך שם, אז התשובה שלי היא: לא.

פנינה תמנו: – – –

מיקי לוי: – – –

מיכל בירן: הדבר הכי חשוב – אתם מפריעים לי, חברי הכנסת תמנו-שטה – – –

מיקי לוי: יש לנו רק שאלה אלייך.

מיכל בירן: אתה מוזמן לשאול את השאלה כשיגיע תורך.

מיכל בירן: אני חושבת שכשאני צריכה לבחור בין המהות של מי שאנחנו ואיך ייראה הצבא לבין פלוגות שלמות שבהן מודרות נשים – לי אין ספק, אני חושבת שצריך לתת תמריצים חיוביים למי שכן מוכן לשרת בצה"ל במסלול הרגיל והמשולב והדיפוזי, ולתת מעטפת של תמיכה ולתת תמריצים – –

חמד עמאר: את צריכה לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

מיכל בירן: אני מייד אסיים.

מיכל בירן: אני כן חושבת שצריך להשקיע בתמריצים והשתלבות בשוק העבודה, יש מלא דברים שכן אפשר לעשות.

מיכל בירן: אני אצביע היום בעד, אבל אני אצביע בלב כבד.

מיכל בירן: אני חושבת שהחוק שאתם מביאים לכאן הוא גם לא יעיל, הוא לא יצליח להשיג שום דבר מהדברים החיוביים שאתם מקווים להשיג.

מיכל בירן: לעומת זאת, את התוצאות השליליות אנחנו כבר רואים.

מיכל בירן: אתם גורמים לכל התהליכים, שקורים מתחת לפני השטח כבר שנים – –

מיקי לוי: – – –

פנינה תמנו: – – –

חמד עמאר: אתם מפריעים.

חמד עמאר: סגן השר מיקי לוי.

מיכל בירן: – – כל הרעיונות החדשים שהולכים ומתפשטים בחברה החרדית, אתם מאטים אותם ומפריעים לתהליך הזה.

מיכל בירן: אני אצביע בעד, כי אני נותנת לכם ליהנות מהספק, אבל אני ממש מקווה שמהסיכוי הזה שאנחנו נותנים לכם, אתם תצליחו לעשות מזה משהו.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מאיר שטרית.

חמד עמאר: אחריו – חברת הכנסת מיקי רוזין.

פנינה תמנו: – – – גנב אחד, לא אלפי גנבים.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני ישבתי פה כמעט כל הדיון, מתחילתו עד עכשיו, באולם, ושמעתי את רוב הדוברים.

מאיר שטרית: אני מוכרח לומר שאני פשוט תוהה.

מאיר שטרית: אנשים מדברים נגד החוק וגומרים בזה: אני אצביע בעד.

מאיר שטרית: אנשים מדברים בעד החוק וגומרים בזה: אני אצביע נגד.

מאיר שטרית: זה פשוט מוזר לי לגמרי איך אנשים מצביעים, על-פי מה הם מצביעים.

מיקי לוי: – – –

קריאה: – – –

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לנצל את הדקות שיש לי, לדבר לא בפוליטיקלי קורקט אלא לומר את האמת.

מאיר שטרית: חברים, אני לא בסיעת יש עתיד, אבל להזכיר לכם, בממשלה הקודמת הייתי בסיעת קדימה כשקדימה נכנסה לממשלה ללא שרים, חוץ ממופז, ללא שום תנאי, בגלל העניין הזה, שרצינו לגרום לכך שכל אזרח בישראל ישרת בצה"ל.

מאיר שטרית: תפיסת עולמי, וכך חוק שאני הגשתי, גם בכנסת שעברה, גם בכנסת הזו, היא שכל אזרח מגיל 18 ומעלה יגויס לצה"ל, אם הוא רוצה או לא רוצה.

מאיר שטרית: גם חרדי, גם ערבי.

מאיר שטרית: אני אסביר לכם תכף מדוע.

מאיר שטרית: לא בגלל השתלבות בעבודה, לא בגלל ההתנחמדות פה, כולם מנסים להתנחמד לכולם, שהכול יהיה בסדר; אני אסביר לכם מדוע.

מאיר שטרית: רבותי, לפי דוח טאוב, בשנת 2010, בעשור משנת 2000 ל-2010, תקשיבו למספרים האלה, זה מה שאותי מטריד: משנת 2000 ל-2010, החינוך הממלכתי, מספר התלמידים בחינוך היסודי ממלכתי עלה ב-0.3%; בחינוך הממלכתי-דתי הייתה עלייה של 11%; בחינוך הערבי הייתה עלייה של 37% במספר התלמידים, ובחינוך החרדי הייתה עלייה של 57%.

קריאה: בן פורת יוסף.

מאיר שטרית: בן פורת יוסף, לברכה, אין לי דבר נגד זה.

מאיר שטרית: אני בעד זה.

פנינה תמנו: – – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת מיכאלי, אני בעד משפחות ברוכות ילדים.

מאיר שטרית: אתה יודע, אני עצמי בן למשפחה כזו, אני התשיעי במשפחתי.

מאיר שטרית: לוקחים את סך הכול תלמידי בתי-הספר היסודיים בארץ, היום, בשנת 2010, המספר בינתיים נהיה יותר רע, אבל בשנת 2010 – – –

מאיר פרוש: זה רע?

מאיר שטרית: תכף אני אסביר מדוע בעיני זה רע.

מאיר שטרית: היו בחינוך הממלכתי – 38% מתלמידי בתי-הספר היסודיים הם בחינוך הממלכתי; 14% בחינוך הממלכתי-דתי; 28% בחינוך הערבי; 20% בחינוך החרדי.

מאיר שטרית: זאת אומרת, בשנת 2010 היו 48% מתלמידי בתי-הספר היסודיים בחינוך החרדי או הערבי ו-52% בחינוך הממלכתי והממלכתי-דתי.

מאיר שטרית: משנת 2010 עד היום זה השתנה.

מאיר שטרית: היום יש יותר מ-52% בבתי-הספר היסודיים, תלמידים בחינוך הערבי או החרדי.

מאיר שטרית: המשמעות, לא שיש לי דבר נגדם, כן ירבו ויהיו לברכה, אבל הם יוצאים לשוק בלי שום ארגז כלים בסיסי להשתלב בחברה הישראלית.

מאיר שטרית: בלי יכולת.

מאיר שטרית: הם נמצאים ברמת הישגים של העולם השלישי – לפי מדינות ה-OECD, במבחנים הבין-לאומיים הם בכלל לא משתתפים.

מאיר שטרית: עכשיו, איך הם ישתלבו מחר בכלל בלימודים?

מאיר שטרית: לכן תוכנית הליבה, כשאני מדבר על תוכנית ליבה אני רוצה שהתלמידים האלה יהיו חלק מאזרחי ישראל.

מאיר שטרית: בואו נחשוב רגע 20 שנה קדימה.

מאיר שטרית: לפי דוח טאוב, התהליך הזה ממשיך.

מאיר שטרית: אם זה יימשך באותו קצב, בשנת 2040 יהיו 88% מהתלמידים ערבים או חרדים, והיתר יהיו בחינוך הממלכתי, רק 13%.

מאיר שטרית: תגידו לי אתם, איך ה-13% האלה יפרנסו את ה-80%?

מאיר שטרית: הרי זו פצצה חברתית ממדרגה ראשונה.

מיקי לוי: כלכלית – – –

מאיר שטרית: לכן, אם מישהו רוצה לשנות את הקו הזה, צריך להפסיק להתנחמד, חברים.

מאיר שטרית: כולם צריכים לשרת בצבא.

מאיר שטרית: שמעתי את עיסאווי פריג' אומר קודם: אתם רוצים שיהיו מיליון ערבים עם רובים?

מאיר שטרית: מה זאת אומרת?

מאיר שטרית: מה הוא אומר לי?

מאיר שטרית: הוא אומר לי שערבים הם נגד מדינת ישראל?

מאיר שטרית: הוא מאשים אותם בשנאה למדינת ישראל?

מאיר שטרית: אם זו תפיסת עולמו – – –

מסעוד גנאים: המשמעות שלא תפור – – – זו המשמעות.

מאיר שטרית: הוא אמר מעל הבמה: אתם רוצים לקחת מיליון ערבים, לתת להם רובים?

מאיר שטרית: זאת אומרת מה?

מאיר שטרית: כל הערבים הם בוגדים?

מאיר שטרית: הם נגד מדינת ישראל?

מאיר שטרית: אני חולק עליו.

מאיר שטרית: אני מכיר ערבים רבים שרוצים לשרת בצבא וחוששים, כי ההנהגה הערבית לא כל כך מבינה אותם.

מאיר שטרית: אני חושב שאם ערבים היו משרתים בצבא הייתה להם הזדמנות אמיתית להשתלב בחברה הישראלית, כמו שקרה לדרוזים.

מאיר שטרית: בניגוד למה שעיסאווי אמר, או אחמד טיבי, הדרוזים נמצאים היום משולבים בכל חברה הישראלית, בצבא, בכלכלה, במדינה, בדרגות מאוד גבוהות.

מאיר שטרית: למה?

קריאה: למה?

מאיר שטרית: אל תפריעי לי.

מאיר שטרית: כי הם נכנסו לחלק בשירות הצבאי והשתלבו בצבא.

מאיר שטרית: הערבים לא נמצאים שם.

מסעוד גנאים: יש טייס דרוזי?

מיקי לוי: יש.

קריאות: – – –

חמד עמאר: אני מכיר אישית יותר מטייס.

חמד עמאר: אז בשילוב בצבא, הדרוזים השתלבו בצבא בצורה הכי טובה שיש.

מסעוד גנאים: אתה יכול להגיד שבגלל השירות בצבא הדרוזים שווים בכול?

חמד עמאר: אני לא אמרתי.

חמד עמאר: אני אומר לך, המדינה פספסה את העדה הדרוזית בגדול.

חמד עמאר: בוא לא ניכנס עכשיו, הוויכוח שלנו הוא לא על העדה הדרוזית.

מאיר שטרית: אדוני, לקח זמן.

מאיר שטרית: תשמע, אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת, אתם גם מאשימים את המדינה: הערבים לא שווים בכול, הדרוזים לא שווים בכול, היהודים לוקחים עדיפות.

מאיר שטרית: אני אומר לך, כמי שהיה שר פנים ומכיר את השלטון המקומי הערבי היטב:

מאיר שטרית: אני פיזרתי 25 רשויות מקומיות בשנתיים שהייתי בגלל חוסר אחריות של המנהיגים שנבחרו, בגלל חוסר היכולת שלהם והרצון שלהם לספק שירותים באמת לתושבים שלהם.

מאיר שטרית: אני אומר לך באחריות, כמי שהיה ראש עיר, ושר פנים ושר בכל המשרדים האחרים, שלצערי חלק מהמצב שנמצא בסקטור הערבי, בפיגור בתשתיות וכו', זה אשמת הסקטור עצמו.

מאיר שטרית: כאשר ראש מועצה לא בונה ברישיון, לא גובה אגרות בנייה, לא גובה היטלי פיתוח כמו ביישוב היהודי, איך אתה רוצה שיהיה לו כסף?

מאיר שטרית: אז זה קל להאשים את המדינה.

מאיר שטרית: אני אומר לכם, חברים, בלי קשר, אני אומר, הצבא לא נותן לאף אחד כלום.

מאיר שטרית: הוא לא נותן ליהודים, הוא לא נותן לערבים, הוא לא נותן לדרוזים.

מאיר שטרית: הוא נותן דבר אחד, הוא נותן השתלבות, הוא נותן לימוד מקצוע, הוא מלמד אחריות, הוא מלמד לעצמאות.

מאיר שטרית: הוא מלמד אנשים להיות אחראיים.

חמד עמאר: אתה צריך לסיים.

מאיר שטרית: הפריעו לי.

מאיר שטרית: לכן אני ביקשתי – – –

חמד עמאר: הוספתי לך, הוספתי.

מיקי לוי: הפרענו לו.

מאיר שטרית: הוא מלמד לאחריות, ואני רוצה שהילדים הערבים, תהיה להם הזדמנות שווה בארץ.

מאיר שטרית: אני רוצה שהילדים החרדים, תהיה להם הזדמנות שווה בישראל.

מאיר שטרית: להשתלב בחברה, בעבודה.

מאיר שטרית: לכן, חברים, נפסיק לשחק.

מאיר שטרית: אני לא אוהב את החוק שמוגש לפנינו, למרות שכחבר קואליציה אני אצביע בעדו.

מאיר שטרית: אני לא אוהב את החוק הזה מכיוון שהוא הטוב במיעוטו.

מאיר שטרית: הוא לא הלך מספיק רחוק.

מאיר שטרית: אני אומר לפרי, לצערי הרב הוא לא עשה עבודה מושלמת.

מאיר שטרית: כשמגייסים קבוצה גדולה של אנשים בגיל 22, זה חבר'ה שכבר יהיו נשואים, כל אחד מהם יעלה 5,000 שקל לחודש, בעוד שחייל סדיר רגיל לא מקבל כלום, 300 שקל לחודש.

חמד עמאר: תודה רבה.

מאיר שטרית: זה לא שוויון בנטל ובוודאי אין פה שוויון.

מאיר שטרית: אני חושב שגם הערבים – ולצערי הערבים לא מופיעים בחוק.

מאיר שטרית: ואתם אומרים בצדק, הערבים תמיד אומרים, אדוני היושב-ראש: מה אתם רוצים מאתנו?

מאיר שטרית: אתם פוטרים אותנו משירות.

מאיר שטרית: אני אומר לך, חבר הכנסת, אני דיברתי עם ראשי ערים, עם מנהלי בתי-ספר ערביים בארץ, במקומות שונים בארץ, והם אומרים: אנחנו רוצים שתגייסו ילדים שלנו; למה אתם לא שולחים קצינים לבתי-הספר שלנו להסביר לנו מה אפשר לעשות בצבא ואיך אפשר להתגייס לצבא?

מאיר שטרית: אגב, בחלק מהיישובים יש ערבים רבים שמתגייסים לצה"ל.

מאיר שטרית: לצערי הרב, אני אומר בצער, הם באים לכניסה לכפר, מורידים את המדים ולובשים בגדים אזרחיים ונכנסים לכפר, שמא יבולע להם.

מאיר שטרית: מה שקרה בעניין החרדי הוא דוגמה קלאסית, ואני שמח שהחרדים גינו את זה בתוקף רב.

מאיר שטרית: כי באמת, אם אזרח ישראלי לא יכול להסתובב בעיר שלו בגלל היותו חייל, זו בושה למדינת ישראל.

חמד עמאר: תודה רבה.

מאיר שטרית: שמעתי עכשיו – משפט אחרון, אדוני.

מאיר שטרית: שמעתי עכשיו מישהי מהחברים אומרת: מה זאת אומרת, אתם רוצים לקבל 10,000 איש שאי-אפשר להכניס אותם לבית-סוהר, לכן בואו נוותר להם על השירות הצבאי; חברת הכנסת בירן.

מאיר שטרית: אז בואו נוותר גם על אכיפת חוק.

מאיר שטרית: יש 10,000 גנבים, בואו לא נכניס אותם לבית-סוהר, שיגנבו כמה שהם רוצים, שיפרצו, שישדדו, בואו נוותר להם, שלא ייכנסו לכלא, כי הם עוברים על החוק.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: משפט אחרון, תודה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: איפה חברי חברי הכנסת החרדים?

מיכל רוזין: לילה טוב לכולם.

מיכל רוזין: אני רוצה לפנות קודם כול אליכם.

מיכל רוזין: אני לא אישה מאמינה, ולכן אני לא שותפה לדעה כי תפילה מגינה עלינו כמו צבא.

מיכל רוזין: מה לעשות, אני לא שותפה, ואני חושבת שציבור גדול, בעיקר הציבור החילוני, לא שותף לאמירה הזאת, ולכן הדברים אינם נשמעים באוזניו הגיוניים.

מיכל רוזין: אני, כמו שנאמר פה כבר על-ידי אחרים, על-ידי חברי וחברותי, רוצה בהחלט שהחברה החרדית תשתלב בחברה כולה, בשוק התעסוקה ובחינוך ובליבה וכל הדברים האלה.

מיכל רוזין: אבל אני לא רוצה לחיות במדינה שבה האזרחות נבחנת רק על-פי מידת ההקרבה והקורבנות.

מיכל רוזין: והשיח שנשמע פה על הבמה שוב ושוב הוא שיח של קורבנות.

מיכל רוזין: אנחנו הופכים את הצבא לאידיאל, אנחנו הופכים את ה"למות למען המולדת" לאיזה – המיתוס הזה, חשבתי שהוא כבר נעלם, נשבר, שחטנו את הפרה הקדושה הזאת.

מיכל רוזין: אני לא רוצה למות למען המולדת, אני רוצה לחיות למענה.

מיכל רוזין: כן, אנחנו עושים פה תחרות מיהו אח שכול, אישה שכולה – אנחנו עושים פה תחרות של קורבנות, ואני לא רוצה למות למען המולדת, אני רוצה לחיות, ולא מוכנה לעשות אידיאליזציה, לא מהצבא ולא מהמוות למען המולדת.

מיכל רוזין: עכשיו, יש פה קבוצה שלמה – – –

מיקי לוי: לפעמים צריך להקריב את חיינו למען המולדת.

מיכל רוזין: אז אני לא רוצה להקריב את חיי למען המולדת, זה לא אידיאליזציה, זה אולי חוסר ברירה, אבל אני לא מוכנה להפוך את זה לאידיאל.

מיכל רוזין: עכשיו, יש פה קבוצה שלמה, יוזמי החוק, שבאים ובעצם, בעיני, מסיתים ומטילים אצבע מאשימה על קבוצה אחת, ואומרים – הרי לא אומרים רק: בואו, שוויון בנטל, תתגייסו לצבא; מלווים את זה בהאשמה כללית על פגיעה במשק הישראלי, במצב הכלכלי-חברתי שלנו, ושרק אם נפתור את בעיית החרדים יסתדרו כל הבעיות הכספיות שלנו.

מיכל רוזין: זו דמגוגיה זולה, זאת אשליה ואחיזת עיניים, ושיסוי החברה החילונית בחברה החרדית, בקבוצת מיעוט.

מיכל רוזין: אז בואו נעזור למצביעי יש עתיד עכשיו בשעת לילה, אם מישהו צופה בנו, ובואו ננפץ את האשליה הזאת: כי ההוצאה על המגזר החרדי, בכל התקציב, גם בשנים שהם היו בשלטון, הייתה 1% בלבד מסך תקציב המדינה.

מיכל רוזין: פחות מ-10% מהבור הגירעוני שאליו הגענו.

מיכל רוזין: לעומת זאת, לפי כל המדדים, גיוס החרדים יגדיל את הגירעון בעוד כמעט 4 מיליארד שקלים.

מיכל רוזין: את זה קבעה מחלקת המחקר של הכנסת בדוח שהוציאה.

מיכל רוזין: אז על מי העלות הזאת תיפול אם לא שוב על מעמד הביניים?

מיכל רוזין: בפועל, כל מחזור שמתגייס במדינת ישראל, רק 50% מהאוכלוסייה בכלל מתגייסת.

מיכל רוזין: מתוכם, 90% בכלל לא משרתים בשירות מילואים.

מיכל רוזין: ואתם יודעים עוד מה?

מיכל רוזין: 20% מהחיילים המשרתים היום נמצאים על סף קריסה כלכלית וחרפת רעב.

מיכל רוזין: את זה אנחנו לא מזכירים.

מיכל רוזין: אנחנו רוצים שכולם ישרתו בצבא, אבל כמה חיילים רעבים יש?

מיכל רוזין: כמה חיילים אין להם לאן לחזור הביתה בשישי-שבת?

מיכל רוזין: אז אולי במקום לדרוש שירות צבאי, שגורם לריב, למדון, לסכסוך, בואו נפעל באמת לשילובם בתעסוקה.

מיכל רוזין: נשחרר אותם מהעול הזה, מהחרב הזאת שאנחנו מניחים על צווארם:

מיכל רוזין: אם לא תתגייסו אז אתם חייבים להיות בישיבה, אם לא תהיו בישיבה אז תתגייסו.

מיכל רוזין: בואו נעזוב את זה, בואו נשלב אותם בשוק התעסוקה.

מיכל רוזין: ניתן באמת פתרונות אמיתיים, ואז נוכל באמת לשלב אותם באוכלוסייה.

מיכל רוזין: עכשיו, חבל שהלך מפה חבר הכנסת שמולי, אבל אני מדברת למפלגת העבודה עכשיו.

אראל מרגלית: כן?

מיכל רוזין: האשים אותי חבר הכנסת שמולי שאנחנו לא חברתיים.

מיכל רוזין: בזה שאנחנו אומרים שאנחנו לא דורשים שוויון בנטל, אנחנו לא חברתיים, אנחנו לא מבינים מה זה להיות חברתיים.

מיכל רוזין: אז צר לי מאוד שחבר הכנסת שמולי לא מבין שלהיות חברתי זה לא שוויון פורמלי, שכולם אותו דבר.

מיכל רוזין: עלו אחר כך כמה חברים שלו שדווקא דיברו בכיוון הזה.

מיכל רוזין: שוויון אמיתי, מהותי ולא פורמלי, זה לדאוג לכל אוכלוסייה על-פי הצרכים שלה ולדרוש מחויבות מכל אוכלוסייה על-פי יכולותיה ועל-פי תרבותה ועל-פי תפיסת עולמה; וזה להיות שוויוניים, וזה להיות חברתיים.

מיכל רוזין: ואם חברתי, אז יש דבר אחד שמאוד מטריד אותי, וזה עלה מאוד בקטנה פה הערב.

מיכל רוזין: מדברים על לתת מיליון רובים לאלה או לאלה – אני לא מתייחסת לכך.

מיכל רוזין: אבל אני כן מתייחסת למאבק ארוך שנים: כשאני הגעתי לכאן לכנסת, בהיותי בחורה צעירה, עם חברות כנסת פמיניסטיות שנכנסו לכנסת, אחד המאבקים המרכזיים של המהפכה הפמיניסטית בישראל היה שילוב נשים בצבא.

מיכל רוזין: ליצור מצב שבו נשים, יש להן שוויון בצבא; לפתוח את התפקידים – אני מזכירה לכם את בג"ץ אליס מילר, את חוק שירות ביטחון של חברת הכנסת פרופסור נעמי חזן, שאתה עבדתי.

מיכל רוזין: פעלנו קשות על מנת לפתוח את התפקידים בצבא, ועדיין המצב אינו מושלם.

מיכל רוזין: אז דוח מבקר המדינה ב-2012 קובע כי שירות חרדים בצה"ל גורם בפירוש להדרת חיילות.

מיכל רוזין: כבר היום הפקודות מאפשרות לחיילים דתיים להתנגד לשירות משותף עם נשים באותה יחידה לוחמת.

מיכל רוזין: יותר ויותר נשים אינן יכולות להשתלב כשוות, בעיקר ביחידות השדה, וגם בתפקידי הדרכה.

מיכל רוזין: היום כבר מתקיימת הלכה למעשה קיצוניות דתית בצבא – נותנים גיבוי לחיילים דתיים שסירבו להתאמן עם מדריכות.

מיכל רוזין: חבל שיצא מפה השר אורי אריאל.

חמד עמאר: את צריכה לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

מיכל רוזין: כבר אני מסיימת.

מיכל רוזין: יש מחאה על שירת נשים, הסדרים לא רשמיים ביחידות של מפקדי בסיסים שנמנעים משיבוץ נשים בתפקידי מטה, פיקוד והדרכה.

מיכל רוזין: אז בשם השוויון בנטל פוגעים בשוויון הנשים בצבא ולוקחים אותנו אחורה למה שכבר השגנו.

מיכל רוזין: וגם זה לא אידיאל.

מיכל רוזין: וגם זה לא אידיאל – שנשים תהיינה בתפקידים קרביים בצבא.

מיכל רוזין: הנה, אני שמחה שהגיע לפה חבר הכנסת אריאל, כי בהחלט כבר היום ההקצנה הדתית בצבא יוצרת מצב שיותר ויותר נשים מודרות מתפקידים קרביים ותפקידי הדרכה בצבא.

מיכל רוזין: אז המחיר של החוק הזה הוא גם הסתה, הוא גם שסעים בחברה וגם הדרת נשים.

מיכל רוזין: המחיר הזה גבוה מדי, ואנחנו לא רוצים לשלם אותו.

מיכל רוזין: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת רות קלדרון.

חמד עמאר: אחריה – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

רות קלדרון: תמיד רציתי להעלות ולהוריד את זה.

רות קלדרון: תמיד ראיתי אתכם עושים את זה ולא עשיתי.

רות קלדרון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני קצת מרחפת מהשעה.

רות קלדרון: אבל אני רוצה לומר כך: כשאני עומדת מול שאלה גדולה בחיים שלי, אני הולכת להתייעץ.

רות קלדרון: אבא שלי לימד אותי שתמיד צריך להתייעץ קודם, ואחר כך אפשר להחליט, ומותר גם לטעות.

רות קלדרון: עכשיו, בשנים האחרונות, כשאבא שלי כבר לא אתי, אני מתייעצת עם מי שאני יכולה למצוא, ואני בדרך כלל הולכת ומתייעצת בתורה.

רות קלדרון: את רוב הדברים שאני מתלבטת בהם במשך החיים שלי גיליתי שלא אני המצאתי – הבעיות שמולן אנחנו עומדים, עמדו בפניהן לפנינו אנשים חכמים אחרים.

רות קלדרון: ובבעיה שעליה אנחנו מדברים היום, הבעיה של ההסכם של השותפות בנטל, או – איך אומרים – השוויון בנטל, יש בסיס תורני מאוד יפה.

רות קלדרון: אני רוצה לנסות לשתף בו ולנסות להוציא ממנו איזושהי תובנה ללילה הזה.

רות קלדרון: הדברים מתחילים – והזכיר את זה, נדמה לי, חבר הכנסת כבל, בתחילת הערב, או סליחה אם אני שוכחת מי זה היה – הדברים מתחילים במקרא, בברכות של יעקב ליששכר וזבולון.

רות קלדרון: האבא יעקב אומר לשני הבנים שלו, מתוך כל בניו, לזבולון הוא אומר: "זבולֻן לחוף ימים ישכֹן, והוא לחוף אניות, וירכתו על צידֹן", וליששכר הוא אומר: "יששכר חמֹר גרם, רֹבץ בין המשפתים, וירא מנֻחה כי טוב, ואת הארץ כי נעמה, ויט שכמו לסבֹל, ויהי למס עֹבד".

רות קלדרון: בעצם, בפשט, שתי ברכות לשני בנים – אחד, שבט שעוסק במסחר, יושב על מים, יש לו ספינות ואוניות; ויששכר "חמור גרם", נמצא במקום, ברכות של אדמה.

רות קלדרון: אבל רש"י, בעקבות חז"ל, כבר בבראשית רבה, יש פרשנות מאוד מעניינת לעניין יששכר וזבולון, ובעצם יוצרים את הדגם הזה של שותפות בנטל, שאחד לומד תורה ואחד מפרנס.

רות קלדרון: בבראשית רבה אומרים כך: "זבולון לחוף ימים ישכון – הרי זבולון קדם ליששכר.

רות קלדרון: ולמה כן?

רות קלדרון: " למה מברך יעקב את זבולון קודם ליששכר?

רות קלדרון: "אלא שהיה זבולון עוסק בפרקמטיא" – כלומר במסחר – "ויששכר עוסק בתורה, וזבולון בא ומאכילו; לפיכך קדמוֹ".

רות קלדרון: כלומר, יש שני אחים, אחד טוב בעסקים והשני טוב בלימוד תורה.

רות קלדרון: אז האח הסוחר עושה מסחר ומביא כסף ומממן, מסבסד, את האח הלומד.

רות קלדרון: ובעוד מקום, בבראשית רבה, כתוב: "עמדו ב' שבטים", שני שבטים, "גדולים בישראל, יששכר וזבולון.

רות קלדרון: יששכר עוסק בתורה, וזבולון מפרש בים, ובא ונותן לו, והתורה רבה בישראל".

רות קלדרון: החיבור הזה של יששכר וזבולון, בשלב הזה של בראשית רבה, טוב לכל הצדדים.

רות קלדרון: הוא אוהב לסחור, הוא אוהב ללמוד תורה, כולם מרוויחים.

רות קלדרון: רש"י בעקבותם אומר, ד"ה "לחוף ימים": "על חוף ימים תהיה ארצו.

רות קלדרון: חוף כתרגומו סְפר, מרק"א בלעז, גבול.

רות קלדרון: הוא יהיה מצוי תדיר על חוף אוניות", כלומר, תמיד זבולון יחיה על המים, "במקום הנמל, שאוניות מביאות שם פרקמטיא", סחורה, "שהיה זבולון עוסק בפרקמטיא, וממציא מזון לשבט יששכר והם עוסקים בתורה.

רות קלדרון: הוא שאמר משה 'שמח זבולֻן בצאתך ויששכר באֹהליך'".

רות קלדרון: אז יש לנו תפיסת עולם חיובית לגמרי של שיתוף פעולה: כל אחד עושה מה שהוא יכול.

רות קלדרון: יש אחד מגדולי האחרונים, לפי דעתי – אני מדלגת על אברבנאל ועל הרמב"ם, ואני כן רוצה לומר שישנה התלבטות של לומדי התורה בעצמם, ששואלים את עצמם: אם אני לומד תורה ומישהו אחר נותן לי את הכסף כדי ללמוד, האם אני נותן לו את השכר שלי בעולם הבא?

רות קלדרון: כלומר, איזה מין סידור זה, איזה מין הסכם זה, מה נותן לומד התורה לאיש שמביא את הכסף?

רות קלדרון: הנצי"ב כתב שבאמת אם תלמיד חכם יקבל פרנסתו מהעשיר, ועושה אתו עסק להתחלק בשכר לימודו, שכרו של הלומד נחסר.

רות קלדרון: ואף-על-פי-כן, כותב הנצי"ב, שאם אין התלמיד חכם רואה לעצמו אפשרות אחרת לקיים את משפחתו, מוטב לעשות הסכם כזה עם עשיר מאשר ללכת ולהתפרנס בכוחות עצמו ולמעט בלימודו.

רות קלדרון: כלומר, ישנה כאן התלבטות, ועכשיו אני מזדהה עם לומד התורה: כאשר אני לומד, ושם יהבי על מישהו אחר לפרנס אותי, מה אני נותן לו תמורת הפרנסה הזאת?

רות קלדרון: והנצי"ב אומר, שווה לי הכסף, אני אלמד תורה, כי בזה אני טוב, הוא יפרנס, ואז זה גם טוב בעצם למפרנס.

יוני שטבון: חברת הכנסת קלדרון, כיוון שהנושא מאוד חשוב, תסתכלי רק על הזמן, כדי שתוכלי להעביר את המסר – – –

רות קלדרון: רבי חיים מוולוז'ין אומר שאף ששכרו הרוחני בעולם הבא יפחת, מכל מקום החשוב ביותר הוא כבוד השמים בעולם הזה, ולכן אם על-ידי שהתפרנס מהעשיר יוכלו ללמוד יותר תורה ולהרבות קידוש השם בעולם, מוטב שימסור את נפשו.

רות קלדרון: אני רוצה לסיים באחד, לדעתי מגדולי האחרונים, ש"י עגנון, שכתב סיפור קטן שנקרא "יששכר וזבולון" – בתוך "אלו ואלו".

רות קלדרון: זהו סיפור חכם, ובו אני אסיים.

רות קלדרון: עגנון מספר שיששכר וזבולון הם שני אחים מודרניים, יששכר לומד וזבולון בעל עסקים ומפרנס אותו.

רות קלדרון: וכך הוא תמיד חי, הוא לומד והוא נותן את הכסף.

רות קלדרון: אני מנסה למצוא מישהו לדבר אתו, מרב, כי אף אחד אחר לא שומע, אתה ומרב.

רות קלדרון: בקיצור, יום אחד מת תלמיד החכמים יששכר, עולה לגן-עדן ומגיע למזכירות של גן-עדן, אל פקידת הקבלה.

יוני שטבון: סליחה, חברת הכנסת קלדרון.

רות קלדרון: שתי דקות.

יוני שטבון: שתי דקות זה הרבה.

רות קלדרון: חצי דקה.

רות קלדרון: מגיע למזכירת קבלה, אומר, אני יששכר, למדתי תורה כל החיים, אני מבקש מקום בגן-עדן.

רות קלדרון: הוא בטוח שהוא יהיה במחלקה הראשונה, כי הוא באמת למד תורה נפלא כל החיים.

רות קלדרון: מסתכלת המזכירה בקפידה ואומרת: אני נורא מצטערת, אדון יששכר, לא כתוב לי אותך.

רות קלדרון: יש לי ממש אולי שני ימים של לימוד תורה.

רות קלדרון: יששכר אומר: זה לא יכול להיות, אני למדתי תורה כל החיים, את מוכרחה לבדוק עוד פעם, זה טעות.

רות קלדרון: פתאום מבפנים, מגן-עדן, יוצא זבולון האח שלו, בעל העסקים שלא למד תורה בחייו, ואומר: מה אתם עושים בלגן לאח שלי יששכר, הוא תלמיד חכם עצום, חייב להיות לו מקום בגן-עדן.

רות קלדרון: המזכירה אומרת: אני מצטערת, כתוב לי שני ימים.

רות קלדרון: היא ניגשת ליששכר ואומרת לו: אדוני, כשלמדת תורה, כמה ימים למדת בלי שהוא מימן אותך?

רות קלדרון: אז יששכר אמר: רוב הזמן הוא מימן אותי, רק שני ימים לא היה לו כסף אז למדתי לבד.

רות קלדרון: אז המזכירה אומרת: אני מצטערת, יש לי בשבילך רק מקום של שני ימים.

רות קלדרון: ואז יצא ריבונו של עולם, כי הוא ראה שזבולון בוכה על האח שלו ההוא, וסידר מקום מיוחד, שיהיה מקום בגן-עדן במחלקה ראשונה גם ליששכר וגם לזבולון.

רות קלדרון: את המסקנות אני אומר פעם אחרת.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת קלדרון.

יוני שטבון: תעלה חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: לאחריה – חבר הכנסת יעקב אשר.

יוני שטבון: שש דקות.

יוני שטבון: בבקשה.

מרב מיכאלי: לילה טוב, חברות וחברים, אני אחזור על כמה דברים שאמרו, אני מודה ומתוודה כבר מעכשיו, אבל ככה חשוב לי להגיד במקובץ.

מרב מיכאלי: אני אדבר בהתחלה למה המתווה הזה הוא רע מאוד בעיני, ואני לעומת זאת אתן אלטרנטיבה.

מרב מיכאלי: אז כמו שאמרו פה חברות וחברים, חכמות וחכמים, עם הרבה מאוד נתונים ונקודות חשובות, המתווה מצליח להיות גם לא יעיל, לא ישים, אין בו צורך מבחינת הצבא, גם ריק מתוכן, אבל באותה עת מחרחר מלחמה ומנותק מהמציאות.

מרב מיכאלי: מעל לכול, אבל, אני חושבת שמה שיפה, זה באמת עד כמה אין בו שמץ של שוויון.

מרב מיכאלי: האמירה של שר המדע – לא נבדיל בין דם לדם, הרי המתווה הזה מאפשר לחלק להתגייס ולחלק לא להתגייס, חלק בגיל 18, חלק בגיל 24, חלק בתור רווקים במשכורת חובה, חלק בתור בעלי משפחות במשכורת עתק יחסית.

מרב מיכאלי: שלא לדבר כמובן על ההייררכיה, אנשי הכיפות הסרוגות, שהם משרתים בקושי חצי מהזמן שמשרת אדם חילוני, במתווה שלכם למעשה עושים מין מדרג – כיפות סרוגות שוות יותר, כיפות שחורות שוות פחות, בלי כיפה שווים הכי פחות.

מרב מיכאלי: אז שוויון אין, נדבר על הנטל.

מרדכי יוגב: – – –

מרב מיכאלי: בסדר גמור, ונחריג את מי שצריך להחריג.

מרדכי יוגב: מה קשור?

מרב מיכאלי: קשור?

מרב מיכאלי: אתה יודע שקשור.

מרב מיכאלי: כשתדבר תסתור אותי, אדרבה ואדרבה.

משה גפני: למה אתה מפריע לה, היא מדברת?

מרב מיכאלי: אני רוצה – – –

קריאה: בוקר טוב.

משה גפני: בוקר אור.

מרב מיכאלי: טוב שבאו יש עתיד לחיינו בשביל להגדיר כל דבר – – –

משה גפני: אתה נגד נשים, למה אתה מפריע לה?

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, קדימה.

יוני שטבון: חברת הכנסת מיכאלי, בבקשה.

מרב מיכאלי: מר גפני, זה על חשבון הזמן שלך.

מרב מיכאלי: אני אומרת, אם לא שוויון, בואו נדבר על הנטל.

מרב מיכאלי: טוב שבאו יש עתיד לחיינו, בשביל להגדיר כל דבר כנטל.

מרב מיכאלי: שירות בצבא, עבודה, פרנסה, זה לא זכות, זה לא נכס, לא שותפות, לא התפתחות אישית, לא הגשמה עצמית, הכול נטל ועול.

מרב מיכאלי: אמרתי כאן בנאום הפתיחה שלי כמה צבוע ומופרך, איזה עולם הפוך הוא, עולם שבו הרוב תובע מהמיעוט שוויון בנטל, שבו בעלי הפריבילגיות החזקים ביותר בחברה הישראלית תובעים מהמגזר המוחלש שוויון בנטל.

מרב מיכאלי: אמרתי כאן ואני אגיד שוב, בכל שנות המדינה כמעט החוק מאפשר לנשים דתיות וחרדיות לא לשרת בצה"ל, וחלק גדול מהן אכן לא משרתות בצה"ל.

מרב מיכאלי: ובכל זאת, ראו זה פלא, מעולם לא נשמעו נשים חילוניות מתלוננות על אי-שוויון בנטל.

מרב מיכאלי: אגב, בשולי הדברים, כמו שניסח את זה חבר הכנסת יוגב, בשולי השוויון בנטל מאריכים את השוויון לנשים, את השירות לנשים, בשם השוויון.

מרב מיכאלי: שוויון הזדמנויות לנשים בצבא עוד לא נתנו, אבל את החובות כבר מאריכים ומשווים.

מרב מיכאלי: אבל כאמור, אף אחת לא מתלוננת על חוסר שוויון בנטל.

מרב מיכאלי: למה?

מרב מיכאלי: משום שעבור נשים אף פעם אין שוויון בנטל.

מרב מיכאלי: אנחנו, איך להגיד, רגילות, בשבילנו זה מובן מאליו.

מרב מיכאלי: ובדיוק באותו מובן מאליו, לא שמעתי מעולם אף שר, מנכ"ל או ראש ממשלה מכיר ביתרונות האדירים שנתן לו השירות בצה"ל.

מרב מיכאלי: לא שמעתי אותם מודים על הקשרים, הדלתות הפתוחות, היוקרה, מעמד, זכויות היתר שנתן להם השירות בצה"ל, והביא אותם לאן שהביא אותם, בכל אלה הם לא מציעים להתחלק, רק בנטל.

מרב מיכאלי: זה שיח גברי במובן הכי רע של המילה.

מרב מיכאלי: זה שיח של מנצחים ומפסידים, שיח של כיפוף ידיים וכפייה.

מרב מיכאלי: זה מתווה שהתקבל בלי דיאלוג עם קהל היעד שלו.

מרב מיכאלי: מתווה שלמרות המילים היפות, הוא עיוור למתרחש בחברה הישראלית, אטום למציאות המשתנה ולגמרי לא רואה את טובת הכלל.

מרב מיכאלי: וטובת הכלל, חברות וחברים, לא דורשת שירות בצה"ל כחזות הכול.

מרב מיכאלי: למעשה, טובת הכלל – שלום, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: ערב טוב, לילה טוב.

מרב מיכאלי: בוקר טוב.

יולי יואל אדלשטיין: עדיין אין זריחה.

מרב מיכאלי: טובת הכלל לא דורשת שירות בצה"ל כחזות הכול.

מרב מיכאלי: למעשה, טובת הכלל דורשת שהצבא, הביטחון, המיליטריזם הכללי, יהיו קצת פחות חשובים ומרכזיים, כדי שאפשר יהיה אולי לעשות קצת יותר שלום וקצת פחות מלחמה.

מרב מיכאלי: טובת הכלל דורשת שהצבא לא יהיה תנאי לשוויון זכויות אזרחי במדינת ישראל, לא יכול להמשיך להיות תנאי לשוויון אזרחי, לזכויות אדם של האזרח והאזרחית.

מרב מיכאלי: טובת הכלל אפילו לא דורשת את זה שהחרדים יצאו לעבוד, כאילו אף אחד מהם לא עובד ועובדת היום.

מרב מיכאלי: טובת הכלל דורשת הבראה של החברה הישראלית, שילוב ידיים בין החלקים השונים, הכרה – היכרות של החברה הישראלית זה עם זה, קבלה של החלקים השונים זה את זה.

מרב מיכאלי: מתוך התפיסה הזאת באה האלטרנטיבה שאני מציעה, הצעת חוק לתיקון חוק שירות ביטחון, שעונה על השאלה: אז מה כן?

מרב מיכאלי: הצעת החוק שלי לוקחת את אותו עיקרון שקיים בחוק הישראלי כמעט מאז ומעולם לגבי נשים, ומחילה אותו גם על גברים.

מרב מיכאלי: אני יודעת ששיח כל כך גברי מתקשה, שלא לומר לא יכול לשאת, שיחולו עליו אותם כללים שחלים על נשים, כי אחרי הכול, שוויון שוויון, אבל עד כאן.

מרב מיכאלי: אבל החוק שלי אומר שכולם חייבות וחייבים בגיוס.

מרב מיכאלי: כל אחד ואחת חייבות וחייבים בגיוס, מה שאומר חוק שירות ביטחון הכללי, אבל לכל אחד ואחת שמורה הזכות, שיש בכל מדינה דמוקרטית, גם בישראל עדיין, לבוא לצבא כפרט, כאינדיבידואל, ולטעון שמצפונו ואורח חייו הדתי לא מאפשרים לו לשרת בצבא, והצבא יחליט אם אותו פרט או אינדיבידואל עומד או עומדת בקריטריונים הנדרשים.

מרב מיכאלי: כבר מסיימת, אדוני היושב-ראש.

מרב מיכאלי: הצעת החוק שלי מחזקת את חוק שירות חובה בצה"ל, אבל מפרקת, מצד שני, את הקשר הגורדי בין שירות או אי-שירות לבין ישיבה בישיבה.

מרב מיכאלי: היא מאפשרת לכל צעיר חרדי לשרת קודם כול בגיל 18 – לא 24, 25, 26, 28 – מה שזה לא יהיה.

מרב מיכאלי: ואם לא ללכת לעבוד, אז ללימודי חול, להשתלב בחברה הכללית.

מרב מיכאלי: נתון, ברשותך, אדוני היושב-ראש:

מרב מיכאלי: בשנת 2010 45% ממקבלי הפטור על סעיף נפשי או אי-כשירות בצה"ל היו חרדים.

מרב מיכאלי: שאלתי את עצמי, למה להם ללכת לקבל פטור על סעיף נפשי אם יש להם פטור על סעיף תורתו-אומנותו?

מרב מיכאלי: ואז הבנתי שזה הפטור שלהם מחובת הישיבה אם הם לא הולכים לצבא.

מרב מיכאלי: הם יכולים ככה ללכת אל תוך החברה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מרב מיכאלי: בבקשה, בבקשה.

מרב מיכאלי: הפריעו לי לפני שבאת, באמת.

מרב מיכאלי: ואם לשרת בצה"ל, לא פחות חשוב – לשרת במסגרות הצה"ליות הכלליות, ולא בגדודים ייעודיים שהופכים לאט-לאט למיליציות בתוך הצבא, אותו צבא שאתם ממשיכים לקרוא לו צבא העם אבל הופך לאוסף של צבאות קטנים, צבועים בכיפות שונות.

מרב מיכאלי: לא טוב לצבא, לא טוב לחברה, לא טוב למדינה.

מרב מיכאלי: הצעת החוק שלי מקבלת את העובדה שלא כולנו מדברים באותה שפה, לא לכולנו יש אותם ערכים, אבל זה לא אומר שאנחנו לא חייבים לנהל דיאלוג בין הערכים האלה.

מרב מיכאלי: הצעת החוק שלי לתיקון חוק שירות ביטחון כללי מונחת על שולחן הכנסת, חברות וחברים.

מרב מיכאלי: מאוד מוזמנות ומוזמנים לשקול אותה.

מרב מיכאלי: היא יכולה להביא הרבה תועלת ולחסוך את הנזקים שהמתווה הזה יגרום וגורם לחברה הישראלית.

מרב מיכאלי: ודבר אחרון, ממש קצר, תראה: לאחרונה פורסם, אדוני השר פרי, שהשר פרי הבטיח לרב עובדיה שהסעיף שבאמת מגייס בחורים חרדים לא יופעל – פרסום שמעולם לא הוכחש.

מרב מיכאלי: רגע לפני שהכנסת מצביעה על השוויון בנטל, אדוני השר, מגיע לנו לקבל תשובה ברורה על השאלה הפשוטה – האם יש הבטחה כזאת לרב עובדיה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת יעקב אשר, ואחריו חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד שש דקות לרשות אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אם תבקש יפה כמו חברת הכנסת מיכאלי, אני אוסיף 30 שניות.

אין סיכוי שזה יהיה כל כך מוצלח.

אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לנגד עינינו מתחולל לו תרגיל ההונאה הגדול ביותר שהיה אי-פעם מיום קום המדינה.

עומד אדם בראש מפלגה, שהשעה משחקת לו, ומוביל את העם הזה לקרע בלתי נסלח, וחלילה גם בלתי הפיך.

לפעמים קורה שמנהיגים עושים דברים קשים וכואבים שהתוצאה שלהם חיובית, אבל כאן אנו עדים למהלך שכולנו יודעים שייגמר בלא כלום; מהלך שאין לו שום תכלית, אבל תוצאותיו כרגע הרסניות.

נושא לימוד התורה ועולם הישיבות הוא נושא שבמחלוקת ציבורית זה שנות דור.

מנהיגי המדינה בעבר לא היו פחות אמיצים ואף לא פחות חכמים ממי שהיום מוביל את הממשלה.

הם רק הבינו שבכוח ובכפייה לא בונים צבא; בכוח ובכפייה אי-אפשר לגייס אנשים שאמונתם המבוססת והיציבה היא שלימוד התורה זהו תפקידם בעולמם, ועל-ידי לימוד התורה הם מגינים – ומצילים את עם ישראל.

אז נכון שחלק גדול מהאוכלוסייה לא בדיוק מאמין בכך, ולכן נושא זה הוא באמת נושא טעון מאז ומעולם.

אך גם כל ראשי הממשלות, מבן-גוריון ומנחם בגין, יצחק רבין, וייבדל לחיים ארוכים שמעון פרס, ידעו שהנושא נמצא במחלוקת – במחלוקת קשה בעם, שיש ציבור גדול שמרגיש שכביכול הציבור השני אינו משתתף אתו בנטל, אבל גם הם הבינו, אותם מנהיגים, שהאחדות בעם והרצון לכבד אמונה של ציבור שדבק באמונת הוריו וסביו עד הר-סיני, הדרך היא לא לכפות בכוח על אדם לנהוג הפוך מצו מצפונו.

ובגלל זה נמנעו המנהיגים האלה מלנקוט את השיטה הבלתי-אחראית שנוקטת ממשלה זו.

הם ידעו לקבל החלטות מושכלות, המביאות בחשבון את התוצאות של מהלך אגרסיבי ומוטעה, גם כשזה לא היה פופולרי בקרב מצביעיהם.

אחד הצעדים הראשונים של מר מנחם בגין כראש הממשלה היה ביטול המכסות של אלו שתורתם-אומנותם.

בגין התבטא בזמנו, אדוני היושב-ראש, כי הוא, שחווה בפולין את המגבלות האנטישמיות של מספר היהודים שילמדו באוניברסיטאות, לא יציב מגבלה ליהודים בארץ-ישראל שרוצים ללמוד תורה – סוף ציטוט.

אין ספק שהדבר שחסר לנו היום מכול זה מנהיג אחראי ואמיץ.

לצערי, מנהיג הליכוד, שהוא גם ראש הממשלה שלנו, נגרר אחרי שותף קואליציוני שנכפה עליו כשותף, ושותף זה, כולנו יודעים, לצערנו, גדל בבית שבו חינכו אותו שאין בורא עולם, אין תורה, אין אמונה, וכל האנשים הנקראים דתיים או חרדים הם אנשים גלותיים ופרימיטיביים חסרי תרבות, שכל מטרתם היא לשבת על קופת המדינה.

כך גדל הנער שהיום הוא שר האוצר במדינת ישראל.

את זה הוא ספג בבית.

קירות הבית הזה יכולים להעיד על זה.

והיום הוא מנסה לשכנע אותנו שכל דאגתו היא לציבור החרדי, אחיו.

הוא מאוד רוצה שהם לא יהיו בורים ועניים.

זה כואב לו מאוד.

הוא בכלל איש רגיש מאוד למצוקה.

הילד המפונק הזה לא ראה מימיו מצוקה, וגם כיום, כשר האוצר, הוא לא טורח לסייר ולראות מצוקה מהי.

הוא לא מכיר את שכונות העוני – הוא לא מכיר גם את השכונה שבה אתה נולדת, מיקי – לא בתל-אביב ולא בירושלים, לא באור-יהודה ולא בפריפריה.

הוא לא מתקרב לנושאים האלה.

רק כשזה קשור לחרדים הוא רגיש, וחס על ילדינו, ורוצה לחנכם לחיים טובים יותר.

אתם מאמינים לו? אני לא.

אז מה בעצם הוא רוצה?

הוא רוצה קרע בעם, אדוני היושב-ראש, הוא רוצה התלהמות והקצנה.

הוא מתפרנס מזה, ולדעתי, אף נהנה מזה.

שמעתי אותו היום מתבטא בחיוך רחב על הדיון שהולך להיות פה הערב: יהיה פה קטעים, יהיה מצחיק.

שבע הצעות אי-אמון היו היום כאן על בימת הכנסת, על אף אחת הוא לא עלה לדבר, רק על אחת, על החרדים.

אבל עליו אין לי טענות.

הוא לא יכול להיות מנהיג של העם הזה, הוא לא יכול לאחד את כולם, מסיבה אחת, כי יש חלקים מהעם הזה שהוא בז להם וחושב שאין להם זכות קיום.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

שר האוצר לא קורץ מחומר של מנהיגים.

יאיר לפיד זה ספין חולף שבנוי על כישרון רטורי ויוהרה שאינם מחזיקים מעמד זמן רב.

אך בערב קשה זה, אדוני היושב-ראש, ואני מתכוון לסיים, אני מנסה לחפש את ה"בגין", את ה"רבין", את המנהיגים שידעו לעצור סחף, שידעו לעצור סחף שהולך להרוס כל חלקה טובה בעמנו, את המנהיג שיעמוד באומץ ויגיד: די להסתה, די להונאה, לעצור את השקר הזה שכולם יודעים שהוא שקר; שחוק זה שמובא היום לא יביא לנו צבא גדול יותר וחזק יותר, רק יביא הקצנה והרחקה של ציבור ענק שמרגיש רדוף על רקע היותו חרדי; די להסתה שכביכול הציבור הזה יושב על תקציבי ענק.

בדקתם פעם כמה ילד חרדי מתוקצב על-ידי המדינה אל מול ילד אחר?

סוג ההסתה הזה מביא אף את חברי מפלגתו לקרוא לציבור הזה טפילים ופרזיטים, ומכאן הדרך קצרה לשסע בלתי ניתן לאיחוי.

לבוא ולומר לציבור בישראל שמצבו הכלכלי מידרדר, שהכול זה בגלל החרדים ולא בגלל המדיניות הכלכלית הכושלת, ככה בונים שנאה בלב אנשים תמימים שבטוחים שכל מלחמתו של שר האוצר היא בשבילם.

אותו ציבור שהוא הונה ורימה בבחירות האחרונות, שהבטיח הרים וגבעות ולא מקיים כלום, אותו ציבור הוא מנסה לשסות בציבור לומדי התורה.

ואני רוצה לסיים, אדוני.

אני קורא לראשי הליכוד ולראשי הבית היהודי, וגם לחברים ביש עתיד – לחברים, לא למנהיג שלכם – אתם לא גדלתם על שנאת חרדים, תתעוררו בזמן ותעצרו את הסחף שמוביל לא לשתי מדינות לשני עמים, אלא לשתי מדינות של עם אחד.

כן, אנחנו עם אחד וככזה נישאר.

וההיסטוריה שלנו הוכיחה שקול התורה ממשיך ואף אחד לא יוכל לנו.

תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת יעקב אשר, ומתכבד להזמין את חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: אני אבקש מכל הדוברים להקפיד על הזמנים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבין שאנשים מדברים מדם לבם, לא רוצה לקטוע אותם, אבל שש דקות זה זמן טוב להביע את העמדות.

מאיר שטרית: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?

מאיר שטרית: הגיעה קריאת שחרית.

יולי יואל אדלשטיין: כן, עד שהגיעו תלמידיהם.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, אני חייב לפתוח ולומר ששמעתי כאן חברי כנסת שאינם חרדים שדיברו באופן מחמם את הלב, ואני לא אומר את זה בשום ציניות.

ישראל אייכלר: הם רואים בנו אחים באמת והם לא רוצים את הקרע בעם.

ישראל אייכלר: אבל יש כאן אנשים שיש לנו תחושה שהם נותנים תחושה לעם שיש פה אויבי העם כמו שהיה בתעמולה הקומוניסטית, "קונטרה-רבולוציונרים", "מורדי האור", שלא מכירים – כבוד היושב-ראש בוודאי מכיר את המושגים האלה, של מורדי האור, קונטרה-רבולוציונרים, אויבי העם.

ישראל אייכלר: ולכן כאשר החוק הזה מוגש כפי שהוא מוגש היום, עם הפיכת לומדי תורה לעבריינים פליליים, היום הזה ייזכר לדורות כיום שבו הוכרזה המלחמה נגד תורת ישראל.

ישראל אייכלר: אנחנו לא מפחדים.

ישראל אייכלר: בשעה שהוגש החוק למלחמה בחרדים אמרנו "סליחות" פה בכנסת, ותקענו בשופר ונפלו חומות יריחו.

ישראל אייכלר: אנחנו לא מפחדים, כי גדולי ישראל אמרו הלילה תהילים – ו"המה כרעו ונפלו, ואנחנו קמנו ונתעודד".

ישראל אייכלר: אבל היו הצעות מאוד קונסטרוקטיביות של אנשים, כמו חבר הכנסת חסון ואחרים, שאמרו שעדיף להשקיע את מיליארדי השקלים שרוצים להשקיע בגיוס חרדים, לצ'פר את החיילים שכן מתגייסים, במקום לכפות גיוס על מי שאיננו רוצה להתגייס.

ישראל אייכלר: רבותי, אנחנו יודעים שמשרד הביטחון החליט לפטר אלפי קציני וחיילי קבע מיותרים.

ישראל אייכלר: כל ראשי הצבא מודים בסתר, לפעמים כאנוסים בספרד, שאין שום צורך ביטחוני בגיוס חובה בכלל ובגיוס חרדים בפרט.

ישראל אייכלר: מחזורי הגיוס גדלים, צבאות ערב מפוצלים, מלחמת הטילים והמחשבים, המודיעין והטכנולוגיה – הם שיכריעו את גורל המלחמות הבאות.

ישראל אייכלר: ובעניין הזה אנשים חרדים שאינם לומדים וכן משתלבים במסלולים, לא פחות טובים בכל הטכנולוגיות האלה מהאחרים.

ישראל אייכלר: הצבא נערך לקיצוץ גייסות מסיבי והשקעות עתק בטכנולוגיה העילית.

ישראל אייכלר: לכן כל מי שמדבר על גיוס תלמידי ישיבות בכפייה, יש לו מטרה אחת, ואני רוצה להאמין שהשר פרי עושה את זה גם הוא כאנוס על-פי הדיבור – מלחמת תרבות וביצוע תוכנית ההתנתקות מן התורה ומן החינוך היהודי.

ישראל אייכלר: ולכן נלחמים כבר בילדים בגיל הרך, תלמודי-התורה, שלא יקבלו את הלחם ואת המים, כדי שבגיל 18, מרוב הכרת תודה למדינה שהרעיבה אותם, הם ילכו ויתגייסו.

ישראל אייכלר: איזה מין חוסר היגיון בזה.

ישראל אייכלר: רבותי, זאת מלחמת תרבות שהכריזו המפלגות הרפורמיות השותפות בקואליציה.

ישראל אייכלר: עד היום הן השתמשו בבג"ץ.

ישראל אייכלר: לא נשכח ולא נסלח, שהוא זה שזרק את הפצצה הזאת ושיסע את החברה ויצר קרע שלא ייאחה הרבה שנים.

ישראל אייכלר: היום הם כבשו את הממשלה עצמה.

ישראל אייכלר: הם מבקשים לגייס נוער חרדי לא כי הם צריכים חיילים.

ישראל אייכלר: הם צריכים אותם במלחמה נגד התורה והאמונה.

ישראל אייכלר: וכך הם חושבים להפוך את הצבא שחלק גדול ממנו היום דתי ומסורתי, כמכשיר מלחמה נגד היהדות במקום מכשיר מלחמה נגד אויבי ישראל.

ישראל אייכלר: אנחנו רואים בגזירה הזאת "גזירת הקנטוניסטים" נגד לומדי התורה כדי לבולל אותם בתרבות הרעה של אומות העולם.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה להכליל, אנחנו סובלים מהכללה, ואני אומר שיש אנשים שרוצים באמת שחרדים שאינם לומדים ישתלבו בצבא מתוך סולידריות לאומית, והם מוכנים להמשיך ולאפשר לאלה שלומדים תורה באמת להגן על עם ישראל בתורתם.

ישראל אייכלר: אבל אני בטוח שאלה שמסיתים לכפייה אנטי-דתית, לעקור עמלי תורה מן הגמרא, אין להם עניין בחיילים חרדים נושאי נשק.

ישראל אייכלר: אנחנו כבר רואים היום – יש לי פה חוברת של המכון הישראלי לדמוקרטיה, נגד המושג הדתה.

ישראל אייכלר: שמעתם על המושג הזה, הדתה?

ישראל אייכלר: תשמעו על מושג חדש: הסכנה של חיילים דתיים – לא חרדים, חרדים זה עוד יותר סכנה – בתוך הצבא; אחת הסיבות שמקורות הסמכות החלופיים לסמכות הצבאית גורמות סטייה מהנורמות המתבססות על חוקי המדינה ועל ערכיה, ובכלל זה ערך השוויון לנשים, לפיכך אין להשלים עמה.

ישראל אייכלר: הם לא משלימים עם חיילים דתיים שממלאים את יחידות הצבא, אז הם רוצים חרדים בצבא?

ישראל אייכלר: הם מקדמים רק קצינים שהסירו את הכיפות או שהמירו את אמונתם עם הכיפה.

ישראל אייכלר: לכן לא אכפת להם שהחיילים החרדים לא יתגייסו.

ישראל אייכלר: על מה הם סומכים?

ישראל אייכלר: הם סומכים על זה שאף בן ישיבה לא יתגייס.

ישראל אייכלר: ואנחנו יודעים שהאווירה – כבר דיברו פה רבות שיש רק ירידה באלה שהיו מוכנים בשנים האחרונות להתגייס במסלולים השונים.

ישראל אייכלר: היום, כשהציבור החרדי מתקפד בהגנה, אפילו אלו שהתפתו לחשוב על מסלולי גיוס יודעים שיש כוונה של נציגי הרפורמים בכנסת ובתקשורת שהם לא יבואו לשם, כדי שהם יוכלו להמשיך להציג אותם כפרזיטים שאת דתי המלך אינם עושים ולמדינה אין שווה להניחם.

ישראל אייכלר: וכך הם יכולים לשלול את הלגיטימיות של המשפחה ברוכת הילדים שמגדלת ילדים יהודים נאמנים למסורת אבות, והם, במקום שיגידו שהם הפתרון הדמוגרפי, הם אומרים שהם הבעיה הדמוגרפית.

ישראל אייכלר: אבל הילדים האלה, 800,000 ילדים בארץ-ישראל, בתוך שאר ילדי ישראל, ימשיכו לשאת את נר הנשמה היהודית לדורי דורות.

ישראל אייכלר: עכשיו אני פונה לנציגי הליכוד והבית היהודי: דעו לכם שגם אם אתם אנוסים, אתם מצביעים היום על חוק שקובע שלומדי תורה מעל גיל 21 הם עבריינים פליליים, כאחרוני הרוצחים והפושעים, שמקומם בבתי-הכלא.

ישראל אייכלר: בכתב-האישום שיוגש לבית-המשפט לעריקים ייכתב: ממשלת ישראל נגד תורת ישראל.

ישראל אייכלר: ולכן היום הזה ייזכר לדורות כיום שבו מדינת היהודים הכריזה מלחמה נגד תורת ישראל.

ישראל אייכלר: אנחנו מתפללים – ובזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש – שבזכות לומדי התורה במסירות ובנאמנות הקדוש-ברוך-הוא יגן על המוני בית ישראל מפני הקטרוג הנורא שבהכרזת המלחמה נגד תורת ישראל שנחקקה היום בכנסת.

ישראל אייכלר: אחינו בית ישראל נתונים בצרה ובשביה.

ישראל אייכלר: תושבי הארץ – מקריית-שמונה, דרך גוש-דן, עד לדרום – מטווחים בכוונות הטילים מאיראן ועד "חיזבאללה" וה"חמאס".

ישראל אייכלר: רק זכות התורה והתפילה תגן עליהם מפני עוון הכרזת המרד של אלו שהצביעו בעד עקירת התורה.

ישראל אייכלר: ולכן, מי שייתן ידו לחוק – זה לא יישכח ולא ייסלח.

ישראל אייכלר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בינתיים יושב שם לפניך חבר הכנסת ישראל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: אני ראיתי שחברנו חבר הכנסת יריב לוין הסביר לו מה קורה להצעות חוק הבאות להיטיב עם משרתי המילואים ומשרתי צה"ל.

יולי יואל אדלשטיין: כי בעולם שלנו יש חסידים, עולם שאתה מכיר היטב, ויש מתחסדים, גם.

יולי יואל אדלשטיין: אז הנה, חבר הכנסת ישראל חסון קיבל הסבר מקיף מחבר הכנסת יריב לוין על הצעת החוק שלו להיטיב עם משרתי צה"ל ומשרתי המילואים.

ישראל אייכלר: אני בעד.

יולי יואל אדלשטיין: אז אתה יכול לקבל, אני מניח, אותו הסבר.

יעקב ליצמן: האם אדוני מתכוון לשרים או – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכוון למי שאני מתכוון.

יולי יואל אדלשטיין: אני אמרתי דברים ברורים גם ביום ציון חוק המילואים בכנסת.

יעקב ליצמן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: עד שש דקות לרשותך.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, מה כבר לא נאמר הערב הזה?

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו כבר לקראת בוקר.

מנחם אליעזר מוזס: אני שמעתי קודם את שר האוצר, מר יאיר לפיד, שציטט מהתורה את הפסוק: "ששת ימים תעבֹד ועשית כל מלאכתך", אבל לא שמעתי את ההמשך של הפסוק: "ויום השביעי שבת לה' אלקיך לא תעשה כל מלאכה אתה ובנך ובתך" וכו'.

מנחם אליעזר מוזס: גם שמעתי את יאיר לפיד שציטט את דברי הרמב"ם על חשיבות העבודה והמלאכה, אבל לא שמעתי את מה שהרמב"ם אומר, שמי שמקבל על עצמו עול התורה הרי הוא כשבט לוי שפטור מכל שירות צבאי.

מנחם אליעזר מוזס: את זה לא שמעתי, את הציטוט הזה, וכמו כן גם לא שמעתי את הציטוט שאנחנו אומרים פעמיים ביום: "ודיברת בם בשבתך בביתך ובלכתך בדרך ובשוכבך ובקומך", על מצוות לימוד התורה.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לומר לכם משהו; מביאים כאן חוק שאינו ניתן ליישום.

מנחם אליעזר מוזס: שום בן ישיבה לא יגויס בפועל בכפייה.

מנחם אליעזר מוזס: שום חוק לא מסוגל להוציא את בני הישיבות מהישיבות.

מנחם אליעזר מוזס: מדובר כאן, אם כן, במלחמת תרבות נגד הציבור החרדי.

מנחם אליעזר מוזס: וכשמדובר במלחמת תרבות, שום חוק לא יכול לנצח, כי הסמכות הבלעדית אצלנו הם גדולי ומאורי הדור, ומקור הסמכות של כל בן ישיבה שאתם חושבים לגייס הוא ראש הישיבה או האדמו"ר שלו.

מנחם אליעזר מוזס: הציבור הזה איננו חושש מבית-הכלא, וכבר ראינו את זה בפרשת עמנואל, באיזה שמחה וששון הלכו לבית-הכלא, וליוו אותם 100,000 יהודים או יותר, כי אפשר לכלוא את הגוף, ולא את הרוח, ואנחנו מחנכים את הדור הצעיר שלנו לראות את אסירי עמנואל כקדושי עמנואל.

מנחם אליעזר מוזס: כן כן, ככה מחנכים אותם.

מנחם אליעזר מוזס: איך אתם חושבים בדיוק ליישם את החוק?

מנחם אליעזר מוזס: שמעתי ממר פרי ששום נגמ"ש לא ייכנס לבני-ברק לקחת בחורים לצבא.

מנחם אליעזר מוזס: אז איך אתם כן חושבים לעשות?

מנחם אליעזר מוזס: הייתה לי איזה מחשבה, איזה רעיון מהפכני, אולי כדאי לרכוש בתקציב צבאי הרבה גדרי תיל, ולשים אותן מסביב לישיבות ולמוסדות כמו ישיבת מיר על 7,000 בחוריה, ישיבת בעלז, ישיבת גור, ישיבת ויז'ניץ, כל הישיבות הגדולות, לשים גדרי תיל, ואלה יהיו מוחזקים בגדר עבריינים, כי הם עוברים הרי על החוק.

מנחם אליעזר מוזס: אבל הרווח יהיה – כי אסיר בשב"ס עולה יותר מ-100,000 שקל לשנה, והרי אתם הולכים לקצץ לנו, שנקבל סך הכול 400,000 שקל לכל תלמידי הישיבות, אז רק תבינו על מה מדובר כאן.

מנחם אליעזר מוזס: אבל בכלל, הרי מדברים כאן עכשיו על פיטורי 4,000 אנשי קבע, סגירת פונקציות ובסיסים.

מנחם אליעזר מוזס: איך אתם חושבים בכלל להתאים, אם כן, לשיטתכם, את השירות הצבאי לחרדים?

מנחם אליעזר מוזס: האם במסגרות נפרדות?

מנחם אליעזר מוזס: הרי מר פרי, ידוע לך טוב שאת הנח"ל החרדי מממן יהודי מלוס-אנג'לס, כן?

מנחם אליעזר מוזס: אז מאיפה אתם חושבים לממן את 4 מיליארד השקלים למסגרות כפי שכתוב במחקר של הממ"מ?

מנחם אליעזר מוזס: איך אתם חושבים לממן את בני הישיבות, 4 מיליארד שקל לבני הישיבות?

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה להבין את זה.

מנחם אליעזר מוזס: את הנח"ל החרדי אתם לא מחזיקים, ופתאום נהיה הדבר דחוף כל כך.

מנחם אליעזר מוזס: ממה נפשך, אם אתם, כפי ששמעתי כאן מחברי כנסת, שצריכים לדאוג שהם יהיו במסגרות רגילות – אדוני היושב-ראש, הם מפריעים שם.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורית סטרוק וסגן שר האוצר, אתם קצת מפריעים לדובר.

יולי יואל אדלשטיין: נא לפזר את ההתקהלות שם.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר האוצר, חברת הכנסת אורית סטרוק, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא, נא לשבת.

מנחם אליעזר מוזס: וממה נפשך, אם אתם חושבים לבנות מסגרות מיוחדות, כולל הפרדה מגדרית, כפי שזה נקרא היום, שמעתם קודם איזו התנגדות יש לכך.

מנחם אליעזר מוזס: ואם במסגרות רגילות, בוודאי לא כדאי לכם, כי אתם לא תכירו את הילדים שלכם כשהם יחזרו מהשירות.

מנחם אליעזר מוזס: כולם יהיו בעלי תשובה, חוזרים בתשובה, בהשפעת בני הישיבות שיהיו במסגרות הרגילות.

רות קלדרון: זאת הכוונה.

מנחם אליעזר מוזס: ובכלל יש לי שאלה: מי קבע 1,800 תלמידים, העילויים האלה?

מנחם אליעזר מוזס: מי קבע?

מנחם אליעזר מוזס: למה 1,800?

מנחם אליעזר מוזס: למה לא 1,850?

מנחם אליעזר מוזס: למה לא 2,000?

מנחם אליעזר מוזס: למה לא 800?

מנחם אליעזר מוזס: מי קבע את זה?

מנחם אליעזר מוזס: ומי יקבע מי הם 1,800 העילויים?

מנחם אליעזר מוזס: מי הם אלה שיקבעו מי הולך לצבא ומי מקבל את חירותו על-ידי שיפדו אותו שלא יצטרך ללכת?

מנחם אליעזר מוזס: מה הקביעה הזאת?

מנחם אליעזר מוזס: איך קבעו את זה?

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שבכל פורום אחר באקדמיה לא היו מעזים לקבוע איזה מין מכסות ודברים כאלה בלי לשבת עם הסגל האקדמי, בלי לשמוע מה דעתם.

מנחם אליעזר מוזס: כאן באים וכופים חוק, ומחליטים: כזה ראה וקדש.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

מנחם אליעזר מוזס: אז אני אומר לכם, אנחנו נמשיך את דברי נעים זמירות ישראל, "כי אם בתורת ה' חפצו ובתורתו יהגה יומם ולילה", ועל כל הגזירה אנחנו נגיד "עוצו עצה ותופר דברו דבר ולא יקום כי עמנו קֵל".

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורי מקלב – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש.

יולי יואל אדלשטיין: עד שש דקות לרשות אדוני.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, הקשבתי לחלק גדול מהנואמים בערב הזה, ואין לי ספק שחלקם הגדול – ולא אמנה אותם, כי רבים הם – יש להם ודאי שכר שיחה נאה, מחשבה נכונה, רצון טוב, כל אחד מנקודת המבט שלו.

אורי מקלב: יש כאלה שרואים את זה כדבר לא ישים; יש כאלה שרואים את זה כרדיפה של ציבור מסוים, כשרשרת והמשך רדיפה של ציבור גדול; יש שרואים את זה כפופוליזם; יש אלה שרואים שהדבר הזה בא לכסות על גזירות, על הסתה נגד ציבור גדול; יש כאלה שבכלל רואים את זה באופן שהוא לא ישים, מכיוון שמה יעשו בחורי ישיבות בצבא, איך הם ילכו ימין ושמאל; ודאי וודאי יש כאלה שאומרים: איך אתה רוצה להכניס את בחורי הישיבות לצבא כשאתה מצמצם את צה"ל?

אורי מקלב: איך אתה רוצה לתת להם נשק, כשאותם אלה שדורשים היום לתת להם, לגייס אותם, הם הראשונים שיצעקו – אל תיתן להם נשק בידיים, אל תיתן לידיהם נשק, הרי הם יעשו מהפכה צבאית, רוחנית בצבא; ודאי שיש רבים כאלה שבאים ואומרים: איך אפשר, הצבא לא ערוך בשבילם, אין מה לעשות אתם.

אורי מקלב: אנחנו לא רוצים לתת למרצים דתיים להיכנס לצבא, אז אנחנו ניתן לבחורי הישיבה האלה לחיות יחד עם הבנים שלנו?

אורי מקלב: רבות הן הסיבות.

אורי מקלב: הרי עדיין אני מרגיש, מבחינתי, שחסר הדבר המהותי ביותר, שהוא מה שבאמת מפריע לנו – יש לנו כאן פערים עמוקים ביניכם ובינינו – וזה ערך התורה, זה לימוד התורה, שאצלנו הוא לא איזה תחום התמחות, איזה מקצוע מסוים, איזה תחום התעניינות.

אורי מקלב: אצלנו זה מהות, ולא רק בגלל שאנחנו מאמינים ויודעים שזה זכות הקיום של העם היהודי.

אורי מקלב: זה לא דבר שאנחנו חידשנו בשנים האחרונות, ב-65 השנים האחרונות.

אורי מקלב: אנחנו אלפי שנים, ברצף, כשרק לאחרונה שינו את המחשבה לגבי מה זה קיום לימוד התורה.

אורי מקלב: אני אומר לחברת הכנסת רוזין, לא צריך להיות איש מאמין מבחינתנו כדי להאמין שזכות הקיום של העם היהודי זה התורה.

אורי מקלב: מי שמאמין בזכותו כאן בארץ-ישראל, חייב להאמין שזכות הקיום היא עם התורה, בגלל שבאותו פסוק כתוב, באותה הבטחה – שאתם, ראשי המדינה, אוהבים כשאתם נוסעים לחוץ-לארץ ולאו"ם להכריז ולנופף בה כזכות הקיום שלנו במדינה, בגלל שאין לכם זכות קיום אחרת, אין לכם שום הצדקה לחיות – לנו, לא לכם – לנו לחיות בארץ אם לא ההבטחה לארץ המובטחת.

אורי מקלב: יחד עם זה, כתוב מתי היא מובטחת ומתי היא לא מובטחת, מתי יש לנו זכות קיום, מתי אין לנו זכות קיום.

אורי מקלב: לכן, לבוא ולהגיד כאן, מכל הסיבות שבעולם לא – הם יהיו החיילים הכי טובים, הם יהיו הקצינים הכי טובים, הם יהיו קרביים, הכול; ודאי שגם אז אתם תצאו נגדם.

אורי מקלב: אתם לא רוצים אותם, זה הכול ברור.

אורי מקלב: אבל אין דומה, ואנחנו ודאי חושבים שזה לא פחות וזה חייב להיות עם ערך לימוד התורה, בגלל שזה הטבע שלנו, וכשיש טבע, כנגד הטבע לא יעזור שום דבר.

אורי מקלב: זה אצלנו, בתחומנו, אנחנו ככה גדלנו וככה זה נמצא בדנ"א שלנו, כי כפי שחיטה לא יכולה להיות שעורה, ככה לא יכול להיות עם יהודי בלי לימוד התורה.

אורי מקלב: והשאלה מה המחיר שאנחנו נשלם בעקבות הדברים האלה, כשהדברים ההיסטוריים שעוד לא היו כמותם בפערים התהומיים – יש בינינו כאלה שמודיעים שבשבילם זה יום חג, וכאלה שמכריזים שזה יום אבל עבורם.

אורי מקלב: אנחנו נמצאים כאן בבניין הזה, בחברה הישראלית, במדינת ישראל, בכאלה פערים.

אורי מקלב: איפה נשמע, לא היה כמותו, לא היה כמוה בישראל, בהיסטוריה היהודית, שיהודים בשלטון – לא גזירות מימים אחרים – הם אוסרים את לימוד התורה, הם רודפים ואוסרים את לומדי התורה.

מרב מיכאלי: לא אוסרים לימוד התורה, תהיה הגון.

אורי מקלב: אוסרים את לימוד התורה ואוסרים את לומדי התורה.

אורי מקלב: רוצים לעשות שינוי של תהליך, הצעה שמבקשת לעקור בחורי ישיבה מספסל הלימודים שלהם ישר אל מה שאתם מכנים כור ההיתוך של החברה הישראלית.

אורי מקלב: זה באמת מטריד אתכם, השוויון בנטל?

אורי מקלב: זה אמירה נכונה?

אורי מקלב: זה הרי אמירה צבועה, אין בזה שום דבר.

אורי מקלב: כמה השקעתם בשוויון בנטל בעוד סקטורים כאן במדינה, למשל במדינת תל-אביב, שגם שם אין שוויון בנטל?

אורי מקלב: כמה השקעתם?

אורי מקלב: אכפת לכם, אנחנו נגד זה, אנחנו רוצים – כמה השקעתם בדברים האלה?

אורי מקלב: איזה שיח עשיתם בדברים האלה?

אורי מקלב: שום דבר.

אורי מקלב: לנו לא ברור כל הצביעות בעניין הזה?

אורי מקלב: אבל אני אקריא לכם את מה שכתוב בדברי ההסבר של החוק שמונח לפנינו.

אורי מקלב: ואתם ככה כותבים, שאנחנו רוצים, כי באשר לתלמידי הישיבות, ואני מצטט: יש צורך לקדם תהליך הדרגתי של שינוי חברתי שהוא ייחודי לקבוצה זו.

אורי מקלב: ליצור תהליך של שינוי חברתי בקרב תלמידי הישיבות.

אורי מקלב: שמה?

אורי מקלב: להפוך אותם – שהציבור החרדי יהיה פתוח יותר, פחות חרדי, קרוב, מתאים ונוח יותר לחברה החילונית.

אורי מקלב: ואתם, לא סתם, אתם עוד ממשיכים במבוא, שם אתם אומרים לציבור החרדי להסתגל לאורח חיים חדש ושונה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

אורי מקלב: אתם רוצים לחלל אותנו.

אורי מקלב: אתם חושבים שתצליחו?

אורי מקלב: אתם לא מכירים בחוסן של העם היהודי, בוודאי בחוסן של כאלה שמסרו את נפשם על לימוד תורה.

אורי מקלב: ואני שואל, מה הצביעות הזאת, ולבוא היום – אדוני, משפט סיכום – לבוא להגיד שאנחנו נעשה חג היום, שינינו את החברה.

אורי מקלב: היו כבר דברים בישראל, והיו דברים גם במדינה.

אורי מקלב: הייתה מפלגה אחת שבקדנציה הקודמת הייתה זאת שעמדה והניפה את הדגל הזה של שוויון בנטל; לא אתם המצאתם את זה, לא יש עתיד המציאו את זה.

אורי מקלב: מפלגה שלמה שעמדה על כך, נכנסה לממשלת אחדות על שלושה סעיפים, הראשון – שוויון בנטל.

אורי מקלב: על זה עמדו, על זה גם הלכו לבחירות, לא על משהו אחר.

אורי מקלב: הקמפיין הראשון על אוטובוסים היה על זה.

אורי מקלב: מה אתם חושבים, שאתם באתם?

אורי מקלב: אתם אומרים, אוהבים להגיד שהציבור אמר את דברו.

אורי מקלב: הציבור אמר את דברו – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אורי מקלב: – – שהמפלגה הזאת התרסקה, בוודאי מי שנופף את הדגל הזה גם לא נכנס.

אורי מקלב: והיום שמענו מפלגה בחצי, 50% של מפלגה אומר שהוא נגד החוק הזה.

אורי מקלב: אז אתם אומרים, מישהו המציא עכשיו את הגלגל?

אורי מקלב: ואני שואל – משפט אחרון – את הבית היהודי, איפה אתם נמצאים היום שאתם אומרים, יושבים כאן בבית והולכים להצביע בעד החוק הזה שבא לרדוף את לומדי התורה.

אורי מקלב: אתם אומרים, יהיה בסדר.

אורי מקלב: כמה חודשים אתם אומרים את זה?

אורי מקלב: יהיה בסדר על חוק שאתם היום רוצים להצביע בו בעד סנקציות פליליות.

אורי מקלב: איפה אתם חושבים שצריך לעשות?

אורי מקלב: – בזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש – רק על ארץ-ישראל?

אורי מקלב: רק שמגיע לכאן קרי ויש חשש אולי על ארץ-ישראל, שם שמעתי דברים נחרצים ואיומים על יציאה מהקואליציה.

אורי מקלב: על ארץ-ישראל כן ועל תורת ישראל לא?

אורי מקלב: תורת ישראל היא לפני ארץ-ישראל – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אורי מקלב: – – יש לנו את ארץ-ישראל בגלל תורת ישראל.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת מאיר פרוש.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: עד שש דקות לרשות אדוני.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הזכיר זאת כבר חברי הרב מקלב בנאומו הראשון היום בהצגת האי-אמון על כך שאנחנו ביום חמישה-עשר באב, וכפי שהגמרא מגדירה את זה, זה יום טוב.

מאיר פרוש: הגמרא אומרת שלא היו ימים טובים לישראל כמו חמישה-עשר באב ויום הכיפורים.

מאיר פרוש: אחת הסיבות לכך שיום זה הוא יום טוב, יום חג, היא שבאותו יום הפסיקו לחתוך ולהכין את העצים עבור העבודה בבית-המקדש.

מאיר פרוש: למה הפסיקו באותו יום – ואת זה כולנו יודעים – כי בימים אלה היום מתחיל להתקצר, ואז אפשר בפחות זמן להכין את העצים, וממילא נשאר יותר זמן ללימוד.

מאיר פרוש: בגלל שהיה יותר זמן ללימוד התורה, היום נהפך ליום טוב.

מאיר פרוש: הגמרא אומרת, בלשון ארמית: מאן דיוסיף מוסיף – מי שמוסיף זמן לימוד התורה, מוסיפים לו חיים, ואני לא רוצה לומר את ההפך.

מאיר פרוש: באסכולה הזו של מאן דיוסיף מוסיף, באסכולה הזו של והגית בו יומם ולילה, באסכולה הזו מתחנך הציבור החרדי.

מאיר פרוש: הציבור הזה מאמין שהתורה מגינה ומצילה אותנו.

מאיר פרוש: והיום הזה, שבו ממשלת הזדון מגישה את הצעת החוק לגייס את בני הישיבות, נהפך לאבל מחולנו.

מאיר פרוש: היום של מחול, היום של חמישה-עשר באב, נהפך ליום אבל.

מאיר פרוש: נכון, זו לא הפעם הראשונה בדברי הימים של המדינה, היו ניסיונות לגייס בני ישיבות, אבל עד כמה שהיו ראשי ממשלה שהיו רחוקים, אולי רחוקים מאוד, מחיי תורה ומצוות, בכל זאת ניתן היה לדבר אתם.

מאיר פרוש: אני יודע על סיפור שאבי זיכרונו לברכה השתתף פעם בפגישה יחד עם הרב יצחק מאיר לוין אצל ראש הממשלה בן-גוריון, והם ניהלו אתו שיחה קולנית ותקיפה, וגם בן-גוריון הרים את קולו, וכך במשך שעה ארוכה הם התכתשו, כאשר במהלכה הרב יצחק מאיר לוין פרץ בבכי מר.

מאיר פרוש: לאחר שהשתרר שקט בחדר אמר בן-גוריון: החלטתי, לאור פנייתכם, להיעתר לבקשתכם.

מאיר פרוש: והוסיף: בני הישיבות יוכלו להמשיך בלימודיהם ויימשך ההסדר שכל מי אשר תורתו אומנותו יקבל דחייה משירות צבאי.

מאיר פרוש: לאחר תקופה פגש אותו אבי, את בן-גוריון, ושאל אותו, בתחילת הפגישה: מה חשבת כאשר הבעת התנגדות תקיפה ולבסוף, בסוף השיחה, התרככת עד כדי כך שהודעת על המשך קיום ההסדר של דחיית גיוסם של בני הישיבות?

מאיר פרוש: ענה בן-גוריון: כאשר אני ראיתי את ניצול השואה, הרב לוין, מתייפח בבכי ומבקש על עמו ואחיו, ואתה, פרוש, כנצר למשפחת הריבלינים, אומר לי שתעדיפו ללכת לכלא, תעדיפו לעזוב את הארץ, נשברתי בקרבי וחשבתי: אם אני, ראש ממשלה, יכול לגרום צער כה עמוק לניצול שואה ולבן הריבלינים שיסכים ללכת לכלא – חזרתי בי.

מאיר פרוש: וכשליח ציבור של אותו ציבור חרדי שמאמין בכל לבו בקדוש-ברוך-הוא, ומאמין שהתורה היא סם חיים – זה הציבור שקשור בכל לבו ונפשו לתורת ה', זה הציבור שמוכן למסור את נפשו למען קיום התורה.

מאיר פרוש: הציבור הזה, כבר חברי אמרו, ממושמע לרבותיו.

מאיר פרוש: אמרתי זאת כבר לפני שבועיים: גם אם יחוקקו חוק, חס ושלום, שיכול לכפות גיוס על בני הישיבות, בני הישיבות יישמעו לרבנים, הם יישמעו לאדמו"רים, לראשי הישיבות, וכאשר הם יאמרו להם: לכו לכלא, הם יסכימו ללכת באזיקים.

מאיר פרוש: הם יסכימו ללכת באזיקים לכלא, ולא יוכלו לנתק אותם מהתורה.

מאיר פרוש: גם אם יניחו עליהם אזיקים.

מאיר פרוש: גם אם יניחו עליהם אזיקים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת פרוש, סיימת את זמנך.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר עוד משפט אחד.

מאיר פרוש: גם אם יניחו עליהם אזיקים.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, אין משפטים, חבר הכנסת פרוש, נא לרדת מהדוכן.

מאיר פרוש: גם אם יניחו עליהם אזיקים.

יולי יואל אדלשטיין: נא לרדת מהדוכן, חבר הכנסת פרוש.

מאיר פרוש: גם אם יניחו עליהם אזיקים.

מאיר פרוש: אני אומר, גם אם יניחו עליהם אזיקים – – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לרדת מהדוכן.

מאיר פרוש: גם אם הולכים לאסור אותם הם ימשיכו ללמוד תורה.

מאיר פרוש: בשם ציבור זה אני עומד כאן היום, יקשרו את בני הישיבות באזיקים – – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, חבר הכנסת פרוש, תודה רבה.

מאיר פרוש: אבל הם ימשיכו ללמוד תורה.

מאיר פרוש: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: יחד עם האזיקים אתה יכול לרדת.

יולי יואל אדלשטיין: כן, והוספת עבודה לוועדת האתיקה, יש להם כבר מספיק עבודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

מאיר פרוש: אנחנו צריכים לדעת שגם כאשר הם ילכו עם אזיקים, בסופו של דבר הם – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מאיר פרוש, נא לרדת.

מאיר פרוש: אני לא יכול לרדת, אני עם אזיקים.

יולי יואל אדלשטיין: כן, מצוין, מצוין.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו גמרת את כל הנאומים של החברים שלך.

נחמן שי: מקסימום עד הבוקר יבואו מ"להב 433".

שולי מועלם-רפאלי: אולי במסגרת שחרור אסירים – – –

שי פירון: כבוד היושב-ראש, הישיבה נעולה?

שי פירון: הבטיחו לו שזה – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, הישיבה לא נעולה, אנחנו ערוכים לשטויות מסוג זה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, אני מצטער לומר, כך זה ייראה.

יולי יואל אדלשטיין: לא, אתה לא תצטער לומר.

יולי יואל אדלשטיין: למה המיקרופון שלו עדיין פועל, גברתי המזכירה?

מאיר פרוש: כך זה ייראה, כך זה ייראה.

דב ליפמן: לא רוצים לשמוע – – –

מאיר פרוש: ישימו להם אזיקים אבל הם ימשיכו ללמוד תורה.

יחיאל חיליק בר: הבטיחו לו שזה יורד בלי כאבים.

יחיאל חיליק בר: מיקי, אתה היית שוטר, תתמודד עם הדבר הזה.

יחיאל חיליק בר: יש פה ארבעה שוטרים במליאה, ארבעה שוטרים, אף אחד לא יכול לפתוח אזיקים.

יולי יואל אדלשטיין: בושה וחרפה, פשוט בושה וחרפה.

יולי יואל אדלשטיין: אני אומר לכם, חבר הכנסת גפני וחבר הכנסת ליצמן, אם יש בכוונתכם לחזור על מעשים מסוג זה, אני חושב שאתם תסיימו את מכסת הנאומים שלכם וכל הדברים במליאה להרבה מאוד זמן.

יולי יואל אדלשטיין: פשוט בושה וחרפה מה שנעשה פה.

יולי יואל אדלשטיין: פשוט בושה וחרפה.

יולי יואל אדלשטיין: אני פשוט מזהיר.

יולי יואל אדלשטיין: היו כאלה נאומים נכבדים, אנשים דיברו באמת מדם לבם, כל החברים לסיעה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא חושד בכשרים, אני רק אומר ומזהיר, שאם יש בכוונה של מישהו לעשות עוד שטויות כאלה, אז באמת, כבר מחר יש ועדת אתיקה שכנראה תצטרך לדון בהתנהגות הזאת.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, זה תוכנן מראש.

יולי יואל אדלשטיין: מה?

מאיר שטרית: זה תוכנן מראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: ברור שכן, ברור שכן.

יולי יואל אדלשטיין: גם למי אכפת מציוד שעולה 22,000 שקל?

יולי יואל אדלשטיין: מישהו שופך עליו מים, מישהו קושר אזיקים, 22,000 שקל מכסף משלמי המסים זה שטויות, כן, למה לא?

נחמן שי: אבל אפשר ישר להמשיך לתפילת שחרית.

יולי יואל אדלשטיין: פשוט בושה וחרפה.

מאיר פרוש: אבל כך זה ייראה.

מאיר פרוש: כך זה ייראה, עם אזיקים לכלא.

מאיר פרוש: כך זה יראה.

נחמן שי: בשעה טובה, בשעה טובה.

יולי יואל אדלשטיין: מחוץ למליאה, בבקשה, חבר הכנסת מאיר פרוש.

יולי יואל אדלשטיין: (חבר הכנסת מאיר פרוש יוצא מאולם המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: )

נחמן שי: ברוך משחרר אסורים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: עד שש דקות.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, רבותי השרים, חברי הכנסת, יום שחור הוא לכנסת, יום שחור.

משה גפני: אני הרבה שנים נמצא כאן, אני לא זוכר יום כזה רע, מפלג, גורם הרבה מאוד נזק; חלקו עלול להיות בלתי הפיך.

משה גפני: אנחנו חונכנו גם בספרות הילדים אצלנו – בעיני חרותה התמונה בספר הילדים שאנחנו קוראים בו על הקלגס הרומאי שנכנס לתוך בית-המדרש ולוקח בשרשראות של ברזל את לומדי התורה.

משה גפני: כך חונכנו.

משה גפני: אנחנו סברנו, אני, יליד הארץ, סברתי גם בהיותי ילד שהתופעה הזאת יכולה להיות רק ברומא, רק במקום שהחריבו את בית-המקדש, במקום ששרפו את ירושלים, שהפילו את חומותיה, שיכולים להיכנס לתוך בית-המדרש ולעצור ולקחת לכלא את מי שלומד תורה.

משה גפני: לא העליתי בדעתי שיגיע יום והכנסת בישראל תצביע על חוק, ויהיה לו רוב, שמי שלומד תורה – וכל הסיטואציה אם כן ישלחו נגמ"שים לבני-ברק או לא אינה רלוונטית.

משה גפני: יש הכרזה כלפי עם ועולם.

משה גפני: אין מדינה אחת בעולם שיש בה חוק שאם מישהו חפצה נפשו ללמוד תורה מבוקר ועד לילה הוא עבריין ומצד הדין שהכנסת מחוקקת צריך לקחת אותו לכלא.

משה גפני: זהו כתם שלא יימחה.

משה גפני: אני רוצה להיות פרקטי.

משה גפני: לא הייתה תופעה כזו.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, מפריעים לי שם.

יולי יואל אדלשטיין: אתה צודק.

משה גפני: לא הייתה תופעה כזו שחייל חרדי היה מגיע לשכונה חרדית והיו צועקים לו.

משה גפני: לא היה דבר כזה.

משה גפני: אני לא זוכר את זה.

משה גפני: פתאום יש תופעה חדשה, שאנחנו כמובן מתנגדים לה, מתנגדים לאלימות, וזה ברור לחלוטין.

משה גפני: מהיכן באה התופעה הזאת – קיצוניים אומנם, אבל שבשכונות החרדיות פתאום צועקים על חייל?

משה גפני: מאיפה נולדה התופעה הזאת?

משה גפני: יאיר לפיד יכול לרשום את הפטנט הזה על הרזומה שלו.

משה גפני: כדי להשיג הישגים פוליטיים, הוא מחלק את העם.

משה גפני: הוא לקח את היהדות החרדית כולה, כולל אלו שהולכים לצבא.

משה גפני: הייתה ירידה בחודש האחרון או בחודשים האחרונים: 50% במתגייסים לשח"ר כחול, 30% ירידה בתקשוב.

משה גפני: יש ירידה במתגייסים.

משה גפני: הרי יש רבים מאוד בציבור החרדי שיוצאים לפרנסתם והולכים לצבא.

משה גפני: כולם מכירים את התופעה שהלכה והתרחבה.

משה גפני: לא עוד.

משה גפני: היא לא מתרחבת.

משה גפני: היא קטֵנה.

משה גפני: גם אלו שאינם לומדים תורה, גם אלו שיכולותיהם מבחינת לימוד התורה קטנות והם הולכים לצבא והם הולכים לעבוד, הם מזדהים יחד עם כולנו שלימוד התורה, אין קיום לעם ישראל בלעדיו.

משה גפני: בזה מאמין החרדי הקיצוני, בזה מאמין החרדי שאיננו קיצוני ושהוא מתון מאוד, ויש היום בציבור החרדי את כולם.

משה גפני: הלכו כבר הביתה יהודים בעבר עם מפלגה דומה, הלכו לקואליציה עם שינוי.

משה גפני: הם קיבלו מייד את העונש מבחינתם.

משה גפני: על המקום הם קיבלו את ההתנתקות.

משה גפני: אני אומר לכם שאנחנו מאמינים שאם המדינה עוזרת ללומדי התורה, המצב המדיני טוב יותר, המצב הביטחוני טוב יותר והמצב הכלכלי טוב יותר.

משה גפני: פתאום עכשיו, כשנלחמים נגד התורה, נהייתה בעיה עם סוריה, פתאום רמת-הגולן הפכה להיות מקום שאיננו שקט, בניגוד למה שהיה עד היום, פתאום הכלכלה הופכת להיות קשה מאוד, דירוג האשראי יורד, פוגעים במעמד הביניים ובשכבות חלשות – מה שלא היה עד היום – רק בגלל שפוגעים בתורה.

גלעד ארדן: לא היה עד היום?

משה גפני: היום הזה הוא יום שחור.

משה גפני: הוא יום שיושב פה בן-אדם ציני שלא מעניין אותו מהעם בישראל, לא מעניין אותו מהאוכלוסיות השונות שמרכיבות את הפסיפס של החברה הישראלית.

משה גפני: יש אישים שמאמינים שבלי תורה אין קיום לעם ישראל.

משה גפני: יש אנשים שמאמינים כך.

משה גפני: יש אנשים שיכולים לחייך כשאני אומר את זה.

משה גפני: אבל את החיוך מדושן העונג של זה שיעלה אחרי שליצמן ידבר, והוא ייתן פה נאום כדי שישדרו אותו ברדיו, עם חיוך מדושן עונג, מסריח כזה, זה רק אחד יכול לעשות.

משה גפני: החמור ביותר מבחינתי, מבחינתנו, זה שהוא הולך לדבר לציבור החרדי מעל ראשינו.

משה גפני: אנחנו לא מאפשרים לו ללכת לצבא.

משה גפני: אנחנו לא מאפשרים לו ללכת לעבוד.

משה גפני: איזה יוהרה.

משה גפני: מה, הוא חושב שהציבור החרדי זה יש עתיד – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

משה גפני: – – שהוא אומר לחברי הכנסת מה לחשוב, מה לדבר, כמו בצפון-קוריאה?

משה גפני: אני לא אגיד מי אמר את זה מהמפלגה שלו.

משה גפני: הציבור החרדי הוא ציבור אינטליגנטי.

משה גפני: הוא מאשים אותנו שאנחנו מתונים מדי, שאנחנו מתייחסים לנושא הזה בקלות מדי, שאנחנו עוד מחייכים.

משה גפני: אני בא לבית-הכנסת ואני יוצא מהתפילה, ואנשים קשי יום, עמלים, אנשים שעובדים, אנשים שלומדים, אומרים לי: למה אתם כל כך מתונים.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

משה גפני: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: אני לא קושר את עצמי באזיקים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאוד מקווה.

משה גפני: למה אתה – אף פעם לא עשיתי את זה.

יולי יואל אדלשטיין: צודק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

משה גפני: אני רוצה לסיים.

משה גפני: אמר פה קודם חבר הכנסת אורי מקלב, ואחרים גם אמרו, שרוצים לחלן אותו.

משה גפני: אני ראיתי כתבה של דן מרגלית ב"ישראל היום", מותר להגיד, וראיתי שהוא כותב ומתלבט האם באקדמיה צריך להפריד בין גברים לנשים במקום שיש חרדים.

משה גפני: הוא התלבט בשאלה הזאת.

משה גפני: הוא כותב: אנחנו צריכים לאפשר לחרדים שמשתלבים להפריד בין גברים לנשים, אפילו שזה בניגוד מוחלט לדעתי, בגלל שאם נאפשר להם להפריד בין גברים לנשים היום, מחר הילדים שלהם כבר לא ידרשו את זה.

משה גפני: הם יהיו חילונים.

משה גפני: תשכחו מזה.

משה גפני: אנחנו דבקים באמונת אבותינו.

משה גפני: אנחנו מאמינים בתורה.

משה גפני: הילדים שלנו מאמינים בתורה.

משה גפני: שום חוק לא ישנה את חיינו, את אורחות חיינו.

משה גפני: בזכות לומדי התורה כולנו קיימים.

משה גפני: לא ניתן שיפגעו בכם, לא ניתן שיפגעו בנו.

משה גפני: אילולא לומדי התורה, לא היה לנו קיום.

משה גפני: לא נשנה את זה.

משה גפני: לא חוק.

משה גפני: תמשיכו הלאה עם הדרך הזאת, תיקחו רוב לעניין – אנחנו לא מפחדים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גפני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ליצמן – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, עד שש דקות לרשותך.

יעקב מרגי: שיבוא ביבי וישיב לחוק הזה.

יעקב מרגי: למה צריך לשמוע את המנאץ הזה – – –

משה גפני: שראש הממשלה יבוא להשיב.

יעקב מרגי: למה ביבי לא – – –?

יעקב מרגי: נמאס לנו לשמוע את המנאץ – – –

יולי יואל אדלשטיין: כרגע אתה מפריע לחבר הכנסת ליצמן לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בשעה זו שאנחנו הולכים להצביע, הסבים שלכם, שמסרו נפשם על התורה בדורות עברו, מסתכלים עליכם לראות בדיוק מה אתם הולכים לעשות.

גלעד ארדן: אל תשתמש – – –

יעקב ליצמן: הם מסרו את נפשם על זה.

יעקב ליצמן: שלא תהיה לכם שום הפתעה אחרת: גם אנחנו נמסור את נפשנו על זה.

יעקב ליצמן: לא יהיה מצב שבן-אדם אחד ילך לצבא בגלל מה שאתם מחוקקים.

יעקב ליצמן: חבל על הזמן.

יעקב ליצמן: הדבר היחיד שמפריע לי הוא שלא הכינו בתי-סוהר.

יעקב ליצמן: אין מספיק בתי-סוהר.

יעקב ליצמן: איך שר המשטרה אמר לי?

יעקב ליצמן: נדמה לי שהמפכ"ל אמר לי שיש שם את המקום של הסודאנים.

יעקב ליצמן: יש מקום ריק ששם ישימו אותם.

יעקב ליצמן: שאלתי אותו האם השלב הבא הוא שהם יעבירו אותם לקונגו או לאריתריאה, למקום אחר שרוצים לשם להטיס אותם.

יעקב ליצמן: ברור לכם שבן-אדם לא ילך לצבא.

יעקב ליצמן: גם בתקציב הצבא ראיתי את זה.

יעקב ליצמן: לגבי כמה תהיה העלות לגבי החרדים, מופיע שם אפס.

יעקב ליצמן: הם לא יודעים.

יעקב ליצמן: לא יהיה.

יעקב ליצמן: אתם יודעים שבן-אדם אחד לא ילך.

יעקב ליצמן: רק מה?

יעקב ליצמן: הקרע בעם.

יעקב ליצמן: שווה לשר האוצר.

יעקב ליצמן: כפי שגפני הזכיר קודם, כל מה שפוגעים בחיילים התחיל רק לפני חודשיים-שלושה.

יעקב ליצמן: זה לא היה בעבר.

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: כי שר האוצר התחיל תסיסה.

יעקב ליצמן: הוא תקף את הציבור החרדי, הוא השפיל אותם, דמגוגיה כל היום, כשהוא לא שירת בצבא.

יעקב ליצמן: הוא היה כתב.

יעקב ליצמן: אז אני כתב ב"המודיע".

יעקב ליצמן: הוא ב"במחנה", ואני ב"המודיע".

יעקב ליצמן: אז מה?

יעקב ליצמן: איזה שירות צבאי הוא עשה?

יעקב ליצמן: ואיזה ליבה הוא עשה?

יעקב ליצמן: הוא למד ליבה?

אבישי ברוורמן: ליבה.

יעקב ליצמן: איפה למדת?

יעקב ליצמן: ואתה בא להטיף לנו מוסר, ואתה אומר: שר האוצר מנהל את המדינה.

יעקב ליצמן: לא למדת כמה זה אחד ואחד ואתה בא להשפיל אותנו?

יעקב ליצמן: איזה בושה זה.

יעקב ליצמן: מטיפים לנו מוסר.

יעקב ליצמן: הוא היה בצבא, הוא היה.

יעקב ליצמן: כתב, יעני.

יעקב ליצמן: אתם שמים לב שחבר הכנסת פלסנר לא בכנסת.

קריאה: – – –

יעקב ליצמן: גם אני שאלתי מי.

אבישי ברוורמן: פלסנר?

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: גם אני – גם לא יודע מי זה.

יעקב ליצמן: הרשימה נפסקה בדיוק לפניו.

יעקב ליצמן: שמתם לב.

קריאה: – – –

אבישי ברוורמן: רגע, לפיד לא יהיה בכנסת – – –

יעקב ליצמן: הוא זה שהתחיל – – –

גלעד ארדן: מופז פירק את הממשלה.

יעקב ליצמן: הוא זה שהתחיל, והוא זה שבאמת סיים – הוא סיים את הקריירה שלו.

יעקב ליצמן: אני רוצה להזכיר לכם שהייתה פעם מפלגה שגם חרתה על דגלה – נגד החרדים.

יעקב ליצמן: הוא צחק מהם, גם השפיל אותם, גם בתוכניות טלוויזיה; הוא נעלם.

יעקב ליצמן: גם הוא נעלם; בן לילה, 15 מנדטים.

יעקב ליצמן: בן לילה.

יעקב ליצמן: אז למה בן לילה לא יחול עליהם, 19 מנדטים?

יעקב ליצמן: על שנאת הדת בונים?

יעקב ליצמן: אני יודע דבר אחד: שבונים על חיובי, לעשות דברים, לא להשפיל את החלשים, לא להשפיל את מעמד הביניים.

יעקב ליצמן: אין פתרון לדיור.

יעקב ליצמן: מה יש?

יעקב ליצמן: רק תסיסה, רק אנטי-חרדי.

יעקב ליצמן: מה עונים כשעולים על הבמה – מה הפתרון של הבעיות בכלכלה?

יעקב ליצמן: אנטי-חרדים.

יעקב ליצמן: אז מצאת איפה הכסף, אדוני שר האוצר?

יעקב ליצמן: עכשיו לבית היהודי.

יעקב ליצמן: הבית היהודי – –

אחמד טיבי: מתחיל להיות מעניין.

יעקב ליצמן: – – היינו אחים פעם.

יעקב ליצמן: וראיתי, לפי הדיונים בוועדת הכספים – ואני חוזר משם, וגם מדיונים בעוד מקומות – אין שום סנטימנטים לתורה; אין לכם שום בעיות להרוס את התורה.

יעקב ליצמן: עובדה שגם אתם מסכימים לקיצוץ בתקציב הישיבות.

יעקב ליצמן: זה תלוי ביושב-ראש ועדת הכספים, הוא היה יכול למנוע את זה.

יעקב ליצמן: אף אחד לא צריך פרוטקציה.

יעקב ליצמן: סימן שאתם מסכימים לכל מה שעושים.

יעקב ליצמן: אין תקציב במדינה, לאף אחד, שמקצצים 54%; רק לחרדים, רק לישיבות.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

יעקב ליצמן: אני מקווה שיסיימו מפלגה מסוימת לפני.

יעקב ליצמן: ולכן אני אומר: אתם עשיתם התנתקות פעם אחת, ואתם מנסים לעשות התנתקות פעם שנייה עלינו מהתורה.

יעקב ליצמן: לא יעזור לכם.

יעקב ליצמן: ואני מתחנן ברגע האחרון: רבותי, אל תעשו קרע בעם.

יעקב ליצמן: ואני אומר לכם שוב מה שהתחלתי:

יעקב ליצמן: הסבים של כולכם מסרו את נפשם, הם הלכו לאש בגלל שהם יהודים, והם שמרו על התורה; ואני לא רוצה לחשוב מה יהיה כאן אם יבטלו את התורה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ליצמן.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אנחנו רוצים שראש הממשלה – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?

יצחק כהן: רוצים שראש הממשלה – – –

קריאה: – – –

יצחק כהן: הוא קשור לאוצר.

יולי יואל אדלשטיין: אתה רואה?

יולי יואל אדלשטיין: חברי כנסת – – –

יצחק כהן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי כנסת לא מקשיבים לי כשאני מבקש שלא לבזות את הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אתה מבקש שראש הממשלה, עכשיו – –

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – יבוא בפקודתי?

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, בשם הממשלה, אני מבין ששר האוצר רוצה לסכם את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

קריאה: זה לא – – – שרי הביטחון – – –

קריאה: – – –

קריאה: איפה – – –

ישראל אייכלר: אני קורא לכולם לצאת.

– – – הוא ראש הממשלה.

ישראל אייכלר: שר האוצר הוא ראש הממשלה האמיתי, לכן אנחנו לא רוצים להיות פה.

ישראל אייכלר: כל שרי – כל חברי ש"ס ויהדות התורה, החוצה.

קריאה: איפה בנט?

ישראל אייכלר: – – – ראש הממשלה – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, שר האוצר יסכם, ולאחר מכן נצביע.

יאיר לפיד: לא על הגיוס דיברנו כל הלילה, דיברנו על שנאה.

יאיר לפיד: אז בואו נדבר על שנאה.

יאיר לפיד: אין בי שנאה, לא לחרדים, לא לעולם התורה.

יאיר לפיד: זה הקושי הגדול שאתו יצטרכו להתמודד חברי הכנסת החרדים – העובדה שאין פה שנאה.

יאיר לפיד: הם עשו לעצמם הערב עבודה קלה.

יאיר לפיד: הם אמרו ששונאים אותם, וזה ההסבר שפוטר אותם מלהסתכל על עצמם ולשאול את עצמם: האם יש להם חלק במה שקרה?

יאיר לפיד: האם יש איזושהי סיבה לכך שמדינה שלמה מסתכלת עליהם ואומרת להם: אתם טועים?

יאיר לפיד: לא באורחות חייכם, לא חלילה בהיותכם דתיים.

יאיר לפיד: אתם טועים במהות ההסכם שיש בין אדם למדינתו.

יאיר לפיד: הם אמרו לעצמם ששונאים אותם והם מסתתרים מאחורי האמירה הזאת, כדי שהם לא יצטרכו לעשות חשבון נפש ולבחון את עצמם.

יאיר לפיד: האם הלילה הזה לא מצדיק חשבון נפש?

יאיר לפיד: האם הם באמת יכולים לפטור את הלילה הזה, את ההחלטות שנעשות בו, באמירה ששונאים אותם ובהתגוננות האוטומטית והאינסטינקטיבית, ובהסתגרות נוספת ובהתבדלות נוספת?

יאיר לפיד: בתוכם פנימה הם יודעים שהם לא יצאו מזה כל כך בקלות.

יאיר לפיד: איש לא שונא אותם.

יאיר לפיד: איש בכל הבית הזה, איש בכל הקואליציה או באופוזיציה, איש ביש עתיד – איש לא שונא אותם, איש לא מנסה להתנכל להם או להציק להם.

יאיר לפיד: כל מה שאנחנו מנסים לומר להם בלילה הזה הוא שאנחנו כבר לא יכולים לחיות עם הסידור הישן.

יאיר לפיד: אנחנו כבר לא עומדים בו.

יאיר לפיד: הוא צריך להשתנות.

יאיר לפיד: האם היה רגע, רגע אחד, בכל הלילה הארוך הזה, שבו הם שאלו את עצמם אם הסידור החדש הוא באמת לרעתם, באמת מנוגד לתפיסת עולמם, באמת סותר את היותם אנשים דתיים?

יאיר לפיד: היום בבוקר, בוועדה לביקורת המדינה, ישבתי לצד חבר הכנסת אמנון כהן מש"ס ודיברנו על ניצולי השואה ועם ניצולי השואה – אנשים בני 83 ו-85, אנשים חרושי קמטים וחרושי זיכרונות.

יאיר לפיד: האם לטפל בהם זה חילול השם?

יאיר לפיד: האם להביא תרופות, לנקות להם את הבית, לשבת לשמוע את הסיפור שלהם, זה ביטול תורה?

יאיר לפיד: זה קיום תורה.

יאיר לפיד: וזה השוויון בנטל.

יאיר לפיד: ולא רק זה – ללכת לעבוד זה השוויון בנטל הכלכלי.

יאיר לפיד: בתחילת הערב הזה הבאתי נתון: 84% מהגברים החרדים עבדו ב-1979.

יאיר לפיד: זה המספר שאנחנו צריכים לחזור אליו, כי תורה ועבודה זה השילוב המקודש ביותר של היהדות.

יאיר לפיד: לכו לרחובות בני-ברק, צאו לחוצות ירושלים, תשאלו את הצעירים החרדים אם הם באמת רוצים להיות עניים, אם זו גזירה משמים, אם הם לא היו רוצים להחליט בעצמם על גורלם.

יאיר לפיד: הרי זה יתרונה הפילוסופי הגדול של היהדות, שהיא מאפשרת לאדם לבחור בעצמו.

יאיר לפיד: הלילה הזה הוא לא תחילתה של מלחמה, הוא תחילתו של פיוס.

יאיר לפיד: אנחנו צריכים לבחור יחד איך לצאת מהלילה הזה.

יאיר לפיד: אני יודע שהם כועסים, אני יודע שהם כואבים, אני לא מקל בזה ראש, אבל אנחנו צריכים לעשות בחירה.

יאיר לפיד: אנחנו צריכים לסיים את הלילה הזה בכך שנשים בפנינו את האפשרויות ונבחר בחיים.

יאיר לפיד: "ובחרת בחיים" פירושו שבחרת בחיים משותפים, ביחד, מתוך שוויון – גם שוויון בנטל וגם שוויון זכויות.

יאיר לפיד: תודה רבה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יאיר לפיד, שר האוצר, שסיכם את הדיון בשם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, להזכירכם, אנחנו מצביעים על שני חוקים.

יולי יואל אדלשטיין: רק לצורך הפרוטוקול אני אומר שגם אסיר ציון האזוק, חבר הכנסת מאיר פרוש, יכול להשתתף בהצבעה, שלא יטען אחר כך שמנעו ממנו להשתתף בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נצביע קודם כול על הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 19 והוראת שעה) (שילוב תלמידי ישיבות) – – –

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מבקש הצעה לסדר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?

משה גפני: הצעה לסדר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גש למיקרופון, תציע הצעה לסדר.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך.

משה גפני: היות שאנחנו עוסקים בחוק שמבחינתנו הוא הדבר הגרוע ביותר שיכול להיות, ואנחנו מבינים שהכנסת הולכת לאשר את זה, אנחנו פונים לקדוש-ברוך-הוא ואנחנו אומרים לו: אבינו מלכנו קרע רוע גזר דיננו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעה מעניינת לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 19 והוראת שעה) (שילוב תלמידי ישיבות), התשע"ג–2013 – –

ישראל אייכלר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

מאיר פרוש: כאשר אימא שלי נפטרה קרעתי קריעה, כשאבי נפטר קרעתי קריעה, בגללך אני קורע – – – ראש הממשלה, בגללך אני קורע הלילה קריעה.

מאיר פרוש: בגללך.

מאיר פרוש: בגללך קרעתי הלילה קריעה.

מאיר פרוש: הצבעה מס' 27 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 64 נגד – 21 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 19 והוראת שעה) (שילוב תלמידי ישיבות), התשע"ג–2013, לוועדה המיוחדת לדיון בהצעות החוק בעניין השוויון בנטל בשירות הצבאי, בשירות האזרחי ובשוק העבודה ולהסדרת מעמדם של תלמידי הישיבות נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 64, 21 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותועבר להכנתה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת הכנסת המיוחדת לדיון בהצעות החוק בעניין השוויון בנטל בשירות צבאי, בשירות האזרחי ובשוק העבודה ולהסדרת מעמדתם של תלמידי הישיבות – ועדה שאישרנו היום במליאת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק שירות אזרחי לתלמידי ישיבות (הוראת שעה), התשע"ג–2013 – קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

ישראל אייכלר: לא הספקנו בפעם הקודמת, בגלל הקריעה על שרפת ספר התורה, אז אני מבקש לצרף את ההתנגדות שלנו בחוק הקודם.

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 28 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 66 נגד – 29 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות אזרחי לתלמידי ישיבות (הוראת שעה), התשע"ג–2013, לוועדה המיוחדת לדיון בהצעות החוק בעניין השוויון בנטל בשירות הצבאי, בשירות האזרחי ובשוק העבודה ולהסדרת מעמדם של תלמידי הישיבות נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 66, 29 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק שירות אזרחי לתלמידי ישיבות (הוראת שעה), התשע"ג–2013, אושרה בקריאה ראשונה, ותועבר גם היא להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדה המיוחדת לדיון בהצעת החוק לעניין השוויון בנטל בשירות הצבאי, בשירות האזרחי ובשוק העבודה ולהסדרת מעמדם של תלמידי הישיבות.

יולי יואל אדלשטיין: [נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, לגבי פיצול הצעת חוק-יסוד: הממשלה (הגברת המשילות והעלאת אחוז החסימה), יעלה חבר הכנסת יריב לוין ויציג לנו את ההחלטה של ועדת החוקה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד ראש הממשלה, שרים, חברות וחברי הכנסת, להלן החלטה בדבר פיצול הצעת חוק-יסוד: הממשלה (הגברת המשילות והעלאת אחוז החסימה), הצעות חוק פרטיות פ/1160/19 ו-פ/1402/19, לפי סעיף 79(ב) לתקנון הכנסת.

יריב לוין: על-פי הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט מחליטה הכנסת, לפי סעיף 79(ב) לתקנון הכנסת, לאשר את החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט לפצל את הצעת חוק-יסוד: הממשלה (הגברת המשילות והעלאת אחוז החסימה) להצעות חוק נפרדות, כך שחלק אחד מההצעה יכלול את התיקונים לחוקי-היסוד וחלק אחר מההצעה יכלול את התיקונים לחוקים שאינם חוקי-יסוד.

יריב לוין: להלן, אדוני, בקצרה דברי ההסבר.

יריב לוין: הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הגברת המשילות והעלאת אחוז החסימה) של חבר הכנסת דוד רותם, חבר הכנסת רוברט אילטוב וחבר הכנסת חמד עמאר, פ/1160/19, והצעת חוק-יסוד: הממשלה – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: רק שנייה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מאיר פרוש, אני הזמנתי אותך למליאה רק להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אתה לא צריך להימצא כאן.

מאיר פרוש: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה לא צריך להימצא כאן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: – – והצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון שינוי שיטת הממשל), של חבר הכנסת רונן הופמן, פ/1402/19, נדונו בכנסת בדיון המוקדם ביום כ"ח באייר תשע"ג, 8 במאי 2013, והועברו לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יריב לוין: בישיבתה, שלמעשה כבר התקיימה אתמול נוכח השעה הנוכחית, החליטה ועדת החוקה, חוק ומשפט למזג הצעות חוק אלו להצעת חוק אחת על-פי סעיף 79(ג) לתקנון הכנסת.

יריב לוין: הצעת החוק נועדה לשנות את שיטת הממשל בישראל ולהעלות את אחוז החסימה.

יריב לוין: מאחר שמדובר בכמה נושאים נפרדים, שאינם תלויים זה בזה, ולאור העובדה שעניינם של סעיפים מסוימים להצעת החוק הוא תיקונים לחוקי-יסוד ועניינם של סעיפים אחרים הוא תיקונם של חוקים שאינם חוקי-יסוד, מוצע לפצל את הצעת החוק לשתי הצעות חוק נפרדות, כפי שפורט קודם לכן.

יריב לוין: כמובן שאבקש את אישורה של הכנסת להחלטה זו.

יריב לוין: תודה.

אחמד טיבי: אפשר הצעה לסדר, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?

אחמד טיבי: הצעה לסדר.

יולי יואל אדלשטיין: לא, יש לנו דוברים.

יולי יואל אדלשטיין: אתה רוצה הצעה לסדר?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לציין שחברי יהדות התורה קרעו בסכינים, במספריים, את החולצות שלהם מתוך כאב.

אחמד טיבי: אני מבין אתכם.

אחמד טיבי: לפני כמה ימים חברי כנסת אחרים מלאום אחר קרעו נייר מעל הדוכן, ויושב-ראש הכנסת גירש מהמליאה את כל חברי הכנסת הערבים.

אחמד טיבי: האם יש איפה ואיפה, אדוני היושב-ראש?

מיכל רוזין: הוציאו אותם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, אני מאוד מקווה, מאוד מקווה – אני לא מחליט שם – שוועדת האתיקה לא תעשה שום איפה ואיפה בין ההתנהגות שלך עם שפיכת מים על ציוד בשווי של עשרות אלפי שקלים לבין ההתנהגות של חבר הכנסת מאיר פרוש, שניסה בדרך אחרת גם לבזות את הכנסת וגם לחבל באותו ציוד.

אחמד טיבי: דיברתי על משהו אחר.

יולי יואל אדלשטיין: אז עד כאן דברי ההסבר לנושא הזה – –

אחמד טיבי: לא הסבר.

אחמד טיבי: לא זאת הייתה השאלה.

יולי יואל אדלשטיין: – – וכפי שאמרתי, לא אני מחליט בנושא הזה.

אחמד טיבי: לא זאת הייתה השאלה, לא זאת הייתה השאלה.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שההיתממות זה לא התנהגות ראויה לחבר כנסת ותיק כמוך.

אחמד טיבי: ההיתממות שלך, לא שלי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

קריאה: אם היית קורע את החולצה שלך, לא היינו מוציאים אותך.

אחמד טיבי: אמרתי – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אני מזמין את חבר הכנסת נסים זאב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: כן, רשימת הדוברים נסגרה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר דבריו של חבר הכנסת נסים זאב אנחנו נצביע.

קריאה: נסים, קצר.

נסים זאב: אני כל היום לא דיברתי, מה קרה לכם.

נסים זאב: עד שסוף-סוף אני עולה לבמה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

נסים זאב: יש לי זכות דיבור, ואני תמיד נואם אחרון.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות אדוני.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, לכן אני מבקש לא להפריע לי.

נסים זאב: קודם כול, אחמד טיבי, אם אתה חושב שנייר זה פחות יקר מחולצה, אתה טועה.

נסים זאב: יש ניירות ששווים הרבה יותר, וכל אחד זכותו לקרוע את החולצה שלו.

נסים זאב: אבל מה שקרה פה, אדוני היושב-ראש – את ראש הממשלה מושיבים על הברכיים.

נסים זאב: חוק המשילות זה חוק העריצות.

נסים זאב: יש לנו פה ממשלה שמנסה להכתיב את האג'נדה הציבורית שלה, מנסה לכפות מדיניות חדשה, מנסה – לא היה מקרה, אני לא זוכר בהיסטוריה של 14 שנים – –

זהבה גלאון: חמש בבוקר.

נסים זאב: – – שמישהו שמאיים בבוקר, מביאים את החוק שלו כבר בערב.

נסים זאב: אפילו הממשלה, כשהיא רוצה לחוקק איזשהו חוק, יש כמה ימים להיערך לכך, מה קרה?

נסים זאב: פתאום חבר הכנסת ליברמן איים: אני לא אתמוך בתקציב אם חוק המשילות לא יתחיל לעבור פה, ואני רוצה לראות את זה, בקריאה ראשונה.

נסים זאב: מה לא עשו היום?

נסים זאב: איזה תרגילים עשו היום רק כדי שהחוק בסופו של דבר, בסופו של ערב, יבוא לכנסת?

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם, זו בריונות; זה לא משילות.

נסים זאב: זה בריונות, זה עריצות, ואם מישהו רוצה פה להראות את הדמוקרטיה, זה בדיוק ההפך מהדמוקרטיה.

נסים זאב: מנסים פה, הרוב הדורסני, לדחוק את המיעוט.

נסים זאב: ולכן אני חושב – זהבה גלאון, חברת הכנסת, עם כל הכבוד, אני חושב שזה הנושא הכי כבד גם מבחינתכם.

זהבה גלאון: חמש בבוקר.

נסים זאב: גם בשש בבוקר – שלא ישנו.

נסים זאב: מה, אני לא מבין, אנחנו עושים פה הנחות למישהו?

נסים זאב: אני אומר לכם, זה דבר נורא מה שקורה פה, והתחלת התהליך זה הערב.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש – מכיוון שביקשו ממני לקצר, אני מקצר – אבל אני חושב שאסור לעבור פה לסדר-היום.

נסים זאב: הנושא הזה הוא חמור ביותר, ואני מקווה שבסופו של דבר הכנסת פה תתעשת ותתלכד סביב – נגד החוק ההרסני הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו נעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק-יסוד: הממשלה (הגברת משילות והעלאת אחוז החסימה).

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברי הכנסת, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 29 בעד ההצעה – 45 נגד – 25 נמנעים – אין הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הגברת המשילות והעלאת אחוז החסימה) נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההחלטה – 45, נגדה – 25, אין נמנעים, אחד נוכח ולא הצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע – – –

מרב מיכאלי: תוסיף אותי לפרוטוקול נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לפרוטוקול – גם חברת הכנסת מרב מיכאלי רצתה להצביע נגד, אבל זה לא משנה את התוצאות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו אישרנו את החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הגברת המשילות והעלאת אחוז החסימה).

יולי יואל אדלשטיין: הכרזה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה מטעם הממשלה: הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון) (הגברת המשילות).

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/776).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון מס' 11) (סיוע משפטי לניצולי שואה ולנכי המלחמה בנאצים – ביטול המבחן הכלכלי), התשע"ג–2013, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: תציג את ההצעה שרת המשפטים, חברת הכנסת ציפי לבני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

ציפי לבני: תודה רבה.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בוקר טוב כבר – המטרה המרכזית של התיקון היא להביא למיצוי מרבי של זכויות ניצולי השואה באמצעות מתן סיוע משפטי לניצולים חינם.

ציפי לבני: ניצולי השואה זכאים לקבל קצבאות, הטבות, ממקורות שונים, אבל היום כדי להיעזר – עד היום – בשירותי הסיוע המשפטי במשרד המשפטים הם נדרשו לעמוד במבחני סף, מבחן בודק סיכוי משפטי או מבחן כלכלי.

ציפי לבני: הגענו למסקנה שאנחנו צריכים לחסוך מכל אחד ואחד מהם את ההליך הביורוקרטי המעיק, וכדי לסייע להם ולהקל עליהם הגשנו הצעת חוק ביוזמתנו, שכל אחד מהם יוכל לקבל שירות משפטי חינם ללא תלות בבדיקת ההכנסה או הרכוש.

ציפי לבני: הוא יינתן להם בבירור זכאותם לקבלת קצבה, מענק, יכלול מתן הכוונה מקצועית, סיוע בהכנת הבקשה, ואלה שבקשתם תידחה יקבלו גם סיוע בהליכים משפטיים נוספים.

ציפי לבני: אני מאוד מקווה שאלה המעטים שנותרו בינינו יוכלו לקבל גם את הכבוד האמיתי שמגיע להם, אבל גם את אותו סיוע שעד עכשיו הם נדרשו למלא הרבה מאוד טופסולוגיה עד שזכו לקבל אותו.

ציפי לבני: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשרת המשפטים, חברת הכנסת ציפי לבני.

יולי יואל אדלשטיין: רשימת דוברים, קריאה ראשונה: חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח; חבר הכנסת אילן גילאון – מוותר; תמר זנדברג – אינה נוכחת; אראל מרגלית – אינו נוכח; עמר בר-לב – הוא נמחק, סליחה, טעות שלי; איתן כבל – מוותר; טלב אבו עראר – אינו נוכח; אחמד טיבי – נמחק; מסעוד גנאים; מיכל רוזין – מוותרת; נחמן שי – מוותר; מרב מיכאלי – מוותרת; ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי, באסל גטאס ומוחמד ברכה – לא נמצאים; דב חנין – גם לא נמצא; מנחם אליעזר מוזס – מוותר; זהבה גלאון – מוותרת; אורי מקלב – גם מוותר; ישראל אייכלר; טוב, מאיר פרוש לא יכול לוותר כי נבצר ממנו להיות במליאה; משה גפני – מוותר; יצחק כהן – – –

יצחק כהן: מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: אריאל אטיאס, יעקב מרגי, אברהם מיכאלי, נסים זאב – אפילו נסים זאב מוותר; ניצן הורוביץ ויעקב אשר.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו יכולים לעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון מס' 11) (סיוע משפטי לניצולי שואה ולנכי המלחמה בנאצים – ביטול המבחן הכלכלי), התשע"ג–2013, קריאה ראשונה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 30 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 53 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון מס' 11) (סיוע משפטי לניצולי שואה ולנכי המלחמה בנאצים – ביטול המבחן הכלכלי), התשע"ג–2013, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, אין מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותוכן לקריאה שנייה ושלישית בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/511).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 8) (הגדלת הפיצוי ללא הוכחת נזק), התשע"ג–2013, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: תציג את החוק בעלת ההצעה, חברת הכנסת מיכל רוזין, אחת מקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: בשל השעה המאוחרת או המוקדמת, אני אקריא את ההצעה ואנחנו כולנו נוכל להצביע – מי שעדיין נותר פה.

מיכל רוזין: הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (הגדלת הפיצוי ללא הוכחת נזק) – סעיף 6 לחוק למניעת הטרדה מינית קובע כי הטרדה מינית או התנכלות הן עוולות אזרחיות וכי בית-המשפט רשאי לפסוק בשל עוולות אלה פיצוי ללא הוכחת נזק עד לסכום של 50,000 שקלים.

מיכל רוזין: מוצע להעלות את הסכום המרבי שבית-המשפט רשאי לפסוק כפיצוי ללא הוכחת נזק בשל הטרדה מינית או התנכלות ל-120,000 שקלים – זוהי ההסכמה שהגעתי אליה עם משרד המשפטים בעניין.

מיכל רוזין: בהתאם, מוצע להעלות את הסכום המרבי של פיצוי ללא הוכחת נזק שניתן לפסוק לפי חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, בין היתר בשל פגיעה על רקע הטרדה מינית, מ-50,000 ל-120,000.

מיכל רוזין: אנא תמכו בחוק.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, חבר הכנסת מוזס נרשם לדיבור – לא נוכח.

יולי יואל אדלשטיין: אין נרשמים נוספים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 8) (הגדלת הפיצוי ללא הוכחת נזק), התשע"ג–2013, של חברת הכנסת מיכל רוזין וקבוצת חברי הכנסת – קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 31 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 22 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 8) (הגדלת הפיצוי ללא הוכחת נזק), התשע"ג–2013, לוועדה לקידום מעמד האישה נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 22, אין מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 8) אושרה בקריאה ראשונה, ותוכן לקריאה שנייה ושלישית במסגרת הוועדה לקידום מעמד האישה של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה – שימו לב – תתקיים היום, יום שלישי, ט"ז באב תשע"ג, 23 ביולי 2013, בשעה 13:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.