ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 54, 2013-07-17 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י' באב התשע"ג, 17 ביולי 2013.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נתחיל בשאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: יש כמה שואלים וכמה משיבים.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת אופיר אקוניס, יעלה כאן לדוכן וישיב על שאילתה דחופה מס' 83 מאת חבר הכנסת אריאל אטיאס.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא: סגירת המינהלת למפוני גוש-קטיף והעברת הטיפול בהם למשרד השיכון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אטיאס יקרא את נוסח השאילתה.

יעקב ליצמן: יש לי שאלה לסדר: ועדת הכספים הולכת להצביע עוד מעט ויש לי שאילתה כאן.

יעקב ליצמן: אני לא יכול להיות בשני המקומות ביחד.

יולי יואל אדלשטיין: אכן, אישרתי לוועדת הכספים לשבת עד 11:30 בגלל התקציב וחוק ההסדרים.

יולי יואל אדלשטיין: אתה רוצה, אדוני, שאנחנו נשים את השאילתה שלך אחרונה בסדר-היום?

יעקב ליצמן: היא גם ככה האחרונה.

יולי יואל אדלשטיין: היא אכן אחרונה, אז אין שום בעיה; אנחנו לא נגיע עד 11:30 לשאילתה שלך.

יולי יואל אדלשטיין: אני מצטער, אני כבר הודעתי כאן במליאה שהאישורים שאני נותן בימים אלה הם רק לוועדות שדנות בתקציב ובחוק ההסדרים, וזה ייפסק מייד עם סיום הדיונים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: לא יהיו ישיבות ועדות.

יעקב ליצמן: אבל מה עם היום?

יולי יואל אדלשטיין: היום אתה צודק, אבל, הנה, אתה בשאילתה האחרונה.

יעקב ליצמן: עד 11:30.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נמתין לך; ב-11:30 תופיע כאן.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי 11:30 אין לא דיונים ולא הצבעות באף ועדה – אני כבר מודיע רשמית.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, חבר הכנסת אריאל אטיאס, המיקרופון שלך.

אריאל אטיאס: אדוני היושב-ראש, שמונה שנים לאחר הפינוי מגוש-קטיף נסגרת המינהלת שטיפלה בעניינם, מינהלת "תנופה", ומכאן ואילך משרד השיכון ידאג לצורכיהם.

אריאל אטיאס: רצוני לשאול: 1.

אריאל אטיאס: כמה ממפוני גוש-קטיף טרם הגיעו למנוחה ולנחלה?

אריאל אטיאס: 2.

אריאל אטיאס: האם במקביל להעברת האחריות למשרד השיכון הוקצה תקציב לעניין הזה?

אריאל אטיאס: ואם כן – כמה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יכול לשבת, וסגן השר ישיב.

אופיר אקוניס: תודה, השר לשעבר אטיאס, חבר הכנסת אטיאס, קודם כול, לפני שאשיב על שתי שאלותיך, אני רוצה להגיד שאני חושב שטוב וראוי שהנושא הזה, שאתה העלית בשאילתות, מגיע למליאת הכנסת.

אופיר אקוניס: בימים אלה ממש אנחנו מציינים שמונה שנים לגירוש מגוש-קטיף, שזכה לשם היחצני "ההתנתקות".

אופיר אקוניס: אני מאמין שגורשו משם למעלה מ-5,000 יהודים, הוחרבו בתיהם על-ידי בולדוזרים של צבא הגנה לישראל, בניגוד מוחלט לכל התפיסות הנכונות, הנבונות, האנושיות, האישיות, הביטחוניות.

אופיר אקוניס: ראינו כבר שההתנתקות, לא רק שלא קירבה את השלום, לא רק שלא קירבה את הפלסטינים למשא-ומתן – היא הרחיקה אותם.

אופיר אקוניס: נסוגונו לקווי 4 ביוני 1967, על-פי "מיטב" תפיסות השמאל והשכנועים, גם של האיחוד האירופי, גם של השמאל בישראל, גם של ידידות בעולם.

אריאל אטיאס: זו לא הייתה השאלה.

אופיר אקוניס: אני אענה לך – מכיוון שעסקת בהתנתקות.

אופיר אקוניס: הדבר הזה הוכח לא רק כדבר שלא קירב את השלום – הוא הרחיק אותו.

אופיר אקוניס: הוא קירב דברים אחרים, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: הוא קירב את הטילים לאשדוד ולאשקלון, לירושלים, לגוש-עציון, לתל-אביב.

אופיר אקוניס: זה מה שעשתה ההתנתקות.

אופיר אקוניס: עכשיו לשאלותיך: 1.

אופיר אקוניס: 88% מן המשפחות עברו להתיישבות הקבע או נמצאות בתהליכי בנייה.

אופיר אקוניס: נותרו 12% ממשפחות המגורשים שטרם החלו בתהליכי בנייה.

אופיר אקוניס: 2.

אופיר אקוניס: שאלת לא רק על העברת הסמכויות ושטח הפעולה, כפי שהודענו, אלא גם על תקצוב.

אופיר אקוניס: ובכן, ב-14 באפריל 2013 – זה כבר תחת אחריותה של הממשלה הזאת, שאתה אינך חבר בה, אם כי היית חבר בממשלה הקודמת; ובכן, ב-14 באפריל התקבלה החלטה מס' 27 בנושא העברת סמכויות ושטח הפעולה – חוק יישום תוכנית ההתנתקות, ובה נקבע כי כל האמצעים העומדים, לרבות תקציבים, הועברו ממשרד ראש הממשלה למשרד הבינוי והשיכון; ובשנים 2013–2014 תוקצבו כחצי מיליארד שקלים לטיפול במגורשים – כתוב לי כאן "במפונים", אבל קשה, אתה יודע, בהמלצה לתשובה, המפונים – המגורשים.

אופיר אקוניס: הישראלים שגורשו.

אופיר אקוניס: אגב, הובטח להם על-ידי תקיעת אגרוף על מכסה המנוע של המכונית שהכול יהיה מהר, הכול יהיה בלי ביורוקרטיה, נוותר על ה"פקידותיסטן".

אופיר אקוניס: גם כן, תופעה שכדאי לדון בה, אדוני, במליאת הכנסת – ה"פקידותיסטן", השולט על נבחרי הציבור.

אופיר אקוניס: נדון בזה בנפרד.

אופיר אקוניס: מאז עברו שמונה שנים.

אופיר אקוניס: ובכן, התקציב, למי שעוד צריך את עזרת המדינה – תוקצבו, כפי שאמרתי לך – המשרד תוקצב בחצי מיליארד שקלים.

אופיר אקוניס: בתאריך ממש סמוך, ב-23 ביוני בשנה זו, התקבלה החלטת ממשלה 438 בנושא היערכות הממשלה להשלמת הטיפול במגורשי גוש-קטיף וצפון השומרון לאור סיום פעולתה של מינהלת "תנופה", המפרטת תוכנית תלת-שנתית, ומתוקצבת להמשך שיקומם של מגורשי גוש-קטיף וצפון השומרון בצורה המיטבית.

אופיר אקוניס: זוהי תשובתנו, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת אריאל אטיאס – בבקשה, אדוני.

אריאל אטיאס: האמת, אדוני היושב-ראש, בעקבות ההתלהבות של סגן השר, שאני מכבד אותו, על כך שאיך גירשו ואיך עשו – רק להזכיר פה לבית שממשלת הליכוד עשתה את זה, כן?

אריאל אטיאס: לא ממשלת קדימה, שמנסים לדבר על זה, או ממשלת העבודה.

אריאל אטיאס: ממשלת הליכוד.

אריאל אטיאס: זה לא חשוב מי עמד בראשה ומי היה שר האוצר שלה.

אריאל אטיאס: ממשלת הליכוד עשתה את ההתנתקות, הגירוש – כל אחד שיקרא לזה לפי השקפת עולמו.

אריאל אטיאס: יש לי שאלה לגבי הדברים האלה.

אריאל אטיאס: אתה אומר שדפקו על מכסה המנוע ואמרו שזה יהיה מהר.

אריאל אטיאס: ה"מהר" הזה, ארבע שנים מתוכו זה ממשלה שלכם, שאני הייתי חבר בה, ממשלה שבה נתניהו הוא ראש הממשלה.

אריאל אטיאס: כמי שעסק לא מעט בתכנון ובנייה אני יכול להגיד לך שאם רוצים במהירות לטפל ב-1,000 משפחות או ב-2,000 משפחות, אפשר לעשות את זה בחודשים ספורים.

אריאל אטיאס: אני אשאל את השאלה הבאה: מדוע לא מכניסים את מפוני גוש-קטיף לתוכנית הווד"לים, שבה לוקחים את התוכניות ומחליטים איזה קרקעות רוצים לתת להם, נותנים לוועדה בערך חודשיים – כולל התנגדויות, כולל הכול – להתעסק רק בזה, עושים ישיבות צפופות רק בזה, והרי לך פתרון.

אריאל אטיאס: אם הכסף קיים, צריך קרקע מתוכננת בתוקף, יודעים איפה זה יהיה, ואז לא נצטרך לעמוד על דוכן הכנסת ולהאשים את ממשלת הליכוד מלפני שמונה שנים.

אופיר אקוניס: תודה, אני אשיב לך.

אופיר אקוניס: קודם כול, נתחיל מהרעיון.

אופיר אקוניס: הרעיון של השר לשעבר אטיאס הוא רעיון מצוין.

אופיר אקוניס: צריך לפעול לקדם אותו בתוך חוק הווד"לים.

אופיר אקוניס: חוק הווד"לים, לדאבון הלב, עוכב מסיבות לא ענייניות, על-ידי כל מיני ארגונים וכל מיני עמותות, ואתה היית אתי בוועדה – גם בוועדת הכלכלה וגם בוועדה המשותפת – – –

אריאל אטיאס: – – – כבר שנה וחצי.

אופיר אקוניס: ולכן אני מסכים: הרעיון שלך הוא רעיון טוב, וצריך לפעול ליישם אותו.

אופיר אקוניס: אני חייב לך תשובה פוליטית על העקיצה הפרלמנטרית שלך, אני מוכרח להגיד – – –

אריאל אטיאס: אמירה, לא עקיצה.

אופיר אקוניס: אמירה-עקיצה.

אופיר אקוניס: זה נכון שראש ממשלה מטעם הליכוד, אריאל שרון, קיבל או קידם – אגב, בניגוד לעמדת האמריקנים.

אופיר אקוניס: בדרך כלל אומרים, אדוני היושב-ראש, שהאמריקנים לוחצים על ישראל.

אופיר אקוניס: במקרה הזה, של הגירוש מגוש-קטיף, ישראל לחצה על ארצות-הברית לקדם תוכנית חד-צדדית, שגויה – מבחינה אנושית, מבחינה אישית, מבחינה אסטרטגית, מבחינה ביטחונית ומכל בחינה, שגויה.

אופיר אקוניס: הדבר הזה נעשה על-ידי ראש ממשלה שנבחר על-ידי הציבור כראש תנועת הליכוד, וזמן קצר לאחר בחירתו, נדמה לי שבתחילת 2003, הוא שינה את דרכו.

אופיר אקוניס: הוא שינה את דרכו.

אופיר אקוניס: אגב, אני תמיד מעדיף שאם מישהו רוצה לשנות דרך, שיעשה זאת לפני הבחירות, כן, לא אחרי הבחירות.

אופיר אקוניס: תגיד לציבור ביושר.

אופיר אקוניס: תקבל מנדט, אדרבה; לא תקבל מנדט, זוהי בחירת הציבור.

אופיר אקוניס: ועובדה היא, חבר הכנסת אטיאס, שלאחר, אם אינני טועה, שלושה חודשים, אותו ראש ממשלה שנבחר מטעם הליכוד פיצל, בצעד מאוד לא דמוקרטי, מאוד לא פרלמנטרי – היה מותר, אגב, מבחינת הביצוע בתוך הבית הזה, אבל לא היה סמל ומגדלור לדמוקרטיה הישראלית – פיצל את תנועת הליכוד, והעדיף להקים את מפלגת קדימה, שיוצגה בכנסת הקודמת על-ידי 28 – בכנסת הקודמת-הקודמת – על-ידי 29, והנה, בכנסת הזאת מיוצגת על-ידי שני חברי כנסת.

אופיר אקוניס: זה אומר משהו.

אופיר אקוניס: ולכן, כאשר בתוך הליכוד הייתה התנגדות, האנשים שהתנגדו להתנתקות, שהאמינו בדרך הליכוד, שהתנגדו לצעדים חד-צדדיים, נשארו בליכוד; ואילו מי שהוביל, אדוני היושב-ראש, את הדרך השגויה הזאת, המוטעית הזאת, שהביאה אסון ביטחוני כבד מאוד על מיליוני ישראלים, עזבו את הליכוד, והם היום קיימים בתנועה שיכול להיות שהגיעה לסוף דרכה.

אופיר אקוניס: אני מודה לך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אטיאס, ותודה גם לסגן השר אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: נותר רק להזכיר שהיום, בדיוק היום, י' באב, זה היום של אותו גירוש שעליו דיבר סגן השר אטיאס.

יולי יואל אדלשטיין: ומכיוון שבאותו יום מי שהאזין לרדיו שמע שיש פתרון לכל מתיישב, מעניין מה קרה בשמונה השנים האחרונות עם כל הפתרונות לכל המתיישבים שהיו אז ברדיו.

אופיר אקוניס: סגן השר אקוניס, לא סגן השר אטיאס.

אופיר אקוניס: אמרת "סגן השר אטיאס".

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר אקוניס.

אריאל אטיאס: רק להזכיר שארבע שנים הממשלה הייתה יכולה לפתור – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שהייתה התקדמות מסוימת, כפי שאתה יודע, אבל לצערי הרב אנחנו – אני חושב שצריכים – – –

יעקב ליצמן: מי היה שר האוצר אז?

יולי יואל אדלשטיין: שר האוצר, מתי?

ניצן הורוביץ: בנימין נתניהו היה שר האוצר אז.

אופיר אקוניס: לא בזמן ההתנתקות, בזמן הגירוש, אגב.

ניצן הורוביץ: בנימין נתניהו היה אז שר האוצר.

אופיר אקוניס: לא בזמן הגירוש.

יולי יואל אדלשטיין: זכור לי גם מי היה אותו השר שהתפטר אבל זה לא הדיון כרגע.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע אנחנו עוסקים בנושא – אני רק בעצם רוצה לומר יישר כוח לחבר הכנסת אריאל אטיאס, שדווקא העלה את הנושא הכאוב הזה לא באספקט הפוליטי, או של ההשלכות המדיניות או הביטחוניות, אלא כגורל המתיישבים.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי הרב, כפי שאמרתי, פתרון לכל מתיישב טרם הגיע.

יולי יואל אדלשטיין: השאילתה הבאה היא של חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: המשיב הוא השר מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, השר יעלה לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: שאילתה מס' 84 של חברת הכנסת זהבה גלאון בנושא: הכשרת שופטים בנושא תקיפה מינית.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, בעקבות המקרה שבו נערה התבקשה לשחזר אונס, והצטברות התבטאויות בלתי ראויות של שופטים, אני מאמינה שיש דחיפות ביישום תוכנית ההכשרה לשופטים בנושא תקיפה מינית.

זהבה גלאון: השאלה שלי מופנית, כמובן, לשרת המשפטים, שהשר כהן ממלא כעת את מקומה.

זהבה גלאון: ברצוני לשאול: מה הם לוחות הזמנים המתוכננים להחלת התוכנית?

זהבה גלאון: מה היא עמדת בית-המשפט העליון, והאם הוא יהיה שותף ליישום התוכנית?

זהבה גלאון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

מאיר כהן: 1–2.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, סוגיית ההכשרות המקצועיות לשופטים העוסקות בהשלכות תקיפה מינית על הנפגעת בהליך המשפטי התחדדו מחדש לאחרונה בעקבות התבטאויות בלתי ראויות של שופטים.

מאיר כהן: סבורה שרת המשפטים, חברת הכנסת ציפי לבני, כי שופטים בתיקי עבירות מין או אינוס צריכים לקבל, נוסף על הידע המשפטי הרחב שברשותם, גם כלים נוספים כדי להבין את נפש קורבן הטראומה.

מאיר כהן: הכלים הללו יינתנו בהכשרה מקצועית בנושא.

מאיר כהן: שרת המשפטים הביעה את עמדתה בפני נשיא בית-המשפט העליון ובפני מנהל בתי-המשפט.

מאיר כהן: מערכת בתי-המשפט אכן מקיימת מערך מקיף של השתלמויות לשופטים.

מאיר כהן: ב-2013 התקיימה השתלמות בנושא "עבירות מין – סוגיות, ייחוד ושפיטה", אשר ארכה שלושה ימים.

מאיר כהן: בהשתלמות השתתפו מומחים העוסקים באספקטים שונים של הנושא.

מאיר כהן: כמו כן, אתמול עודכנה שרת המשפטים כי בשל חשיבות הנושא, ונוכח האירועים האחרונים, הוחלט שההשתלמות תתקיים באופן קבוע מדי שנה בשנה וכי ההשתלמות הקרובה מתוכננת כבר לינואר-פברואר 2014.

מאיר כהן: יחד עם זאת, סבורה שרת המשפטים כי ראוי שכל שופט הדן בסוגיות הנוגעות לעבירות מין ואינוס יעבור את ההשתלמויות, ובכוונתה לפעול לשם כך.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, תודה על התשובה.

זהבה גלאון: זאת שאלה שמופנית לשרת המשפטים ואני מקווה שהיא תעבור לשרת המשפטים.

זהבה גלאון: האם צמרת מערכת המשפט, דהיינו נשיא בית-המשפט העליון, מתנגדים להצעה הזאת של השרה לבני, ואם כן, מה הם הנימוקים להתנגדות?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר, בבקשה.

מאיר כהן: חברת הכנסת גלאון, היות שעניתי על השאלה הראשונה, אני מתחייב למסור את זה לשרת המשפטים ולקבל תשובה בהקדם.

מאיר כהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר מאיר כהן, שהשיב בשם משרד המשפטים.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק יכול להוסיף ששאלת חברת הכנסת זהבה גלאון היא על סמך פרסומים בתקשורת שהייתה התנגדות במערכת המשפט להצעתה של שרת המשפטים.

יולי יואל אדלשטיין: כדאי לבדוק את הנושא ולהשיב לחברת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, השר לביטחון פנים, חבר הכנסת יצחק אהרונוביץ, בבקשה, יעלה וישיב על שאילתה דחופה מס' 85 של חבר הכנסת אורי מקלב בנושא: חברת שמירה בשכונות ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מקלב, גש למיקרופון וקרא לנו את נוסח השאילתה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, בעקבות ריבוי פריצות בשכונות מגורים בירושלים ונוכח אובדן הביטחון האישי, מכובדי השר לביטחון פנים, שכרו תושבי שכונת רמת-שלמה חברת שמירה פרטית.

אורי מקלב: מידע מתועד על הפריצות שאספה החברה הועבר למשטרה.

אורי מקלב: ברצוני לשאול: איך ובאיזה מידה תסייע המשטרה לתושבים?

אורי מקלב: האם המשטרה תעודד שכונות נוספות לפעול כך?

אורי מקלב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, בבקשה.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראשית אציין כי משטרת ישראל מודעת לאירועים ולהתפרצויות לדירות בשכונת רמת-שלמה בירושלים, בעיקר בסופי שבוע.

יצחק אהרונוביץ': משטרת ישראל מקיימת קשר הדוק ושוטף עם תושבי השכונה.

יצחק אהרונוביץ': לפיכך התקיימה פגישה של מפקד התחנה ב-21 במאי 2013 עם נציגי השכונה, רבנים, יושב-ראש המינהל ומנהל המינהל הקהילתי של השכונה, ובה הוצגה בפניהם פעילות המשטרה למיגור תופעות אלה ואכיפת החוק.

יצחק אהרונוביץ': ב-23 ביוני, בישיבת ועדת החירום והביטחון של השכונה, שבה נכחו נציגים של משטרת ישראל, נציגים ממכלול הגורמים המטפלים בביטחון באזור, הציג מפקד התחנה את הנתונים הקיימים בידי המשטרה מתחילת השנה.

יצחק אהרונוביץ': המספרים מדברים ב-25 מקרים של פריצות לדירה, שני מקרים של פריצות לבתי-עסק ושישה מקרים של גנבות רכב.

יצחק אהרונוביץ': בנוסף, הוא סקר את מכלול הפעילות השגרתית של המשטרה בשכונה.

יצחק אהרונוביץ': לשכונת רמת-שלמה הוקצה שוטר קהילתי הפועל בשכונה.

יצחק אהרונוביץ': רכז מודיעין חדש החל לפעול נמרצות בימים האחרונים, בשיתוף מלא עם תושבי השכונה והשוטר הקהילתי.

יצחק אהרונוביץ': באשר להקמת המשמר השכונתי במקום, מאחר שלא מדובר בפעילות מטעם משטרת ישראל, הרי שלא מוקנות לאותו משמר שכונתי סמכויות של שוטרים, ועליו לפעול כמו כל אזרח לפי החוק.

יצחק אהרונוביץ': הנני ממליץ לתושבי השכונה כי יתגייסו למשמר האזרחי ויפעלו תחת האחריות והסמכות של המשטרה, ובכך ישפרו מאוד את שיתוף הפעולה עם תושבי השכונה, שיביא לצמצום משמעותי של התופעה עד למיגורה.

יצחק אהרונוביץ': תודה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן יש עוד שאלות נוספות.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני.

אורי מקלב: השר לביטחון פנים, ראשית אני גם מודה לך על המאמץ להגיע כדי לענות לשאילתה – ראוי לציין זאת – ולא ששר אחר עונה במקומך.

אורי מקלב: גם אדוני השר מבין שכשתושבים שוכרים בכספם חברת שמירה פרטית, זה בגלל שכלו כל הקצין, מפני שכוח הסבל נגמר להם.

אורי מקלב: בנתונים שיש למינהל הקהילתי, והוא העביר לי את הנתונים, מדובר על 50 פריצות בתקופה מאוד קצרה.

אורי מקלב: הנקודה היא שהם מלינים על כך שאין שיתוף פעולה מצד המשטרה: בקשות לפגישה יחד עם החברה ויחד עם המינהל הקהילתי לא נענו על-ידי מפקד התחנה.

אורי מקלב: לא זו אף זו, מידע מאוד ספציפי, כולל תיעוד של מכונית עם מספרה שנכנסה לשכונה בזמן הפריצות.

אורי מקלב: כפי שידוע בשכונה כזאת לא נוסעים בשבת.

אורי מקלב: כשרכב כזה נכנס בשבת זה מכוון, מאוד מאוד ספציפי.

אורי מקלב: יש עוד מידע הרבה יותר מדויק.

אורי מקלב: משום מה, מכיוון ששכרו חברה יש איזה ניכור מצד המשטרה.

אורי מקלב: מאוד מאוד יעזור למשטרה אם יהיה שיתוף פעולה, במיוחד שכאן מדובר בפריצות.

אורי מקלב: זאת לא רק השכונה הזאת, בעצם מדובר על כמה וכמה שכונות בירושלים, ששיטת הפעולה בהן היא אותה שיטה, על-פי מידע מאוד מאוד מדויק.

אורי מקלב: לא פריצות מזדמנות למישהו שלא נמצא בבית, אלא גם כשנמצאים בבית – יודעים מתי השמחה, מתי הוא הולך לאולם השמחות כדי להשתתף, ובזמן הזה מרוקנים את כל הבית לגמרי.

אורי מקלב: יש מידע פנימי ממישהו שחי את חיי הקהילה, ויש על זה מידע של המינהל הקהילתי.

אורי מקלב: לכן אנחנו מבקשים, ובזה אני מסיים, להורות על שיתוף פעולה הרבה יותר חזק ולא ההתנכרות הזאת, שהם לא יודעים למה זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת אטיאס, ולאחר מכן שאלה נוספת לחבר הכנסת יריב לוין.

אריאל אטיאס: אדוני היושב-ראש, כבוד השר לביטחון פנים, בהמשך לשאלתו של חבר הכנסת מקלב – אני תושב הר-נוף, והשכונה הזאת סובלת גם מפריצות וגם מהתנכלויות, חלק של נוער שוליים וגם של – איך תדע לענות לי אם אתה לא מקשיב לשאלה?

יצחק אהרונוביץ': אני רושם כל מילה.

אריאל אטיאס: אז אני אמתין, אני אמתין שתסיים עם העט.

יצחק אהרונוביץ': כל מילה אני רושם.

אריאל אטיאס: אוקיי.

אריאל אטיאס: שכונת הר-נוף סובלת.

אריאל אטיאס: כמו שהוא הזכיר על השכונה רמת-שלמה, אני, כתושב השכונה, יכול לומר שהתושבים חוששים מפריצות שקורות אצלם בבתים.

אריאל אטיאס: היה אירוע לפני חודש שפורץ הכה את מי שתפס אותו.

אריאל אטיאס: בעיקר בשכונות שיש בהן מדורגים, שאנשים יכולים לטפס דרך השכנים ולעבור מאחד לשני.

אריאל אטיאס: ואנחנו לא מרגישים שהמשטרה נותנת לנו כתף.

אריאל אטיאס: גם כשמתלוננים לוקח זמן.

אריאל אטיאס: אני חושב שאם בשכונה שיש בה למעלה מ-4,200 בתי-אב יגבירו את הסיורים, תחושת הביטחון של האזרחים תגבר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אטיאס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יריב לוין, שאלה נוספת שלך לשר לביטחון פנים.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, אני מבקש, כבוד השר, זה אומנם לא בדיוק בנושא של השאילתה הדחופה, אבל אני חושב שמדובר בעניין חשוב מאוד שראוי שנקבל עליו תשובה.

יריב לוין: אני מבין שאתמול שני חברי כנסת, סגן שר החוץ וחברת כנסת נוספת, ביקשו לעלות להר-הבית והדבר נמנע מהם.

יריב לוין: זה בהמשך לכך שחבר הכנסת פייגלין, גם ממנו נמנע העניין.

יריב לוין: אני מבקש לשאול אם יש כאן איזושהי מדיניות חדשה, ומה בדעת הממשלה לעשות על מנת להבטיח שכל אזרח במדינת ישראל, בוודאי כל חבר כנסת, יוכל לעלות להר-הבית.

יריב לוין: אני חושב שהעניין הזה, יש לו חשיבות עצומה מבחינת ריבונותנו על ההר, ויש לו במקרה של חברי הכנסת גם חשיבות עצומה מבחינת קיום הוראות החוק לגבי חסינות חברי הכנסת.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: שמתי לב שהיו חברי כנסת נוספים שביקשו לשאול, אבל יש לנו רק שתי שאלות נוספות וזה מה שאנחנו מאפשרים.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר, בבקשה.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת מקלב, אני חוזר ואומר: חברות פרטיות, אם הן פועלות ת"פ או בתיאום עם המשטרה, אני מברך.

יצחק אהרונוביץ': מה שאני מבין, שאין שמה קשר בין החברה, בין הוועד המנהל, המינהל, הרבנים, לבין זה.

יצחק אהרונוביץ': אני אבדוק את זה.

יצחק אהרונוביץ': צריך לחבר אותם.

יצחק אהרונוביץ': אני גם ממליץ לך לדבר, שכולם יעבדו בכפיפות למשטרה, בתיאום עם המשטרה.

יצחק אהרונוביץ': ואני מברך, כי כל פעילות כזאת – וישנן הרבה שכונות, ולא רק בירושלים, שפועלות בהן חברות פרטיות, מתואמות עם המשטרה, ואני מברך עליהן, כי הן נותנות תחושת ביטחון הרבה יותר טובה.

יצחק אהרונוביץ': ואני בעד.

יצחק אהרונוביץ': אני אמרתי, אני בעד הדברים האלה.

יצחק אהרונוביץ': ואני גם אדבר עם מי שצריך לדבר.

יצחק אהרונוביץ': לגבי הפריצות, אמרתי את המספרים.

יצחק אהרונוביץ': המספרים שלך הם כפולים מאלה שיש לי.

יצחק אהרונוביץ': עוד הפעם, זה על-פי הנתונים שהועברו על-ידי משטרת ישראל.

יצחק אהרונוביץ': אבל אין מחלוקת בינינו.

יצחק אהרונוביץ': נושא הפריצות לבתים הוא תופעה לא פשוטה.

יצחק אהרונוביץ': כל הנושא של הביטחון האישי – העבירה הכי קשה זה פריצה לבית.

יצחק אהרונוביץ': והדברים האלה, צריך להמשיך להתעסק אתם.

יצחק אהרונוביץ': זה לא רק בירושלים, זה קורה בשכונות אחרות.

יצחק אהרונוביץ': שמענו את חבר הכנסת אטיאס, מה קורה בהר-נוף.

יצחק אהרונוביץ': ואני אומר, זאת תופעה שצריך להמשיך להתעסק אתה.

יצחק אהרונוביץ': חלקם באים מבפנים, חלקם שוהים בלתי חוקיים.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו מכירים את התופעות האלה, וצריך להתעסק, אבל על כל הגברת הביטחון אני מברך.

יצחק אהרונוביץ': אני גם מבקש ממך בקשה, בהזדמנות הזאת.

יצחק אהרונוביץ': מרכז השיטור הקהילתי, המש"ק, שקראתי לו, הוא נמצא שמה כבר שנתיים, ועדיין ועד השכונה ורבני השכונה לא מוצאים מקום להכניס אותו פנימה לתוך השכונה.

יצחק אהרונוביץ': והוא מסתובב שם עם הקטנוע, עם האופנוע ועם הרכב.

יצחק אהרונוביץ': שימצאו לו מקום ראוי.

יצחק אהרונוביץ': אני פונה אליך, מבקש ממך.

יצחק אהרונוביץ': הוא העלה את הבקשה.

יצחק אהרונוביץ': שימצאו שמה איזה חדר ראוי, שהוא יוכל להיות שם, וזה ייתן שירות לכל הקהילה.

יצחק אהרונוביץ': ואותו מרכז שיטור קהילתי ירכז את המתנדבים – ואני פניתי אליך ואני מבקש – וכמובן את החברה שאתה מדבר עליה.

יצחק אהרונוביץ': ותהיה שם באמת עבודה הרבה יותר טובה.

יצחק אהרונוביץ': הוא לא מצליח, שנתיים כבר.

יצחק אהרונוביץ': אני מנצל את ההזדמנות ואני פונה אליך, אבל נמשיך לעקוב.

אורי מקלב: העירייה, העירייה.

אורי מקלב: אני אומר שהעירייה היא האחראית לתת מקום.

יצחק אהרונוביץ': סליחה?

אורי מקלב: התושבים לא יודעים לתת מקום.

אורי מקלב: התושבים לא יודעים לתת מקום.

אורי מקלב: העירייה היא זאת שיכולה לתת מקום.

יצחק אהרונוביץ': אז תירתם גם אתה, חבר הכנסת מקלב.

יצחק אהרונוביץ': יש לך קשרים גם בעירייה.

יצחק אהרונוביץ': אני גם פונה אליך.

יצחק אהרונוביץ': תראה איך אפשר לעזור לשכונה, כי אני חושב שזה חשוב לשנינו.

יצחק אהרונוביץ': חבר הכנסת אטיאס, הנושא של הר-נוף – אני לא מכיר את הפרטים, מה בדיוק קורה בשכונה.

יצחק אהרונוביץ': אני אבדוק, אני אחזור אליך עם נתונים.

יצחק אהרונוביץ': אבל אני אומר לגבי המכה, לגבי התפרצויות לבתי-דירות, זאת בעיה מספר אחת אצלנו בתחושת הביטחון והרגשת הביטחון של התושב.

יצחק אהרונוביץ': לחדור לביתו, לפגוע, לגנוב או חלילה וחס אם יש מגע בין התושב לבין הפורץ – זה אירוע קשה מאוד, שהרבה פעמים נגמר לא טוב.

יצחק אהרונוביץ': ולכן אני חושב שצריך להמשיך.

יצחק אהרונוביץ': אני אעשה בדיקה לגבי הר-נוף, מה שדיברת אתי.

יצחק אהרונוביץ': חבר הכנסת יריב לוין, העלייה להר-הבית: ככלל, אנחנו מאפשרים לעלות להר-הבית, ואתה יודע את זה.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו מעלים מאות אנשים שבאים כל בוקר.

יצחק אהרונוביץ': חיילים כל בוקר נכנסים, ואנחנו מאפשרים.

יצחק אהרונוביץ': כל הנושא של סגירת הר-הבית בגלל מצב מיוחד הוא בסמכותו של מפקד המחוז.

יצחק אהרונוביץ': בגלל כוונה להפר את הסדר על הר-הבית אתמול, והייתה כוונה כזאת, כנראה מתוך ההר, כל מיני צעירים וכל מיני פורעי חוק ניסו להפר את הסדר, החליט מפקד המחוז, וזאת למעשה חובתו, לסגור את ההר כדי למנוע את החיכוך הזה.

יצחק אהרונוביץ': ההר היום פתוח, שלשום היה פתוח.

יצחק אהרונוביץ': אני הייתי ביום שישי.

משה זלמן פייגלין: סליחה, אדוני, מחר אני יכול ללכת?

יצחק אהרונוביץ': רק רגע, תן לי להשלים את התשובה.

משה זלמן פייגלין: מחר אני יכול ללכת?

משה זלמן פייגלין: תגיד לי מתי.

יצחק אהרונוביץ': תן לי להשלים את התשובה.

משה זלמן פייגלין: תגיד לי מתי, תגיד לי אתה מתי.

יצחק אהרונוביץ': תן לי להשלים.

יצחק אהרונוביץ': פנה אלי חבר הכנסת לוין.

משה זלמן פייגלין: עכשיו שקט, מחר אני יכול ללכת?

משה זלמן פייגלין: תגיד לי אתה עכשיו תאריך.

משה זלמן פייגלין: עוד חודש.

יצחק אהרונוביץ': זה לא שאלות ותשובות.

משה זלמן פייגלין: תגיד לי עכשיו תאריך, בפני כל עם ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פייגלין, תודה.

יצחק אהרונוביץ': אני פונה לחבר הכנסת לוין.

משה זלמן פייגלין: למה אתה חוזר על ההטעיה הזו של הציבור?

משה זלמן פייגלין: הבעיה היא לא ביטחונית.

יצחק אהרונוביץ': אתה חושב שאם תרים את היד ואם תצעק זה יעזור לך?

משה זלמן פייגלין: הבעיה היא פוליטית.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פייגלין, נא לשבת.

יצחק אהרונוביץ': הטעיית הציבור, הטעיית הציבור.

משה זלמן פייגלין: תגיד שהווקף המוסלמי וממשלת ירדן לא מתירים לראש הממשלה לאפשר לחבר כנסת לעלות להר-הבית.

יצחק אהרונוביץ': מאה אחוז, מאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

משה זלמן פייגלין: אני שואל אותך עכשיו: עוד שבוע אני יכול להיכנס?

משה זלמן פייגלין: תגיד עכשיו.

יצחק אהרונוביץ': לגביך אישית – – –

משה זלמן פייגלין: כן, לגבי אישית.

יצחק אהרונוביץ': לגביך אישית יש הנחיות, ואנחנו נפעל על-פי ההנחיות של היועץ – – –

משה זלמן פייגלין: ועדת הפנים.

משה זלמן פייגלין: ועדת הפנים עוד שבוע יוכלו להיכנס?

יצחק אהרונוביץ': אני לא מנהל אתך דו-שיח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פייגלין, נא לשבת.

משה זלמן פייגלין: ועדת הפנים, עוד שבוע יוכלו להיכנס?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פייגלין.

משה זלמן פייגלין: תפסיק להטעות את הציבור.

משה זלמן פייגלין: העניין הוא מדיני ולא ביטחוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פייגלין, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: שאל חבר הכנסת יריב לוין לגבי מניעת עלייתם אתמול של שני חברי כנסת, שאדוני השר, הם לא מזוהים כאלה שמעוררים פרובוקציות או אלה שהם – – –

יצחק אהרונוביץ': לא, אין קשר בין חברי הכנסת – אני עוד הפעם חוזר.

משה זלמן פייגלין: לא הייתה שום בעיה.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, חבר הכנסת פייגלין, תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: הייתה בקשה של ממשלת ירדן, לכן לא נתתם להם להיכנס.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יצחק אהרונוביץ': חבר הכנסת לוין, אין קשר בין חברי הכנסת.

יצחק אהרונוביץ': לא אפשרנו לאף אחד לעלות.

יצחק אהרונוביץ': מפקד המחוז קיבל את ההחלטה, בסמכות, לא לאפשר, בגלל אפשרות שיהיו שמה אירועים, מהומות או כל דבר אחר.

משה זלמן פייגלין: כי אתם הפעלתם אותו.

משה זלמן פייגלין: כי אתם הפעלתם אותו.

יצחק אהרונוביץ': אני לא מדבר אתך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פייגלין.

יצחק אהרונוביץ': אתה יכול לצעוק, אני לא מדבר אתך.

משה זלמן פייגלין: זה מה שהיה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פייגלין.

יצחק אהרונוביץ': אני מדבר עם חבר הכנסת לוין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פייגלין, תשלח.

יולי יואל אדלשטיין: אני אישרתי לך בעבר שאילתות בנושא.

יולי יואל אדלשטיין: תעשה הצעה לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אתה מכיר את כל הכלים הפרלמנטריים.

יולי יואל אדלשטיין: למה להפריע?

יולי יואל אדלשטיין: השר גם יכול היה לבחור שלא להשיב ולומר: זה לא נושא השאילתה, אני אעביר לך תשובה בכתב.

יולי יואל אדלשטיין: השר מעדיף להתמודד עם השאלה, תן לו להתמודד עם השאלה.

יצחק אהרונוביץ': חבר הכנסת לוין, ככלל, ההר פתוח, יהיה פתוח.

יצחק אהרונוביץ': כשייכנס מידע כזה או אחר, כמובן, יחד עם שירות הביטחון הכללי, יקבלו את ההחלטה במקום.

יצחק אהרונוביץ': נשאיר את שיקול הדעת למפקד המחוז.

יצחק אהרונוביץ': תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר לביטחון פנים, שכפי שאמרתי בחר להשיב.

יולי יואל אדלשטיין: אני, יחד עם זה, הייתי מוסיף, אדוני השר, שכפי שאתה יודע נמצא ברשותי מכתב של היועץ המשפטי לממשלה, שהגורמים המקצועיים בכנסת יהיו בסוד העניינים כשיבקשו למנוע מחבר כנסת זה או אחר לעלות להר-הבית.

יצחק אהרונוביץ': ההר נסגר לכולם, לא לחברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: עדיין הייתי מצפה שתועבר הנחיה למפקד המחוז במקרה כזה להרים טלפון לקולגה שלו, שנקרא קצין הכנסת, ולעדכן אותו שזה המצב, כשהבקשה של חברי הכנסת הייתה מונחת לפניו יום לפני.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני חושב שהשר מבין את החשיבות של העניין הזה ולהבא לא נשמע בתקשורת על מניעת עליית חברי הכנסת להר-הבית.

יולי יואל אדלשטיין: השאילתה הבאה, של חבר הכנסת איתן כבל – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ולדוכן יעלה שר הכלכלה, המסחר, הדתות וירושלים והתפוצות, חבר הכנסת נפתלי בנט, על מנת להשיב על שאילתה דחופה מס' 86 של חבר הכנסת כבל, כפי שאמרתי: הצלת מפעל "נגב טקסטיל".

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת – – –

יולי יואל אדלשטיין: שנייה, שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת כבל, תן לשר רק לעלות להתארגן.

איתן כבל: אין שום בעיה.

איתן כבל: אני הייתי מקריא את זה בהילוך אטי.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאני מכיר אותך זה יהיה לך קשה מאוד, אז תקרא את זה בנוסח הרגיל.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, מפעל "נגב טקסטיל" נקלע לקשיים בשל יבוא מחוץ-לארץ ועליית מחירי המים, הארנונה ועוד.

איתן כבל: המפעל עומד בפני סכנת סגירה שעלולה להביא לפיטורים רבים.

איתן כבל: אבקש לשאול: 1.

איתן כבל: האם תתערב ותטפל בנושא?

איתן כבל: 2.

איתן כבל: מה ייעשה בנדון?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר, בבקשה.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אני שמח תמיד לשמוע את חבר הכנסת איתן כבל.

נפתלי בנט: הוא אדם שבאמת אכפת לו – אכפת לו מהכלכלה, אכפת לו מהפריפריה.

נפתלי בנט: לגופו של עניין, הייתי בביקור בשדרות, ובמהלכו תפסו אותי חבר'ה מהמפעל, ביקשו להביא את העניין שלהם לידיעתי.

נפתלי בנט: נדמה לי שכבר למחרת היה הנציג שלי בקשר אתם.

נפתלי בנט: ישבנו אתם, העמדנו לרשותם כמה כלים, ביניהם הלוואה בערבות המדינה וגם השתתפות בתוכנית ייעוץ להתייעלות אנרגטית – למצוא דרכים כן להעביר איזשהו סיוע.

נפתלי בנט: באחרונה יצרו נציגי המשרד קשר עם החברה, והציגו להם אפשרות להתקשרות מול חברה ישראלית שמספקת גז דחוס במכליות כדי לגשר על התקופה עד שיגיע גז, ואולי הם יוכלו להעביר לרווחיות.

נפתלי בנט: אני רוצה לומר מה תפיסתי בעניין.

נפתלי בנט: מדינת ישראל לא יכולה – ואסור לה, לטעמי – להיות בביזנס של עסקים שנכשלים.

נפתלי בנט: זו טעות.

נפתלי בנט: אני מסתכל על הנתונים שלהם: המפעל, שפעם היה רווחי, היום הוא מאוד מאוד לא רווחי.

נפתלי בנט: לתפיסתי, זו טעות גדולה מאוד.

נפתלי בנט: אני יודע שבעבר היה "פרי הגליל" והיה פה והיה שם.

נפתלי בנט: היה מגיע השר, מסתכל, רושם צ'ק של המדינה של עשרות-מיליוני שקלים, מציל – הכסף, אגב, היה הולך למפעל, שזה בעל המניות של המפעל – ויוצא גיבור בתקשורת כמה ימים.

נפתלי בנט: זו לא דרכי.

נפתלי בנט: לא מאמין בזה.

נפתלי בנט: אני חושב שיש שוק, ויש כלכלה.

נפתלי בנט: יש מפעלים שאם הם לא מצליחים להיות רווחיים לאורך זמן, גם אם נזרים עוד ועוד כסף, זה פשוט בור ללא תחתית, וכולם משלמים את המחיר, כולל השכבות החלשות ביותר.

נפתלי בנט: כולנו – מכספי המסים.

נפתלי בנט: אני מציע גישה אחרת: במקום לעזור לבעל המפעל על-ידי הזרמת כספים למפעל – ואגב, הוא יכול למשוך בדיבידנדים ומה לא, אולי הוא מנהל כושל – אני מציע, ואני עושה את זה כבר, בכל אירוע של מפעל שנקלע לקשיים עד כדי סגירה, להתמקד בעובדים.

נפתלי בנט: אנחנו באים, כולל במקרה שאיני רוצה לומר את השם, כי זה לא ישרת את העניין – בימים אלה נציגי המשרד מגיעים למפעל, בתיאום עם הנהלת המפעל, ועוברים עובד-עובד ותופרים לו תוכנית הסבה או מעבר לעבודה אחרת, כדי שהם לא יצטרכו לעבור דרך מעגל האבטלה.

נפתלי בנט: אגב, יש פה נתון מדהים והגיוני: עובד, כל עוד הוא בעבודה, הרבה יותר קל לו למצוא עבודה.

נפתלי בנט: הוא יותר נחשק.

נפתלי בנט: ברגע שהוא מובטל, ה"ערך" שלו בשוק פוחת, ויותר קשה לו.

נפתלי בנט: אנחנו מנסים למנוע ממנו לעבור דרך לשכת התעסוקה באמצע, וזו התפיסה.

נפתלי בנט: אני מוכן, את כל הכספים שהייתי משקיע במפעל – גם אם אשקיע שליש מזה בעובדים, אמצא פתרונות, וזה קורה גם בימים אלה.

נפתלי בנט: הרי אין לדבר סוף.

נפתלי בנט: יש רבבות מפעלים, יש חברות כושלות.

נפתלי בנט: אנחנו לא יכולים עכשיו להזרים לכל חברה שנכשלת במדינת ישראל כסף כדי להחיות אותה.

נפתלי בנט: במקום זה ניקח את העובדים, נשקיע בהם, ואני כרגע עושה את זה בכמה דוגמאות.

נפתלי בנט: זה נקרא "פלקסיקיוריטי", הגישה הזאת; זה לא כל כך חשוב.

נפתלי בנט: הרעיון הוא להשקיע את כספי המדינה בעובדים, ולא בבעלי המפעל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – שאלות נוספות לחברי הכנסת מוחמד ברכה ואורית סטרוק.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, לסגור מפעל, בכל מקום, לראות מפעל סגור, זה לא נעים, ולא משנה איפה הוא, קל וחומר כשאנחנו עוסקים במקומות כמו שדרות, בצפון או בדרום – במקרה הזה בשדרות.

איתן כבל: אדוני השר, אתה מבין את העניין הזה, שהתפיסה שלך – שדרך אגב, היא לא מופרכת, אבל במקרה של שדרות איזו תפירה תעשה, עם החבר'ה בעזה?

איתן כבל: מה כבר יש מסביב שתוכל לתפור לו חליפה שתתאים למידותיו?

איתן כבל: אני אומר לך, בנסיבות האלה – לא באתי לפתור עכשיו את כל קשיי העולם של בעיות הכלכלה הישראלית; בסך הכול, אדוני השר, כנראה 50 משפחות שעומדות להיזרק לרחוב, 50 משפחת בשדרות.

איתן כבל: זה לא תל-אביב שאני יכול לנסות לתת מענה מסביב.

איתן כבל: אני מבקש ממך, במקרה הנדון יכול להיות שבסוף אין מה לעשות, אבל לפחות לפי מה שאני יודע הם מבקשים בסך הכול סיוע, גישור, עד שהעניין הזה יצא אל הפועל.

איתן כבל: התפיסה הגדולה – נדבר עליה בפעם אחרת, אבל בוא נעשה מעשה עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת כבל.

יולי יואל אדלשטיין: שאלות נוספות – חבר הכנסת ברכה, בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, אני מודה לחבר הכנסת כבל שהעלה את הנושא הזה.

מוחמד ברכה: אני גם ער למעורבות השר בעניין מאנשים שהיו בקשר אתי.

מוחמד ברכה: אני חושב שהגישה, אדוני השר – זה נשמע טוב שאתה רוצה להשקיע בעובדים ולא בבעל העסק, אבל זה לא בעל עסק אלא מקום העבודה.

מוחמד ברכה: המדינה היא לא ביזנס, וגם גורל האנשים הוא לא ביזנס.

מוחמד ברכה: אני חושב שיש מקום לעשות את המאמץ האפשרי, ואני חושב שזה אפשרי.

מוחמד ברכה: מה שאמרת, יכול להיות שזה בכיוון הנכון של אספקת גז עד – וכו'.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת כבל דיבר על 50 משפחות, אבל יש גם אפקט שרשרת של עוד כ-450 משפחות, גם במרכז וגם בצפון, שקשורים בפרנסתם במפעל הזה, ואם זה ייסגר, זה לא 50 אנשים.

מוחמד ברכה: לכן אני מבקש מכבוד השר שייכנס בעובי הקורה כדי להציל את המפעל, לתת לו את אורך הנשימה עד שנגיד, הגז יהיה במחירים זמינים, ואז הוא יוכל להתמודד.

מוחמד ברכה: אני חושב שהשאלה של יבוא במקום ייצור מקומי זו שאלה שלאו דווקא אני צריך לדבר עליה; אולי הבית היהודי צריך לדבר עליה יותר ממני.

מוחמד ברכה: אני חושב שיש מקום לפעול ולהשקיע את המאמצים ואת התקציבים הנדרשים כדי לשמור על המפעל הזה ועל פרנסת אנשים – גם במפעל וגם אלה שתלויים בו.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורית סטרוק, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – תשובת השר.

אורית סטרוק: חברי השר, אני רוצה לשאול אותך בעניין אחר, בעניין אחריותך על ירושלים.

אורית סטרוק: האמת היא שרציתי לשאול את השאלה הזאת את השר לביטחון פנים, אבל לא אפשרו לי.

אורית סטרוק: הייתי שלישית בתור, אז אשאל אותך, כי אני חושבת שזה גם עניינך.

אורית סטרוק: אנחנו נמצאים בעיצומם של ימי הרמדאן.

אורית סטרוק: מי שרואה את הנהירה ההמונית של מוסלמים להר-הבית יכול רק לדמיין לעצמו איך תיראה, בעזרת השם, הנהירה ההמונית של כל עם ישראל להר-הבית, בעזרת השם כשייבנה המקדש.

אורית סטרוק: אבל בינתיים מה שקורה, שרחובות העיר העתיקה מוצפים בתנועת מוסלמים ללא נוכחות של משטרה כמעט בכלל.

אורית סטרוק: יש הרבה מאוד תקיפות קשות.

אורית סטרוק: אתמול היה פיגוע דקירה.

אורית סטרוק: לפעמים זה מכות, זריקות אבנים, זריקות של כל מיני חפצים, הכאה בחגורות וכדומה כלפי אנשים, בעיקר צעירים חרדים אבל גם אחרים, שהולכים מהכותל לכיוון שער שכם, השער החדש, ונתקלים בעצם במצב שהם בודדים ללא שום סיוע של המשטרה.

אורית סטרוק: האם אתה כשר שאחראי לירושלים תפנה אל השר לביטחון פנים למצוא לזה פתרון מהיר ומיידי, כדי שלא יהיה חלק מירושלים בבחינת נקי מיהודים, חלילה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סטרוק.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, בבקשה.

נפתלי בנט: ביחס למפעל "נגב טקסטיל", חבר הכנסת כבל, אחד המבחנים של כל בן-אדם זה להחיל את מה שהוא מאמין בעשייה; לא להגיד: אני מאמין במשהו, אבל הפעם לא.

נפתלי בנט: אני חושב שזה בדיוק הפעם כן.

נפתלי בנט: כל מקום עבודה וכל משפחה – זה ברור לי, וזה מה שעומד למול עיני, שאבא יגיע הביתה, או יישאר בבית בבוקר כשהילדים הולכים לבית-הספר – אין דבר יותר נורא מזה.

נפתלי בנט: אסור לנו לחיות באשליות.

נפתלי בנט: הנתונים שלי יש הם שבתקופת הייצור המלא הם ייצרו 12 טונות ביממה, והיום המפעל מייצר 2.5 טונות.

נפתלי בנט: חברים, לשים עוד כסף שם זה פשוט לשרוף את משאבי המדינה.

נפתלי בנט: אנחנו רוצים להגיע למצב שלכל בן-אדם במדינה אנחנו עוזרים הכי הרבה שאפשר, אבל זה לא הגיוני.

נפתלי בנט: זה לא הגיוני.

נפתלי בנט: אני נתתי בזמני סיפור שקרה לי, שממחיש את זה.

נפתלי בנט: חייתי כמה שנים בניו-יורק.

נפתלי בנט: בשבועות הראשונים, כשהגעתי, באתי לבניין והייתה שם מעלית בלי כפתורים, אלא מעליתן, עם ידית כזאת.

נפתלי בנט: לא ידעתי מה זה.

נפתלי בנט: נכנסתי, אמרתי לו: קומה שלישית.

נפתלי בנט: הוא מכוון, בולם לקראת הקומה השלישית.

נפתלי בנט: אני יורד.

נפתלי בנט: שאלתי אותו: למה צריך עוד מעליתנים?

נפתלי בנט: יש היום כפתורים.

נפתלי בנט: הוא אמר: אנחנו ועד חזק.

נפתלי בנט: גמרתי את הפגישה, יצאתי לרחוב.

נפתלי בנט: 45 דקות חיכיתי למונית.

נפתלי בנט: אין מספיק מוניות.

נפתלי בנט: מה הדבר הגאוני שצריך לעשות?

נפתלי בנט: להכשיר את המעליתן שיהפוך להיות נהג מונית.

נפתלי בנט: בהסבה קטנה הוא – אתה חושב שהמעליתן הזה הרגיש טוב עם עצמו?

נפתלי בנט: אתה חושב שבן-אדם שיודע – –

ישראל אייכלר: – – –

נפתלי בנט: – – שאין זכות קיום – תקשיבו, זה באמת דיון ערכי.

נפתלי בנט: מדינה לא יכולה לקיים מפעלים כושלים.

נפתלי בנט: היא לא יכולה כל הזמן להזריק דם למפעל שירד ב-80% בתפוקה.

נפתלי בנט: באמת, זה המקום, זה השימוש האופטימלי?

נפתלי בנט: 40 המשפחות האלה, 40 העובדים האלה, אם נקבל שיתוף פעולה של הנהלת המפעל, נתנפל על החבר'ה האלה לפני שהמפעל נסגר, ניכנס, אחד-אחד נעשה לו – הם לא יצטרכו לבוא לשירות התעסוקה.

נפתלי בנט: אנחנו נבוא אליהם, כדי שלא לעבור את החוויה הזאת.

נפתלי בנט: נתאמץ, נהפוך עולמות.

נפתלי בנט: נזרים כספים כדי לקלוט אותם במפעלים.

נפתלי בנט: ניתן תמריצים.

נפתלי בנט: אני אצא מפה, וכבר יש פה הישג טוב לבקשה.

נפתלי בנט: אני באופן אישי אבדוק שאת התוכנית שאנחנו מחילים בהרבה מקומות נפעיל גם על "נגב טקסטיל".

נפתלי בנט: האם אני אזרים עוד כסף לבעלי המפעל הזה?

נפתלי בנט: לא.

נפתלי בנט: אבל תבינו, אנחנו באמת באותו צד פה.

נפתלי בנט: שנינו רוצים את אותו הדבר בדיוק, רק הדרך היא שונה.

נפתלי בנט: אני – – –

איתן כבל: אדוני השר, אני מבין את מה שאתה אומר – – –

נפתלי בנט: ולצערי, אני גם לא יכול להבטיח שלכל 42 העובדים – – –

איתן כבל: אני אומר שאני מסכים.

איתן כבל: אני לא רוצה להיכנס עכשיו לוויכוח האידיאולוגי.

איתן כבל: אדוני רוצה להחיל את תפיסתו.

איתן כבל: אני אומר, אבל לפחות שיהיה ברור שאף עובד – וזה צריך להיות המוטו המרכזי – לא ימצא את עצמו ברחוב.

איתן כבל: ואחר כך תתחיל – – – זה בכל מקום, קל וחומר בשדרות; הוא ברחוב, נגמר הסיפור שלו.

מוחמד ברכה: צריך גם לחשב את אפקט השרשרת.

איתן כבל: שרשרת, נכון.

מוחמד ברכה: זה לא משהו מקומי, יש הרבה גורמים שתלויים.

מוחמד ברכה: אחר כך אתה תשלם את הכסף – –

נפתלי בנט: תראו, אם היה – זה קצת מזכיר – –

מוחמד ברכה: – – בדרך אחרת, אבטלה והבטחת הכנסה.

נפתלי בנט: – – את הברון מינכה

נפתלי בנט: אוזן שמרים את עצמו מחוץ לבור.

נפתלי בנט: זה לא עובד.

נפתלי בנט: אם המדינה הייתה יכולה להזרים לכל עסק כושל כסף כדי להחיות אותו – פשוט אי-אפשר.

איתן כבל: בוא נתחיל עם 50 המשפחות.

נפתלי בנט: לא, הרי בדיוק כמו אותן 50 משפחות יש עוד רבבות.

נפתלי בנט: למה דווקא אלה?

נפתלי בנט: למה דווקא אלה?

עמר בר-לב: אבל זה לא עסק כושל.

נפתלי בנט: מה?

עמר בר-לב: זה לא עסק כושל.

עמר בר-לב: כל מה שהם מבקשים זה לעזור עד הרגע שהגז – – –

נפתלי בנט: חבר הכנסת בר-לב, מייצור של 12 טונות הם עכשיו ב-2.5 טונות ביום.

נפתלי בנט: זה לא משהו שגז – אגב, אנחנו מוכנים, אנחנו באנו אליהם עם תוכנית לעזור להם בגישור עם גז דחוס, בתקופת הגישור.

נפתלי בנט: אנחנו גם מוכנים לתת הלוואה בערבות המדינה.

נפתלי בנט: אני לא אומר שאנחנו לא מוכנים לעשות כלום.

נפתלי בנט: האם עכשיו להזרים כספים ישירים למפעל?

נפתלי בנט: לא.

נפתלי בנט: אני חושב שזו טעות.

נפתלי בנט: אם תחשבו, אני חושב שגם אתם תסכימו אתי בדבר הזה.

עמר בר-לב: מה כן אפשר לעשות – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

נפתלי בנט: נכון.

נפתלי בנט: עכשיו, לגבי שאלתה של חברת הכנסת סטרוק, לבושתי, אני לא כל כך מכיר את המקרה הספציפי.

נפתלי בנט: אני אגיד את תפיסתי.

נפתלי בנט: תפיסתי היא שירושלים חייבת להיות עם חופש תפילה לכל הדתות בצורה שוויונית.

נפתלי בנט: אני רוצה לראות מוסלמים בירושלים.

נפתלי בנט: אני רוצה לראות נוצרים בירושלים.

נפתלי בנט: אני רוצה לראות יהודים.

נפתלי בנט: אני רוצה לראות את כולם עם חופש תפילה.

נפתלי בנט: אני לא רוצה להגביל אותם כהוא-זה.

נפתלי בנט: אם יש בעיות ביטחון, צריך לטפל בהן.

נפתלי בנט: צריך לומר פה, אותו חופש דתות שאני מבקש למוסלמים, אני גם מבקש ליהודים, ולצערי אין היום חופש תפילה בהר-הבית, שרק אתמול צמנו עליו, אבל זה דיון אחר.

נפתלי בנט: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הכלכלה, המסחר, הדתות, ירושלים והתפוצות.

נפתלי בנט: אין מסחר.

נפתלי בנט: אין מסחר.

יולי יואל אדלשטיין: אין מסחר.

יולי יואל אדלשטיין: זה עוזר.

יולי יואל אדלשטיין: זה מקצר לי את שם המשרד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לשאילתה הדחופה האחרונה להיום.

יולי יואל אדלשטיין: יעלה סגן שר החוץ, חבר הכנסת זאב אלקין, על מנת להשיב על שאילתה דחופה מס' 87 של חבר הכנסת יעקב ליצמן בנושא: העברת בעלות מתחם קבר דוד המלך לידי הוותיקן.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יקרא את נוסח השאילתה.

יעקב ליצמן: פורסם כי הממשלה הסכימה להעביר את מתחם קבר דוד המלך בהר-ציון בירושלים ומתחמים נוספים לריבונות הוותיקן תמורת שטחים של הכנסייה הנוצרית ליד הכינרת.

יעקב ליצמן: רצוני לשאול: 1.

יעקב ליצמן: מדוע?

יעקב ליצמן: 2.

יעקב ליצמן: מה הם פרטי ההסכמים בנושא זה?

יעקב ליצמן: 3.

יעקב ליצמן: מה ייעשה למניעת ההשלכות העלולות להיות לכך?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר, בבקשה.

זאב אלקין: 1–3.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי הכנסת וחבר הכנסת ליצמן, אני, ברשותך, אוסיף לשלוש השאלות ששאלת שאלה מקדימה שצריכה להישמע – האומנם?

זאב אלקין: פורסם.

זאב אלקין: האומנם?

זאב אלקין: והתשובה על השאלה "האומנם?

זאב אלקין: " היא לא.

זאב אלקין: כל הפרסום הזה הוא לא נכון מתחילתו ועד סופו, ואני תכף גם אפרט מבחינת השאלות הספציפיות.

זאב אלקין: אבל אני חושב – – –

מיקי רוזנטל: וגם לא קבור שם דוד המלך.

מיקי רוזנטל: מספיק.

מיקי רוזנטל: אנחנו יודעים מי קבור שם.

זאב אלקין: אני לא חושב שזה עולה כרגע כאן לדיון.

מיקי רוזנטל: קבור שם איזה נוצרי.

זאב אלקין: דווקא פה, בתור היסטוריון לשעבר, אני יכול קצת לחלוק עליך.

זאב אלקין: יש שאלה מעניינת מה זה המתחם הזה, מה יש שם, מה ההיסטוריה שלו, מה השורשים שלו.

זאב אלקין: לא הייתי פוטר את זה באמירה כל כך פשוטה שקבור שם איזה נוצרי, ואין ליהודים שום קשר אליו.

זאב אלקין: אבל אני לא נכנס לזה כרגע.

זאב אלקין: לא הוזמנתי לפה כמרצה לשעבר בחוג להיסטוריה של עם ישראל בתקופת ימי-הביניים.

יולי יואל אדלשטיין: גם אין לך 45 דקות לשעה – – –

זאב אלקין: בדיוק.

זאב אלקין: אז אני חוזר – קודם כול, אני שמח לאכזב את חבר הכנסת ליצמן שלפרסום הזה אין שום יסוד.

זאב אלקין: זה קורה גם ב"המודיע", לא רק ב"ידיעות אחרונות" וב"הארץ".

זאב אלקין: גם ב"המודיע" קורים דברים מהסוג הזה.

זאב אלקין: משרד החוץ לא חתם, ואין בכוונתו לחתום, על הסכם עם הוותיקן לגבי העברת או חכירת חדר הסעודה האחרונה, או כל חלק אחר במתחם קבר דוד המלך בהר-ציון.

זאב אלקין: זה קודם כול.

זאב אלקין: הנה, אמירה מאוד ברורה, לא היה ולא יהיה.

זאב אלקין: הלאה.

זאב אלקין: בהמשך להסכם היסוד שנחתם בין מדינת ישראל לוותיקן, אשר במסגרתו הכיר הוותיקן במדינת ישראל, מתנהל מזה תקופה ארוכה משא-ומתן על הסכם כלכלי בין ישראל לוותיקן.

זאב אלקין: המשא-ומתן, שטרם הסתיים, דן במכלול רחב של נושאים הקשורים לכנסייה הקתולית ופעילויותיה בארץ, ובכלל זה סוגיות מיסוי וארנונה, ביטוח לאומי, הפקעות, תביעות פרטניות של הוותיקן לגבי רכוש הכנסייה בארץ הקודש וכיוצא בזה.

זאב אלקין: בין מגוון הסוגיות הנדונות עלתה גם תביעת הכנסייה לגבי חדר הסעודה האחרונה המצוי במתחם שעל הר-ציון.

זאב אלקין: המשלחת הישראלית למשא-ומתן, אז, כשהנושא הזה נדון, בראשותו של סגן שר החוץ דני אילון, עמדה על עמדתה המסורתית של מדינת ישראל, שחדר הסעודה האחרונה, ולא כל שכן החלקים האחרים של המתחם, לא יועברו לבעלות הוותיקן, לרבות זכויות החכירה או חזקה כלשהן.

זאב אלקין: לא מוכרת לנו אפילו הצעה כביכול של הכנסייה להעביר לרשות או לשימוש המדינה שטחים שלה ליד הכינרת.

זאב אלקין: העסק הזה, בכלל לא ברור לי מאיפה הוא צץ.

זאב אלקין: עכשיו כמה תוספות לתשובה הרשמית.

זאב אלקין: הנושא הזה, בניגוד לפרסומים בתקשורת – ולא רק ב"המודיע" – בשבועות האחרונים, לא עומד על שולחן המשא-ומתן בין מדינת ישראל לוותיקן.

זאב אלקין: הוא עמד על שולחן המשא-ומתן בימי הממשלה הקודמת, לכן אני בטוח שחבר הכנסת ליצמן, שאז היה סגן שר באותה ממשלה, היה בקי בכל הפרטים, או לפחות היה יכול, אם היה רוצה, ללמוד את כל הפרטים.

זאב אלקין: הנושא הזה נדון בהרחבה על-ידי קודמי – הוא זה שניהל את המשא-ומתן – סגן השר דני אילון מול הנציגים של הוותיקן.

זאב אלקין: כל פרט ופרט במה שסוכם בנושא של חדר הסעודה האחרונה, סוכם על דעת משרד הפנים ושר הפנים באופן אישי.

זאב אלקין: עד כדי כך שהיה שם אפילו שלב במשא-ומתן, שאני למדתי שמשרד החוץ התחייב למשהו, וחזר בו אחרי התייעצות עם שר הפנים דאז, שהתנגד לפרט מסוים לגבי ההסדר שסוכם.

זאב אלקין: ומאז הנושא הזה בכלל לא נפתח בכלל לדיון בינינו לבין הוותיקן.

זאב אלקין: זה נכון שאנחנו ממשיכים במשא-ומתן מול הוותיקן על ההסכם הכלכלי.

זאב אלקין: התחייבנו בזמנו להשלים את המשא-ומתן הזה בתוך שנתיים מחתימת ההסכם.

זאב אלקין: עברו מאז בדיוק 20 שנה.

זאב אלקין: זו מדיניות ישראלית רגילה, מה שהתחייבנו לעשות בשנתיים, עשינו ב-20 שנה.

זאב אלקין: המשא-ומתן הזה קרוב לסיומו.

זאב אלקין: הסעיפים האחרונים שדרשו תיאום ותיקון עלו לדיון בביקור האחרון שלי בוותיקן.

זאב אלקין: אין שם שום קשר למתחם של קבר דוד, לכן בכלל לא התעסקתי עם זה.

זאב אלקין: הייתי צריך, בזכות השאילתה של חבר הכנסת ליצמן, קצת ללמוד מה נעשה על-ידי קודמי.

זאב אלקין: לא הייתה שום בקשה מהוותיקן לפתוח את הסיכום ההוא מלפני כמה שנים ולהכניס בו שינויים, וגם אין לנו שום כוונות להיענות לבקשה הזאת אם וכאשר היא תבוא.

זאב אלקין: עד כאן דברי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר החוץ.

יולי יואל אדלשטיין: לחבר הכנסת ליצמן יש שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שנאפשר לו לשאול אותה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, א.

יעקב ליצמן: האם כבודו מודע לכך שהוותיקן פרסם הודעה לבישופים כאן על הנושא הזה שנגמר העניין?

יעקב ליצמן: ב.

יעקב ליצמן: האם יש איזו סיבה שהם צריכים לקבל פטור מארנונה – מה שפתאום – האם יש להם כושר השתכרות או כל הדברים האלה?

יעקב ליצמן: אני הייתי שמח לדעת אם זה כלול בקטע הזה; ג.

יעקב ליצמן: זה הכי חשוב – אולי תסביר לנו מה החשיבות שיש לנו בטבריה – שאנחנו מוכנים למסור.

יעקב ליצמן: אף שהכחשת, ולא תיתן את זה, כנראה במשא-ומתן היה שאנחנו מוכנים לחשוב על הר-ציון, על דוד המלך, תמורת טבריה.

יעקב ליצמן: האם זה נושא של נדל"ן או משהו?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

זאב אלקין: שוב, אני חוזר ואומר:

זאב אלקין: אומנם אתה שואל אותי על התקופה במשא-ומתן שלא הייתי חלק ממנו, וכל מה שיש לי זה להסתמך על האנשים שלקחו בו חלק, אבל מהבדיקה שאני עשיתי, כפי שכבר אמרתי, אפילו לא הועלתה הצעה כזאת מצד הכנסייה.

זאב אלקין: לכן אני מאוד מופתע מהשאלה לגבי הקרקעות בכינרת.

זאב אלקין: זה לא מוכר לאנשים שניהלו את המשא-ומתן הזה יחד עם סגן השר דני אילון, והם לא ידעו לגלות את עיני.

יעקב ליצמן: שאלתי גם אם אתה מודע – – –

זאב אלקין: תכף.

זאב אלקין: לגבי השאלה האחרונה, אמרתי שאין לי מה להוסיף.

זאב אלקין: יש הרבה ברווזים שעפים באוויר.

זאב אלקין: זה כנראה אחד מהם.

זאב אלקין: לגבי הסוגיה של הארנונה, חלק מהמשא-ומתן הכלכלי היה שאלת המיסוי שלנו על הוותיקן.

זאב אלקין: אגב, שוב, סגן השר לשעבר ליצמן, כיושב-ראש ועדת הכספים לשעבר, בוודאי מודע לעניין שהוותיקן לא משלם ארנונה עד היום, עד שההסכם לא חתום, אף שלכאורה, בלי חתימת ההסכם הוא היה אמור לשלם.

זאב אלקין: אבל מדינת ישראל – – –

יעקב ליצמן: זאת השאלה: למה?

זאב אלקין: כיושב-ראש ועדת הכספים בטח היו לך הרבה הזדמנויות לשאול למה.

יעקב ליצמן: – – –

זאב אלקין: מדינת ישראל, מכיוון שבאופן כללי היא לא גובה ארנונה ממוסדות דת מסוימים, לא עושה את זה גם מהוותיקן, אף שהנושא הזה צריך להיות מוסדר בהסכם דו-צדדי, והוא היה אמור להיות מוסדר בהסכם דו-צדדי לפני 18 שנה.

זאב אלקין: מכל מיני סיבות זה התעכב עד היום.

זאב אלקין: בנושא הזה באמת יש סיכום שלא נותן לוותיקן שום זכויות נוספות מעבר למה שיש לכל עדה דתית אחרת כאן במדינת ישראל.

זאב אלקין: אין פה הטבות מיוחדות שהוותיקן מקבל.

זאב אלקין: אבל עדיין, כדי לקבל את המעמד שמקבלים מוסדות אחרים של עדות דתיות אחרות היה צריך לחכות לחתימה על ההסכם, שבקרוב תתבצע.

זאב אלקין: אבל כתוצאה מחתימה על ההסכם הזה – אם אתה שואל מה תהיה התוצאה לגבי אוצר המדינה, הוותיקן יתחיל לשלם מסים על חלק מהדברים שהוא לא משלם עד היום.

זאב אלקין: זו העמדה, וככה הוסבר לי והוצג לי על-ידי משרד האוצר ונציגיו שלוקחים חלק במשא-ומתן הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר החוץ.

יעקב ליצמן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת כבר שאל שאלה נוספת.

יעקב ליצמן: הוא לא ענה לי על נושא – – –

זאב אלקין: אני לא שומע.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ליצמן גם שאל אם ידוע לך שהוותיקן הוציא איזשהו מכתב לכל הבישופים.

זאב אלקין: אני לא עוקב אחרי התכתובת הפנימית בין הוותיקן לבין הנציגים שלו כאן.

זאב אלקין: אם שמת לב, אני דייקתי בדברי ועניתי על השאלה שלך מה לא קיים בהסכם מול הוותיקן.

זאב אלקין: לא הבאתי לך את הפירוט המדויק של ההסכם, ולא בכדי.

זאב אלקין: יכול להיות שאם ההסכם הזה היה מתפרסם, הוותיקן היה נאלץ לפתוח אותו.

זאב אלקין: לכן, אם הוותיקן רואה צורך לדווח על הישגים כאלה או אחרים, זה פחות מטריד אותי.

זאב אלקין: מה שמטריד אותי זה מה קיים באמת בהסכם ולְמה מדינת ישראל התחייבה ולְמה לא.

זאב אלקין: אגב, למען הסר ספק, צריך לדייק שמדינת ישראל לא התחייבה כרגע לכלום, כי עד שההסכם לא גמור שום דבר לא גמור.

זאב אלקין: אבל זה שייך לסעיפים שהם על פניו סגורים.

זאב אלקין: הסעיף הסגור בנושא שעליו שאלת – מתחם קבר דוד וספציפית חדר הסעודה האחרונה – כפי שאמרתי, נסגר לא רק על דעתו האישית של שר הפנים ובפיקוחו אלא גם בליווי של מעין סיכום כזה נוסף על ההסכם, בהובלה של משרד הפנים, על מה מותר ומה אסור לוותיקן לעשות בחדר הסעודה האחרונה, כדי להסדיר גם את המחלוקות הפנימיות בין העדות הנוצריות השונות.

משה זלמן פייגלין: סגן השר, סגן השר – – –

זאב אלקין: חלק מהבעיה שיש היא בכלל לא בינינו לבין העולם הנוצרי אלא בתוך העולם הנוצרי עצמו – למי מותר ולאיזו עדה, מתי ואיך להשתמש.

זאב אלקין: זה היה חלק מתפקידו של משרד הפנים להסדיר את הנקודה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

משה זלמן פייגלין: מה בדיוק אנחנו מקבלים בתמורה בהסכם?

זאב אלקין: זו שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא.

משה זלמן פייגלין: זו שאלה.

משה זלמן פייגלין: אתה לא חייב – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שסגן השר התייחס ואמר שהוא לא מעוניין בשלב זה לפתוח את כל פרטי ההסכם ולדווח עליהם לכנסת.

משה זלמן פייגלין: מה מקבלים – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר סיים את תשובתו והוא יכול לרדת.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: הוא ענה כבר על שאלה נוספת, אז אין שום דרך.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סגן שר החוץ, חבר הכנסת זאב אלקין, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו סיימנו עם שאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/1330/19; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: נעבור לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק פ/1330, של חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת – הצעת חוק שירותי רווחה (מענק הסתגלות לנשים ששהו במקלט לנשים מוכות) (תיקון – הקדמת מועד תשלום המענק), התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: זו הנמקה מן המקום.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, עד דקה לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב השר מאיר כהן, שר הרווחה והשירותים החברתיים.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להציג בפניכם על קצה המזלג את הצעת חוק שירותי רווחה (מענק הסתגלות לנשים ששהו במקלט לנשים מוכות) (תיקון – הקדמת מועד תשלום המענק), ולבקש בעצם שהנשים יקבלו את המענק בתוך פחות מ-60 יום, כלומר להקדים לתת את המענק לנשים שיוצאות מהמקלטים.

עליזה לביא: על-פי הנתונים של משטרת ישראל, שעל הנייר – הנתונים הם אומנם מספרים, אבל אני רוצה לבקש מכם לחשוב על כל מספר ומספר כדמות של אישה שחוותה השפלה ואיומים, וכל מקרה כזה הוא טרגדיה אישית, משפחתית, קהילתית וחברתית.

עליזה לביא: כל סטטיסטיקה, יש סיפור אנושי מאחוריה.

עליזה לביא: מינואר עד מאי 2013 נרצחו עשר נשים בידי בני-זוגן, ואישה נוספת נרצחה בהקשר של סכסוך על רקע משפחתי.

עליזה לביא: בשנת 2012 נרצחו 13 נשים בידי בני-זוגן, וארבע נשים נוספות נרצחו בהקשר של סכסוך על רקע משפחתי.

עליזה לביא: בשנת 2011 19 נשים נרצחו בידי בני-זוגן, ושתי נשים נוספות – בהקשר של סכסוך על רקע משפחתי.

עליזה לביא: בחודשים ינואר–אפריל השנה נפתחו במשטרת ישראל 6,862 תיקים בגין תלונות על אלימות בין בני-זוג ו-4,449 תיקים עקב תלונות נשים.

עליזה לביא: אמרתי שמאחורי כל מספר ומספר יש סיפור אישי.

עליזה לביא: אנחנו חייבים למגר את התופעה.

עליזה לביא: זו החובה שלנו לחזק את הנשים שמעזות לצאת ממעגל האלימות, ללכת למקלט ולהתחיל לבנות חיים חדשים.

עליזה לביא: הוועדה לקידום מעמד האישה החליטה שנושא האלימות נגד נשים הוא מנושאי הדגל שלנו בקדנציה זו, ואנחנו מתכוונים לטפל בה בכל הרצינות המתבקשת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עליזה לביא: במסגרת פעילות הוועדה, אנחנו נוהגים לצאת ולסייר בשטח במגוון מקומות, וחלק מהסיורים הם למעונות של נשים נפגעות אלימות.

עליזה לביא: בסיורים האלה אנחנו פוגשים נשים ממקומות שונים בשלבים שונים בחייהן ששוהות במסגרות שונות, והמכנה המשותף שלהן הוא שהן נאלצו להתמודד עם אלימות מצד הסביבה.

עליזה לביא: כך קרה גם בסיור במקלט במרכז הארץ, שבו שמענו ונחשפנו למצוקה של הנשים ולעובדה שלמעשה המענק שניתן להן ניתן מאוחר מדי, ורבות מהן נאלצות, בשל קשיים, לחזור לאותם בתים שהן עזבו, כי קשיי הקיום היומיומיים לא אפשרו להן לצאת לדרך חדשה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עליזה לביא: אני מבקשת מאוד מכם לאשר את הצעת החוק הזאת ולהקדים את מענק ההסתגלות, ובכלל, לפתוח יותר מסגרות מעצימות לנשים כדי לצאת מתוך המעגל הקשה ולהצטרף לקהילה.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת לביא.

יולי יואל אדלשטיין: השר מאיר כהן, כאמור, ישיב בשם הממשלה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, על-פי החוק, אישה ששהתה במקלט לנשים נפגעות אלימות 60 ימים לפחות זכאית עם יציאתה מהמקלט למענק הסתגלות.

מאיר כהן: עוד קובע החוק כי המענק יינתן עד 60 יום ממועד היציאה מהמקלט.

מאיר כהן: מטרת התיקון המוצע היא להבטיח שהמענק יגיע לאישה בשלב שבו היא זקוקה לו ביותר, ערב יציאתה מהמקלט, על מנת שתוכל להתחיל לשקם את חייה.

מאיר כהן: משרד הרווחה והשירותים החברתיים אמון על הגנתן ורווחתן של אוכלוסיות שבטיפולו.

מאיר כהן: נשים מוכות וילדיהן הם ללא ספק אחת מהחוליות החשובות והנזקקות לטיפול, ועל כן המשרד פועל באופן אינטנסיבי להקל עליהן ולהעניק להן רמת שירותים מתקדמת ומעצימה, מכניסתן למעון, ונותן להן הגנה וחסות על חייהן עד לשיקומן.

מאיר כהן: יצוין כי גורמי המקצוע במשרד הציגו קשיים העלולים להיווצר בחקיקה כזאת.

מאיר כהן: בין היתר, הודגש כי אחד מתנאי הזכאות למענק לפי החוק הוא קיומה של תוכנית טיפולית-שיקומית לאישה, דבר שלא ניתן להכינו מבעוד מועד מבחינה מהותית ופרקטית אלא רק סמוך למועד היציאה של האישה מהמקלט.

מאיר כהן: לאחר הכנת התוכנית יש הליכים נוספים אשר נדרש עבורם פרק זמן נוסף, וביניהם הגשת הבקשה, בחינת הזכאות ומתן הוראה לתשלום.

מאיר כהן: בעניין זה הנחיתי את אנשי המשרד להיערך לשינוי זה בחקיקה, על מנת שאותה אישה היוצאת מהמעון שבו שהתה תוכל מייד להתחיל, יחד עם גורמי הרווחה, את תהליך השיקום ואת בניית חייה החדשים.

מאיר כהן: מכלל שיקולים אלו ועדת השרים החליטה לתמוך בהצעת החוק בקריאה טרומית, ובתנאי שהמשך הליכי החקיקה ייעשה בתיאום עם משרד הרווחה.

מאיר כהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבין שחברת הכנסת עליזה לביא מקבלת את ההתניה של הממשלה שהמשך החקיקה יהיה בתיאום עם משרד הרווחה.

עליזה לביא: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו יכולים להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 41 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירותי רווחה (מענק הסתגלות לנשים ששהו במקלט לנשים מוכות) (תיקון – הקדמת מועד תשלום המענק), התשע"ג–2013, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 41 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק שירותי רווחה (מענק הסתגלות לנשים ששהו במקלט לנשים מוכות) (תיקון – הקדמת מועד תשלום המענק), התשע"ג–2013, של חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת, אושרה בקריאה טרומית ותועבר להכנתה לקריאה ראשונה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/1343/19; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק פ/1343, הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון – חובת התקשורת עם הקטין והאחראי עליו בשפה המובנת להם), התשע"ג–2013, של חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, את יכולה לנמק את ההצעה.

יולי יואל אדלשטיין: עד דקה לרשותך.

פנינה תמנו: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, הצעת החוק שאני מציגה בפניכם באה לתקן את חוק הנוער (טיפול והשגחה) ולהטיל חובה בסיסית של תרגום הליכים העוסקים בדיני נפשות בכל הקשור להוצאת ילדים מהבית וטרם לכך.

פנינה תמנו: בשנים האחרונות הועלו על סדר-היום מקרים רבים שבהם הוצאת ילדים מבית עולים הייתה עשויה להימנע לו רק הייתה שפה משותפת.

פנינה תמנו: זה נשמע פשוט וטריוויאלי, אך מסתבר שלא כך המציאות, והיום חובת התרגום היא סוג של המלצה שהגורמים הרלוונטיים – עובדים סוציאליים וכן פקידי סעד – משתדלים ליישם, אך בפועל עשרות מקרים נופלים בין הכיסאות.

פנינה תמנו: הזכות הבסיסית לשפה והנגשתה צריכה וראויה להיות מעוגנת בחוק, ולא כפי שאמרתי, שהיום זה בגדר המלצה.

פנינה תמנו: אין ספק שזה יכול לצמצם את הפערים התרבותיים, וגם בקשר עם הגורמים הרלוונטיים – את האי-הבנות, ואפילו למנוע טראומות שאוכלוסיות אלה חוות, וגם למנוע הוצאת ילדים במקרים שלא היו צריכים לקרות.

פנינה תמנו: כניסה לבית עולים תדרוש מתורגמן, ובוועדות החלטה ראוי שיתורגמו דברים שעולה חדש רוצה להביע לא בדיעבד אלא תוך כדי ההליכים.

פנינה תמנו: כך נעמוד על כך שתהיה הגנה חוקית, וגם עמידה על זכויות בסיסיות לאוכלוסיות יקרות אלה של עולים חדשים.

פנינה תמנו: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב השר מאיר כהן, שר הרווחה והשירותים החברתיים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בהצעת החוק מוצע להוסיף סעיף אשר יקבע כי העברת מידע וקשר בין עובד סוציאלי לחוק הנוער לקטין או לאחראי לו לצורך כל עניין הקשור בחוק זה, כולל הכנת תסקיר, ייעשו בשפה המובנת להם ותוך מתן הזדמנות לכל אחד מהם להשמיע את דבריו בשפתו, אם על-ידי העובד הסוציאלי ואם על-ידי מתורגמן.

מאיר כהן: יצוין כי גורמי המקצוע במשרד מודעים היטב לעובדה שחשוב מאוד שהקטין או האחראי לו יבינו, בשפתם, את התהליך הטיפולי.

מאיר כהן: לשם כך מופעלות יותר ויותר תוכניות הנגשה, על-פי ההרכב התרבותי בישראל.

מאיר כהן: עם זאת, הועלו כמה בעיות וקשיים העלולים להיווצר בחקיקה כזאת, ביניהם היעדר פירוט של השפות שתחויבנה בתרגום וכן עלות תקציבית שקשה לאמוד את היקפה.

מאיר כהן: אני מדגיש כי משרד הרווחה בראשותי פועל לקדם בכל דרך את תהליך הנגשת השירותים הניתנים לאוכלוסיות שעליהן הוא אמון, בפרט במקרים שבהם מעורבים ילדים ובני-נוער, ועוד יותר כשמדובר באוכלוסיית עולים.

מאיר כהן: בעניין זה, הנגשת השפה היא צורך בסיסי וראשון.

מאיר כהן: לאור האמור לעיל ועדת השרים החליטה לתמוך בהצעת החוק בקריאה טרומית, ובתנאי שהמשך הליכי החקיקה ייעשה בתיאום עם משרד האוצר ועם משרד הרווחה.

מאיר כהן: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, אדוני השר.

משה זלמן פייגלין: אני מבין שאין התנגדות לתיאום עם השר.

פנינה תמנו: – – –

משה זלמן פייגלין: אנחנו נעבור להצבעה.

משה זלמן פייגלין: מי בעד, מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 36 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון – חובת התקשורת עם הקטין והאחראי עליו בשפה המובנת להם), התשע"ג–2013, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יעל גרמן: אני מבקשת להוסיף אותי – בעד.

משה זלמן פייגלין: בעד – 36, אין מתנגדים.

יעל גרמן: משה, בעד.

משה זלמן פייגלין: שרת הבריאות יעל גרמן מבקשת להוסיף גם אותה לתוצאה.

משה זלמן פייגלין: ובכן, הצעת החוק פ/1343 עברה להכנה לקריאה ראשונה בוועדת העבודה והרווחה.

משה זלמן פייגלין: [הצעת חוק פ/1489/19; נספחות.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים להצעת חוק פ/1489, הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – משרד החינוך), התשע"ג–2013, של חבר הכנסת עמרם מצנע וקבוצת חברי הכנסת.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מצנע, בבקשה.

עמרם מצנע: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, החוק דן בחובת המכרזים, ואנחנו אומרים שההחלה הגורפת של חוק חובת המכרזים, בין היתר על פרויקטים חינוכיים-מקצועיים מובהקים שהם בליבת העשייה החינוכית במשרד החינוך, עלולה לגרום לנזק חינוכי ארוך-טווח בל-ישוער שאיננו ניתן לתיקון.

עמרם מצנע: משרד החינוך מפעיל פרויקטים חינוכיים באמצעות תאגידים שאינם למטרות רווח, שהוקמו בזמנם ביוזמת המשרד או על-ידיו.

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת, אי-אפשר לשמוע את ההצעה.

משה זלמן פייגלין: נא לשבת.

עמרם מצנע: מן הדין וראוי שהמדינה תפעיל פרויקטים כאלה במישרין על-ידה, אבל בגלל הצורך בגמישות ניהולית – תקני כוח-אדם וכדומה – הפרויקטים הועברו לטיפול של תאגידים ללא כוונות רווח שהוקמו ביוזמת המשרד.

עמרם מצנע: ולכן, אנחנו חושבים שצריך לתת אפשרות לשר החינוך, באישור שר האוצר, לפטור גופים אלה ממכרזים ולאפשר את הפעילויות האלה, שהן פעילויות חינוכיות ואינן עומדות במבחן של מי נותן יותר או פחות; לאפשר את הפעילות הזאת.

עמרם מצנע: אני מבקש שהחוק הזה יעבור לוועדת החינוך, התרבות והספורט.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת מצנע.

משה זלמן פייגלין: ישיב סגן שר האוצר מיקי לוי, בבקשה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הממשלה תומכת בהצעת החוק בכפוף לתיאום והסכמה עם משרדי האוצר והחינוך, וכן בכפוף לתיאום נוסח עם משרד המשפטים.

מיקי לוי: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, אדוני סגן שר האוצר.

משה זלמן פייגלין: אני מבין שיש הסכמה שההצעה – – –

מיקי לוי: יש הסכמה.

מיקי לוי: אין בעיה.

משה זלמן פייגלין: אוקיי, יש הסכמה להטמיע.

משה זלמן פייגלין: אז אנחנו עוברים להצבעה.

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 45 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – משרד החינוך), התשע"ג–2013, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 45, אין מתנגדים.

משה זלמן פייגלין: הצעת החוק פ/1489, הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – משרד החינוך), עברה.

משה זלמן פייגלין: אתה ביקשת ועדת החינוך.

משה זלמן פייגלין: יש הסכמה על ועדת החינוך, אדוני סגן השר מיקי לוי?

משה זלמן פייגלין: יש הסכמה.

משה זלמן פייגלין: ובכן, ההצעה תועבר להכנה לקריאה ראשונה לוועדת החינוך.

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק – רבותי חברי הכנסת, אני מבקש לשבת.

משה זלמן פייגלין: רבותי.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: [הצעת חוק פ/1263/19; נספחות.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק פ/1263, הצעת חוק לתיקון פקודת המסים (גבייה) (צירוף שובר לדרישת תשלום), התשע"ג–2013, של חבר הכנסת חיים כץ.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת באה להקל קצת על האנשים שמקבלים את דוחות התשלום של מס הכנסה.

חיים כץ: היום מקבל בן-אדם את דרישת התשלום, ואומרים לו: לך למס הכנסה לקבל שובר לתשלום.

חיים כץ: אבל הוא לא רוצה ללכת, הוא לא רוצה לאבד ימי עבודה.

חיים כץ: הצעת החוק קובעת שבכל דרישת תשלום ישולב שובר תשלום שהוא צריך לשלם אותו בתוך 30 יום, לא מעבר לזה.

חיים כץ: לא רוצה ללכת למס הכנסה, לא רוצה לפנות לאף אחד – רוצה לשלם.

חיים כץ: בן-אדם רוצה לשלם.

חיים כץ: אני מקווה שאקבל תמיכה של חברי הכנסת בהצעת החוק.

חיים כץ: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת חיים כץ.

משה זלמן פייגלין: ישיב סגן שר האוצר מיקי לוי.

משה זלמן פייגלין: אני אודה לחברי הכנסת שעומדים אם יתיישבו במקומם.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת הרצוג, נא לשבת, או לפחות תתיישב ליד חבר הכנסת שאתה מדבר אתו.

משה זלמן פייגלין: כן, אדוני סגן השר.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הממשלה תומכת בהצעת החוק.

מיקי לוי: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: הצעת הלשכה המשפטית היא להעביר את הנושא לוועדת הכספים, אבל המציע ביקש להעבירה לוועדת העבודה והרווחה.

מיקי לוי: יש הסכמה של הממשלה להעביר את זה לוועדת העבודה והרווחה.

מיקי לוי: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: אם כן, נעבור להצבעה.

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 43 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת המסים (גבייה) (צירוף שובר לדרישת תשלום), התשע"ג–2013, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד הצעתו של חבר הכנסת חיים כץ – 43, אין מתנגדים.

משה זלמן פייגלין: ההצעה התקבלה.

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק לתיקון פקודת המסים (גבייה) (צירוף שובר לדרישת תשלום), הצעת חוק פ/1263, התקבלה ותועבר לדיון לקראת קריאה ראשונה בוועדת העבודה והרווחה.

משה זלמן פייגלין: [הצעת חוק פ/1226/19; נספחות.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: אנו עוברים להצבעה הבאה, הצעת חוק פ/1226, הצעת חוק קביעת יום לציון הפליטות היהודית ממדינות ערב, התשע"ג–2013, של חבר הכנסת שמעון אוחיון.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת אוחיון, עשר דקות לרשותך.

שמעון אוחיון: אסתפק בשלוש.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק לקביעת יום לציון הפליטות היהודית מארצות ערב באה לציין את היציאה של היהודים מארצות ערב על מכלול קהילותיהם.

שמעון אוחיון: קביעת היום תשלים את הפער בלימוד ובהכרה של הקהילות הללו על תולדותיהן, ובמיוחד בכל הפעילות ובמאורעות שליוו אותם ערב הקמת מדינת ישראל ולאחר הקמתה.

שמעון אוחיון: ערב הקמתה של מדינת ישראל היינו עדים כולנו לתגובה החריפה בעולם הערבי, בניהולה של הליגה הערבית, אשר קראה למעשה לקביעת צווים רשמיים וחוקים מצד המשטרים הערביים, חוקים וצווים אשר מנעו מן היהודים זכויות אדם וזכויות אזרח, הפקעה של רכוש ומניעת אפשרויות של פרנסה וקיום.

שמעון אוחיון: במקרים רבים היו היהודים קורבן לרצח, למעצרי שווא וכליאה על לא עוול בכפם, וכן עינויים וגירושים.

שמעון אוחיון: בסופו של דבר קהילות שמנו קרוב למיליון יהודים – – –

משה זלמן פייגלין: אנא המתן, חבר הכנסת אוחיון.

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת, אני משוכנע שלאיש מאתנו – לכולנו ברור שהנושא הוא נושא חשוב, נושא כאוב.

משה זלמן פייגלין: נא לכבד את מציע החוק.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

שמעון אוחיון: בסופו של דבר קהילות שמנו קרוב למיליון יהודים נתחסלו למעשה בתוך תקופה של 25–30 שנה בלבד.

שמעון אוחיון: עם קבלת החוק, ביום זה יתקיימו דיונים מיוחדים במליאת הכנסת – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת כץ.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת כץ, חבר הכנסת שטרית, נא לשבת.

שמעון אוחיון: עם קבלת החוק, ביום זה יתקיימו דיונים מיוחדים במליאת הכנסת ובוועדותיה, בהשתתפות נציגי הארגונים של הקהילות הללו; מערכת החינוך תקדיש שעות לימוד ודיון על תהליך התחסלותן של הקהילות בארצות ערב, תוך שימת דגש על המאורעות שליוו את התהליך הזה.

שמעון אוחיון: גם הפרויקט "והגדת לבנך" של המשרד לאזרחים ותיקים ישתלב במכלול האירועים והלימוד בנושא זה.

שמעון אוחיון: כמובן, הנושא, כפי שהוא כבר עלה בשנים האחרונות במסגרת פעילותן הדיפלומטית של נציגויות ישראל בחוץ-לארץ, דוגמת הדיון שהחל בקונגרס האמריקני, באו"ם ובקונגרס היהודי העולמי – כל זה יקדם את המודעות לסוגיית ההתחסלות של קהילות יהודיות בארצות ערב וסוגיית הפליטות המשתמעת ממנה.

שמעון אוחיון: לפיכך אבקש מהכנסת לתמוך בהצעת חוק זו.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת אוחיון.

משה זלמן פייגלין: ישיב על הצעת החוק של חבר הכנסת אוחיון השר אורי אורבך.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

נסים זאב: זה אותו דבר.

נסים זאב: אותה הצעת חוק שלי – הורידו לפני שבועיים, ואותו מכניסים.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, כבוד השר.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק של חברי חבר הכנסת שמעון אוחיון – שהממשלה תתמוך בה – יש בה משום תיקון עוול היסטורי.

אורי אורבך: ההצעה מבקשת לקבוע את יום 30 בנובמבר, היום לאחר ההכרזה על הקמת המדינה, כיום שבו יצוינו הזכויות של היהודים יוצאי ערב.

אורי אורבך: אני מניח שבוועדה אנחנו נדון מהו היום המתאים ביותר לציון הזכויות של היהודים יוצאי ארצות ערב.

אורי אורבך: אנחנו במשרד ערכנו לאחרונה את הפרויקט "והגדת לבנך", שבו בני הדור השני והשלישי רושמים, מתעדים את הזכויות, את העבר ואת ההיסטוריה של קהילות ערב.

אורי אורבך: אני חושב שבציון הדברים הללו, בציון קהילות יוצאי ערב, יהיה משום תיקון עוול, משום במשך 65-60 שנה הרבינו לעסוק – – –

ראובן ריבלין: יום העצמאות – – –

אורי אורבך: יום העצמאות הוא החג של כולנו, ויש ימים שונים בחברה הישראלית, לאורך כל השנה – אנחנו מציינים את יום "מבצע משה", ואנחנו מציינים ימים של חילות צבאיים, ואנחנו מציינים הרבה דברים, ואנחנו מתייחסים לעולים מארצות ערב, כאילו – כמו בביטוי "על כנפי נשרים", יום אחד היו שם, ולמחרת הם היו כאן.

אורי אורבך: ואנחנו צריכים ללמד את הילדים שלנו שיהודים לא באו רק מאירופה אלא באו גם מהאזור פה, שאנחנו אנשי המזרח התיכון, חלק גדול מעמנו.

אורי אורבך: זו גם תשובה לכל מיני ידידים מבית ואויבים מבחוץ שטוענים על מקומנו באזור הזה.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש שקט באולם.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

אורי אורבך: כל ילד עברי יודע על פרעות קישינב; אני מקווה, היום גם את זה כבר לא יודעים.

אורי אורבך: מישהו יודע מה זה ה"פרהוד"?

אורי אורבך: בקושי יודעים לבטא את זה – שבחג שבועות 1941, תש"א, היו פרעות ונהרגו, נרצחו 200 יהודים בעיראק.

אורי אורבך: מישהו יודע?

אורי אורבך: מישהו שמע על זה?

אורי אורבך: מישהו יודע על הפרעות בטריפולי ובעדן ובעוד שורה של מקומות?

אורי אורבך: אבל לא רק פרעות.

אורי אורבך: יהודים חיו בארצות ערב עד שהליגה הערבית החליטה, בעקבות הקמת המדינה ובסמוך לה, "לעודד", להעיף, את היהודים מארצות ערב.

אורי אורבך: הייתה כמיהה לציון, והייתה אהבת הארץ, וארץ-ישראל היא המולדת של העם היהודי בכל תפוצותיו.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת אורלי לוי.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת קלפה, חבר הכנסת קלפה.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לשבת.

משה זלמן פייגלין: רבותי, זה נושא חשוב וכאוב.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, אדוני השר.

אורי אורבך: אנשים, כמוני, כמו רבים, הייתי אומר כמעט ציוניסטים, אומרים: רגע, רגע, רגע, כבר הקמנו מדינה, אנחנו כבר כאן, הכול בסדר, מה עכשיו אתם באים לספר לנו?

אורי אורבך: מסתבר, בפרויקט שעכשיו עשינו, של "והגדת לבנך", שפתחנו לאנשים את האפשרות לספר, לא על פרעות – על מה שהיה להם: על המפעל של ההורים שלהם, על בית-הכנסת, על הניגונים, על הטעמים, על ההשכלה, על התורה, מסתבר שאנשים מאוד רוצים לספר את הסיפור שלהם, כי לא סיפרו אותו יותר מדי שנים.

אורי אורבך: אז אם הממשלה יכולה, במאמץ קטן, במאמץ של מה בכך, שיהיה יום אחד – שוב, זה לא שכל המדינה עוצרת את מעשיה ועוסקת רק בזה.

אורי אורבך: אבל מציינים את זה במערכת החינוך, במוזיאונים מסוימים, בסימפוזיונים – יש לנו מה להגיד על זה ומה לספר לילדים שלנו: שהעם היהודי, מיליון איש כמעט, באו מארצות ערב לכאן.

אורי אורבך: שלא לדבר על העניין המדיני, כשיש כאלה שתובעים זכויות שלהם פה כביכול, גם כאלה שקמו עלינו להורגנו ב-1948, בניגוד ליהודים מארצות ערב, שחיו שם שנים רבות, קהילות שהיו בארצות ערב עוד לפני עליית האסלאם, במאה השביעית לספירה.

אורי אורבך: למה אנחנו צריכים להתכחש לדברים האלה?

ראובן ריבלין: – – –

אורי אורבך: לא.

אורי אורבך: עליית האסלאם – 622 – – –

משה זלמן פייגלין: קהילת בבל חיה לפני – – – ודאי.

אורי אורבך: לא, בתימן ומקומות אחרים.

אורי אורבך: הם היו שם, והאסלאם שלט, השתלט בהמשך.

אורי אורבך: אני חושב שיש מקום לציין גם את הזכויות הכלכליות והאחרות, שאולי יום אחד ידונו בהן, אבל גם את הזכויות, את ההיסטוריה ואת המורשת של היהודים, אחינו פה, בני הארץ הזאת, שהוריהם באו מהמקומות האלה.

אורי אורבך: לכן אני חושב שזה יהיה תיקון בחינוך שלנו, תיקון לא רק של עוול, אלא מתן כבוד למורשת של העם היהודי בכל תפוצותיו, ולכן אני מצפה ומקווה שהממשלה תתמוך בזה, והמשרד שלנו בהחלט יוביל את התוכניות המתאימות, כדי שהיום הזה, שנמצא לו עוד את השם המתאים, אולי בלי המילה "פליטים" אלא מילה אחרת – וכולנו נוסיף עוד משהו למערכת החינוכית של מדינת ישראל.

משה זלמן פייגלין: תודה, אדוני השר אורי אורבך.

משה זלמן פייגלין: מבקש להתנגד לחוק חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות, בבקשה.

אחמד טיבי: מכובדי חברי הכנסת, אני שם לב שבשיח שמתנהל סביב מה שאתם מכנים "הפליטים היהודים מארצות ערב" – חבר הכנסת נסים זאב מעלה את זה כבר כמה שנים.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת מירי רגב, נא לשבת.

נסים זאב: אגב, את הצעת החוק שלי הורידו – – –

אחמד טיבי: למה, לדעתך?

קריאה: – – –

אחמד טיבי: אפליה נגד יהודים?

נסים זאב: מפני שאני עיראקי, לא מרוקאי.

אחמד טיבי: אה, עיראקי.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת טיבי, זה הזמן שלך.

משה זלמן פייגלין: אתה יכול להמשיך לדבר עם חבר הכנסת זאב, אבל השעון דופק.

אחמד טיבי: לא, כי אתה פנית לאנשים כדי שיירגעו, ואני הפסקתי.

משה זלמן פייגלין: נכון.

משה זלמן פייגלין: אני פונה אליהם כדי שתוכל לדבר, אני בטוח שאתה מדבר דברים מעניינים מאוד.

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: א.

אחמד טיבי: אני רוצה להסביר לך, חבר הכנסת זאב, ולחבר הכנסת אוחיון – כשאתם אומרים "הפליטים היהודים", מה המסקנה?

משה זלמן פייגלין: רבותי, רבותי.

אחמד טיבי: אני רוצה להגיד לכם מה המסקנה כאשר אני אומר "פליט פלסטיני".

אחמד טיבי: פליט פלסטיני שיושב בירמוכ, למשל, יש לו מולדת שהוא גורש ממנה.

אחמד טיבי: המקור הוא המולדת, ולכן קוראים לזה "פליט" – נפלט ממולדתו.

אחמד טיבי: כאשר אתם אומרים "הפליטים היהודים", זאת אומרת שהמולדת היא בדיוק ארצות המוצא שלכם – מעיראק, מאלג'יריה, מסוריה, מלבנון, מכל מקום – ולכן אתם קוראים לעצמכם "פליטים".

אחמד טיבי: זה אתם בחרתם, הנה: "הפליטות היהודית".

אחמד טיבי: אתה הרחקת לכת לפני שנה-שנתיים והצעת לתת להם זכויות, למשל להחזיר להם רכוש.

אחמד טיבי: תקשיב טוב למה שאני אומר לך, מכאן:

אחמד טיבי: אני תומך בכל הבקשות שלך לגבי פליטים באשר הם פליטים.

אחמד טיבי: גם להחזיר להם רכוש, וגם להחזיר אותם, להשיב אותם למולדתם.

אחמד טיבי: כל פליט.

אחמד טיבי: כל פליט, לא רק פליטים יהודים.

אחמד טיבי: איפה הצדק ההיסטורי?

אחמד טיבי: איפה הצדק ההיסטורי?

אחמד טיבי: פליטים יש להם זכויות: א.

אחמד טיבי: שיבה; ב.

אחמד טיבי: פיצוי.

אחמד טיבי: שניהם ביחד.

אחמד טיבי: זה חל על כולם.

אחמד טיבי: ולכן, אתה, כפליט – –

יצחק וקנין: – – –

נסים זאב: – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי, חברי הכנסת.

משה זלמן פייגלין: רגע, רגע, רגע – – –

אחמד טיבי: – – אתה, חבר הכנסת נסים זאב, כפליט יהודי, תשוב לעיראק.

נסים זאב: – – – הזאת, בלי שום קשר.

נסים זאב: לא רוצים חרדים במדינה הזאת.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת טיבי, חבר הכנסת טיבי.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת נסים זאב.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת טיבי לומר את דברו; אני חושב שהדברים חשובים מאוד.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

אחמד טיבי: ואין סלקציה.

אחמד טיבי: אלא אם כן אתם חושבים שהמודל של נשק גרעיני יחול גם פה – יש כאלה שמותר להם וכאלה שאסור להם.

אחמד טיבי: יש פליטים שהם יהודים, אז הם פליטים, יש להם זכויות, ויש פליטים ערבים פלסטינים, שילכו לעזאזל.

אחמד טיבי: לא כך כללי הצדק.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

אחמד טיבי: ולכן החוק הבין-לאומי חייב לחול על כולם.

אחמד טיבי: אין לי שום בעיה, חבר הכנסת נסים זאב, למרות התרומה הסגולית הרבה שאתה תורם לבית הזה, פליט – מולדת שלך, מה שתרצה.

אחמד טיבי: אני אדאג לך אפילו, שם.

אחמד טיבי: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת טיבי.

משה זלמן פייגלין: ואנחנו נעבור להצבעה.

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 59 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק קביעת יום לציון הפליטות היהודית ממדינות ערב, התשע"ג–2013, לדיון מוקדם בוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 59, נגד – אפילו חבר הכנסת טיבי לא הצביע.

משה זלמן פייגלין: ובכן, 59 הצביעו בעד, אין מתנגדים, והצעת חוק קביעת יום לציון הפליטות היהודית ממדינות ערב, התשע"ג–2013, עברה לוועדת החינוך, התרבות והספורט להכנה לקריאה ראשונה.

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים להצעה הבאה, רבותי חברי הכנסת – חברת הכנסת סטרוק, השר שטייניץ, אני מבקש לשבת.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת אורית סטרוק, אני מבקש לשבת.

משה זלמן פייגלין: [הצעת חוק פ/1309/19; נספחות.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק פ/1309/19, הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – זכאות שליחי הסוכנות היהודית להצביע בנציגויות ישראל בחו"ל), התשע"ג–2013.

משה זלמן פייגלין: ההצעה היא של חברי הכנסת יריב לוין ודוד צור.

משה זלמן פייגלין: ינמק מהמקום חבר הכנסת יריב לוין.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, שליחי הסוכנות היהודית והמוסדות הלאומיים – –

משה זלמן פייגלין: רבותי, רבותי.

יריב לוין: – – עושים מלאכה חשובה בשירותה של מדינת ישראל, בשירותו של העם היהודי – –

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת, נא להיות בשקט.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת שטרית, אנא בטובך.

יריב לוין: – – ולכן, אדוני היושב-ראש, הם הוכרו כזכאים להצביע בנציגויות ישראל בחו"ל כאשר הם נמצאים בשליחות ארוכה בחוץ-לארץ.

יריב לוין: החוק, כאשר נחקק, הגדיר את זכאי זכות ההצבעה כמי שהם עובדים של אותם מוסדות.

יריב לוין: בשנים האחרונות התפתחה צורת העסקה שבה רבים מן השליחים מועסקים דווקא על-ידי הקהילות שנושאות בחלק מעלות העסקתם, או לפעמים בכולה, כאשר במקביל הם מקבלים כמובן הכשרה, הדרכה, הכוונה, והם גם נשלחים מטעמה של הסוכנות או מטעם המוסדות הלאומיים.

יריב לוין: הצעת חוק זו באה לתקן את העוול שנוצר כאשר אותם אנשים אינם מוגדרים כעובדים, ולכן נמנעת מהם זכות ההצבעה שניתנת לעמיתיהם, שעושים את אותה עבודה ואותה שליחות בדיוק, אבל מבחינת הסדרת יחסי העובד ומעביד שלהם הדבר הזה נעשה ישירות מול הסוכנות היהודית.

יריב לוין: אני מבקש להודות לחברי חבר הכנסת דוד צור, ששותף להצעה הזאת, להודות לשר הפנים גדעון סער, שסייע לנו לקדם אותה, וכמובן גם למנכ"לית ועדת הבחירות המרכזית, הגברת אורלי עדס.

יריב לוין: אני מבקש את תמיכת הכנסת בהצעה, בכפוף להסדר שאליו הגענו עם הממשלה, שאני מניח שיציג אותו כאן כבוד השר.

יריב לוין: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת יריב לוין.

משה זלמן פייגלין: ישיב שר הפנים גדעון סער, בבקשה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק מבקשת לקבוע כי שליחי הסוכנות היהודית ובני משפחותיהם הנמצאים בחו"ל עקב שליחותם יהיו רשאים להצביע בבחירות לכנסת בקלפי מיוחדת שתוצב בנציגות דיפלומטית או קונסולרית של ישראל.

גדעון סער: הסדר דומה קיים היום לגבי עובדים של הסוכנות היהודית אך לא לגבי שליחים, וכן עובדי מדינה ועובדי ההסתדרות הציונית העולמית, הקרן הקיימת לישראל או קרן היסוד.

גדעון סער: בהצעה יש טעם מהטעמים הבאים: א.

גדעון סער: עקרון המניעה האובייקטיבית של שליחי המוסדות הלאומיים שנמצאים בחו"ל עקב שליחותם מלהצביע בקלפי שבה הם רשומים מתקיים במקרה זה; ב.

גדעון סער: המחוקק כבר הכיר במניעה האובייקטיבית של עובדי המוסדות הלאומיים מלהצביע בקלפי שבה הם רשומים עקב שליחותם הציונית; ג.

גדעון סער: אין כל שינוי במהות השליחות בין מי שמוגדר כעובד למי שמוגדר כשליח אלא הבדל רק בזהות הגורם המשלם את שכרם.

גדעון סער: לענייננו, אין מקום להבחנה בין שליחי המוסדות הלאומיים שנשלחים על-ידי המדינה אולם מקבלים את שכרם מגורם אחר לבין עובדי המוסדות הלאומיים שמקבלים את שכרם מהמוסדות הלאומיים; ד.

גדעון סער: על-פי חוות דעת של מנכ"לית ועדת הבחירות המרכזית, אין הכבדה ביצועית ותקציבית משמעותית.

גדעון סער: מדובר בתוספת של כ-400 שליחים, בני-זוגם וילדיהם, על כן לא תהיה הכבדה תקציבית, לא תיגרם הכבדה על קיום מבצע ספירת הקולות המיוחדים ולא עולה כל חשש לעיכוב פרסום תוצאות הבחירות.

גדעון סער: ההצעה עושה צדק עם אותם עובדים חשובים שפועלים כל העת לעלייה יהודית לישראל, והדבר אינו דומה להצעות אחרות אשר אם היו מאושרות, חלילה, על-ידי הממשלה או הכנסת היו פוגעות בכל אותם הערכים שציינתי, דהיינו מונעות פרסום תוצאות בזמן או מהוות הכבדה תקציבית או בכלל לא עומדות באותו עיקרון שעליו דיברתי, שהוא עקרון המניעה האובייקטיבית.

גדעון סער: מהטעמים האמורים לעיל החליטה ועדת השרים לענייני חקיקה לאשר את הצעת החוק בכפוף לכך שתהיה בנוסח שכבר תואם בין המציעים לבינינו ובכפוף לתיאום המשך הליכי החקיקה עם משרדי.

גדעון סער: לכך הסכים חבר הכנסת לוין בשם המציעים, ואשר על כך אני מציע לאשר את הצעת החוק בקריאה הטרומית.

משה זלמן פייגלין: תודה, אדוני שר הפנים.

משה זלמן פייגלין: נרשמו להתנגדות שניים, ביקשו להתנגד שניים.

משה זלמן פייגלין: יתנגד חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, קצרניות יקרות, אני, ברשותכם – – –

משה זלמן פייגלין: שקט במליאה, בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אני מבקש שיהיה כאן קצת קשב, כי אני רציתי להסב את תשומת לבה של הקואליציה, יושב-ראש הקואליציה, וחבל שיושבת-ראש ועדת השרים לחקיקה לא נמצאת כאן.

איתן כבל: אנחנו מוצאים את עצמנו כמעט מתחילת המושב הזה שהאופוזיציה כמעט נמחקת לגמרי בוועדת השרים.

איתן כבל: אז אני יודע שכשאתה יושב בקואליציה שכלך גדול וכל הצעת חוק שאתה מביא נהיית בונבון, כל הצעת חוק שאתה מביא – אין עליה, וכל אחד מאתנו גבה בכמה סנטימטרים.

איתן כבל: אחת הסיבות שאני בגובה שלי היא ששנים לא ישבתי בקואליציה.

איתן כבל: אבל, חברים יקרים, יש כללי משחק.

איתן כבל: יושב כאן – סליחה, דודו רותם – יושב כאן השר גדעון סער, שיודע, שניהל שנים, בחוכמה רבה, ואני אומר לך את זה, אני כבר לא מדבר – אפילו, אפילו, ראש וראשון לקומוניסטים זאב אלקין, שנלחם על כל, על כל – – –

אורי אריאל: – – –

איתן כבל: לא, אני רציני עכשיו, ברצינות.

איתן כבל: זה נשמע אולי כסוג – אני מוחק את זה, התכוונתי לא במובן חס וחלילה המובן – – –

אורי אריאל: תאר לך – – – ישמעו על קומוניזם, מה יהיה לנו פה?

איתן כבל: אני, אדוני השר, מקבל.

איתן כבל: כוונתי היא, כוונתי היא שהוא הקפיד על כל – אני פונה אליך, יושב-ראש הקואליציה, ותביא את דברי לוועדת השרים.

איתן כבל: לפעמים, אני אומר לך, זה מביך כשיש הצעות חוק מהאופוזיציה שהן הצעות חוק לא תקציביות, ענייניות – אז נכון, אני מבין עניין, כולנו מבינים עניין, כולנו מבינים את המשמעות של קואליציה, של אופוזיציה, אבל יש כאן היסחפות.

איתן כבל: ועדת השרים הנוכחית, או שהיא כולה חדורת בהלה מעצמה – פשוט.

איתן כבל: חברים, קצת יותר – ואני אומר את זה לך, אדוני השר, כי אתה, אדוני השר סער, אתה מבין עניין.

איתן כבל: אתה יודע, קואליציה, תמיד נדמה לה שלעולם חוסן, ולא מבינים שכנסת ישראל, אופוזיציה, קואליציה, זה גם קח ותן נכון בין חברי הכנסת ובין קואליציה לאופוזיציה, ומי שלא מבין את זה, אחר כך מגיע לרגע שהוא חושב למה אנחנו מתנפלים עליו סתם ככה בכל עניין.

איתן כבל: מי שמקצץ את רגליה של האופוזיציה בכל עניין ללא התחשבות, שלא יתפלא שאנחנו ניאבק מולה בכל עניין.

איתן כבל: תודה.

מיקי לוי: זה לא נכון.

איתן כבל: חבר הכנסת מיקי לוי, אתה חבר ועדת השרים?

מיקי לוי: לא, אני – – –

איתן כבל: אז מה, גם בזה אתה מתבקש להשיב בשמם?

איתן כבל: עזוב, למה לך?

מיקי לוי: – – –

משה זלמן פייגלין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

משה זלמן פייגלין: אנחנו נעבור להצבעה על הצעת החוק.

משה זלמן פייגלין: הצבעה.

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 39 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 14 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – זכאות שליחי הסוכנות היהודית להצביע בנציגויות ישראל בחו"ל), התשע"ג–2013, לדיון מוקדם בוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד הצביעו 39 חברי כנסת, נגד – 14.

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – זכאות שליחי הסוכנות היהודית להצביע בנציגויות ישראל בחו"ל), התשע"ג–2013, עברה ותידון בוועדת החוקה, חוק ומשפט לקראת קריאה ראשונה.

משה זלמן פייגלין: [הצעת חוק פ/68/19; נספחות.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים להצעת חוק פ/68.

משה זלמן פייגלין: רבותי, הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון – חובת מסירת מחירון של הפריטים הכלולים במפרט לשם זיכוי הקונה), התשע"ג–2013, של חבר הכנסת מאיר שטרית.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת שטרית, בבקשה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת שלי באה לתקן את אחת העוולות – וזו לא היחידה; יש עוולות רבות בחוק המכר כלפי קוני דירות אצל קבלנים.

מאיר שטרית: ואני אסביר את הליקוי שקיים היום; אני גם אמנה כמה ליקויים אחרים שיש עליהם הצעות חוק שלי שיבואו לדיון בעתיד, אני מקווה, ובעזרתו של שר השיכון נוכל לתקן אותם, כי זה באמת עוול לכל אדם שקונה דירה אצל קבלן.

מאיר שטרית: הצעת החוק שלי – במצב הנוכחי, היום כשאדם קונה דירה אצל קבלן, נאמר שבתוך הדירה יש מטבח ולמטבח יש מחיר, ונאמר שהמחיר של המטבח הזה הוא 50,000 שקל.

מאיר שטרית: אם הקונה של הדירה אומר לקבלן מראש: אדוני, אני לא רוצה מטבח – כי מה שקורה לצערי, בהמון דירות עושים מטבחים סטנדרטיים, אנשים נכנסים לבית, מפרקים את המטבח ועושים מטבח חדש ונמצאים מבזבזים פעמיים.

מאיר שטרית: אדם אומר לעצמו: אני לא רוצה מטבח, אני רוצה להתקין מטבח משלי בעתיד.

מאיר שטרית: מסתבר שאם המטבח עלה 50,000 שקל, בכמה מזכים את הדייר על זה שהוא ויתר על המטבח?

מאיר שטרית: בדרך כלל ב-2,000 שקלים.

מאיר שטרית: תגידו לי שזה לא עוול.

מאיר שטרית: אני חושב שזה עוול מן ההפטרה.

מאיר שטרית: אותו הדבר נקודת חשמל.

מאיר שטרית: נגיד שאני רוצה לשנות נקודת חשמל, להעביר אותה ימינה או שמאלה, לא אחרי שגמרו לבנות – לפני שבנו, בתוכנית אני אומר:

מאיר שטרית: אני רוצה את החשמל שלי פה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ליצמן, חבר הכנסת לוי, נא לשבת.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: רבותי.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אטיאס, סליחה, לא זיהיתי אותך.

מאיר שטרית: נקודת חשמל עולה לקבלן 20 שקלים; להזיז אותה עוד לפני שבנו את הבניין עולה 500 שקלים.

מאיר שטרית: שוב, תגידו, זה הגיוני?

מאיר שטרית: בעיני זו התעללות בקונים.

מאיר שטרית: אגב, אני יכול להביא שורה של דוגמאות נוספות שעליהן יש חוקים שלי.

מאיר שטרית: למשל, אם המע"מ עולה אחרי שקנית דירה, על-פי חוזה המכר אתה צריך לשלם את תוספת המע"מ.

מאיר שטרית: אבל אם הוא יורד, אתה לא מקבל את התוספת חזרה.

מאיר שטרית: למה זה צודק?

מאיר שטרית: מע"מ עולה – תשלם יותר; מע"מ יורד – תקבל חזרה.

מאיר שטרית: אין שום סיבה בעולם שימנעו מהקונה את זכותו.

ראובן ריבלין: ביום התשלום – – –

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: אגב, ידידי חבר הכנסת ויושב-ראש הכנסת לשעבר רובי ריבלין, אתה גם עורך-דין ובקי בתחום הזה.

מאיר שטרית: תראה, יש דבר יותר מוזר ממה שהזכרת עכשיו.

מאיר שטרית: אתה יודע, כשאנשים קונים דירה, רובם קונים אותה על הנייר ובחתימת החוזה הם משלמים את מחיר הדירה, ישר או בתשלומים, פלוס מע"מ.

מאיר שטרית: אתה יודע שלפי חוק מע"מ, אתה משלם עם אספקת הסחורה.

מאיר שטרית: יוצא אפוא שהמוני אנשים בארץ משלמים מע"מ מראש סתם.

מאיר שטרית: לכאורה הם זכאים לחכות עד שיקבלו את הדירה ביד ואז לשלם את המע"מ, לפי החוק.

מאיר שטרית: מעשית זה לא קורה כך.

מאיר שטרית: מעשית גובים מהם את המע"מ מראש, הקבלן גובה מהם מראש את הכסף.

מאיר שטרית: אני לא יודע מתי הקבלן משלם למדינה את המע"מ, אבל הוא גובה אותו מראש ומתקזז כמובן על זה.

מאיר שטרית: לכן גם פה יש עוולות.

מאיר שטרית: אני קורא לשר השיכון החדש שבאמת ייתן יד לתיקונים הללו, שהם לטובתם של האזרחים.

מאיר שטרית: אני חושב, אדוני השר, אני אומר לך בשיא הצניעות, כמי שבקי בתחום הזה: אנחנו צריכים לעשות רוויזיה בכל חוק המכר ולתקן אותו לטובת האזרחים.

מאיר שטרית: חוק המכר הקיים היום מקפח את האזרחים כמעט בכל הדברים.

מאיר שטרית: לכן, מה שהחוק הזה שלי מציע, אדוני היושב-ראש, הוא דבר פשוט: כשאדם קונה דירה הוא יקבל מחירון של הפריטים שכלולים במפרט, כך שאם מחר הוא רוצה לבטל פריט כלשהו, הוא יזוכה במחיר המתאים ולא ב-1 חלקי 100 מהמחיר שהוא משלם על אותו פריט כשהוא קונה את הדירה.

מאיר שטרית: זה רק צדק חברתי.

מאיר שטרית: אני התחייבתי בפני שר השיכון, ואני מבקש לומר את זה, שכל קידומו של החוק ייעשה בתיאום מלא עם שר השיכון.

מאיר שטרית: אני לא אקדם שום קטע בחוק בלי ששר השיכון יסכים עליו.

מאיר שטרית: זה לא עניין של ויכוחים עם הממשלה, זה עניין נכון לטובתם של אזרחי המדינה, ואני חושב ששר השיכון, בתמיכתו בחוק רק תבוא עליו ברכה.

מאיר שטרית: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בחוק הזה.

משה זלמן פייגלין: כלומר אפשר לתמוך בחוק הזה.

משה זלמן פייגלין: אפשר קריאת ביניים מכיסא היושב-ראש?

מאיר שטרית: בבקשה, אדוני.

משה זלמן פייגלין: האם יש לך איזה סף שמתחתיו אתה לא מתערב יותר בין יחסי ספק ולקוח?

משה זלמן פייגלין: אתה מבין ממה אני חושש.

מאיר שטרית: בוודאי.

מאיר שטרית: קודם כול, אני מתערב פה בדברים ממש קטנים שהם עוולות נוראיות.

מאיר שטרית: בחוק המכר יש עוד הרבה מאוד דברים אחרים שהם תמיד לרעתו של האזרח, כי בדרך כלל חוק המכר הוא נגד הקונה, לא בעדו.

מאיר שטרית: לצערי הרב – בחוק הקודם שהעברנו לפני שבועיים אני תיקנתי את זה – הקונה לא יכול לקחת עורך-דין מטעמו, כי הוא צריך לשלם 1.5% או 2% לעורך-הדין של הקבלן, שמייצג את הקבלן.

מאיר שטרית: לכן, החוק שעבר בשבוע שעבר בכנסת בקריאה ראשונה מוריד את השכר הזה ל-0.5%, כדי שאדם יוכל לקחת עורך-דין מטעמו כדי לבדוק את החוזה של הקבלן.

מאיר שטרית: זאת אומרת, אני לא מתערב מעל המידה, אני מתערב במידה מאוד סבירה, לא ברף של כסף אלא ברף של עיקרון נכון.

מאיר שטרית: לכן אודה לחברי הכנסת אם יתמכו בחוק הזה.

מאיר שטרית: תודה רבה, אדוני.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת שטרית.

משה זלמן פייגלין: ישיב שר הבינוי והשיכון אורי אריאל, בבקשה.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק עלתה בוועדת השרים לענייני חקיקה ביום 14 ביולי למניינם וקיבלה אישור.

אורי אריאל: אני הודעתי שם שאני שוקל להגיש ערר לוועדת השרים מטעמים של יכולת – – –

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת עליזה לביא, נא לשבת.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת זנדברג, נא לשבת.

משה זלמן פייגלין: כבוד השר ארדן, נא לשבת.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, נא לשבת.

אורי אריאל: תן לי לגמור שנייה.

אורי אריאל: זה ייקח 20 שניות ואני גומר.

משה זלמן פייגלין: גם השר סילבן שלום, נא לשבת.

משה זלמן פייגלין: כן, בבקשה.

אורי אריאל: המחשבה להגיש ערר לוועדת שרים נבעה מקשיים ביכולת האכיפה, בקרה, ובסוף – מה התרומה האמיתית, ולא להכביד על שוק הבנייה, שהוא מלא ברגולציה ובאלף ואחת צרות ומרעין בישין.

אורי אריאל: אחרי ששוחח אתי חבר הכנסת מאיר שטרית והסביר לי את כוונתו, אלה דברים יותר פשוטים ממה שאני חשבתי שבכוונתו.

אורי אריאל: ולאחר שהוא התחייב, כפי שהוא אמר גם פה מעל הבמה עכשיו, לתאם את זה עם משרדי, משרד הבינוי והשיכון, אני לא אגיש ערר, ואני אאפשר לקדם את זה לטרומית, ואחר כך כמובן ניכנס לדיון.

אורי אריאל: עמדת הממשלה היא שהחוק הזה יתואם גם עם משרד האוצר ומשרד המשפטים, ואני שואל את חבר הכנסת שטרית, שר המשפטים לשעבר, שר הבינוי לשעבר, שר האוצר לשעבר: האם אתה מוכן לתאם עם שלושת הקולגות שלך את הדבר, לטובת העניין כמובן?

מאיר שטרית: מוכן.

אורי אריאל: טוב, אז חבר הכנסת שטרית מודיע, כשר בדימוס של שלושת המשרדים, שהוא מסכים, ואני תומך בחוק ומבקש מכם להצביע בעד.

אורי אריאל: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, אדוני שר הבינוי והשיכון.

משה זלמן פייגלין: מי מתנגד?

משה זלמן פייגלין: מישהו מבקש להביע התנגדות?

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת גלאון, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות לרשותך.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חוק המכר – התיקון שמציע חבר הכנסת מאיר שטרית הוא תיקון טוב.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר כאן, חברי חברי הכנסת, שהיום כולנו קראנו ושמענו את ההתפעלות מכך שהאוצר החליט להוציא מהתקציב כמה עזים שהוא הכניס מראש כדי לאפשר לכמה חברים בקואליציה להראות הישגים.

משה זלמן פייגלין: סליחה, גברתי, את מתנגדת או לא מתנגדת?

משה זלמן פייגלין: כי היה מי שביקש להתנגד.

זהבה גלאון: רגע, רגע, אני אגיע לזה.

זהבה גלאון: רק שנייה, אני אגיע לזה.

זהבה גלאון: אדוני, רגע, אני אגיע לזה, חכה.

זהבה גלאון: אני גם אתנגד.

זהבה גלאון: כיוון שיש לו תמיכת קואליציה, אני אתנגד, אני אצביע נגד.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להסב את תשומת לבה של הכנסת לפארסה בענייני התקציב.

זהבה גלאון: מגישים תקציב רע, תקציב גרוע, תקציב שפוגע בשירותים החברתיים, שפוגע במעמד הביניים, שפוגע בשכבות המוחלשות, והיום כולם יוצאים מגדרם: איזה הישג.

זהבה גלאון: הקואליציה בוועדת הכספים הקימה ועדה חשאית שניהלה משא-ומתן עם האוצר והוציאה כמה עזים, אבל את השור היא השאירה בתוך התקציב.

זהבה גלאון: איזה פארסה, איזה בושה.

זהבה גלאון: אני רוצה לפנות ליושב-ראש ועדת הכספים ולחברי הקואליציה בוועדת הכספים: ממש תתביישו לכם על ההתנהלות שלכם; ולשר האוצר, שמראש הכניס את העזים האלה לתקציב.

זהבה גלאון: נכון, חברי חברי הכנסת, אני מאוד מאוד שמחה שהורידו את מס הבריאות על עקרות-הבית ושהורידו את ההצעה למסות את התוכנית למשפרי הדיור, אבל זה התקציב?

זהבה גלאון: אלה ההישגים שלכם?

זהבה גלאון: זאת הדרמה שלכם היום?

זהבה גלאון: חבורה של אנשים בקואליציה, מין עסקנים קטנים בוועדת הכספים, שמגיעים לכל מיני הישגים עם האוצר, מה בדיוק ההישג, שיפגעו בחצי מיליארד שקלים בתקציב משרד החינוך או בתקציב משרד התחבורה?

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת גלאון, אני מבקש.

זהבה גלאון: ועכשיו אני מגיעה למכר.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת גלאון, אני מבקש, אם את מתנגדת לגופו של עניין, זה בסדר גמור.

זהבה גלאון: אני מתנגדת לגופו של עניין, אדוני.

משה זלמן פייגלין: אם את לא מתנגדת לגופו של עניין אלא רק מפני שממילא יש רוב להצעה, אזי חבר כנסת אחר שרצה להתנגד לגופו של עניין לא יוכל להתנגד.

זהבה גלאון: אדוני, אני מתנגדת לגופו של עניין.

משה זלמן פייגלין: אז אני מבקש לנמק מדוע את – –

זהבה גלאון: לא, אז בכל – – –

משה זלמן פייגלין: – – מתנגדת, לגופו של עניין.

זהבה גלאון: בכל הכבוד, אני מכירה כמה מושכלות יסוד כאן לפניך מה אפשר לעשות כשמתנגדים לגופו של עניין, אז תאפשר לי.

משה זלמן פייגלין: אין לי שום בעיה.

משה זלמן פייגלין: אני רק רוצה לדעת – –

זהבה גלאון: לא, יש לך בעיה.

משה זלמן פייגלין: – – שכשייגמר זמנך – –

זהבה גלאון: יש לך – – –

משה זלמן פייגלין: – – נבין מדוע את מתנגדת.

זהבה גלאון: אז כשייגמר זמני במליאה תבין למה אני מתנגדת.

זהבה גלאון: ואני מבקשת שלא תחתוך אותי בפעם השלישית כשאני מדברת ברצף.

זהבה גלאון: לא, ממש לא.

זהבה גלאון: ממש לא.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אנחנו מכירים את הפרוצדורה של הכנסת, ויש לי מה להגיד על חוק המכר, והעובדה ששר השיכון עכשיו מוכן לשקול – שישקלו.

זהבה גלאון: אך אני לא מתלהבת מחוק המכר של מאיר שטרית, ואני גם לא מתלהבת מהתקציב שמוגש כאן, וזכותי המלאה לעמוד כאן ולהביע את דעתי.

זהבה גלאון: וחבר הכנסת שטרית, כיוון שיש לך תמיכה ממילא, אז הפעם תסלח לי.

מאיר שטרית: – – –

משה זלמן פייגלין: טוב.

זהבה גלאון: תודה.

משה זלמן פייגלין: אני מודה לך.

משה זלמן פייגלין: אנחנו נעבור להצבעה.

משה זלמן פייגלין: הצבעה.

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

נסים זאב: מה ששייך לאופוזיציה זה לא חשוב.

נסים זאב: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 45 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון – חובת מסירת מחירון של הפריטים הכלולים במפרט לשם זיכוי הקונה), התשע"ג–2013, לדיון מוקדם בוועדת הכלכלה נתקבלה.

שלי יחימוביץ': אני מבקשת להוסיף את קולי.

משה זלמן פייגלין: בעד, חברת הכנסת – – –

קריאה: בעד, כן.

משה זלמן פייגלין: בעד – 45, מתנגד – 1.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת שלי יחימוביץ ביקשה להוסיף גם אותה.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

משה זלמן פייגלין: גם חברת הכנסת אורלי לוי מבקשת להוסיף את שמה לתומכים.

משה זלמן פייגלין: ובכן, הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון – חובת מסירת מחירון של הפריטים הכלולים במפרט לשם זיכוי הקונה), התשע"ג–2013, עברה ותועבר לוועדת הכלכלה להכנתה לקריאה ראשונה.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש מחברי הכנסת שמבקשים להתנגד להצעות חוק לעשות זאת לגופו של עניין.

משה זלמן פייגלין: הבא שינהג כפי שנהגה חברת הכנסת גלאון – אני אפעל על-פי סמכותי ואפסיק את דבריו, משום שהדבר בא על חשבון חברי כנסת אחרים שמן הסתם כן התכוונו להתנגד לגופו של עניין.

משה זלמן פייגלין: [הצעת חוק פ/1200/19; נספחות.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק פ/1200, הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון – איסור הפליה בפיקוח על מצרכי מזון), התשע"ג–2013, של חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת פריג', בבקשה, עשר דקות לרשותך.

משה זלמן פייגלין: להצעה זו מוצמדת הצעת חוק של דב חנין.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': תודה.

עיסאווי פריג': כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני, למען האמת, אתמול התקשרתי לרונית לשאול מה עמדת הממשלה בהצעת החוק שהוגשה לפני כחודש מטעמנו, מטעמי.

עיסאווי פריג': אמרה: עיסאווי, מה אתה מופתע?

עיסאווי פריג': הממשלה החליטה לא לאמץ, וזה היה צפוי.

עיסאווי פריג': צחקתי ביני לבין עצמי.

עיסאווי פריג': אמרתי לעצמי, א.

עיסאווי פריג': אני מגיש הצעת חוק שאין לה השלכות תקציביות; אז יש פריבילגיה מסוימת – אני לא מכביד על התקציב.

עיסאווי פריג': והדבר השני, אמרתי לעצמי: סוף-סוף הצעת חוק שתיטיב קצת עם העניים.

עיסאווי פריג': אולי יש סיכוי שיקבלו אותה.

עיסאווי פריג': בכל זאת ההצעה לא קיבלה תמיכה מהממשלה.

עיסאווי פריג': חברים, העני במדינת ישראל לא מקבל תשומת לב ואין מי שידאג לו.

עיסאווי פריג': קראתי את דוח העוני לאחרונה.

עיסאווי פריג': יש שתי קבוצות, שתי קבוצות נמצאות במעגל העוני במדינה, החרדים והערבים.

עיסאווי פריג': ומאחר שהקבוצות האלה, אין מי שיגן עליהן, אין מי שיתמוך בהן, אז למה שוועדת השרים תיתן את האוקיי לחוק כזה?

עיסאווי פריג': מה אני יכול ליהנות משתי קבוצות כאלה, שהן כנראה במידה מסוימת מחוץ – –

משה זלמן פייגלין: רבותי.

עיסאווי פריג': – – לקונסנזוס הפוליטי במדינה?

עיסאווי פריג': למה שנדאג להם?

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת, חבר הכנסת טיבי, בבקשה לשבת.

עיסאווי פריג': למה אני אומר את זה?

עיסאווי פריג': אצל העניים, המצרך – – –

משה זלמן פייגלין: השר שלום, השר סילבן שלום, בבקשה.

עיסאווי פריג': חברי, למה אני אומר את זה?

עיסאווי פריג': אצל העניים המצרך הבסיסי זה הלחם.

עיסאווי פריג': עני לא יכול לצ'פר את עצמו בכל מיני ארוחות גורמה.

עיסאווי פריג': הוא – לחם; רוצה – אוכל לחם, הבטן מלאה, הבטיח את עצמו, חצי מהיום הוא לא רעב.

עיסאווי פריג': אז הלחם הוא המצרך הבסיסי.

עיסאווי פריג': מה קורה?

עיסאווי פריג': בעשרות השנים – חברים, אולי תקשיבו.

עיסאווי פריג': חברים – בעשרות השנים האחרונות – –

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת זנדברג – – –

עיסאווי פריג': – – התפתח – – –

משה זלמן פייגלין: – – – תמר זנדברג.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

עיסאווי פריג': בעשרות השנים האחרונות, מה קורה?

עיסאווי פריג': התפתח אצל העניים, השכבות החלשות, שהם צורכים פיתות.

עיסאווי פריג': הלחם הפרוס שאנחנו קונים מהסופרים לא נמכר ולא נצרך בידי רבים מהשכבות החלשות, במיוחד במגזר, בחברה הערבית.

עיסאווי פריג': עיקר צריכת הלחם אצל החברה הערבית זה פיתות: הולך, קונה לו עשר פיתות, 20 פיתה, אוכל – שבע.

עיסאווי פריג': זה מצרך בסיסי.

עיסאווי פריג': היום המצרך הבסיסי של הלחם, יש שני סוגים – חברים, שתדעו על מה אתם מצביעים.

עיסאווי פריג': למה אני אומר את זה?

עיסאווי פריג': לפני כשבועיים, בחוץ, חברים, שאלתי את אחד החברים: למה הצבעת נגד חוק מסוים?

עיסאווי פריג': אומר לי: עיסאווי, ואללה, לא ידעתי על מה הצבעתי.

עיסאווי פריג': אמרו לי ללחוץ נגד – לחצתי נגד.

עיסאווי פריג': אז עכשיו אני לפחות קורא לכם:

עיסאווי פריג': תקשיבו כמה דקות לפני שאתם לוחצים, לפחות שתבינו על מה אתם מצביעים.

עיסאווי פריג': במיוחד אני מדבר אל חברי מהקואליציה.

עיסאווי פריג': אני מדבר על הלחם, המזון הבסיסי של האזרח.

עיסאווי פריג': התפתח – היום יש לנו לחם בפיקוח ולחם שלא בפיקוח.

עיסאווי פריג': הלחם שבפיקוח: הלחם הפרוס, החלה, לחם לבן – זה לחם בפיקוח, והוא נמכר בסופרים, ואנשים קונים אותו.

עיסאווי פריג': יש לחם שאינו בפיקוח.

עיסאווי פריג': ומה הוא?

עיסאווי פריג': הלחם המיוחד, הפיתות והכעכים.

עיסאווי פריג': זה לחם שלא בפיקוח.

עיסאווי פריג': אז הפיתות זה המצרך ש-80% מהחברה הענייה, במיוחד החברה הערבית, צורכת.

עיסאווי פריג': עני אוכל פיתות.

עיסאווי פריג': לא הולכים לסופרים.

עיסאווי פריג': עני אוכל פיתות.

עיסאווי פריג': המצרך הזה לא נמצא בפיקוח.

עיסאווי פריג': מה קורה?

עיסאווי פריג': הוא נמכר במאפיות במחירים מופקעים, בלי פיקוח על משקל, אדוני השר, בלי פיקוח על המחירים.

עיסאווי פריג': עשר פיתות נמכרות – פיתה נמכרת ב-1.40 שקל, שקל וחצי.

עיסאווי פריג': מה, אתה מצפה ממשפחה שחיה על קצבה ללכת לקנות פיתה בשקל וחצי?

עיסאווי פריג': והיא מחויבת, היא לא יכולה לקנות לחם פרוס.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת גילה גמליאל.

עיסאווי פריג': אז הצעת החוק שאני מעלה כאן – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת גמליאל, בבקשה.

עיסאווי פריג': אני מדבר בקול חזק שתשמעו אותי.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אטיאס והחברים המדברים.

עיסאווי פריג': אז מה שאני מבקש בהצעות החוק, אדוני השר והחברים, העני והחברה הענייה פונים אליכם ומבקשים מכם:

עיסאווי פריג': תכניסו את הפיתה לסל הפיקוח על המחירים.

עיסאווי פריג': ריבונו של עולם, מה מבקשים מכם?

עיסאווי פריג': דבר כזה, ועדת השרים אומרת: אני דוחה.

עיסאווי פריג': אני דוחה.

עיסאווי פריג': היא דוחה.

עיסאווי פריג': היא דוחה בזמן שהיא פותחת ידיים רחבות בכל מיני הטבות, בכל מיני תרגילי מס למיניהם.

עיסאווי פריג': את זה היא מעבירה בחלקלקות.

עיסאווי פריג': המיליארדים שהיא נותנת – מותר.

עיסאווי פריג': עני שמבקש, עני שמבקש מכם עזרה: תכניסו לי את הפיתה לפיקוח – אתם זורקים אותו מהמדרגות, ועדת השרים?

עיסאווי פריג': זה המצב.

עיסאווי פריג': מה הם מבקשים?

עיסאווי פריג': ואני שואל את האנשים: למה אתה מצביע נגד?

עיסאווי פריג': אומר לי: לא ידעתי על מה הצבעתי.

עיסאווי פריג': אז הנה, חברים, אתם מצביעים על חוק שאין לו השלכות תקציביות, אין לו כלום.

עיסאווי פריג': אין לו שום השלכה תקציבית, שקל.

עיסאווי פריג': חוק שמבקש לתת הגנה על פיתות, המצרך הבסיסי של העני.

עיסאווי פריג': על זה אני מבקש.

עיסאווי פריג': על זה אני מבקש.

עיסאווי פריג': כל עילה שאני מכביד על מעסיק, מכביד על מפעל מסוים – מה זה מכביד?

עיסאווי פריג': אתה עוזר לעני, עני שאף אחד לא שם עליו.

עיסאווי פריג': במקום שאני אתן לו את הסוכרייה הזאת, אני בא עכשיו בתקציב המדינה עם כל הגזירות: עקרת-בית תשלם מס, אדוני; קצבאות ילדים, תשלם מס, אדוני; נקודת זיכוי לאקדמאים תשלם מס, אדוני, ועוד מיצוי כושר השתכרות.

עיסאווי פריג': אני לא מסתפק בזה שתשלם.

עיסאווי פריג': אני מבקש שתקרע את עצמך עד שתמצא עבודה.

עיסאווי פריג': ולא מסתפק בזה.

עיסאווי פריג': כל זה עובר בקלילות, כמו נהר מים זורם.

עיסאווי פריג': פיקוח על פיתה – אתם לא מוכנים לתת יד לזה?

עיסאווי פריג': הרי לפני מערכת בחירות, מי לא – ואתם הראשונים: צדק חברתי, צדק חברתי, לעזור לעניים, שוויון, צדק חברתי.

עיסאווי פריג': על איזה צדק חברתי אתם מדברים?

עיסאווי פריג': אם בעניין פיקוח על פיתה אתם אוטמים אוזניים, על איזה צדק חברתי אתם מדברים?

עיסאווי פריג': אתם מוכרים לנו דברים, לוקשים, פוליטיקה חדשה.

עיסאווי פריג': אני פונה אליכם, חברי הקואליציה, לפני שאתם מצביעים על חוק כזה, שהשכבה החלשה והעניים מבקשים מכם, במקום שילכו לקלקיליה ולג'נין לקנות את הפיתה – כי שם, ברשות, חכמים.

עיסאווי פריג': כשקונים את הפיתה, אדוני השר, אתה יודע מה קורה?

עיסאווי פריג': שמים על המשקל, ולפי המשקל אתה משלם.

עיסאווי פריג': אצלנו במאפיות אין פיקוח, מותר הכול.

עיסאווי פריג': עני?

עיסאווי פריג': תן לו כאפה.

עיסאווי פריג': עוד יותר עני?

עיסאווי פריג': תן לו עוד כאפה.

עיסאווי פריג': מה עושים?

עיסאווי פריג': המשקל אמור להיות 200 גרם.

עיסאווי פריג': בחלק 150 גרם, בחלק 170 גרם.

עיסאווי פריג': חופשי, אין פיקוח – לא משקל ולא מחיר.

עיסאווי פריג': מה שאני מבקש מכם – כל אחד יעשה לעצמו חשבון.

עיסאווי פריג': אני מבקש מכם לאשר את הצעת החוק, כי הצעת החוק הזאת תובא, והיא לפחות תצדיק ולו במקצת את כל האמירות לגבי הצדק החברתי שהוצאתם לפני הבחירות האחרונות.

עיסאווי פריג': תודה לכם.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת פריג'.

משה זלמן פייגלין: [הצעת חוק פ/515/19; נספחות.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: נעבור – במשולב – להצעת החוק הבאה באותו נושא:

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון – איסור הפליה בפיקוח על מצרכי מזון), התשע"ג–2013, של חבר הכנסת דב חנין.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת חנין, בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

משה זלמן פייגלין: לפני שאתה מתחיל, חבר הכנסת חנין, אני מבקש לברך את תלמידי הקייטנה "עמק המעיינות", שבאו לצפות בדיון מעמק בית-שאן.

משה זלמן פייגלין: שלום לכם.

משה זלמן פייגלין: צפייה מהנה ומשכילה.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת חנין.

דב חנין: תודה לך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, עמיתי השרים, רבותי וגבירותי חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת את הצעת החוק שלנו, שעוסקת באיסור הפליה בפיקוח על מצרכי מזון.

דב חנין: זו הצעה שהתחילה את דרכה עוד בכנסת הקודמת כיוזמה משותפת של חבר הכנסת דאז שלמה מולה ושלי.

דב חנין: אני שמעתי בצער גדול על התנגדות הממשלה להצעת החוק הדומה של חבר הכנסת פריג', כפי שהוא נימק אותה כאן, ואני מנצל את ההזדמנות הזאת כדי לפנות את הממשלה ואל הקואליציה לשקול שוב את העמדה ולשנות אותה, כי החוק הזה הוא אמצעי חברתי וכלכלי ראשון במעלה כדי להתמודד עם מצוקה ועם עוני.

דב חנין: החוק הזה הוא גם מכשיר ראשון במעלה כדי לבער תופעות של הפליה פסולה.

דב חנין: מה אנחנו מבקשים בהצעת החוק הזאת?

דב חנין: אנחנו מבקשים בהצעת החוק הזאת, שכשיש פיקוח על מצרך מזון מסוים, יצטרך להיבחן פיקוח על מוצרים מקבילים כך שלא תהיה הפליה על רקע תרבותי או על רקע בריאותי.

דב חנין: אנחנו מדברים על רקע תרבותי.

דב חנין: דיבר חבר הכנסת פריג', ובצדק, על ציבור גדול בישראל שהפיתה היא מצרך הלחם הבסיסי שלו, ולא הלחם.

דב חנין: אגב, אדוני היושב-ראש, יש ציבור בישראל, למשל של יוצאי אתיופיה, שהלחם הבסיסי שלהם הוא האינג'רה, לא הלחם מהקמח הלבן שאנחנו רגילים לאכול בחלקים אחרים של החברה.

דב חנין: והשאלה היא, למה מותר לפקח דווקא על הלחם מהקמח הלבן ואין פיקוח מקביל על מוצרים בסיסיים לחלוטין, אלמנטריים לחלוטין, שמשמשים למחיה לקבוצות אוכלוסייה אחרות?

דב חנין: הפליה כזאת, עמיתי חברי הכנסת, היא פסולה, היא לא נכונה, היא מזיקה, היא בעייתית.

דב חנין: אנחנו יודעים, אדוני היושב-ראש, שהכלי הזה של פיקוח על מחירי מוצרים בסיסיים הוא כלי ראשון במעלה במאבק נגד האמרת מחירים של מוצרי יסוד.

דב חנין: אמר לנו את זה לאחרונה מבקר המדינה, כאשר לפני שנה וקצת הוא ניתח את ההשלכות של ביטול הפיקוח על מחירים של מוצרי חלב והראה איך אותו ביטול פיקוח הוביל לעליית מחירים.

דב חנין: אז הכלי של הפיקוח הוא כלי חיוני.

דב חנין: אסור להפלות לרעה את אלה שצריכים ומשתמשים במוצרים אחרים מבחינה תרבותית, ואסור גם להפלות לרעה את אלה שצריכים להשתמש במוצרים מיוחדים בגלל רגישות בריאותית.

דב חנין: למשל – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לסיים.

דב חנין: אני מסיים.

דב חנין: – – אלה שרגישים לגלוטן, או אלה שרגישים ללקטוז וצריכים מוצרים חלופיים למוצרי החלב הרגילים.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת נכונה, נדרשת, הכרחית.

דב חנין: אני מציע לממשלה, אני מציע לקואליציה, לא להתבזות בהתנגדות לה.

דב חנין: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת חנין.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש משר הכלכלה נפתלי בנט לעלות ולהשיב.

מיכל רוזין: ומה עם הפיתות?

מיכל רוזין: באין פיתות נאכל עוגות.

מיכל רוזין: לא למדנו כלום מההיסטוריה.

משה זלמן פייגלין: הלוקשים בפיקוח.

אילן גילאון: לא, זה לא בפיקוח.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, אדוני השר.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, למיטב הבנתי, פיתות הן לא מצרך ייחודי של מגזר כזה או אחר.

נפתלי בנט: כולנו אוכלים פיתות.

נפתלי בנט: לצערי, אני אוכל הרבה יותר מדי פיתות – – –

עיסאווי פריג': לצערי, אלה הסקרים.

עיסאווי פריג': בדקנו, בדקנו.

עיסאווי פריג': בדקתי – – –

נפתלי בנט: הממשלה מתנגדת להצעת החוק.

נפתלי בנט: קודם כול, לא צריך כל דבר להסדיר בהסדרה ראשית.

נפתלי בנט: אפשר לפנות אל המפקח על המחירים ולטפל בדבר הזה.

תמר זנדברג: תעשה את זה?

מיכל רוזין: – – –

נפתלי בנט: ועכשיו, אני גם רוצה להגיד לכם: בשווקים שבהם קיימת תחרות – ויש יופי של תחרות בתחום הפיתות – אין ריכוזיות, אין מונופול, אין כשל שוק.

נפתלי בנט: לא צריך בכל דבר להתערב, ולפעמים – אגב, מניסיון – –

תמר זנדברג: – – –

עיסאווי פריג': יש משפחות שחיות על הפיתות כל היום.

נפתלי בנט: – – מניסיון העבר, חבר הכנסת פריג', יש לא מעט מקרים שפיקוח מעלה את המחירים ובעצם הוא יוצר מחיר מטרה.

נפתלי בנט: חבר הכנסת פריג', אני חושב שזה מעניין גם אותך.

נפתלי בנט: אם אנחנו רוצים לעשות ריפוי בעיסוק או להרגיש טוב עם עצמנו, אפשר על הרבה דברים להטיל פיקוח.

נפתלי בנט: אני אומר לך: עובדתית, הרבה מאוד פעמים, כשאתה מטיל פיקוח המחיר עולה, וזאת לא המטרה שלך; המטרה שלך היא להוריד את המחיר.

נפתלי בנט: תבדוק את הדבר הזה.

נפתלי בנט: לא מעט מקומות שהטילו פיקוח – הופה, המחיר עלה.

נפתלי בנט: לכן, צריך לעשות את זה בתבונה.

נפתלי בנט: הרי אתה לא רוצה לפגוע בציבור, נכון?

נפתלי בנט: אתה רוצה שהמחירים ירדו.

נפתלי בנט: ומה לעשות, שוק הפיתות הוא שוק מאוד מאוד תחרותי, וזה עובד.

נפתלי בנט: יש ביטוי באנגלית: If it ain't broke, don't fix it.

נפתלי בנט: לא על כל דבר צריך להטיל פיקוח.

נפתלי בנט: ובכלל, יש מעין גישה כזאת שתמיד מסתכלים במבט מאוד צר ולא חושבים על ההשלכות של כל דבר.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת שטבון.

משה זלמן פייגלין: סיעת הבית היהודי, נא לשבת ולאפשר לשר מטעמכם לדבר.

נפתלי בנט: עכשיו, מעבר לזה, באופן עקרוני – – –

משה זלמן פייגלין: נא לשבת.

נפתלי בנט: חבר'ה, מה לעשות, בשוק שאין בו מונופול, אין בו ריכוזיות, יש בו תחרות אגרסיבית מאוד שמורידה את המחירים, והמחירים הם נורמליים – לא צריך לרוץ ולהטיל פיקוח.

נפתלי בנט: אני נגד – – –

עיסאווי פריג': – – –

נפתלי בנט: הם כן נורמליים; לזרוק מספרים או בלי לבוא בצורה מבוססת זה הכי קל.

נפתלי בנט: אלא מה?

נפתלי בנט: זה שוק משוכלל וזה עובד.

נפתלי בנט: אז מה, אנחנו רוצים לפקח על הכול?

נפתלי בנט: על הכול לפקח, על הכול להשתלט?

נפתלי בנט: ובכלל, בואו אני אספר לכם משהו: הרי, חבר הכנסת פריג', כרגע חבר הכנסת איתן כבל לא פה, אבל אנחנו קודם דיברנו על נושא שוק העבודה – בוא נדבר רגע על שוק העבודה.

נפתלי בנט: יש לנו מחלת עודף רגולציה במדינת ישראל.

נפתלי בנט: כל דבר שאפשר לעשות רגולציה – עושים.

נפתלי בנט: פעם אחת רגולציה בשביל איכות הסביבה, ופעם אחת בשביל שוק העבודה, ופעם בשביל זה, ופעם בשביל זה.

נפתלי בנט: וזה נפלא, יהיה לנו יופי של אוויר ויופי של שוק עבודה, רק דבר אחד לא יהיה במדינת ישראל – לא יהיו עסקים ולא יהיה מקום עבודה.

נפתלי בנט: אז אנחנו יכולים לעשות רגולציה ולהתאבד מרוב רגולציה.

נפתלי בנט: זאת דרך עקומה, זאת דרך צרה, זאת דרך שלא מביאה את הפתרון.

נפתלי בנט: ואני אומר לכם שכל יום אני מדבר עם – – –

משה זלמן פייגלין: אדוני השר, אדוני השר, רק רגע.

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת, שר הכלכלה לא צריך לצעוק כדי שנוכל להבין אותו.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת גלאון, נא לשבת.

זהבה גלאון: – – – פיתה – – –

נפתלי בנט: ולכן, לא רק שאני לא רוצה להוסיף רגולציה, במסגרת קבינט יוקר המחיה והריכוזיות אני פותח עוד משימה חדשה, וזה לאתר רגולציה מיותרת ולשים לה קץ כדי להקל על העסקים.

נפתלי בנט: אנחנו פה לא מייצרים אף מקום עבודה, לא אתה, לא אני.

נפתלי בנט: אנחנו יושבים, מחוקקים, הכול טוב ויפה.

נפתלי בנט: מי מייצר מקומות עבודה?

נפתלי בנט: רק היזמים במשק.

נפתלי בנט: ויש לי בשורה בשבילכם, יש חוק אחד שאי-אפשר לחוקק: אי-אפשר לחוקק ולכפות על בן-אדם ליזום.

נפתלי בנט: אתה לא יכול לכתוב: עד מחר אתה מקים עסק.

נפתלי בנט: יזמות באה כשיש האווירה והסביבה.

נפתלי בנט: ומרוב הרגולציה אנחנו הורגים את היזמות, ולכן הממשלה מתנגדת.

משה זלמן פייגלין: תודה, אדוני השר.

משה זלמן פייגלין: האם היוזמים רוצים – עוד שלוש דקות.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת פריג', שלוש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, כבוד השר וכבוד ראש הממשלה – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי, רבותי חברי הכנסת – – –

עיסאווי פריג': כבוד השר, אני שמעתי אותך – – –

משה זלמן פייגלין: רגע, רגע, אל תתחיל.

משה זלמן פייגלין: אל תתחיל.

משה זלמן פייגלין: אנחנו ממתינים לשקט באולם.

עיסאווי פריג': (אומר בשפה הערבית: – – – מרצ תכנַנו.

עיסאווי פריג': )

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': אדוני השר, שמעתי אותך בהקשבה ובהרחבה.

עיסאווי פריג': אני כמוך בעד תחרותיות.

עיסאווי פריג': אני כמוך רוצה שהשוק יקבע את המחיר.

עיסאווי פריג': אבל מה לעשות, עשרות שנים מחיר הפיתה נמצא בקו עלייה.

עיסאווי פריג': מה לעשות שכוחות השוק לא מצליחים לייצר ולהביא למחיר שאני אוכל לעמוד בו?

עיסאווי פריג': כאן תפקידך להתערב.

עיסאווי פריג': מה בכל זאת אני פונה ומבקש ממך?

עיסאווי פריג': אנחנו, בשמם של אנשים שמסתובבים בשטח, מבקשים שתפקח, תטיל פיקוח על פיתה כמו שאתה עושה על לחם פרוס.

עיסאווי פריג': הרי הפיקוח על לחם – קיים.

עיסאווי פריג': העני, צורך הפיתה הזה, פונה אליך ומבקש שתטיל על זה.

עיסאווי פריג': אתם שיושבים בוועדת השרים ועוברים על הצעות החוק, אתם: בעד, נגד, בעד, נגד.

עיסאווי פריג': אם זה בא מצד ימין שלי – זה נגד.

עיסאווי פריג': צד שמאל – יאללה ניתן לו.

עיסאווי פריג': איך אמר ידידי, אפילו עכשיו אני אביא הצעת חוק, הצעת חוק, נגדיל את החור של ה"כּעכּ", שיהיה טוב לצרכנים – תגיד נגד.

עיסאווי פריג': מה תגידו כן?

עיסאווי פריג': מה תגידו כן?

זהבה גלאון: – – – בייגלה – – –

עיסאווי פריג': ה"כּעכּ".

עיסאווי פריג': זה בבייגלה אותו דבר.

עיסאווי פריג': בייגלה?

עיסאווי פריג': אז בייגלה.

עיסאווי פריג': יגידו גם – – –

שלי יחימוביץ': קוויאר, קוויאר.

עיסאווי פריג': קוויאר – לא.

עיסאווי פריג': קוויאר הם יהיו בעד.

עיסאווי פריג': קוויאר, אדוני השר, תהיו בעד.

עיסאווי פריג': אני מבקש פיתה לעני.

עיסאווי פריג': פיתה.

עיסאווי פריג': כוּלה פיתה, כוּלה פיתה.

עיסאווי פריג': פיתה – ואתם לא נותנים צ'אנס לפיתה?

עיסאווי פריג': איזו בושה.

עיסאווי פריג': אתם רק לפני מערכת בחירות מדברים על צדק חברתי.

עיסאווי פריג': מי נגד יזמות כאן, אדוני השר?

עיסאווי פריג': כולנו בעד יזמות.

עיסאווי פריג': כולנו בעד יזמות.

עיסאווי פריג': אני הראשון שבעד יזמות, אבל מה זה קשור ליוקר המחיה?

עיסאווי פריג': מה זה קשור למתן הגנה בסיסית לעני?

עיסאווי פריג': ידוע לך שההוצאה הממוצעת של הלחם בפיקוח אצל השכבה הענייה היא פחות מאצל השכבה המבוססת?

עיסאווי פריג': ידוע לך שרק העשירים נהנים מהפיקוח שאתה מטיל על הלחם הפרוס?

עיסאווי פריג': הפיתה שאוכל אותה העשירון התחתון – אתה זורק אותו מהמדרגות?

עיסאווי פריג': איזו השלכה תקציבית יש עליה?

עיסאווי פריג': איזו השלכה תקציבית?

עיסאווי פריג': זו בושה אחת גדולה.

עיסאווי פריג': פונים אליכם, מבקשים להכניס לסל הפיקוח את הפיתה, ואתם אומרים לא?

עיסאווי פריג': מה תגידו, אדוני השר?

עיסאווי פריג': אדוני השר, העני שאתם גוזרים עליו גזירה אחרי גזירה, פונה אליכם לבקש: תכניסו את זה לפיקוח.

עיסאווי פריג': אתה זורק אותו מהמדרגות?

עיסאווי פריג': אני אגיד לך למה זה חשוב, אני אגיד לך, אדוני – –

משה זלמן פייגלין: בחמש שניות.

עיסאווי פריג': – – ברגע שאתה מטיל פיקוח – המחיר ירד.

עיסאווי פריג': כי זה מרתיע מעסיקים – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

עיסאווי פריג': – – זה מרתיע מעסיקים.

עיסאווי פריג': אפילו את האלמנט הזה, את צ'אנס ההרתעה הזה, אתה לא רוצה לתת לעני – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

עיסאווי פריג': – – גם ההרתעה, אתה מתעקש לא לתת.

עיסאווי פריג': תודה לכם.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת פריג'.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת חנין, אתה מעוניין לענות?

דב חנין: לא.

משה זלמן פייגלין: אנחנו נעבור עכשיו להצבעה על שתי הצעות החוק בנפרד.

משה זלמן פייגלין: הצעת החוק הראשונה: פ/1200, הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון – איסור הפליה בפיקוח על מצרכי מזון), התשע"ג–2013.

משה זלמן פייגלין: מי בעד, מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 37 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 56 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון – איסור הפליה בפיקוח על מצרכי מזון), התשע"ג–2013, נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 37, נגד – 56.

משה זלמן פייגלין: ההצעה לא התקבלה.

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים עכשיו להצבעה, רבותי – – –

יוני שטבון: – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת שטבון הצביע בעד בטעות, כמובן הוא התכוון להצביע נגד.

משה זלמן פייגלין: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק השנייה, הצעת חוק פ/515, הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון – איסור הפליה בפיקוח על מצרכי מזון), התשע"ג–2013.

משה זלמן פייגלין: מי בעד, מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 33 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 56 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון – איסור הפליה בפיקוח על מצרכי מזון), התשע"ג–2013, נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 33, נגד – 56.

משה זלמן פייגלין: הצעת החוק לא עברה.

משה זלמן פייגלין: [הצעת חוק פ/368/19; נספחות.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: נעבור להצעת החוק הבאה.

משה זלמן פייגלין: שקט במליאה, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק פ/368 – הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – זכאות לבדיקת MRI לגילוי מוקדם של סרטן השד), התשע"ג–2013, של חברי הכנסת עפו אגבאריה וקבוצת חברי הכנסת.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אגבאריה, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: עשר דקות לרשותך.

עפו אגבאריה: גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אני בפעם השנייה מביא את הצעת החוק הזו לאישור הכנסת, אבל אני יודע שיש התנגדות.

עפו אגבאריה: בפעם שעברה אני הבאתי את ההצעה הזו, ובתיאום עם סגן שר הבריאות לשעבר, הקודם, חבר הכנסת הרב ליצמן, הוא ביקש להסיר את זה ולתת תשובה – –

משה זלמן פייגלין: רבותי, רבותי.

עפו אגבאריה: – – והצבעה במועד אחר.

עפו אגבאריה: אבל לצערי לא יכולנו להמשיך את הדיון, ולכן – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת נחמן, חבר הכנסת חנין, סגן השר מיקי לוי, אני מבקש לשבת.

עפו אגבאריה: אני התפלאתי מדוע הייתה איזושהי התגייסות לפתע, ופתאום – התפוגג.

עיסאווי פריג': פחדו מהפיתה – – –

עפו אגבאריה: זה היה התגייסות נגד הפיתה.

עפו אגבאריה: מעניין.

עפו אגבאריה: טוב, אז החוק הזה, למרות חילוקי הדעות – אני דיברתי עם כבוד השרה, אבל אני לא כל כך מסכים לדברים שנאמרו פה או שייאמרו כאילו יש ירידה בפגיעה מסרטן השד בנשים בזמן האחרון ולכן אין צורך בחוק הזה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת הרצוג, חבר הכנסת נחמן שי, אני מבקש לשבת.

עפו אגבאריה: אני מביא הצעת חוק שלדעתי עדיין שרירה וקיימת ויכולה להיות באמת טובה לכל האנשים.

עפו אגבאריה: ועל בריאות לא מתווכחים, בריאות נוגעת לכל האנשים.

עפו אגבאריה: זו תשובה לכמה חברי כנסת שבכל פעם אומרים, מה חברי הכנסת הערבים מביאים?

עפו אגבאריה: תמיד חקיקה ודברים על הפלסטינים, תעשו משהו למען האנשים שהצביעו עבורכם.

עפו אגבאריה: הנה, עובדה, שכשאני מביא חוק כזה, גם מתעלמים מזה, גם הפרסום והעיתונות מתעלמים מזה שאנחנו מביאים חוק חברתי ממדרגה ראשונה, שיכול לעזור לאוכלוסייה גדולה.

עפו אגבאריה: אנחנו יודעים שאחוז הפגיעה בסרטן השד הוא כזה גבוה במערב, או במדינות המערב, כולל במדינת ישראל.

עפו אגבאריה: לכן ביקשתי לעשות את זה.

עפו אגבאריה: אין לי שום בעיה שנמשיך להתווכח על זה, אבל אולי אפשר להתקדם בעניין ולבדוק – גברתי השרה, את יודעת את זה, את היית גם כן בכנסים, אנחנו יודעים שגיל הפגיעה בסרטן השד הולך ונהיה יותר צעיר.

עפו אגבאריה: הפגיעה בסרטן מתחילה בגיל 30, ולא כפי שפעם היה – מגיל 45-40 ומעלה.

עפו אגבאריה: אנחנו רואים את העקומה, איך היא זזה שמאלה, כאשר אחוז הנשים שלוקות בסרטן השד בגיל צעיר גבוה יותר, גם במגזר הערבי וגם במגזר היהודי.

עפו אגבאריה: במגזרים העניים יותר ובפריפריה, שאין להם הגישה – יש לנו עוד ויכוח גם כן על עניין הממוגרפיה, לצערי הרב, וגם בזה, באיזשהו מקום, צריך לתת את האפשרות להוריד את הגיל, לעשות את הממוגרפיה יותר מוקדם.

עפו אגבאריה: כי כל גילוי מוקדם של סרטן השד באישה אחת חוסך אולי את – כל הבדיקות, שלפעמים יכולים להגיד שהן מיותרות, אולי ב-20 וב-30 נשים אחרות.

עפו אגבאריה: לכן, זה רווח נקי; זה אף פעם לא הצעה תקציבית.

עפו אגבאריה: אני חושב שהארגומנטים שהביאו האנשים ממשרד הבריאות הם יותר תקציביים מאשר מקצועיים.

עפו אגבאריה: אני בטוח בכך ויכול להוכיח את הדברים, שלא מדובר בהצעה תקציבית.

עפו אגבאריה: ככל שאנחנו יכולים להציל בן-אדם – וזה לא משנה אם חוסכים את הכסף הזה עכשיו או חוסכים אותו בגילוי המוקדם.

עפו אגבאריה: וצריך לא רק לדבר על החיסכון בכסף אלא גם על החיסכון בחיי אדם.

עפו אגבאריה: להציל אישה ולגלות מוקדם את הקטסטרופה שהיא יכולה להיכנס אליה – –

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת רגב, מירי רגב, בבקשה לא לדבר בטלפון.

עפו אגבאריה: – – זה להציל משפחה, להציל ילדים, לא רק חיי אדם, כל מה שמסביב לזה, חוץ מהעניין התקציבי שמדברים עליו.

עפו אגבאריה: לכן אני מוכן שאולי נעשה איזשהו דיון מקיף גם על עניין ה-MRI וגם על עניין הממוגרפיה, ואולי נצא בנוסחה שאפשר לעשות מהעניין הזה משהו יותר קביל, יותר נגיש, גם לאוכלוסיות החלשות, גם לאוכלוסיות בפריפריה, וגם על-ידי זה באמת אפשר להציל חיי אדם.

עפו אגבאריה: עניין ה-MRI הולך ומתפתח.

עפו אגבאריה: אני שוב מסביר את זה, למה זה הולך ומתפתח, כי בסך הכול הבקשה הייתה לתת למשפחות שיש אצלן הגן הזה, אצל קרובת משפחה אחת או שתיים, ואת זה אנחנו יודעים.

עפו אגבאריה: אז מדוע לנשים האלה לא לתת את האפשרות?

יעל גרמן: אלה שיש להן גן מקבלות MRI, אמרתי את זה.

עפו אגבאריה: כן.

עפו אגבאריה: יכול להיות שזה קיים, אבל זה כל כך לא בהישג יד, שאנחנו רוצים לעשות את זה פשוט, כי בשביל זה, את יודעת כמה ועדות צריך לעבור?

עפו אגבאריה: אני לא יודע אם את באמת יודעת שצריך לעבור ועדות כאלה, זה כן.

עפו אגבאריה: אני בא מהמערכת הזו ואני מסביר לך.

עפו אגבאריה: אני באתי מהמערכת הזו, הייתה לי פעם בשבוע מרפאת שד ובדקתי יותר מ-30–40 נשים, ולהגיע ל-MRI זה היה סיפור; היה צריך להגיע למנהל המחוז ולמנהל, לא יודע מי.

עפו אגבאריה: זה לא כל כך פשוט כפי שמציירים לך, גברתי השרה, זה לא נכון.

עפו אגבאריה: אני באתי מהשטח, אני עבדתי בעניין הזה, אז זה לא נכון ויש לי הוכחות.

עפו אגבאריה: יש לי הרבה רופאים ופרופסורים ומנהלי מחלקות שתומכים בעניין הזה, ואפילו הסתדרות הרופאים, גם היא תומכת בעניין הזה.

עפו אגבאריה: אז לבוא ולהגיד שיש קבוצה מסוימת שמתנגדת, אני חושב שזה לא נכון.

עפו אגבאריה: את יודעת מה, זה מזכיר לי שבאחת המחלקות בבית-חולים מרכזי בארץ יצאו במחקר שאסור לאכול ביצים.

עפו אגבאריה: למה?

עפו אגבאריה: זה עושה כולסטרול.

עפו אגבאריה: זה מעלה את הכולסטרול בדם ואת השומנים, וזה באמת לא טוב.

עפו אגבאריה: אחרי כשישה חודשים הייתה התפשרות עם המחקר הזה.

עפו אגבאריה: פתאום יצא מאותו מקום המחקר הזה שאפשר לאכול – – –

ראובן ריבלין: התהפך.

עפו אגבאריה: כן, שאפשר לאכול ביצים, יום כן ויום לא.

עפו אגבאריה: מה השתנה?

עפו אגבאריה: מועצת הלול תרמה מזגנים לאותו בית-חולים ולאותה מחלקה ופתאום המחקר הוא אחר.

עפו אגבאריה: זה בדיוק אותו דבר עם עניין ה-MRI והממוגרפיה בעניין הזה.

עפו אגבאריה: הסכמתי אתך ואני לא חוזר בי, אני הסכמתי שאנחנו נהפוך את זה להצעה לסדר-היום.

עפו אגבאריה: אבל אני באמת רוצה שנקיים דיון על זה ושתהיה תוצאה חיובית, שאנחנו נוכל לתת מענה לאנשים שיכולים ליהנות מהדברים האלה.

עפו אגבאריה: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת אגבאריה, בבקשה, גברתי שרת הבריאות יעל גרמן, בבקשה להשיב.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברותי חברות הכנסת, יש לי הערכה רבה לד"ר עפו אגבאריה, שאני חושבת שאנחנו בידידות, משתפים פעולה בתחום הבריאות.

יעל גרמן: הוא בוודאי יודע חלק מהדברים שאני לא יודעת, אולי ישנם גם דברים שאני היום יודעת ושהוא לא יודע.

יעל גרמן: בכל מקרה, אני רוצה להעמיד דברים על דיוקם.

יעל גרמן: ראשית, ד"ר אגבאריה – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת.

יעל גרמן: – – חבר הכנסת, אני מוחה על כך שאתה חושד שאותו בית-חולים ששינה את דעתו, שינה זאת מטעמים זרים – ואם עשה זאת, הרי זה עניין לבדיקה ולחקירה.

יעל גרמן: אני מראש לא רוצה להטיל דופי בכשרים – –

עפו אגבאריה: זה היה לפני הרבה שנים.

יעל גרמן: – – ובוודאי ובוודאי הסיבה לכך שעמיתי, המומחים ממשרד הבריאות, נתנו את תשובתם, שמייד אומר, בוודאי לא נובעת מטעמים כספיים.

יעל גרמן: יש כאן חילוקי דעות מקצועיים רפואיים.

יעל גרמן: האם באמת בדיקת MRI לכל אישה מועילה, או שמא יש בה נזק?

עפו אגבאריה: לא לכל אישה.

יעל גרמן: יש חילוקי דעות מקצועיים.

יעל גרמן: אני הולכת אתך, בסופו של דבר נעביר את זה לוועדה, ושם באמת זו תהיה הצעה לסדר-היום.

יעל גרמן: אנחנו נדון; אנחנו נביא את המומחים שלנו, ואתה – את המומחים שלך, ומן הראוי באמת לדון.

יעל גרמן: אבל אני חייבת לתת את התשובות, לרבות באמת אותם קריטריונים לבדיקת MRI שקיימים היום, וניתן לקבל אותן.

משה זלמן פייגלין: יש נזק בבדיקות MRI – נזק אפשרי בבדיקות MRI?

יעל גרמן: כן.

יעל גרמן: מייד אני אומר זאת.

יעל גרמן: משרד הבריאות פרסם חוזר מינהל רפואה המסדיר בדיקות MRI שד כחלק מהסל, אך זאת על-פי התוויות מוגדרות ובמצבים מוגדרים ולא בכל מקרה שבו אישה זכאית לבדיקת ממוגרפיה.

יעל גרמן: על-פי החוזר, מתבצעות בדיקות שנתיות לנשים, בטווח גיל מסוים, אך זאת רק במצבים מוגדרים מראש, כגון נשאות של גנים מסוימים, סיכוי ללקות במחלה על-פי מודלים מקובלים של מעל 20%, נשים שלקו בסרטן שד לשעבר.

יעל גרמן: כל אלו מזכים את האישה בבדיקת MRI.

יעל גרמן: על-פי הממצאים של אגף מינהל טכנולוגיות, לבדיקת MRI שיעור גבוה של גילוי חיובי כוזב, לא נכון, שמוביל לביצוע יתר של בדיקות פולשניות, חרדה מיותרת הנגרמת לנשים ושיבוש חיים של נשים בריאות.

יעל גרמן: לא הוכח כי זה מאריך חיים באוכלוסיות נשים בריאות ללא גורמי סיכון.

יעל גרמן: לכן ההנחה שבבסיס הצעת החוק, שלפיה ביצוע MRI לפי בחירת האישה כחלופה לביצוע ממוגרפיה משקף רפואה נכונה או טובה יותר, לא עומדת במבחן המציאות.

יעל גרמן: אשמח להעמיד את הסברה הזאת, את ההנחות האלו לדיון בסדר-היום.

משה זלמן פייגלין: על מנת שאבין – אתה ביקשת, חבר הכנסת אגבאריה, להפוך את זה להצעה לסדר-היום.

משה זלמן פייגלין: אם כן, אנחנו מצביעים על הצעת החוק כהצעה לסדר-היום.

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 36 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להפוך את הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – זכאות לבדיקת MRI לגילוי מוקדם של סרטן השד), התשע"ג–2013, להצעה לסדר-היום ולהעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 36, אין מתנגדים.

משה זלמן פייגלין: הצעת החוק תועבר כהצעה לסדר-היום לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

משה זלמן פייגלין: [הצעת חוק פ/376/19; נספחות.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים להצעת החוק פ/376/19, הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – פיקוח אחיד על שימוש בתמיכה), התשע"ג–2013, הצעתו של חבר הכנסת ישראל אייכלר.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: עומדות לרשותך עשר דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, השרים, חברי הכנסת, הצעת החוק שלי הייתה צריכה להיות דבר מובן מאליו; במדינה שמדברת על שוויוניות ושוויוניות ושוויוניות, הבסיס המרכזי שבזכותו לוקחים מאזרחים מס ומחלקים אותו, מ-450 מיליארד שקל בשנה, זה העניין שהכסף של האזרח מתחלק על-פי צרכים ענייניים ושוויוניים.

ישראל אייכלר: כל אפליה וקיפוח הם דבר המנוגד לעצם זכות המדינה לגבות מאנשים מסים.

ישראל אייכלר: לכן הצעת החוק שלי היא כל כך פשוטה ולא הייתה צריכה בכלל לעלות.

ישראל אייכלר: מוצע לקבוע כי הפיקוח על שימוש בתמיכה של מוסד ציבור – –

משה זלמן פייגלין: ישיבת הממשלה רועשת קצת.

ישראל אייכלר: – – ייעשה בהתאם למבחנים שוויוניים שיחולו באופן זהה לגבי כלל מוסדות הציבור – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מרגלית, חברת הכנסת גלאון, אני מבקש לשבת.

משה זלמן פייגלין: נא לשבת.

משה זלמן פייגלין: כבוד השר סער, השר ארדן, בבקשה.

ישראל אייכלר: רבותי, כדאי לכם להקשיב אף שאני לא מחדש חידושים, אלא אומר דברים פשוטים ביותר.

ישראל אייכלר: לא ייתכן מצב שבו תקציב של יותר ממיליארד שקל במשרד התרבות, אין עליו שום פיקוח, ודאי שלא ספירת ראשים, ודאי שלא ספירת השתתפויות של אנשים באירועים שהמשרד מסבסד, ואילו במוסדות התורה מתוך תקציב של פחות ממיליארד שקל – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת נסים זאב, אנא בטובך, לשבת.

ישראל אייכלר: – – תקציב משרד החינוך לפיקוח וחברות חקירות נגד אברכים ובישיבות וספירת אסירים – שיספרו בדיוק כמה אנשים נמצאים, לא ארבע פעמים ביום כי מדובר בבית-הסוהר, אבל לפחות ארבע פעמים בשנה – זה דבר שעולה הון עתק על חשבון תקציב הישיבות; חוץ מזה שמשרד החינוך הקציב בשנה שעברה 4 מיליון שקלים לחברת חקירות נגד אברכים המקבלים הבטחת הכנסה דרך המשרד.

ישראל אייכלר: אני שואל, מישהו יודע כמה משרד הרווחה מקציב כדי לבדוק 40,000 משפחות חד-הוריות, האם באמת כולן אכן חד-הוריות ואכן זקוקות לזה?

ישראל אייכלר: מישהו בדק למשל באוניברסיטאות – תקציב המועצה להשכלה גבוהה עומד על 8.5 מיליארד שקל בשביל ציבור של 280,000 סטודנטים; תקציב הישיבות כולו עומד על כחצי מיליארד שקל עבור 120,000 תלמידים, ועל זה עושים תקציבי עתק בשביל ללכת ולבדוק.

ישראל אייכלר: בשנת 2012 העביר המשרד 1.42 מיליארד שקל לכל המוסדות החרדיים – לא רק מוסדות חינוך, גם מוסדות רווחה – לעומת 1.8 מיליארד לרשויות הספורט.

ישראל אייכלר: מישהו יכול לספר לנו כמה ביקורות נערכו ברשויות הספורט וכמה נערכו במוסדות החרדיים ועל חשבון איזה תקציב זה נעשה?

ישראל אייכלר: מישהו יודע כמה עשרות מיליונים עוברים במגזר הציבורי לעובדים בחופשה?

ישראל אייכלר: האם מישהו בדק את ההתנהלות ואת הסדרים של אותן חופשות?

ישראל אייכלר: שמענו שעכשיו – חברי הכנסת מש"ס, הרב מרגי וחברים, תקשיבו: עכשיו הייתה בדיקה על התנהלות "מעיין החינוך" של ש"ס, ושר החינוך עמד פה וייסר אתכם בשוטים כשהוא גילה שמועסקים קרובי משפחה כמורים ברשת.

ישראל אייכלר: מישהו בדק את הקשרים והמשפחות במערכת החינוך הרגילה?

ישראל אייכלר: מישהו בדק במערכת המשפט כמה זוגות עובדים – הבעל נשיא בערכאה זאת ואשתו נשיאה בערכאה אחרת?

ישראל אייכלר: ורוב הציבור יודע על מה מדובר.

ישראל אייכלר: מישהו בדק פעם את נושא המתמחים – איזה עורך-דין זוכה להתמחות אצל איזה שופט ומה הקשרים של ההורים שלו עם השופט?

ישראל אייכלר: מישהו בדק במערכת המשפט כמה פרקליטים מהפרקליטות זוכים להתמנות לשופטים וכמה מהשוק האזרחי?

ישראל אייכלר: מי מדבר אתי על קשרים של "חבר מביא חבר", והכול בקרובי משפחה ונפוטיזם ודברים כאלה?

ישראל אייכלר: אותם אנשים הם אותה אליטה שאצלם זה דבר מקובל, ואני אפילו לא מערער על זה.

ישראל אייכלר: מצאו מורָה ומורֶה ברשת "מעיין החינוך התורני", וכל המדינה יודעת שיש שם חקירות.

ישראל אייכלר: מה שאני דורש, אדוני היושב-ראש, זה קריטריון אחיד של בדיקות לכל הגופים הנתמכים, לא משנה אם אגודת צער בעלי-חיים או עמותה שנותנת אוכל לעניים; אם עמותת "הכול חינוך", שלשם הופנו, לפי הפרסומים, יותר מחצי מיליון שקל בשנה רק למנהל; אם ברשות הספורט, ורק לאחרונה פורסם דוח זליכה, ואם זה כל גוף אחר – ביודעין או שלא ביודעין.

ישראל אייכלר: כאן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר, שכששר הכלכלה דיבר פה בעניין הפיתה הוא הסביר שהוא לא רוצה יותר מדי רגולציה, וזה נשמע טוב; כי הרגולציה היא על העובדים של המגזר הציבורי, ושם גם אם יש אבטלה סמויה זה עולה לנו משכורות לשווא.

ישראל אייכלר: לעומת זאת אותם מפעלים, חנויות ועסקים שלא נפתחים בגלל הרגולציה, זה משאיר מובטלים אמיתיים שאין להם פרנסה.

ישראל אייכלר: אז אני שואל, אדוני השר בנט, למה אתה חושב שרגולציה על פיתה איננה – אסור להוסיף רגולציה, אבל ישיבות וכל אלה, צריך לרדוף אחריהם בצורה שמזכירה ממש רדיפה.

ישראל אייכלר: והיו מעשים נוראים של סגירת שיעורי תורה באמצע, דווקא בקדנציה הקודמת, כדי לעשות ספירת מלאי של אנשים.

ישראל אייכלר: רבותי, הרי צריך להגיד גם מילה טובה פעם, נכון?

ישראל אייכלר: אפילו לממשלה הזאת.

ישראל אייכלר: מאוד קשה לי להגיד מילה טובה, אבל בכל זאת היום כנראה כבר עבר תשעה באב, וכבר נגמרו ימי קטב מרירי, ואנשי הבית היהודי הצליחו כמה גזירות להמעיט מהן ואסור לקפח שכר שיחה נאה במעשה נאה גם, בלבד ודווקא כאשר אנחנו רוצים לבקר קשות ונחרצות דברים שלא ייעשו.

ישראל אייכלר: לכן מגיע להם יישר כוח על זה שהם ביטלו קודם כול את הגזירה השפלה והמשפילה של מסים על עקרות-בית.

ישראל אייכלר: 450,000 עקרות-בית שמגדלות ילדים ועובדות קשה, אבל הן לא מרוויחות – – –

אורי אריאל: היושב-ראש, אם אתה יכול להוסיף לו על חשבוני שלוש דקות להודות על כל הדברים שסודרו, אני אודה לך.

משה זלמן פייגלין: כן, בבקשה.

ישראל אייכלר: הלוואי, אדוני השר, שאני אוכל, אדוני שר השיכון, שאני אוכל לשבח אותך על עוד דברים – גם על החזרת המענק לפריפריה, לשיכון, והתחלת הבנייה בירושלים.

ישראל אייכלר: אתמול בכינו כולנו על ירושלים; ראש הממשלה כועס על האיחוד האירופי – שלא בונים בירושלים.

ישראל אייכלר: הוא לא מסכים בשום אופן להקפאה ביהודה ושומרון.

ישראל אייכלר: הוא מקפיא את ירושלים, את בניין ירושלים.

ישראל אייכלר: אדרבה, אני רוצה לשבח את שר השיכון – –

משה זלמן פייגלין: תראה, כבוד השר, מה עשית.

ישראל אייכלר: – – ואת ראש הממשלה, שיודיעו כאן ועכשיו שמתחילים לבנות את הדירות המאושרות בתוך ירושלים.

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: ואם כבר מדברים על שבחים, גם על העניין הזה של – אגב, עקרת-הבית הזאת היא כן ממצה השתכרות, כי היא לא הולכת, היא לא שולחת את הילדים שלה למטפלות, אז זו גם הכנסה.

ישראל אייכלר: אבל בפועל היא לא מרוויחה והלכו לשים עליה מס, זה דבר נורא ואיום.

ישראל אייכלר: גם מיצוי כושר ההשתכרות – אישה שמנהלת בית אינה ממצה את כושר ההשתכרות?

ישראל אייכלר: היא לפחות חוסכת את המטפלות ואת המעונות של הילדים, היא בעלת המעון.

ישראל אייכלר: אולי צריכים – יש מדינות שמשלמות לאימהות שנשארות עם הילדים ומטפלות בהם בבית, באירופה, לא באיזשהם מקומות, ב-OECD, שכולם רוצים להשתוות אליהם.

ישראל אייכלר: ולהזכיר ולזכור, וכאן אני מגיע לביקורת חזרה, שבמדינות ה-OECD האזרחים – במדינת ישראל הם העניים ביותר, וזה לא שהמדינה היא הענייה ביותר, האזרחים הם העניים ביותר בכל מדינות ה-.

ישראל אייכלר: OECD ומערכת הרווחה הישראלית בעשור אחרון הולכת ויורדת מטה מטה, והמגזר השלישי, אלה שעוזרים לאנשים, הולכים ומתרבים מעלה מעלה.

ישראל אייכלר: לכן אני אומר, אדוני היושב-ראש, אני מקווה מאוד – גם את מס משפרי הדיור ביטלתם, שאפו, תודה רבה – גזירה נוראה כזאת.

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה לבקש – גם בקצבאות הילדים.

ישראל אייכלר: שמעתי שמי שנולד לפני 2003 כן יקבל, אבל מ-2003 יתחילו לקצץ.

ישראל אייכלר: אני שואל, מה חטא הילד שנולד אחרי 2003?

ישראל אייכלר: האם הוא נטל על המדינה?

ישראל אייכלר: האם הוא אדם מיותר?

ישראל אייכלר: האם הוא ילד מיותר?

ישראל אייכלר: למה תיגעו?

ישראל אייכלר: אל תיגעו במשיחי, כתוב על תינוקות של בית רבן.

ישראל אייכלר: למה לפגוע בילדים קטנים כשהמדינה כל כך רוצה שיהיו ילדים קטנים – מדברים אתנו על הבעיה הדמוגרפית, ולפעמים אני שואל את עצמי מאיזו דמוגרפיה הם באמת חוששים.

ישראל אייכלר: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני בא ואומר שהעניין הזה של – אני חוזר לעצם החוק – העניין הזה של הפיקוח הדיפרנציאלי דווקא נגד הציבור החרדי, דווקא נגד מוסדות התורה, יש בזה תחושה של רדיפה.

ישראל אייכלר: וכמו שאמר הפסיכיאטר המפורסם, שאף אחד לא יודע את שמו, שאם מישהו פרנואיד, זה לא אומר שלא רודפים אחריו באמת.

ישראל אייכלר: אם הציבור החרדי זועק שיש רדיפה בכל התחומים, זה לא אומר בהכרח שהם לא צודקים.

ישראל אייכלר: חייבים לבטל את זה.

ישראל אייכלר: אני ישבתי, בדקתי – במשרד התרבות, שזה יותר ממיליארד שקל לציבור קטן מאוד, לא ציבור קטן מאוד שנהנים, אלא ציבור קטן מאוד שמקבלים את הסכומים.

ישראל אייכלר: אם תחלקו את הכסף שהולך לישיבות ולכוללים, של כל אברך בשביל פת הלחם שלו, באזור התרבות הישראלית – מדובר בקבוצה קטנה שמקורבת שמקבלת יותר ממיליארד שקל – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

ישראל אייכלר: – – וצריך – ואני לא רוצה שלא ייתנו להם את זה, אלא שיבדקו ויעקבו – האם אכן כל התיאטראות מפעילים את אותו מספר האנשים שמדברים עליהם, האם באמת הם יוצאים לאותן פריפריות, וכמו שהם אומרים ומצהירים – כמו שהודיעו לי עד היום, אין פיקוח כזה, ודאי שלא ברמה של מוסדות התורה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת אייכלר.

משה זלמן פייגלין: ישיב סגן שר האוצר מיקי לוי, בבקשה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת אייכלר, האמת, אני צריך לתת לך תשבחות, כי פעם – אחת הפעמים הבודדות שאתה מפיק כאלה פנינים ונותן לכולם, לכל אלה שפעלו ועבדו להורדת כל מיני הצעות להטלת מסים, אתה נותן להם, בהחלט מעריך אותם מאוד, ויישר כוח על העניין הזה, גם את זה צריך להגיד.

מיקי לוי: בפרט הבית היהודי – שר השיכון לא האמין שאתה נותן לו כזו תמיכה, יצא החוצה, הוא היה הלום הלם.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אגיד בפתח דברי, הממשלה מתנגדת להצעת החוק שלפנינו.

מיקי לוי: באגף החשב הכללי מופעל החל משנת 2004 מערך ביקורת מרכזי על גופים הנתמכים מכוח סעיף 3א לחוק יסודות התקציב.

מיקי לוי: מערך ביקורת זה שהוקם בהתאם להחלטות ממשלה מס' 1881 ו-398 החליף את הביקורות העצמאיות שביצעו משרדי הממשלה התומכים עד לאותה עת, והבטיח ביצוע ביקורות אחידות ומתואמות מטעם הממשלה, תוך יצירת ראייה רוחבית של תחום התמיכות ותיאום בין כלל משרדי הממשלה.

מיקי לוי: במסגרת מערך הביקורות מבוצעים שני סוגים של ביקורת: ביקורת שוטפת המבוצעת על כלל הגופים הנתמכים בשנת תקציב טרם אישור בקשת התמיכה – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת כהן.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת יצחק כהן, נא לשבת.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

מיקי לוי: – – – ביקורת שוטפת המבוצעת על כלל הגופים הנתמכים – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת שטרית, נא לשבת.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת שטרית, נא לשבת.

משה זלמן פייגלין: כן, בבקשה.

מיקי לוי: – – – ביקורת שוטפת המבוצעת על כלל הגופים הנתמכים בשנת תקציב טרם אישור בקשת התמיכה.

מיקי לוי: ביקורת זו נעשית באופן זהה ושוויוני לכל בקשת תמיכה בכל משרד ממשלתי, ובמסגרתה נבדקים המסמכים שנדרש הגוף להגיש בעת בקשת התמיכה.

מיקי לוי: יצוין כי מבחני תמיכה מסוימים דורשים המצאת מסמכים נוספים, וזאת בהתאם לשיקול דעתו הבלעדי של המשרד הממשלתי התומך – זאת אומרת שאנחנו לא רוצים להוציא את זה, אדוני היושב-ראש, מאותו גוף שנותן ומבקר – וכן ביקורת עומק שנועדה לבחון את עמידת הגופים בכל דרישה ונוהל רלוונטי למתן תמיכה או בדיקה כספית ותפעולית של הגוף הנתמך.

מיקי לוי: ביקורות העומק – ובפירוש אני מדגיש – ביקורות עומק, ולא ביקורות שטחיות, אדוני היושב-ראש, מוקצות כל שנה בהתאם לתוכנית עבודה רב-שנתית מבוססת סיכון, שאושרה על-ידי החשב הכללי, ומבוצעות באופן זהה לכלל הגופים הנתמכים.

מיקי לוי: בנוסף, נוהל שר האוצר להגשת בקשות לתמיכה מתקציב המדינה ולדיון בהן קובע כי כל משרד ממשלתי תומך יפקח על הפעולות הנתמכות על-ידיו באמצעות ביצוע ביקורת שטח.

מיקי לוי: על ביקורות השטח להתאים לאופי הפעילות הנתמכת ולדרישות הפרטניות בכל אחד ממבחני התמיכה הרלוונטיים, והן חלות באופן שוויוני על כלל הגופים הנתמכים על-פי אותם מבחני התמיכה.

מיקי לוי: וחבר הכנסת אייכלר, אם יעניין אותך סוג מסוים של ביקורת, ספציפי, אוכל להמציא לך מה הן הביקורות אשר מבוצעות לאותו גוף נתמך, לאותו תקציב שניתן לאותו גוף נתמך.

מיקי לוי: כאמור, הפיקוח על השימוש בכספי התמיכה נעשה בהתאם לכללים אחידים שחלים באופן זהה על כלל הגופים הנתמכים, והדבר מייתר את הצעת החוק שבנדון.

מיקי לוי: לפיכך, אדוני היושב-ראש, אבקש מהכנסת להתנגד להצעת החוק.

מיקי לוי: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת מיקי לוי.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אייכלר, מעוניין להשיב?

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות, חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, לפי דברי סגן שר האוצר היה מתבקש שהממשלה תגיד: ולכן, אנחנו בעד הצעת חוק שתהיה ביקורת זהה.

ישראל אייכלר: יש פה דיסוננס קוגניטיבי – להגיד שיש ביקורת זהה וצריכה להיות ביקורת זהה, אבל הממשלה מבקשת להתנגד להצעת החוק.

ישראל אייכלר: דבר שני, חבר הכנסת לוי, סגן שר האוצר – אדוני סגן שר האוצר, אם אדע שיש גזירה שאתה פעלת לבטל אותה, אני אשמח לעלות לפה ולהגיד יישר כוח.

ישראל אייכלר: אינני מבדיל או מבחין בין מפלגות.

ישראל אייכלר: ואם ראש הממשלה יודיע היום שהוא מתחיל לבנות בירושלים 1,200 דירות ברמת-שלמה ועוד כמה מאות דירות בגילה, שכבר הוחלט עליהן, גם אשמח לבוא לשבח אותו כאן על הבמה, וזאת תהיה תשובה הולמת לאיחוד האירופי ולמכתב הנורא שהם שלחו בתשעה באב.

ישראל אייכלר: אבל לעצם העניין, אדוני השר, תדע לך שמה שאמרת על הביקורת במשרד האוצר אכן נכון; אבל במשרדים עצמם – כפי שציינת – משום מה, על מוסדות דתיים, על ישיבות וכוללים, יש ביקורת פי-עשרה מאשר במקומות אחרים.

ישראל אייכלר: ואת הבעיה הזאת צריך לפתור בחקיקה.

ישראל אייכלר: כי מה הם אומרים?

ישראל אייכלר: הם אומרים: מה לעשות, זה החוק.

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת, ששש.

ישראל אייכלר: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני קורא לאנשי הקואליציה – בעצם אני לא קורא להם להצביע בעד, כי הרי הם החליטו להצביע נגד.

ישראל אייכלר: אבל לפחות תדעו שאתם לא צודקים; לפחות תגידו לעם שצריכה להיות ביקורת זהה על כספי ציבור, ובמדינה שמתיימרת להיות הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון, תהיה ביקורת זהה, אם במשרד התרבות, אם במשרד הרווחה, אם במשרד החינוך.

ישראל אייכלר: על כל מי שמבקש כסף ציבורי צריכה להיות אותה ביקורת.

ישראל אייכלר: בדקה שנותרה לי אני רוצה להגיד מילה לגבי הגזירה הנוראה של השחיטה בפולין.

ישראל אייכלר: אני מניח שאני מייצג את רוב חברי הכנסת, שפונים אל הפרלמנט הפולני לבטל את הגזירה הנוראה הזאת.

ישראל אייכלר: דווקא פולניה, שבמשך 1,000 שנים ידעה והבינה שיהודים יכולים להיות – לתת להם חופש דת ולקיים שחיטה נפרדת, בתי-קברות נפרדים, חינוך נפרד ובתי-כנסת נפרדים, למרות כל מה שהיה בסוף, הטרגדיה הנוראה – ואולי דווקא בגלל זה – פולין חייבת לחזור בה מההחלטה הזאת.

ישראל אייכלר: וכשאני מדבר פה בחשבון נפש פנימי, אני רוצה לומר באיזה בושת פנים נבוא אל הפולנים כאשר פה, בארץ-ישראל, מנסים לכפות חינוך אחר, ולא מכירים בחינוך היהודי המקורי, בדרך ישראל סבא, שכל אחד יחנך את ילדיו.

ישראל אייכלר: דווקא במקום הזה, בארץ הקודש, פוגעים בחופש הדת ופוגעים בקדושת הכותל המערבי, ופוגעים בזכותם של אנשים לחיות את חייהם.

ישראל אייכלר: איך אנחנו יכולים לבוא אל הפולנים בדרישה?

ישראל אייכלר: אבל בכל זאת ולמרות הכול, אנחנו פונים אל פולין ואומרים להם: תבטלו בבקשה את גזירת השחיטה, והיה על זה שכרכם.

ישראל אייכלר: תודה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אייכלר, אינך מתפעל מן הרחמנות הפולנית?

ישראל אייכלר: לא, לא, לא.

ישראל אייכלר: כתוב: זובחי אדם – – –

משה זלמן פייגלין: זו הייתה הערת אגב.

ישראל אייכלר: אני נותן הערה פשוטה: זובחי אדם, עגלים יישקון.

ישראל אייכלר: כאלה שזבחו בני-אדם, מנשקים עגלים.

ישראל אייכלר: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת אייכלר.

משה זלמן פייגלין: גם הנקודה שהוספת היא נקודה חשובה מאוד.

משה זלמן פייגלין: ובכן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – פיקוח אחיד על שימוש בתמיכה).

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 26 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 58 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – פיקוח אחיד על שימוש בתמיכה), התשע"ג–2013, נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד ההצעה – 26, נגד – 58.

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – פיקוח אחיד על שימוש בתמיכה), של חבר הכנסת אייכלר, לא עברה.

משה זלמן פייגלין: הודעת מזכירות הכנסת – בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון מס' 12), התשע"ג–2013, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאזם בדר: מסקנות הוועדה לענייני ביקורת המדינה בעקבות דיון מהיר בהצעה של חברי הכנסת איתן כבל, רות קלדרון וישראל אייכלר בנושא: אי-סדרים ברשות השידור.

נאזם בדר: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: נעבור להצעת החוק הבאה.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש מסגן שר החוץ – בבקשה לשבת.

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת – סגן שר החוץ זאב אלקין, נא לשבת.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ליפמן, נא לשבת.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: [הצעת חוק פ/298/19; נספחות.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים להצעת חוק פ/298, הצעת חוק מתן שירות לציבור בגופים ציבוריים בשעות אחר-הצהריים, התשע"ג–2013, של חבר הכנסת נחמן שי וקבוצת חברי הכנסת.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת שי.

משה זלמן פייגלין: ישיב שר הכלכלה נפתלי בנט.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש שהוא יהיה באולם.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, למרות הניסיונות להקנות להצעת החוק הזאת חשיבות עילאית ומייד להטיל על כתפיה את כל משטר העבודה במשק הישראלי, זאת הצעת חוק צרכנית ממדרגה ראשונה, חשובה לכל אזרח ואזרחית במדינת ישראל, והיא יכולה לעשות את החיים בארץ הזאת טיפה יותר קלים, לא יותר מזה.

נחמן שי: כל ממשלה, כל שר, כל איש ציבור, בתוך הכנסת ומחוצה לה, ראשי ערים ואחרים צריכים לראות לפניהם בראש ובראשונה את האזרח או האזרחית שאותם הם משרתים.

נחמן שי: הם בחרו בהם, הם נתנו להם את אותה עמדת השפעה, ובצדק הם מצפים שהם גם יתייחסו אליהם בהתאם.

נחמן שי: מה אנחנו רוצים פה?

נחמן שי: מה אנחנו רוצים לראות פה?

נחמן שי: דבר מאוד פשוט, קטן כשלעצמו אבל מאוד משמעותי.

נחמן שי: כל אחד מאתנו נזקק לשירות הציבורי בחייו.

נחמן שי: כל אחד.

נחמן שי: אנחנו צריכים ללכת לעירייה, אנחנו צריכים ללכת למשרד ממשלתי, אנחנו צריכים ללכת ללשכת רישום המקרקעין, אנחנו רוצים ללכת לבית-הדין הרבני, בית-משפט, מס הכנסה – מה לעשות, קוראים לזה בארץ "סידורים".

נחמן שי: אנשים לוקחים את עצמם, מתחילים להתרוצץ ממקום אחד למקום אחר.

נחמן שי: כיום, ברוב המכריע של המקומות, הם צריכים לעשות את זה בשעות העבודה שלהם.

נחמן שי: הם לא יכולים, חס וחלילה, להגיע אחרי-הצהריים, מעבר לשעות העבודה שלהם.

נחמן שי: זאת אומרת שהם קמים ממקום העבודה שלהם – או שהם מדווחים או שהם לא מדווחים, לוקחים קצת זמן – ומתחילים להתרוצץ.

נחמן שי: מגיעים, הכול עמוס, הרבה אנשים, עומדים בתור – מה זה חשוב, זה זמן שלהם, לא הזמן של אותו מקום.

נחמן שי: ומגיעים אחר כך עוד הפעם, לפעמים עוד הפעם נדרש לבוא, ושוב.

נחמן שי: כמו שכל אחד מאתנו יודע, ברוך השם, הביורוקרטיה במדינת ישראל היא – שם המותג שלנו זה ביורוקרטיה.

נחמן שי: מה רצינו פה להציע?

נחמן שי: מה רצינו פה לעשות?

נחמן שי: רצינו שבסך הכול בכל מקום עבודה בשירות הציבורי אפשר יהיה בשעות אחר-הצהריים, בין השעות 16:00 ו-19:00, שלוש שעות, לקבל קהל.

נחמן שי: לא כל העובדים צריכים להישאר אחרי-הצהריים, לא כל המקום צריך לעבוד, אלא שלוחה אחת, משרד אחד, עובד או שניים, שיקבלו קהל, שיהיו זמינים, שיוכלו לענות על שאלות, שיוכלו לסייע, שיוכלו למלא את תפקידם הציבורי.

נחמן שי: יש בארץ, רבותי, כמעט מיליון עובדי ציבור.

נחמן שי: יש בשירות הממשלתי רק 67,000, אבל יש רבים מאוד שעובדים במקומות אחרים.

נחמן שי: הם חייבים לראות את הציבור לפני עיניהם, לא אף אחד אחר.

נחמן שי: והם צריכים לחשוב איך הם עושים את החיים של האנשים האלה, כאמור, קלים יותר.

נחמן שי: הלכתי לבדוק.

נחמן שי: בדקתי במשרד הרישוי – סגור אחרי 12:30, לשכות רישום המקרקעין – סגור אחרי 12:30, בתי-הדין הרבניים – סגור אחרי 13:30, בתי-משפט – סגורים אחרי 13:30, מס הכנסה, פקיד השומה – סגור אחרי 15:30.

נחמן שי: זה דוגמה, יש עוד.

נחמן שי: יש מקומות שזה קצת פתוח.

נחמן שי: במשרד הפנים פתוח יומיים בשבוע עד 17:30.

נחמן שי: הנה, משרד הפנים, לצורך דרכונים ומרשם, מבין את העניין.

נחמן שי: ביטוח לאומי, גבייה ממי שאינו שכיר – –

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת.

נחמן שי: – – פתוח יום בשבוע עד 17:00.

נחמן שי: זאת אומרת שהתודעה הזאת קיימת.

נחמן שי: זאת אומרת שמקומות העבודה, אם הם רוצים, הם יודעים לעשות את זה.

נחמן שי: ולכן כל מה שהממשלה נדרשה לעשות, נתבקשה לעשות, זה להכניס את זה לאיזושהי מתכונת של חוק, ושהחוק הזה אחר כך ייושם במקומות העבודה השונים.

נחמן שי: לא צריך לפתוח את הסכמי העבודה עם ההסתדרות.

נחמן שי: לא צריך.

נחמן שי: הלוא מייד נשמע פה נאומים מרתקים על איזה שינוי טוטלי רוצים – זה לא קשור לאיחוד האירופי ולא קשור לשום דרמה אחרת שמתחוללת במדינת ישראל.

נחמן שי: מדובר בדבר קטן, פעוט, שכל מנהל משרד, שר, מנכ"ל, כל ראש עירייה, מנכ"ל של עירייה, כל גוף או שירות ציבורי אחר, יכול לעשות אותו בלי בעיה.

נחמן שי: יושבים העובדים – אתה עובד בבוקר?

נחמן שי: את עובדת בבוקר?

נחמן שי: אולי אפשר להפעיל אותך אחר-הצהריים?

נחמן שי: עובד אחד או שניים.

נחמן שי: שוב, לא מדובר על מהפכה טוטלית.

נחמן שי: כאן נדרש אותו רצון טוב שדיברתי עליו, כדי לחסוך את זמנם של האנשים כדי לאפשר להם ליהנות משעות האור שנתן להם שר הפנים.

נחמן שי: יפה עשה, נתן להם עוד שעות אור.

נחמן שי: ילכו אחרי-הצהריים בניחותא לאותו משרד, לאותה רשות, לאותו מקום, יעשו את הסידורים שלהם.

נחמן שי: לא יפסידו זמן, לא יפסידו כסף, לא יעלה להם שום דבר ויוכלו למלא את התפקיד שלהם, את המשימה שלהם, את הטיפול הדרוש שלהם מבלי שאף אחד ייפגע וכולם יהיו מרוצים.

נחמן שי: זאת בתמצית ההצעה של החוק הזה.

נחמן שי: אני אשמח מאוד על תמיכתכם.

נחמן שי: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

משה זלמן פייגלין: מכיוון שהחוק הוא חוק אוצרי, ישיב סגן שר האוצר מיקי לוי.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, הרעיון שעומד בבסיס ההצעה, אודה על האמת, חבר הכנסת שי, הנו נכון וראוי, שכן לא אחת נאלץ האזרח להחסיר או להיעדר ממקום עבודתו לשם הסדרת ענייניו האישיים ויש למצוא את הדרך לאפשר לו לעשות זאת.

מיקי לוי: בזה אני אתך, חבר הכנסת שי.

מיקי לוי: אולם, יחד עם זאת, ההצעה אינה נותנת מענה להורים עובדים שלא יכולים לעבוד בשעות הצהריים.

מיקי לוי: בנוסף, ההצעה אינה נותנת פתרון לשאלה מה ייעשה עם עובדים שאינם מעוניינים לעבוד בשעות אחר-הצהריים ושהצעת החוק הנוכחית משנה למעשה את תנאי העסקתם.

מיקי לוי: כמו כן, קביעת חובה צריכה להתחשב בצרכים ובשינויים דינמיים העלולים להתרחש במשק ובמגבלות השונות הקיימות על הגופים שמהם נדרש השינוי.

מיקי לוי: בהקשר זה כדאי לציין כי המגמה של מתן שירות מרחוק נמצאת בעיצומה, כמו קבלת קהל טלפונית או באמצעות אתרי האינטרנט ואפליקציות סלולריות ומגובה בשכלול מתמיד וגובר של מערכות המחשוב ביחידות השונות המקבלות קהל.

מיקי לוי: כמו כן, אין מקום לעגן את הנושא בחקיקה ראשית אלא במסגרת הסכם קיבוצי שיבטא הסכמות העובדים והמעביד לסוגיה זאת וימנע מכשולים עתידיים.

מיקי לוי: יש לוודא שהעובדים שיועסקו בשעות אחר-הצהריים לא יועסקו מעבר למותר בחוק ובהיתר כללי להעסקה בשעות נוספות.

מיקי לוי: לפיכך, גברתי היושבת-ראש, אבקש מהכנסת להתנגד להצעת החוק.

מיקי לוי: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לסגן השר מיקי לוי.

גילה גמליאל: חבר הכנסת נחמן שי, יש לך שלוש דקות להתנגדות.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי, אני הרי ידעתי שאין באמת תשובה.

נחמן שי: זה ברור היה, כי זה דבר כל כך פשוט.

נחמן שי: אז מנסים להמציא המצאות שאין כמוהן.

נחמן שי: למה יכול להיות שמשרד הפנים, בנושאי דרכונים ומרשם, יהיו פתוחים יומיים בשבוע עד 17:30?

נחמן שי: הם פתוחים, אפשר לבוא.

נחמן שי: ולמה במס הכנסה, פקיד שומה, ברוך השם מוציאים מאתנו הרבה כסף, סגור אחרי 15:30?

נחמן שי: למה?

נחמן שי: זה לא שצריך לעשות פה מהפכה ביחסי העבודה במשק, זה לא כך.

נחמן שי: כל פעולה כזאת, כמובן, נעשית עם ההסתדרות, עם הארגון היציג.

נחמן שי: בכל מקום עבודה אפשר לעשות את זה.

נחמן שי: אפשר להגיע להבנה אם באמת יש תודעת שירות ואם לא נותנים לאיזה בחור או בחורה צעירים לנסח איזו תשובה שהם לא יודעים מה עומד מאחוריה, כי הם אנשים שבדרך כלל לא נזקקים לשירותים האלה.

נחמן שי: הם יכולים לקפוץ מהשולחן שלהם ולעשות את זה בזמנם החופשי.

נחמן שי: גם להציע את השירות מרחוק ואת המחשוב?

נחמן שי: באמת, אני מדבר על אלה שלא יודעים להפעיל את השירות מרחוק.

נחמן שי: אני מדבר על אלה שלא יודעים להפעיל את המחשוב.

נחמן שי: אני מדבר על אלה שקשה להם, על אלה שגוררים את עצמם לקבלת הקהל כי אין להם דרך אחרת.

נחמן שי: עליהם אני מדבר.

נחמן שי: אז מה יקרה?

נחמן שי: אני בטוח שבעיריית דימונה – אני מסתכל עליך, השר, נכון שיש קבלת קהל אחר-הצהריים?

נחמן שי: בבקשה.

נחמן שי: השרה גרמן, אני יכול לשאול אותך שאלה?

נחמן שי: האם בעיריית הרצלייה יש קבלת קהל אחר-הצהריים?

יעל גרמן: כן.

נחמן שי: ברור, נכון?

נחמן שי: לא יעלה על דעתך לסגור.

נחמן שי: לא יעלה על דעת ראשי הערים.

נחמן שי: ברוך השם, יש לנו פה ראשי ערים מצוינים שהגיעו למקום שהגיעו בצדק.

נחמן שי: הנה, מי שרוצה יודע לתת את השירות הזה.

נחמן שי: אז הוא יושב עם ועד העובדים, מגיע להבנה, והוא מבין שהתושבים רוצים לקבל את השירות גם בשעות אחר-הצהריים ולא ירוצו במשך היום לבטל את זמנם.

נחמן שי: זה כל הרעיון.

נחמן שי: אם יש רצון טוב ויש הבנה ובאמת חושבים שהאזרח עומד בראש מעיינינו – מה לעשות, כולנו זקוקים להם וכולנו נמצאים פה ברשותם, אז צריך לקיים את זה.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק מתן שירות לציבור בגופים ציבוריים בשעות אחר-הצהריים, התשע"ג–2013, קריאה טרומית – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 22 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 44 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק מתן שירות לציבור בגופים ציבוריים בשעות אחר-הצהריים, התשע"ג–2013, נתקבלה.

יצחק וקנין: 44 מתנגדים, 22 בעד.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק לא נתקבלה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/1023/19; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – הארכת חופשת הלידה בגין אשפוז ילד בפגייה), התשע"ג–2013, של חבר הכנסת יעקב אשר.

יצחק וקנין: אדוני, זאת לא הנמקה מהמקום.

יצחק וקנין: לא רשום לי בסדר-היום שזאת הנמקה מהמקום.

יצחק וקנין: אדוני, יושב-ראש הקואליציה, יריב לוין, הממשלה בעד החוק הזה?

יריב לוין: כן.

אדוני היושב-ראש, תודה.

אני אבהיר, אז ידעו את הכול.

יצחק וקנין: בסדר-היום לא מופיע שזאת הנמקה מהמקום.

יצחק וקנין: דקה, אדוני.

יצחק וקנין: דקה.

זה הופיע כהנמקה מהמקום.

תודה רבה.

מהותו של החוק הזה היא בעצם לאפשר לאם שילדה פג שמאושפז בבית-חולים להחליט מתי היא רוצה לממש את חופשת הלידה שלה ולהיות ולשהות במחיצת תינוקה כשיחזור הביתה.

עד היום יש הגבלה של עשרה שבועות למימוש החופשה.

היום, מה שאנחנו מבקשים בהצעה זאת, לתת את האפשרות שכל עוד שהפג מאושפז לא ייחשב הזמן, אלא מהרגע שהוא משתחרר, ואז כל אימא תחליט לעצמה.

אני רוצה לציין שעל-פי סיכום עם משרד הכלכלה אני מתחייב לא לקדם חוק זה לקריאה ראשונה עד לתיאום הנוסח עם משרד הכלכלה.

תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב אשר.

יצחק וקנין: ישיב שר הכלכלה, השר נפתלי בנט.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הממשלה מסכימה, בהתאם להתניות שציין חבר הכנסת יעקב אשר.

נפתלי בנט: יישר כוח על החוק הראוי.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, תשובה קצרה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: רבותי, הצבעה על הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – הארכת חופשת הלידה בגין אשפוז ילד בפגייה), התשע"ג–2013.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 50 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – הארכת חופשת הלידה בגין אשפוז ילד בפגייה), התשע"ג–2013, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: 50 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: רבותי, אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה טרומית, ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: לפרוטוקול אני מוסיף את השרה יעל גרמן, את חבר הכנסת אריה דרעי, את חבר הכנסת בוז'י הרצוג, זה לפרוטוקול, וגם את חבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: [מס' מ/635; "דברי הכנסת", חוב' י"א, עמ' 1188.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לחלוקת חיסכון פנסיוני בין בני-זוג שנפרדו, התשע"ב–2011.

יצחק וקנין: הצעת חוק מ/635.

יצחק וקנין: ההודעה נמסרה ב-8 במאי 2013.

יצחק וקנין: רבותי, יש כמה חברי כנסת שביקשו לנמק.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מרב מיכאלי מסיעת העבודה מנמקת ראשונה.

יצחק וקנין: ואחרייך – אין לי מסיעת מרצ, לא נרשמו – חבר הכנסת אחמד טיבי, מוחמד ברכה גם רשום, ומסיעת בל"ד עדיין לא רשום חבר כנסת.

יצחק וקנין: זה הודעת הממשלה, את הראשונה, על ההודעה – – –

מרב מיכאלי: אתה מודיע את ההודעה?

יצחק וקנין: לא, את.

מרב מיכאלי: אני לא מודיעה.

יצחק וקנין: את צריכה לנמק, הנוהל שאת מנמקת.

יצחק וקנין: הנוהל, ברגע שיש הצבעה על דין הרציפות אז יש הנמקה של חברי הכנסת.

מרב מיכאלי: בהחלט, בהחלט.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברות וחברי הכנסת, הצעת החוק שמדברת על חלוקה של הפנסיה בין בני-זוג, באמת היא הצעה טובה, שפותרת חלק מהבעיה, באמת, במות הגרוש, ביחס לפנסיה וזכויות שנצברו בזמן השיתוף.

מרב מיכאלי: היא פותרת את הבעיה הזאת, וטוב שכך, ואנחנו כמובן מברכות על כך מאוד.

מרב מיכאלי: אלא מאי, למרבה הצער, על הדרך היא עושה עוול גדול – היא הוציאה ממתחם הפנסיה את הפנסיה המוקדמת.

מרב מיכאלי: הצעת החוק הזאת בוחרת להציג את הפנסיה המוקדמת בתור תחליף שכר, ככה שהיא לא מתחלקת בין בני-הזוג אלא נשארת רק אצל מי שמצבו, באמת, בדרך כלל טוב יותר, והצד החלש והמוחלש יותר במשוואה ייוותר עשוק, איך לומר, ומנושל, שלא לומר מנושלת.

מרב מיכאלי: אני רוצה לספר לכן ולכם שעוד לפני הבחירות, עוד במהלך הקמפיין, פנתה אלי אישה מצוינת בשם אילנה הראל, שמניסיונה במשך עשר שנות ייסורים של הליך גירושים קשה, כואב, שבמהלכו היא גילתה באמת עד כמה ידן של נשים – בשונה ממה שמקובל בימים אלה לחשוב, ובשונה ממה שמתי-מעט גברים מנסים לגרום לנו לחשוב – ידן של נשים בתהליכי גירושים היא על התחתונה.

מרב מיכאלי: ואז באמת הובאה לתשומת לבה הצעת החוק הממשלתית הזאת, שעבדו עליה עוד בכנסת הקודמת, והיא ישבה ועשתה עבודה באמת מדהימה, שאנחנו, הצוות שלי עבד עליה, ונוכח באמת בעבודה המדהימה שהיא עשתה, וגם עלתה קודם כול על העוול הזה.

מרב מיכאלי: ולכן אני מפנה את תשומת לבכן ולבכם, חברי וחברותי, משום שכשההצעה הזאת, שהפוטנציאל שלה הוא באמת ראוי בצורה בלתי רגילה, כשההצעה הזאת תגיע שוב לוועדה, ותצטרך להמשיך את המהלך שלה כדי להפוך לחוק, אנחנו נצטרך לשים לב לנקודות האלה: א.

מרב מיכאלי: להכליל את הפנסיה המוקדמת על מנת שלא לנשל את מי שהפנסיה הזאת נצברה במהלך החיים המשותפים עמו – מהפנסיה המוקדמת הזאת; ב.

מרב מיכאלי: נצטרך לשים לב לכך שיש תקלה בתקנון של קרנות הפנסיה; אני אומרת "תקלה", כי אני פה, יום למחרת תשעה באב, רוצה לתת את הספק לרצון טוב ולתום לב, אבל אני מתקשה להאמין בכך.

מרב מיכאלי: בכל אופן, קרנות הפנסיה לא מגדירות גרושות או פרודות כשאירים בהגדרת השאירים, ולכן אם הגרוש נפטר, הגרושה שוב מוצאת את עצמה מנושלת מהפנסיה, דבר, שהאמת, יכול להיפתר בשינוי תקנוני קרנות הפנסיה, אבל כרגע, איך להגיד, יכול להיות להם כדאי, כי הכסף במקרים רבים נשאר אצלן.

מרב מיכאלי: זה דבר שנצטרך לדאוג לו.

מרב מיכאלי: הדבר האחרון, הוא נשמע על פניו פעוט – הניכויים.

מרב מיכאלי: כל הניכויים לביטוח לאומי, למס הכנסה, למס בריאות, צריכים להיות מנוכים מהברוטו של הסך הכול ולהתחלק בין בני-הזוג.

מרב מיכאלי: המצב היום הוא שכל אחת וכל אחד משלמים את מלוא הסכום – כאילו היא הנהנית היחידה מהסכום הזה, מה שמקטין בעצם את הסכום שעומד לרשות כל אחת ואחד מהם.

מרב מיכאלי: הנקודה היא כזאת, חשוב לשים לב, גבירותי ורבותי, הדברים האלה רלוונטיים במיוחד לנשים מעל גיל 50 שמתגרשות.

מרב מיכאלי: אנחנו ממש יוצרות ויוצרים בכך מגזר – ממש דנות אותו לחיים של יותר עוני, משום שאלה נשים שבחיים המשותפים, במיוחד בדורות ההם, היו יותר בבית, יכלו לעבוד פחות שעות, צברו הרבה פחות זכויות לפנסיה, בהסתמך על כך שהן תהיינה באותו בית שנהנה מזכויות הפנסיה האלה.

מרב מיכאלי: מן הראוי לחלק את זכויות הפנסיה, את הפנסיה אחרי מוות ואת הפנסיה המוקדמת, באופן שוויוני, כפי שההשקעה בהשגת זכויות הפנסיה האלה הייתה משותפת לאורך כל הדרך.

מרב מיכאלי: תודה רבה, רבותי.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: המנמק הבא – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: ולאחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: בסיעת בל"ד.

דב חנין: – – –

יצחק וקנין: אני כל כך – – –

אחמד טיבי: לא, איציק אמר שיש שתי סיעות שנתנו שמות, ויש סיעה שלא נתנה שם, זה מה שהוא אמר.

יצחק וקנין: סיעת בל"ד לא נתנה שמות, ברכה כן נתן.

יצחק וקנין: אמרתי עוד לפני שכבודו היה פה שהוא עולה לדבר.

יצחק וקנין: מה שמבקש חבר הכנסת דב חנין – לדבר במקום חבר הכנסת ברכה.

יצחק וקנין: הוא רק לא שם לב, הוא לא שם לב שחבר הכנסת – – –

מוחמד ברכה: זה היה סידור – שיכול להיות שאני לא אגיע בזמן.

מוחמד ברכה: עכשיו אני פה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, האמת היא שאני לא יכול – אין ספק שהדברים שאמרה חברת הכנסת מיכאלי היו במקום, היו משכנעים.

אחמד טיבי: מכאן אני רוצה לעבור ולשטוח בפניך, אדוני היושב-ראש, בפני חברי הכנסת, את אי-שביעות הרצון, התסכול, מהעובדה שלפני יומיים – חבר הכנסת טלב אבו עראר, חבר הכנסת ברכה – היו הפגנות ושביתה כללית בכל היישובים הערביים לרגל מחאה נגד תוכנית פראוור.

אחמד טיבי: לא תמיד יש שביתה כללית, אדוני, במגזר הערבי.

אחמד טיבי: הפגנות היו בבאר-שבע – אני השתתפתי בהן יחד עם עמיתים וחברים אחרים.

אחמד טיבי: אחרים השתתפו בהפגנות בסח'נין, אום-אלפחם, ואדי-עארה, נצרת, והשביתה הייתה כללית.

אחמד טיבי: בדרך כלל מקובל בתקשורת הישראלית שנותנים ידיעה מקדימה, יום לפני.

יצחק וקנין: אדוני השר ישראל כץ, זה מפריע לנו, אתם מדברים בקול רם.

יצחק וקנין: גם חבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: אנא מכם, אתם מדברים בקול רם ואתם מפריעים לנואם.

אחמד טיבי: ידיעה מקדימה יום לפני, באותו יום ביומני הבוקר, בעיתונות הכתובה, באתרי אינטרנט.

אחמד טיבי: תוך כדי, באותו יום, היה ברור שיש איפול, מעט חוסר רצון לתת ולו חצי ידיעה על השביתה הכללית, על מניעיה.

אחמד טיבי: למה 20% מהאוכלוסייה החליטו לשבות, אדוני היושב-ראש?

אחמד טיבי: מה זה תוכנית פראוור, מה כואב לאנשים, מה הטיעונים שלנו?

אחמד טיבי: הערוצים לא כיסו, התקשורת האלקטרונית לא התאמצה.

אחמד טיבי: מה סך הכול כתבו לאחר סיום ההפגנות: עימותים, התפרעויות, מעצרים ופצועים, זה הכול.

אחמד טיבי: כאשר 20% מהאוכלוסייה, מיעוט לאומי, מכריז על שביתה כללית, יש לו מסר.

אחמד טיבי: הוא מנסה להעביר את זה לדעת הקהל כדי שיהיה שיח, כדי לנסות לשכנע.

אחמד טיבי: זה אחד הכלים הדמוקרטיים.

אחמד טיבי: אבל כאשר תקשורת הרוב עוצמת את עיניה מול הנושא הכואב ביותר היום ל-20% מהאוכלוסייה, למיעוט הערבי בישראל, זה מקומם.

אחמד טיבי: ואנחנו שואלים, למה?

אחמד טיבי: אפילו הניסיון להעביר אייטם על האיפול לא הצליח.

אחמד טיבי: לנסות לדבר באחת מתוכניות המלל על העובדה שהתקשורת הישראלית, התקשורת העברית לא כיסתה.

אחמד טיבי: בשונה מכך, אדוני היושב-ראש, התקשורת העולמית הייתה שם בכל מקום וכיסתה, והתקשורת הערבית בכל העולם הערבי.

אחמד טיבי: אבל כאן התקשורת בעברית התעלמה מההפגנות.

אחמד טיבי: והיינו יחד בהפגנת הנגב, חברנו חנא סוייד, אברהים צרצור ואחרים, וראית שצילמו אבל לא שידרו.

דוד רותם: שידרו, שידרו.

אחמד טיבי: שידרו כמה קטעים כדי להציג תמונה שתרצה אותך בבית.

אחמד טיבי: מה המסר?

אחמד טיבי: למה אנשים שובתים?

אחמד טיבי: מה זה תוכנית פראוור?

אחמד טיבי: נישול, הפקעה, הדרה, גירוש.

אחמד טיבי: תקשיבו, תנהלו שיח באופן דמוקרטי עם האוכלוסייה הזאת באמצעות התקשורת.

אחמד טיבי: לומר לך את האמת, אדוני היושב-ראש, אם לפני שלושה שבועות חברי הכנסת הערבים לא היו קורעים את הצעת החוק מעל הדוכן, גם אז לא הייתם שומעים על פראוור.

אחמד טיבי: האקט של קריעת הצעת החוק מעל הבמה הוא האקט החשוב ביותר שהיה לפני שלושה שבועות, ורק כך שמעתם על פראוור, כי אם לא כך, לא ברשת ב', לא בגלי צה"ל, לא בערוץ 1, לא בערוץ 10, לא בערוץ 2, לא הייתם שואלים מה כואב לטלב אבו עראר ולבדואים בנגב ולערבים בנגב, שהם אזרחים.

אחמד טיבי: גם היחס בהפגנות הוא יחס שונה.

אחמד טיבי: אגב, אומרים: ייסגרו כבישים.

אחמד טיבי: היו הפגנות בעבר שנסגרו כבישים, שיהודים סגרו כבישים, אבל היס"מ לא התנפל עליהם מייד באלות עם פרשים.

אחמד טיבי: אני ראיתי תמונות של שוטרים סופר-מנומסים מרימים אנשים, שלושה-ארבעה שוטרים, מרימים מישהו, מעבירים מישהו מצד אחד לצד השני של הכביש, כי הוא מפגין יהודי.

אחמד טיבי: מפגין ערבי – אתה רואה את האלות מסתובבות חופשי באוויר, דם ניתז, מכות.

אחמד טיבי: ותמיד יש מי שמבין – אה, סגרו עורק תחבורה ראשי.

אחמד טיבי: למה ישר ללכת לאלימות?

אחמד טיבי: למה לפזר את האנשים באלימות?

אחמד טיבי: כשהורסים בית, שואלים מה כואב לאנשים האלה.

אחמד טיבי: הם רוצים להביע כאב ומחאה ככלי לא אלים, דמוקרטי במשחק הפוליטי המתנהל במדינה הזאת.

אחמד טיבי: לכן אני פונה לתקשורת הרוב, אל תכסו את מה שמתרחש בחברה הערבית רק מנקודת מבט שלילית וקיבוע סטריאוטיפים.

אחמד טיבי: יש לנו צרכים, יש מכאובים, יש דרישות, והן צודקות.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מוחמד ברכה, המנמק האחרון.

יצחק וקנין: לרשותך חמש דקות.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בהמשך להערת האגב של חברת הכנסת מיכאלי, יש ערוץ טלוויזיה ייעודי לאוכלוסייה הערבית, אבל הוא סובל ממחסור בפרסומות, כי אין הון כמעט במגזר הערבי.

מוחמד ברכה: זה עובר – אני לא רוצה לפתוח פה לשטן – זה עובר קשיים של להיות או לחדול.

מוחמד ברכה: אבל נשאיר את זה להזדמנות אחרת.

מרב מיכאלי: לא, אמרתי שאתם צריכים ערוץ ערבי בעברית.

מוחמד ברכה: אנחנו לא מחזיקים בערבית עכשיו.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, חזרתי זה עתה מבית-משפט השלום בירושלים.

מוחמד ברכה: בעקבות השביתה שהייתה שלשום, ב-15 בחודש, נעצרו כמה בחורים צעירים.

מוחמד ברכה: עכשיו עדיין מוחזקים חמישה צעירים, מתוכם שלושה קטינים.

מוחמד ברכה: התביעה מנסה לקדם המשך מעצרם, לדעתי בצורה לא מידתית לחלוטין.

מוחמד ברכה: גם אתמול בבאר-שבע היו 14 עצורים.

מוחמד ברכה: בניגוד לכל ההערכות של עורכי-הדין ושל ניסיונות קודמים, גם שם מדובר בהארכת מעצרם של רבים.

מוחמד ברכה: גם בסח'נין נעצרו 14 אנשים, וחלקם הגדול קיבלו הארכת מעצר.

מוחמד ברכה: בעצם, כנראה הממשלה ורשויות המדינה אינן מפנימות שיש פה זעקה אמיתית.

מוחמד ברכה: מה שהיה בכנסת כאן לפני כשבועיים, בעת הדיון בקריאה ראשונה על הצעת חוק, מה שקרוי, הסדרת התיישבות הבדואים בכנסת – כלומר עצם החוק שהוא מופנה כלפי ציבור מסוים, כלומר זה חוק סקטוריאלי, הוא חוק גזעני.

מוחמד ברכה: בעת הדיון בחוק בקריאה הראשונה קמה כאן זעקה, ואנחנו עמדנו כאן וקרענו את הצעת החוק כדי לממש, להאדיר את הזעקה, שיש פה כאב אמיתי.

מוחמד ברכה: ובמקום לראות את העוול שנגרם כאן, ובמקום ללכת ולבדוק איך לתקן את האסון הזה שממיטים על הציבור הערבי בנגב, כולם התעסקו בענייני אתיקה – זה לא יפה או נחמד או לא נחמד.

מוחמד ברכה: זה מזכיר לי את שנות ה-70 הראשונות עם "הפנתרים השחורים", כשגולדה מאיר אמרה עליהם שהם לא נחמדים.

מוחמד ברכה: פה מדובר בזעקה אמיתית.

מוחמד ברכה: ואני מציע גם לממשלה, גם לחברי הכנסת וגם לציבור בכלל בישראל, לשמוע ולהקשיב היטב.

מוחמד ברכה: הצעת החוק, גם אם היא תתקבל בקריאה הסופית, האחרונה, היא אינה סבירה עד כדי שאי-אפשר לכבד חוק כזה.

מוחמד ברכה: אי-אפשר לנהל דיון מנומס עם חבל תלייה.

מוחמד ברכה: אי-אפשר.

מוחמד ברכה: אבל התגובה הזאת, זאת אומרת, גם מתעלמים, גם מחרישים, גם תקשורת אטומה – מסך אפל, וגם ללכת ביד קשה ולטפל בעצורים, חלקם נשים, חלקם קטינים – אני מרגיש שיש פה מגמה אולי לנסות ללמד אותנו לקח.

מוחמד ברכה: ואני אומר לכם, אנחנו קצת הרבה בגרנו.

מוחמד ברכה: אנחנו ילדים גדולים, ואנחנו יודעים להילחם על זכויותינו ויודעים לעמוד על שלנו.

מוחמד ברכה: כל האמצעים של הכחשה ושל חקיקה ושל מעצרים ושל רדיפה לא ירפו את ידינו – להכשיל ולקבור את הדבר שנקרא חוק פראוור, חוק הסדרת התיישבות הבדואים בנגב.

מוחמד ברכה: ואני קורא לרשויות היום, הרי יש לפנים משורת הדין, אני קורא לרשויות התביעה להבין שיש פה מחאה אמיתית ורצינית.

מוחמד ברכה: כמובן, אני לא רשאי ולא מוסמך להתערב בהליכים שיפוטיים למיניהם; אני גם לא רוצה.

מוחמד ברכה: אבל אני רואה שיש פה איפה ואיפה, ויש ניסיון כאן להחמיר עם אנשים שמחאו מחאה מסוימת לעומת הבנה ואפילו סלחנות עם סוג אחר של מחאות שהיו קיימות, וקיימות בתוך המדינה.

מוחמד ברכה: אני קורא מעל דוכן הכנסת לשחרר את כל העצורים.

מוחמד ברכה: אני קורא לממשלה להפסיק כל עיסוק בדבר הזה, הנואל, המכוער, העושק, שנקרא תוכנית פראוור.

מוחמד ברכה: היא תיקבר, גם אם היא תחוקק.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה רבה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

יצחק וקנין: המנמק האחרון – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: גם לך חמש דקות, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, אנחנו ביקשנו להביע התנגדות לרצון הממשלה להחיל דין רציפות על הצעת החוק לחלוקת חיסכון פנסיוני בין בני-זוג שנפרדו.

ג'מאל זחאלקה: זה מזכיר לי שבתחילת שנות ה-80 נפגש אריאל שרון, אז שר הביטחון של מדינת ישראל, עם אליאס פריג', ראש עיריית בית-לחם.

ג'מאל זחאלקה: אחרי הפגישה התראיין מר פריג' לטלוויזיה ושאלו אותו: מה אמרת לשרון?

ג'מאל זחאלקה: הוא אמר באנגלית שלו: אני אמרתי לשרון Marry us or divorce us.

ג'מאל זחאלקה: We are not ready to be your mistress.

ג'מאל זחאלקה: או שתתחתנו אתנו או שתתגרשו מאתנו.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא נהיה המאהבת שלכם.

ג'מאל זחאלקה: כלומר הוא אמר לו: או שמקימים מדינה אחת לשני העמים או שתי מדינות, נפרדים לשתי מדינות.

ג'מאל זחאלקה: המצב הנוכחי הוא בלתי אפשרי.

ג'מאל זחאלקה: לבושתו של העולם הקרוי נאור הוא פשוט התעלם מהפשע המתמשך מאז 1967, של כיבוש, של התנחלות, של נישול, של הפקעת קרקע, של דיכוי זכויות אדם בסיסיות.

ג'מאל זחאלקה: האירופים נזכרו מאוחר מדי ובאו עם מעט מדי.

ג'מאל זחאלקה: החוק הבין-לאומי אומר מפורשות שההתנחלויות הן לא חוקיות.

ג'מאל זחאלקה: ישנה החלטה של בית-הדין בהאג שקובעת חד-משמעית – הרשות המשפטית הכי גבוהה בעולם – פה-אחד; כל השופטים קיבלו החלטה שקובעת שההתנחלויות הן לא חוקיות ויש לפנותן, שקובעת שגדר ההפרדה הגזענית היא לא חוקית ויש להרוס אותה.

דוד רותם: אין החלטה כזאת.

ג'מאל זחאלקה: יש החלטה כזאת.

דוד רותם: אין החלטה כזאת.

ג'מאל זחאלקה: יש החלטה.

ג'מאל זחאלקה: לא הייתה החלטה בהאג?

דוד רותם: לא הייתה החלטה של מה שאתה אומר.

ג'מאל זחאלקה: לא הייתה החלטה שקובעת שההתנחלות היא לא חוקית?

דוד רותם: לא.

ג'מאל זחאלקה: אז מה אתה טוען, שהחוק הבין-לאומי אומר שההתנחלויות חוקיות?

ג'מאל זחאלקה: זאת הטענה שלך?

דוד רותם: כן.

ג'מאל זחאלקה: אתה חושב שהחוק הבין-לאומי ככה?

ג'מאל זחאלקה: העולם?

ג'מאל זחאלקה: אתה היחיד שחושב ככה.

ג'מאל זחאלקה: יש כאן מה שנקרא auto-reference: אתה קובע, אני צודק.

ג'מאל זחאלקה: צד שלישי, כל צד שלישי יגיד: אתה לא צודק.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא תקבע.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא תהיה המחוקק של עצמך.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול להיות השופט של עצמך.

ג'מאל זחאלקה: יש בית-משפט בין-לאומי, והוא קבע שההתנחלויות הן לא חוקיות.

ג'מאל זחאלקה: כל מדינות העולם, ללא יוצא מן הכלל, אומרות שההתנחלויות הן לא חוקיות.

ג'מאל זחאלקה: אני לא שמעתי על מדינה, חוץ ממדינת ישראל.

ג'מאל זחאלקה: אין מדינה אחת.

ג'מאל זחאלקה: אפילו מיקרונזיה לא אומרת שהן חוקיות.

ג'מאל זחאלקה: אז באו האירופים והטילו את הסנקציה – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת ישראל חסון, קולך נשמע עד אלינו.

יצחק וקנין: אפילו הנואם מבולבל.

ישראל חסון: סליחה, ג'מאל.

ג'מאל זחאלקה: ממשלת ישראל מסרבת בעקשנות לפנות התנחלויות, מסרבת אפילו להקפיא התנחלויות, ממשיכה לבנות בהתנחלויות, ממשיכה לייהד את ירושלים המזרחית, ממשיכה לבנות את גדר ההפרדה הגזענית, ועוברת ברגל גסה, בצורה – איך אומרים, עבריין סדרתי.

ג'מאל זחאלקה: פעם אחר פעם אחר פעם הוא עושה אותה עבירה.

ג'מאל זחאלקה: מה עושה העולם?

ג'מאל זחאלקה: עד עכשיו העולם הסתכל.

ג'מאל זחאלקה: לא עשה כלום.

ג'מאל זחאלקה: למה ממשלת ישראל וכל מיני מתנחלים כמוך מקבלים פופולריות ברחוב הישראלי?

ג'מאל זחאלקה: כי עושים את הפשע ולא משלמים מחיר.

ג'מאל זחאלקה: זה משתלם.

ג'מאל זחאלקה: הגיע הזמן שהעולם ישים לזה סוף, ישים סייג.

ג'מאל זחאלקה: יעניש את העבריין.

ג'מאל זחאלקה: מי שעובר על חוק בכל מדינה נקרא עבריין.

ג'מאל זחאלקה: שופטים אותו, מענישים אותו, מרתיעים אותו, מזהירים אותו.

ג'מאל זחאלקה: עד עכשיו ממשלת ישראל נהנתה מכך שהעולם שותק.

ג'מאל זחאלקה: למה העולם שותק?

יצחק וקנין: אם אפשר לסיים.

ג'מאל זחאלקה: למה העולם שותק?

ג'מאל זחאלקה: כי הפלסטינים לא נחשבים.

ג'מאל זחאלקה: הם שייכים למזרח.

ג'מאל זחאלקה: הם לא חלק מאותה אנושות.

ג'מאל זחאלקה: כשאומרים "האנושות" באירופה ובאמריקה מתכוונים לתרבות המערב.

ג'מאל זחאלקה: הגיע הזמן שתהיה ענישה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שכל מי שרוצה שלום, כל מי שרוצה לחסוך בחיי אדם – אני אמשיך לדבר על זה גם אחר כך – צריך לתמוך בהחלטת האיחוד האירופי ולקרוא ליותר.

ג'מאל זחאלקה: זו התחלה.

ג'מאל זחאלקה: זה מעט מדי, מאוחר מדי.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: אני רק אבהיר כמה דברים לגבי דין הרציפות, הבקשות הבאות.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו נדון על כל בקשות הממשלה, שהן ארבע, לגבי דין רציפות, נשמע את הנימוקים ולאחר מכן יסכם את הדיון שר הכלכלה, השר נפתלי בנט.

יצחק וקנין: לאחר מכן נצביע על כל הצעה בנפרד.

יצחק וקנין: [מס' מ/686; "דברי הכנסת", חוב' י"ג, עמ' 1391.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (סיוע לרשות מקומית אחרת בשעת-חירום) (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, הצעת חוק 686.

יצחק וקנין: ההודעה נמסרה ב-20 במאי 2013.

יצחק וקנין: יש כמה מנמקים גם לבקשת הממשלה הזאת להחלת דין הרציפות.

יצחק וקנין: הראשון הוא חבר הכנסת יעקב אשר.

יצחק וקנין: יעקב אשר איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

קריאה: ואחריו?

יצחק וקנין: אין אחריו.

יצחק וקנין: להבדיל, היה צריך לעשות רישום לפני כן.

יצחק וקנין: בחוק הבא נרשמה סיעת ש"ס, אז תוכל לדבר, חבר הכנסת נסים זאב.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הבוקר, בדרכי לירושלים שמעתי ריאיון עם סגן שר החוץ בנושא ההחלטה של האיחוד האירופי בכל מה שקשור להתקשרויות 28 המדינות עם מדינת ישראל והצורך בהחרגת או בהוצאת ההתנחלויות ומי שמתעסק אתן מכל הסכם.

מוחמד ברכה: פשוט לשמוע את הדברים ולחשוב איפה אתה חי, איפה האיש הזה חי.

מוחמד ברכה: אם זה הביטוי של פניה של מדיניות החוץ של מדינת ישראל, אני אומר לכם, מדינת ישראל בבעיה קשה.

מוחמד ברכה: היא בבעיה קשה מכל מיני בחינות, מכל מיני סיבות, אבל אם זה מליץ היושר בפני העולם.

מוחמד ברכה: האיש אומר דברים שלדעתי הם על גבול ההזיה, על גבול החולניות.

מוחמד ברכה: למשל, כשהמראיין שואל אותו, את סגן שר החוץ – בהיעדר שר חוץ, אגב, שר החוץ הוא ראש הממשלה, זאת אומרת, יכול להיות שהוא בחזית הקדמית של מדיניות החוץ.

מוחמד ברכה: כשהמראיין שואל אותו: האם אתה תסכים להקפיא את הבנייה בהתנחלויות, הוא אומר: מה פתאום?

מוחמד ברכה: אנחנו נסכים – אם מה?

מוחמד ברכה: תקשיבו, חברים, למה אתם – הוא מוכן להקפיא את הבנייה בהתנחלויות אם הפלסטינים יפסיקו לבנות בגדה המערבית.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, אני לא יכול – אני לא מוצא מילים.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, עם שלם, שחי באדמתו, חי במולדתו, חי במדינתו העתידית, אמור להפסיק לנשום, להפסיק לחיות, כי הסרטן של ההתנחלויות מבקש לגדול עוד; או הם רוצים לעצור את הגידול שלו.

מוחמד ברכה: אני פשוט תמה על הדברים האלה.

מוחמד ברכה: הדברים האלה משולים לאותו משחק ילדים, ששיחקנו בו הרבה, שמה שלי – לי, ומה שלך – לי ולי, וכל השטויות האלה.

מוחמד ברכה: אבל זה משול בעצם לכך שנציג של העם הפלסטיני יבוא ויגיד: אם אתם מבקשים ככה, אסור לכם לבנות ברעננה, אסור לבנות – או שתיתנו לפלסטינים לבנות יישובים בין רעננה לבין כפר-סבא, אני לא יודע איפה.

מוחמד ברכה: ההחלטה של האיחוד האירופי היא החלטה נכונה.

מוחמד ברכה: היא החלטה מתבקשת על מנת להעמיד את האיזונים הנדרשים בתוך האזור הזה.

מוחמד ברכה: ממשלות ישראל נוהגות כאילו אין לגיטימציה בינלאומית, כאילו אין עם פלסטיני, או שהעם הפלסטיני התאדה.

מוחמד ברכה: כאילו אין קהילה בין-לאומית; כאילו אין החלטות של האו"ם.

מוחמד ברכה: ואז הם נוהגים כבשלהם.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, מתנים לעולם, הם כועסים על העולם.

מוחמד ברכה: סגן שר החוץ כועס על העולם, על אירופה: אם אתם מקבלים החלטה, אז אנחנו לא נחדש את התהליך המדיני.

מוחמד ברכה: כאילו הוא עושה טובה בעצם חידוש התהליך המדיני.

מוחמד ברכה: מה אני אגיד לכם?

מוחמד ברכה: כנראה העם – או הכנסת – העם אינו יודע לאן מובילים אותו מנהיגיו.

מוחמד ברכה: אני חושש, אדוני היושב-ראש, או אני מקווה בעצם, שלהחלטה הזו יהיה המשך, של מדינות אחרות, באזורים שונים בעולם, שיעמידו את ההתנחלויות במקומן הטבעי, כסרטן ממאיר, שיש לעקור אותו, ויש לאפשר לשני העמים לחיות בלי הסרטן הזה.

מוחמד ברכה: ואם מדיניות ההכחשה ומדיניות ההתנכלות, וההתנחלות, וייהוד ירושלים המזרחית יימשכו, העולם לא יקפא על שמריו.

מוחמד ברכה: והעם הפלסטיני לא יקפא על שמריו, והאינתיפאדה העממית בעולם הערבי לא תהיה מוגבלת לתחום המדינה הלאומית פה ושם, אם זה מצרים, סוריה, לוב או היכן שיהיה.

מוחמד ברכה: אני אומר לכם, לאותם אנשים שפשוט צפים או עפים על אותם גלים של התנשאות ושל התעלמות, יכול להיות שיבוא יום, יבוא יום ותתחננו לפתרון הזה של שתי מדינות.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אנחנו מבקשים להביע התנגדות לרצון הממשלה להחיל דין רציפות על הצעת החוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (סיוע לרשות מקומית אחרת בשעת-חירום).

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לשאול, מה יעשו אלה שאין להם רשות מקומית?

ג'מאל זחאלקה: ולא מדובר בעשרה אנשים שגרים על איזו גבעה, אלא על 70,000 אנשים שחיים ביישובים הקרויים כפרים לא מוכרים.

ג'מאל זחאלקה: אין להם רשות מקומית.

ג'מאל זחאלקה: אין להם אפשרות לקבל חשמל.

ג'מאל זחאלקה: מים – בדרך כלל אין, ואם יש, אז רק בטפטוף.

ג'מאל זחאלקה: כמובן, אין בתי-ספר ביישובים האלה.

ג'מאל זחאלקה: אין מוסדות.

ג'מאל זחאלקה: אין כלום.

ג'מאל זחאלקה: והממשלה החלה תוכנית להסדרת התיישבותם.

ג'מאל זחאלקה: חשבנו, לפי השם, שהממשלה באה לדאוג לאנשים, לפתח את היישובים, לסדר אותם, לבנות בתי-ספר, כבישי גישה, לחבר לרשת החשמל, לבנות שם מוסדות של שירותים לציבור.

ג'מאל זחאלקה: מסתבר שהממשלה רוצה לעשות ההפך.

ג'מאל זחאלקה: היא רוצה לעקור אותם מיישוביהם, להפקיע את הקרקעות שלהם ולדחוק אותם אל תוך עיירות עוני.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, לא לעזור לאנשים אלא לעשות את חייהם קשים יותר.

ג'מאל זחאלקה: ואנחנו הבענו התנגדות.

ג'מאל זחאלקה: ואנחנו אפילו טרחנו – כשאני אומר "אנחנו", אני מתכוון לכולם – והכנו תוכנית אלטרנטיבית לתוכנית הממשלה שקרויה "תוכנית פראוור".

ג'מאל זחאלקה: הגשנו אותה לממשלה.

ג'מאל זחאלקה: תגובה?

ג'מאל זחאלקה: אין.

ג'מאל זחאלקה: הצענו לממשלה עשרות פעמים – אני אישית הצעתי את זה בכל מקום, בכל במה: בואו נדבר, בואו נמצא דרך לפתור את הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: אבל הממשלה סירבה, ובחרה להעביר, בקריאה ראשונה עד עכשיו, את החוק הקרוי "חוק פראוור".

ג'מאל זחאלקה: ואז אנחנו החלטנו לממש את זכות המחאה שלנו.

ג'מאל זחאלקה: הכרזנו על שביתה כללית והפגנות בכמה יישובים.

ג'מאל זחאלקה: אני אגיד את זה מפורשות ובצורה הכי ברורה והכי חדה – ואני אומר את זה בערבית, בעברית ובאנגלית, בישיבות סגורות, בישיבות פתוחות, בכל מקום – שהאסטרטגיה שלנו כאזרחים ערבים היא של מאבק ציבורי לא אלים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מתנגדים לאלימות.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו קורבנות של האלימות.

ג'מאל זחאלקה: ועל כן, כאשר הפגנו, כאשר נחסם כביש, לפחות בשני מקרים, המשטרה השתמשה באלימות, בכוחנות, בדורסנות, כדי לפנות את המפגינים.

ג'מאל זחאלקה: הפגנות כאלה היו רבות בארץ.

ג'מאל זחאלקה: היו הפגנות שסגרו את כביש איילון.

ג'מאל זחאלקה: היו הפגנות של עובדים שפוטרו, של עובדי מפעלים שנסגרו.

ג'מאל זחאלקה: היו הפגנות של רשויות מקומיות.

ג'מאל זחאלקה: אלימות כזאת לא ראינו.

ג'מאל זחאלקה: ידידי דב חנין אמר בריאיון לרדיו שיש שתי משטרות – משטרה בתל-אביב ומשטרה בסח'נין.

ג'מאל זחאלקה: ככה אמרו לי שאמרת, אני לא שמעתי אותך.

דב חנין: נכון, נכון, נכון.

ג'מאל זחאלקה: המשטרה, כשהיא מגיעה לסח'נין, היא מחליפה דיסק.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, יש הוראות הפעלה אחרות.

ג'מאל זחאלקה: את ההתנהגות שלה בתל-אביב היא שוכחת בסח'נין.

ג'מאל זחאלקה: בסח'נין יש אלות, יש גז מדמיע, יש מעצרים שרירותיים, יש הארכות מעצר; יש מה שקרוי יד קשה.

ג'מאל זחאלקה: בתל-אביב, כשחוסמים כביש, או במקומות אחרים, מפנים את זה בדרכי נועם.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו, כמובן, המעצרים לא ירתיעו אותנו.

ג'מאל זחאלקה: ההסתה לא תרתיע אותנו.

ג'מאל זחאלקה: ואפילו ההתעלמות של התקשורת הישראלית מההפגנות ומהשביתה הכללית שלנו לא תרתיע אותנו.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו נמשיך במאבק נגד תוכנית פראוור.

ג'מאל זחאלקה: זו זכותנו.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא לשחרור כל האסירים.

ג'מאל זחאלקה: יש נשים מבוגרות – מבוגרות, אני יודע?

ג'מאל זחאלקה: מעל גיל 50 – שנעצרו.

ג'מאל זחאלקה: יש ילדים מתחת לגיל 18 שנעצרו.

ג'מאל זחאלקה: המשטרה תפסה כמה אנשים והכניסה אותם לבית-הסוהר למען יראו וייראו.

ג'מאל זחאלקה: זה בדיוק עונה על ההגדרה של מעצר שרירותי, שהוא אסור על-פי כל דין ועל-פי כל חוק.

ג'מאל זחאלקה: לכן אני אומר שני דברים: מעצרים – קודם כול, לשחרר את האסירים, אבל אני מודיע, שהממשלה תשמע, שאנחנו לא נירתע.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו נמשיך את המאבק עד הפלת תוכנית פראוור וחוק פראוור.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: [מס' מ/620; "דברי הכנסת", חוב' ט"ז, עמ' 2024.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 33), התשע"ב–2011, הצעת חוק 620.

יצחק וקנין: ההודעה נמסרה ב-10 ביוני 2013.

יצחק וקנין: המנמק הראשון – חבר הכנסת אברהם מיכאלי מסיעת ש"ס, ואחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש מסיעת יהדות התורה, ואחריו – דב חנין, ואחריו – ג'מאל זחאלקה יסכם גם את הנושא הזה.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך, חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב בראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, מדובר בחוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 33), שהממשלה העבירה אותו בקריאה ראשונה בזמנו במליאה, ומנסים כרגע להחיל עליו רציפות כדי שאותו חוק יידון פה בקריאה שנייה ושלישית.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, מדובר בתיקון בהמשך לחוק ההסדרים של שנת 2006, והתיקון הזה בעצם תיקן את חוק הגנת הצרכן, התשמ"א–1981, ובעקבות התיקון הקימו את הרשות להגנת הצרכן והסחר ההוגן.

אברהם מיכאלי: בעצם, בעקבות אותו תיקון הממשלה הקימה ועדת היגוי.

אברהם מיכאלי: בוועדת ההיגוי המליצו כמה המלצות לגבי התפיסה והאכיפה של דיני הגנת הצרכן והסחר ההוגן, ועל-פי ההמלצות האלה תכננה הוועדה, או יותר נכון המליצה הוועדה שהרשות החדשה שתקום תנהל את פעילותה.

אברהם מיכאלי: מצד אחד, כולנו בעד חוקים צרכניים, או יותר נכון של הגנת הצרכן, והצרכן הוא חשוף.

אברהם מיכאלי: הצרכן חשוף לניצולים שליליים של גורמים כאלה או אחרים שבאים לשדל אותו להיכנס לעסקאות שהצרכן לא מעוניין בהן, ואז ההשפעה של אותו גורם – והוא לא תמיד גלוי והוא גם הרבה פעמים סמוי – על הצרכן בעצם גורמת לצרכן לבוא ולעשות עסקה בלי שהוא מודע אפילו לשלילי שבעסקה, ואותו גורם לא משכנע אותו בשום דבר חיובי, אלא אפילו מפחיד אותו בצורה נסתרת או אפילו מנסה להפעיל עליו השפעות שליליות כאלה או אחרות, ואז הצרכן נאלץ להיכנס לעסקה שהוא לא כל כך רצה בה, או יותר נכון, אם הוא היה מודע לכל השיקולים של השלילה שבדבר הוא לא היה נכנס לאותה עסקה.

אברהם מיכאלי: אז מצד אחד אנחנו אומרים: למה לא?

אברהם מיכאלי: למה לא לחזק ולגבות רשות חדשה, שעל-פי החוק היא אמורה לקום, שהיא תבוא ותגן על הצרכנים?

אברהם מיכאלי: אבל, אדוני היושב-ראש, אנחנו יודעים כמה הדברים האלה על הנייר הם מצוינים, כמה הדברים האלה, שבאים ומיטיבים עם הצרכן בחוקים כאלה, יכולים גם לעשות הפוך על הפוך.

אברהם מיכאלי: מי שמכיר כבר ניהול של רשויות ממלכתיות כאלה או אחרות שקמו – כשהן מגיעות בסוף לביצוע הסמכויות שלהן, לצערנו לא רק שהן לא מבצעות את הסמכויות, אלא בסוף גם אפילו מרוב אי-עשייה הן גם גורמות נזק.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב בראש, אתה מכיר מצוין תחום אחד: רש"א – רשות לשיקום האסיר.

אברהם מיכאלי: זו אחת הרשויות שכולם בבניין הזה שמחו בזמנו שהקימו אותה וקיוו וציפו ממנה, מהרשות לשיקום האסיר, שהיא תבוא ותתעסק בשיקום.

אברהם מיכאלי: במקום להתעסק בשיקום, לצערנו, בסוף השאירו אותם ככלי ריק.

אברהם מיכאלי: לא העבירו להם תקציבים.

אברהם מיכאלי: אנחנו, אדוני היושב בראש, בשתי הקדנציות האחרונות, ואתה היית בזמנך גם סגן שר שהיה ממונה על הקשר הזה עם הרשות או טיפוח הנושא של שיקום אסירים – לדעתנו, זה באמת אחד התחומים החשובים, האנושיים והחברתיים ביותר שהממשלה הייתה צריכה בשמחה רבה לעסוק בזה.

אברהם מיכאלי: אבל, לצערנו, לא רק שרוקנו את הרשות מתקציבים מינימליסטיים ביותר שהיו, אלא בסוף הגיעו למצב שהרשות לא יכלה לעשות כלום.

אברהם מיכאלי: מצד אחד, אנחנו מכירים את הרצון של הממשלה לבוא ולהצהיר בהצהרות: רשות כזו או אחרת שאנחנו מקימים – הרשות הזאת יכולה לבוא ולהגן על האזרחים.

אברהם מיכאלי: אבל, בפועל, כמו שאמרתי עכשיו דוגמה אחת, של רש"א, שהיא בעצם דוגמה שלילית וכישלון של ממשלה איך לנהל דברים באמצעות הרשות, כך עלולים להיות פה גופים כאלה חדשים שקמים ונותנים להם על-פי ועדות היגוי סמכויות כאלה ואחרות, ובסוף מגיעים לאותו דבר, כפי שלצערנו אנחנו היום יודעים שהממשלה החדשה ושר האוצר, שבעצם מכר לציבור את אותן מהפכות שהוא הולך לחולל בתחום החברתי והוא נישא על גלי המחאה החברתית לפני כשנתיים, שבימים האלה מציינים אותה – לצערנו, אנשים בסוף גילו שהנשיאה על כפיים היא רק נשיאה לשווא ולהשתמש במהפכה חברתית לשווא.

אברהם מיכאלי: החוקים שהממשלה מנסה כרגע לקדם, לצערנו, הם באותו כיוון.

אברהם מיכאלי: אנחנו תמיד-תמיד נבחן את ההתקדמות של החוקים האלה באופן ענייני, ולא נתנגד באופן אוטומטי.

אברהם מיכאלי: אבל בנוסח שכרגע זה מוצע, אני מתנגד.

אברהם מיכאלי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת פרוש, גם לך חמש דקות.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו מתבקשים היום על-ידי הממשלה להחיל דין רציפות על הצעת החוק של הגנת הצרכן.

מאיר פרוש: אני חושב שטוב שאנחנו בינינו נדבר על עצם החשיבות, ואני חושב שיש בזה חשיבות רבה כאשר אנחנו מדברים על כך שיש צורך וגם חשוב לשמור על רציפות.

מאיר פרוש: חשוב גם לדבר על המושג רציפות.

מאיר פרוש: אנחנו לא פעם מזכירים את העניין של רציפות שלטונית, וחשוב לנו גם שתהיה רציפות שלטונית, דהיינו אנחנו מאוד מאוד מבקשים שכאשר אתה מסכם עם ממשלה אחת – גם אם יש בחירות ואחר כך אתה נמצא עם ממשלה אחרת, אתה מגיע עם הטענה: סליחה, יש רציפות שלטונית.

מאיר פרוש: לא יכול להיות מצב שממשלה מסכמת אתך דברים ואחר כך בא מישהו אחר ואומר: אני חוזר בי.

מאיר פרוש: מה גם שהממשלה הפעם מדברת על חוק שמתאים גם למה שאני מבקש לומר, וזה חוק הגנת הצרכן.

מאיר פרוש: זאת אומרת, הצרכן צריך משהו, והוא מבקש הגנה.

מאיר פרוש: הוא מבקש שיגנו עליו.

מאיר פרוש: איך קוראים לזה?

מאיר פרוש: מטרת הצעת החוק להעמיד לרשות להגנת הצרכן והסחר ההוגן סמכויות אכיפה ופיקוח.

מאיר פרוש: אני אומר שגם את המושג רציפות חשוב שנשנן לעצמנו ונאמר: נכון, צריך רציפות, וגם כאשר אדם צורך משהו ומסכמים אתו משהו ונותנים לו משהו, לא יכול להיות שאחר כך יעשו ממנו צחוק.

מאיר פרוש: אני רוצה לדבר על הרציפות שבעצם אנחנו מתעסקים בה ובאחרונה יותר ויותר.

מאיר פרוש: אני חוזר על זה ואני מספר ואני אומר שהסוכנות היהודית בימים ההם, הרבה לפני 1948, תש"ח, ביקשה לקבל הכרה שהיא זו שמייצגת את העם היהודי.

מאיר פרוש: זה היה חשוב לה כדי שהיא תהיה המייצגת, ואז היא גם תקבל את מה שהיא ביקשה לקבל כמייצגת העם, ואז היא באה עם הדרישה להקים מדינה.

מאיר פרוש: הסוכנות נדרשה על-ידי האומות המאוחדות להביא הסכמות מהארגונים היהודיים שפעלו בארץ-ישראל.

מאיר פרוש: דהיינו, מי אומר שהסוכנות היהודית היא זו שצריכה ושהיא זו שתייצג את העם היהודי?

מאיר פרוש: שתביא הסכמות מיתר הארגונים.

מאיר פרוש: בין השאר, הם התבקשו גם להביא הסכמה מאגודת ישראל שפעלה כאן בארץ-ישראל.

מאיר פרוש: היא גם נתפסה כמייצגת האורתודוקסיה.

מאיר פרוש: זאת אומרת, אף שהיא הייתה אולי כאן בארץ-ישראל מיעוט, את האמונה הדתית היא ייצגה, והיא גם הייתה ייצוג של תנועה עולמית אורתודוקסית.

מאיר פרוש: לכן ביקשו מהם שיביאו אישור, כלומר שהסוכנות תביא אישור מאגודת ישראל שהיא מסכימה שהם אכן מייצגים.

מאיר פרוש: אגודת ישראל לא רצתה לתת הסכמה.

מאיר פרוש: למה שתיתן לציונים – במושגים ובשיטה שלהם הציונים היו: היה יהודי בביתך וגוי באוהליך; זאת אומרת, אתה יכול – היה יהודי באוהליך וגוי בצאתך.

מאיר פרוש: ודאי שאגודת ישראל לא יכלה לתת את ההסכמה על זה.

מאיר פרוש: ואז התנהלו משאים-ומתנים בין ראשי התנועה הציונית וראשי אגודת ישראל.

מאיר פרוש: בסוף זה התמקד בארבעה נושאים שאנחנו מכירים אותם ממסמך הסטטוס-קוו, שמדבר על נישואין וגירושין על-פי ההלכה, שבת יהיה יום המנוחה השבועי, כשרות במוסדות ממלכתיים, וכמובן החינוך, שכל אחד יוכל לחנך את ילדיו לפי מצפונו; וממש חודשים ספורים לפני הקמת המדינה, אדוני היושב-ראש, גם סוכם על פטור לבנות דתיות שלא ילכו לשרת, מכיוון שזה פוגע במצפון שלהן, וגם היה הסדר על בני ישיבות.

יצחק וקנין: אתה יודע שהמספר 400 מזכיר דברים, אתה יודע.

מאיר פרוש: קו 400?

מאיר פרוש: קו 300 היה.

יצחק וקנין: לא.

יצחק וקנין: 400.

יצחק וקנין: 400, בכלל.

יעקב מרגי: 400 שקל כסף – – –

יצחק וקנין: כתוב: והנה עשו בא וארבע מאות איש עמו.

יצחק וקנין: ואצל אליהו הנביא, נביאי הבעל.

מאיר פרוש: אני לא מדבר על עשו – –

יצחק וקנין: כך כתוב.

מאיר פרוש: – – אני מדבר על אחינו היהודים.

יצחק וקנין: לא לא, אני לא התכוונתי.

יצחק וקנין: המספר 400 – –

מאיר פרוש: מנסים לומר לנו – – –

יצחק וקנין: – – המספר 400, יש לו משמעות – –

מאיר פרוש: מנסים לומר לנו – 400, כאילו, היו רק 400 – –

יצחק וקנין: – – לא טובה.

מאיר פרוש: – – זה לא נכון.

מאיר פרוש: זה שקר.

מאיר פרוש: לא היה 400, היה הרבה יותר.

מאיר פרוש: אבל, למה אומרים 400?

מאיר פרוש: ולכן אני בא מעל במה זו ואומר: כאשר הממשלה מבקשת היום להחיל רציפות, אנחנו מבקשים ממנה: תמשיכו עם הרציפות, עם ההבטחה השלטונית שנתתם אז, בשעתכם, שייתנו לבני ישיבות לשבת ללמוד, מי שתורתו אומנותו.

מאיר פרוש: לא סתם לבקש דיחוי לבני ישיבות.

מאיר פרוש: מי שיושב ולומד, ורק לומד, הוא יהיה זכאי לקבל את הדיחוי.

מאיר פרוש: והממשלה הזו, 65 שנים שמרה על ההבטחה השלטונית הזו, שמרה על הרציפות השלטונית הזו.

מאיר פרוש: והיום, פנים חדשות, פוליטיקה חדשה, אני לא יודע מה.

מאיר פרוש: אנחנו פונים לכל אלה שחברו יחד לפגוע בבני הישיבות, אנא תחזרו בכם.

מאיר פרוש: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר פרוש.

יצחק וקנין: אחריו יעלה חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: אתה יודע, חבר הכנסת מאיר פרוש, יש, אבל, איזה אור בקצה המנהרה, כי "אליהו הנביא זכור לטוב", בגימטריה זה 400.

יצחק וקנין: אדוני.

אריאל אטיאס: – – –

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אמש צוין יום תשעה באב, ויום תשעה באב – –

מאיר פרוש: לא רק אמש.

דב חנין: – – מצוין כיום שבו אמורים לעשות איזשהו חשבון נפש ואיזשהו מבט חודר על החברה שלנו ועל המקום שבו אנחנו נמצאים, גם כדי להפיק לקחים ממה שהיה בעבר.

דב חנין: בית-המקדש השני חרב, כך אנחנו למדים, בגלל קנאות וקנאים, שלקחו את עם ישראל לעימות שלא היה אפשר לנצח בו.

יצחק וקנין: איך קראו להם?

יצחק וקנין: הבריונים.

דב חנין: כן, הסיקריקים, הבריונים.

דב חנין: והם הובילו את עם ישראל למערכה איומה, קשה, אפילו אפשר להגיד, הירואית.

דב חנין: הירואית.

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת חנין, מי הכי קרוב אליהם בכנסת?

דב חנין: נראה לי שיושבים פה על ספסל הממשלה נציגים נאמנים; אם כי יש הבדל אחד, חבר הכנסת זחאלקה, אם כבר שאלת.

דב חנין: יש הבדל אחד בכל זאת, והוא דווקא לטובתם של אלה מלפני 2,000 שנה, כי הם לפחות נלחמו על עצמאותם, הם לא נלחמו כדי לכבוש מישהו אחר.

דב חנין: הבעיה שלהם הייתה שהם נלחמו מלחמה חסרת סיכוי, והם הובילו את העם בנתיב שהוא חסר סיכוי, והנתיב הזה בסופו של דבר הוביל למצדה.

דב חנין: ואנחנו, יותר מ-2,000 שנים לאחר מכן – – –

אורי מקלב: יש כן דמיון – – – מבחינתך.

אורי מקלב: המלחמה שלהם הייתה כדי שלא יעשו שלום.

אורי מקלב: הם עמדו על כך, הם חששו שהולכים לעשות שלום והבנות עם האויב, לכן הם שרפו את הכול, והם אלה שעשו – – –

ג'מאל זחאלקה: הם סובלים מ"פיספוביה", כמו כמה מחברי הממשלה – – –

אורי מקלב: – – – זה היה הבעיה של הסיקריקים – – –

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו אמורים ללמוד משהו מלקחי ההיסטוריה, לפחות אמורים ללמוד את הלקח הזה, שאנחנו לא צריכים ללכת בעיניים פקוחות בדרך שמובילה למצדה.

דב חנין: אבל זה בדיוק מה שהממשלה הנוכחית עושה.

דב חנין: זה בדיוק מה שהממשלה הנוכחית עושה – בעיניים פקוחות מובילה את העם בישראל למצדה.

דב חנין: אני קורא שהיום סגן שר החוץ, שכנראה כבר אין לו הרבה, חבר הכנסת זחאלקה, במה להתעסק בענייני החוץ, כי כנראה אין הרבה מדינות שכל כך רוצות לדבר אתו, אז הוא פשוט התפנה ממשימותיו הרבות בתחום החוץ והחליט לעלות להר-הבית כדי לחרחר עוד מהומה אחת, לייצר עוד עימות אחד, להצית עוד תבערה אחת.

דב חנין: ועמיתי חברי הכנסת, אנחנו צריכים לזכור ביום הזה שהיהדות ההיסטורית נבנתה לא מתוך הזיקה וההתחברות לבית-המקדש אלא דווקא מתוך הפרידה הנחושה מבית-המקדש.

דב חנין: מי שייסד את היהדות בעקבות החורבן היה רבן יוחנן בן זכאי, שידע דווקא לצאת מירושלים שבמצור, ידע להיפרד גם מבית-המקדש וגם מירושלים, וביקש את יבנה וכל חכמיה.

דב חנין: מזה נבנה העולם – – –

יצחק וקנין: אתה יודע שהדרך היחידה שלו לצאת הייתה דרך ארון מתים.

דב חנין: אכן.

דב חנין: ואני מקווה שלא זו תהיה הדרך של כולנו לצאת, בתוך ארונות מתים.

דב חנין: אבל, אדוני היושב-ראש, אנחנו צריכים את הלקח הזה ללמוד.

דב חנין: אני מסתכל בצער ובדאגה על אנשים שאמורים להכיר את המסורת הזאת, אפילו טוענים שהם ממשיכים אותה, אבל נטשו לגמרי את הדרך של רבן יוחנן בן זכאי, נטשו לגמרי את הדרך של איזושהי הבנה ריאלית ואמיתית של מצב הדברים, מתנגשים בעולם ברוח שמחה ואופטימית.

דב חנין: דובר כאן קודם, לפני, על ההחלטה החשובה של האיחוד האירופי, החלטה שמבחינה בין ההתנחלויות לבין מדינת ישראל ואומרת באופן ברור: מדינת ישראל היא מדינה לגיטימית בשטחים שלה, בשטחים שבהם היא קיימת והייתה קיימת, בשטחים של גבולות 1967, בשטחים האלה ישראל בהחלט – –

יצחק וקנין: נא לסכם.

דב חנין: – – מקובלת בתוך קהילת האומות.

דב חנין: מעבר לשטחים האלה, מעבר לשטחים האלה מתנהל כיבוש.

דב חנין: הכיבוש הוא בלתי חוקי, הוא בלתי חוקי לפי המשפט הבין-לאומי, ההתנחלויות הן עבירה על החוק הבין-לאומי, ומדינות העולם לא רוצות לשתף פעולה עם עבירות כאלה.

דב חנין: זו עמדתן של מדינות אירופה, אבל זו לא רק עמדתן של מדינות אירופה, זו עמדתה – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

דב חנין: יש לי עוד חצי דקה, אדוני.

דב חנין: – – אבל זו עמדתה של הקהילה הבין-לאומית בכללותה.

יצחק וקנין: לא שמתי לב.

דב חנין: סליחה.

דב חנין: זו עמדתה של הקהילה הבין-לאומית בכללותה, ולכן מי שמתעקש להתעלם מהעולם, מי שמתעקש לומר שהעולם לא רלוונטי, מי שמתעקש לספר לנו שהעולם מנותק מהמציאות בעולם, הוא בעצמו מנותק מהמציאות בעולם, הוא בעצמו מנותק מהמציאות, הוא בעצמו זה שמוביל את העם בישראל ואת עמי האזור הזה לאסון של מצדה נוספת, במקום לחיים ולעתיד.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת – בינתיים, עד שהוא יגיע לדוכן.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק גלי צה"ל – שידורי רדיו של צבא הגנה לישראל (שידורי חסות ותשדירי שירות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 5), התשע"ג–2013, שהחזירה ועדת הכלכלה.

נאזם בדר: מסקנות הוועדה לענייני ביקורת המדינה בעקבות דיון מהיר בהצעה שהעלו חברי הכנסת איתן כבל, רות קלדרון וישראל אייכלר בנושא: אי-סדרים ברשות השידור.

נאזם בדר: הודעה זו באה במקום הודעה קודמת שמסרתי, בשל תאריך שגוי.

נאזם בדר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, חמש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: אתה אחרון המנמקים בהודעת הממשלה הזו.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, אני רוצה להביע את התנגדותה של סיעת בל"ד לרצון הממשלה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הגנת הצרכן – אני לא יודע אם אומרים צרכן או צרכּן; שמעתי לכאן ולכאן.

קריאה: בחי"ת או בכ"ף?

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה דווקא לצאת להגנתו של הצרכן האירופי – ואני פגשתי אנשים באירופה, רבים.

ג'מאל זחאלקה: זכותו של אותו צרכן כלפי ממשלתו וכלפי האיחוד האירופי לדעת אם מוצר מסוים נעשה במקום שבו מתבצע פשע או ניצול של משאבים או של בני-אדם; דבר שהוא לא רוצה בו.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אם חלק גדול מהאנשים באירופה, אני חושב שמרבית הציבור האירופי, לא ירצה לקנות מוצר שיוצר בהתנחלויות, זכותו לדעת שאותו מוצר יוצר בהתנחלויות.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שגם חלק גדול מהציבור בישראל לא רוצה לקנות מוצרים שיוצרו בהתנחלויות.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהסימון הזה והעלאת הנושא לסדר-היום, שמוצרים אלה ואלה יוצרו בהתנחלויות או כספים אלה ואלה נוצלו כדי לקדם את מפעל ההתנחלות – אז זכותן של מדינת אירופה; הן לא רוצות.

ג'מאל זחאלקה: מה שנעשה, הסנקציה הזאת שהופעלה נגד ההתנחלויות, היא בבחינת – לדעתי, אני אומר את זה שוב – מעט מדי ומאוחר מדי.

ג'מאל זחאלקה: ההתנחלויות הפכו מדבר, איזשהו "מכשול" – מה שנקרא בזמנו – לשלום ולהסדר, הפכו לעניין עיקרי.

ג'מאל זחאלקה: למתנחלים יש כוח פוליטי אדיר בממשלה.

ג'מאל זחאלקה: רוב הממשלה, או שהם מתנחלים או שהם נציגי המתנחלים.

ג'מאל זחאלקה: הם פשוט השתלטו על הפוליטיקה, הם קובעים.

ג'מאל זחאלקה: הם הציבור הפוליטי הכי חזק בישראל, וכל שר בממשלה עושה להם חשבון יותר מלכל ציבור אחר.

ג'מאל זחאלקה: וכמובן, התקשורת והממשלה וכולם מגויסים להגנת מפעל ההתנחלות.

ג'מאל זחאלקה: לכן, מה שעשתה אירופה זה צעד קטן, מבויש, שאני מקווה שהוא יילקח בתור משל.

ג'מאל זחאלקה: כי אני שמעתי שרים בממשלה אומרים – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

ג'מאל זחאלקה: – – ההשפעה היא לא כל כך גדולה.

ג'מאל זחאלקה: אני מקווה שלפחות האזהרה תהיה גדולה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: [מס' מ/715; "דברי הכנסת", חוב' י"ז, עמ' 2262.]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להודעה האחרונה של הממשלה, בקשתה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק (תיקון מס' 7), התשע"ב–2012, הצעת חוק 715.

יצחק וקנין: ההודעה נמסרה ב-17 ביוני 2013.

יצחק וקנין: ראשון המנמקים – חבר הכנסת נסים זאב.

קריאה: זה נדיר מאוד שהוא – – –

אורי מקלב: הוא בוועדת חינוך.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: אם הוא ייכנס אני אאפשר לו.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך, חבר הכנסת מקלב.

יצחק וקנין: אם נסים זאב לא יהיה, אאפשר לדב חנין מייד.

יצחק וקנין: חמש דקות.

יצחק וקנין: אתה חותם לנו את כל הודעות הרציפות היום.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, אבל זה קורה כשמאשרים דיונים בוועדות בזמן דיוני המליאה, וחבר הכנסת נסים זאב נמצא שם, בוועדת החינוך, ולכן הוא לא יכול להיות.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, הצעת רציפות להצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק על מוצרי טבק – מסבירים במטרת החוק, ואני מצטט שורה אחת מתוך מטרת הצעת החוק: אנחנו נגביל את הפרסום, מכיוון שאיסור מקיף על פרסומת חשוב במיוחד כדי להגן על הילדים והצעירים מהשפעת הפרסומת המייצרת תדמית חיובית ומושכת לעישון.

אורי מקלב: אנחנו מבקשים להגביל את הפרסומת לילדים כדי שהם לא ייחשפו לפרסומות שמעודדות עישון.

אורי מקלב: יש אצל חכמים, אומרים שיש ביניהם מחלוקת – מה גורם לכך שאנחנו רבים עם העכבר או מאשימים את העכבר שנכנס למטבח וכרסם באוכל או במוצרי מזון אחרים.

אורי מקלב: אנחנו מאשימים את העכבר, ומה אנחנו אומרים?

אורי מקלב: שהעכבר אשם בזה שהוא עכשיו כרסם ועשה חור וקלקל את המאכלים.

אורי מקלב: חכמים שואלים: האם עכברא גנב או חורא גנב?

אורי מקלב: מה הפירוש?

אורי מקלב: האם העכבר אשם בזה שהוא כרסם, שהוא נכנס למטבח?

אורי מקלב: אומרים: לא, לא העכבר אשם.

אורי מקלב: אל תאשים את העכבר.

אורי מקלב: תאשים את החור.

אורי מקלב: אתה לא סתמת את החור והוא יכול להיכנס למטבח.

אורי מקלב: אתה אשם בזה שלא סתמת את החור.

אורי מקלב: אנחנו, במקום להתמודד בצורה אמיתית עם בעיות של חשיפה לפרסומת ולהשפעה, אנחנו מחוקקים חוק לאסור – בזמן שאנחנו בעצם צריכים לאסור ולהגביל את היכולת של ילדים להיחשף לפרסומים כאלה ולפרסומים אחרים, הרבה יותר גרועים.

אורי מקלב: מכיוון שאנחנו, לאורך הקדנציה הקודמת, וגם עכשיו, בבקשות וחקיקות שימנעו מילדים להיות חשופים לפרסומות שפוגעות מאוד בחינוך של הילדים, לחשיפה של תכנים שאינם הולמים באינטרנט, אנחנו נבלמים – לא נותנים לחוקק ולתקן שום תקנות בעניין הזה.

אורי מקלב: לא זו אף זו, צריך להסביר שהממשלה – אנחנו תומכים בחוק הזה – מחוקקת את החוק הזה בגלל חיובים בין-לאומיים, כשמחוץ למדינת ישראל מכריחים אותה, למדינת ישראל אין ברירה, וכשזה שמגיע לעצמה, לחוקק וקצת ולהגביל את עצמה, שם אנחנו רואים חדלות אישים, שם אנחנו רואים קרירות, שם אנחנו רואים אי-אכפתיות ואדישות.

אורי מקלב: הנושא שאני העליתי לפני כשנה, שגם כשהורה מבקש למנוע מהילד שלו להיות חשוף לאינטרנט הוא חשוף.

אורי מקלב: הגם שהוא חוסם את זה אצלו בבית, אותו ילד, אותו ילד צעיר, ממשיך להיות חשוף על-ידי כך שהוא יכול על-ידי הסביבה והמרחב הציבורי, שיש בו אפשרות לגלוש מכל מחשב לאינטרנט הכללי, או שהוא עומד בחוג למטה עם הפלאפון שלו, או שאפילו מתוך הבית, כשלשכן יש אינטרנט, ואינטרנט לא מוגן.

אורי מקלב: אותו ילד נחשף, גם ללא אפשרות שההורה יכול באמת לעקוב אחרי זה ולמנוע זאת.

אורי מקלב: אנחנו ביקשנו בקשה מאוד קלה: מה שתעשו, תעשו דבר מאוד פשוט, תבקשו שכל גולש יהיה לו קוד, גם אחד שיש לו אינטרנט – שיגלוש.

אורי מקלב: ברגע שהוא גולש עם קוד, מי שאין לו הקוד לא יכול לגלוש, וממילא אתה באמת מאפשר למנוע פגעים לא פחות חמורים מהחשיפה לפרסומת של סיגריות, שאנחנו בכלל לא מזלזלים בה.

אורי מקלב: אבל אם אנחנו מדברים רק על זה, על פגיעות בנפש, אנחנו מדברים גם על פגיעות בגוף, בשאלות חיים, ואנחנו עדים, לצערנו, באחרונה, יום אחר יום, שילדים נשכחים על-ידי ההורים במכונית ומוצאים את מותם בעקבות שכחת האב.

אורי מקלב: הצעת חוק שהוצעה כאן בכנסת בקדנציה הקודמת וגם פעולות שנעשו גם בקדנציה הזו נמנעות על-ידי משרד התחבורה, בחיוב להתקין חיישנים כאלה ואחרים שימנעו את הדבר הזה.

אורי מקלב: שאלה הרבה יותר חשובה, שאלת חיים, של סכנת חיים, שאלה של פיקוח נפש, שאלה של – נמצאים אצלנו, לפתחנו, יום-יום, לצערנו, ועל זה יש אדישות, שום דבר לא נעשה.

אורי מקלב: אין תקינה, יש תשובה שאין תקינה לחיישן.

אורי מקלב: אני – – –

יצחק וקנין: גדול המחטיאו מהורגו.

אורי מקלב: אבל כאן אתה גם מונע ממנו.

אורי מקלב: אני רוצה ואני בא ואני יוזם חקיקות כאלה, ואחרים שגם יוזמים כדי למנוע, כדי להציל ואולי למנוע בכלל, באופן כללי, ואם כן כמעט באופן כללי, למנוע מקרים כאלה, שם אנחנו רואים שאין חקיקה, אין תמיכת ממשלה.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אורי מקלב: אני גם מחבר את זה לאותה הצעת חוק שדנו בה ב-2 ביולי בוועדת הכלכלה, ויש לי כאן הפרוטוקול, אני מפנה כל אחד, איך אנחנו מזהירים את הממשלה שבעקבות העיכובים שלה לחוק חיישן רוורסים – 15 ילדים כל שנה נהרגים מנסיעה לאחור, 15 ילדים, במגזר הערבי רובם, והחוק הזה מתעכב כבר שנתיים ימים מפני שעדיין אין תקינה.

אורי מקלב: כל שנה 15 ילדים נהרגים ועדיין אין תקינה, לא לחיישן כזה ולא לחיישן כזה מפני שאולי יהיה חיישן שלא עומד בתקנים ואז יבואו ויאשימו את משרד התחבורה.

אורי מקלב: אולי יהיה אחוז כזה, אבל מנגד אנחנו רואים באופן מוחשי שנהרגים ילדים.

אורי מקלב: שום דבר לא אכפת.

אורי מקלב: בגלל זה אתה לא תובע אף אחד.

אורי מקלב: על זה אין חוק, הצעת חוק לא – מכיוון שאין תקינה בין-לאומית.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש – –

יצחק וקנין: תודה.

אורי מקלב: – – וביררנו איך זה שאין תקינה בין-לאומית.

אורי מקלב: נכון, אנחנו בארץ-ישראל שונים, בארץ-ישראל יש יותר ילדים, יש באמת מקומות חנייה פחות מוסדרים, אנשים גרים בכפרים, המרחבים יותר צפופים.

יצחק וקנין: נא לסכם.

אורי מקלב: לכן, אדוני היושב-ראש, הגם שאנחנו תומכים בהצעת החוק הזו, אנחנו מעוררים את הממשלה וזועקים, ושלא נהיה זועקים על שעבר, יש עוד דברים חשובים מאוד לעשות כדי למנוע נזקים לילדים בין בנפש ובין בגוף.

אורי מקלב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – אחרון הדוברים.

יצחק וקנין: מייד אחר כך, השר נפתלי בנט, שר הכלכלה, יסכם את הדיון ונעבור להצבעות.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך, חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, שלשום התקיים אירוע מאוד משמעותי בישראל, ומדהים אותי לחשוב עד כמה הוא עבר כמעט ללא התייחסות, לא רק בתקשורת אלא גם כאן אצלנו בכנסת.

דב חנין: הציבור הערבי בישראל, המיעוט הלאומי של קרוב ל-20% מאזרחי ישראל, הכריז על שביתה כללית.

דב חנין: שביתה כללית שהתקיימה בכל ריכוזי האוכלוסייה הערבית, בערים, בשכונות בערים המעורבות, בכפרים, באזורי האוכלוסייה הבדואית בנגב; שביתה כללית שהיא צעד של אזהרה לחברה הישראלית, צעד של קריאה אחרונה לממשלת ישראל להימנע מקידומה של תוכנית פראוור שמאיימת על 40,000 אזרחים בישראל בגירוש מכפריהם, בהריסת בתיהם.

דב חנין: ושביתה כללית כזאת, אדוני היושב-ראש, היא משהו שאיננו שגרתי, איננו קורה אחת לשבוע, אחת לחודש, או אפילו אחת לשנה.

דב חנין: וחבל, מצער, מקומם, שכזה מהלך ציבורי משמעותי לא זוכה להתייחסות, לא זוכה להתייחסות ציבורית, לא זוכה להתייחסות תקשורתית, ומצער במיוחד, לא זוכה להתייחסות רצינית כאן בכנסת, כי הקריאה הזו של הציבור הגדול הזה, של האזרחים הערבים בישראל, הייתה צריכה להדהד גם כאן ולהביא גם כאן לחשיבה מחודשת בסוגיית אותו חוק שמתיימר כאילו לתת פתרון אבל הוא בעצמו מהווה החרפה מאוד קיצונית של הבעיה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לנצל את ההזדמנות כדי לומר מכאן לציבור האזרחים הערבים בארץ: אתם לא לבד במאבק הזה.

דב חנין: אנשי מצפון יהודים, אנשי מצפון בכלל, יעמדו לצדכם, כי אנחנו לא נאפשר שיתייחסו לאזרחים הערבים הבדואים בנגב כמו שהתייחסו לפני 150 שנה לאינדיאנים בארצות-הברית.

דב חנין: זה לא יקרה וזה לא יעבור.

דב חנין: וזה לא יקרה וזה לא יעבור לא רק בזכות התגייסות רחבה של האוכלוסייה הערבית בתוך ישראל, זה לא יקרה ולא יעבור בזכות התגייסות נוספת של אנשי מצפון בישראל, מחוץ לישראל.

דב חנין: דברים כאלה לא יכולים להתרחש במאה ה-21.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני גם רוצה לנצל את ההזדמנות כדי להמשיך דברים נכונים וחשובים שאמר פה חבר הכנסת זחאלקה קודם.

דב חנין: לא ייתכן שהמשטרה תנהג איפה ואיפה, לא ייתכן שהמשטרה, שהיא יודעת, וטוב שהיא יודעת, להכיל הפגנות מחאה בתל-אביב כשהן קורות, ולפעמים הן קורות בלי תיאום עם המשטרה, כי לא כל פעם המחאה יכולה להמתין עד לתיאום עם המשטרה, ולפעמים היא מביאה לחסימה של צירים – הנה, רק במוצאי השבת האחרונה נחסמו נתיבי-איילון בגוש-דן.

דב חנין: נתיבי-איילון זה עורק תחבורה אולי הכי רגיש – נחסמו לזמן לא קצר על-ידי מאות מפגינים שהגיעו לשם כדי להביע את התנגדותם, את כעסם.

דב חנין: זה חלק מהאיזונים שצריכים לאפיין חברה דמוקרטית.

דב חנין: כבישים משמשים בין היתר לפעמים גם למפגינים, גם זה.

דב חנין: אבל כאשר אותו דבר קורה ליד יישוב ערבי, אני מבין ליד אום-אלפחם – – –

ג'מאל זחאלקה: ליד סח'נין.

דב חנין: גם ליד סח'נין וגם ליד אום-אלפחם, וכאשר זה קורה בצומת יובלים, ליד סח'נין, המשטרה בוחרת להגיב בעוצמה, בכוח, בכוחניות – מעצרים, סכנה לביטחון הציבור.

דב חנין: מה זה הדבר הזה?

דב חנין: הפעולה הזו של המשטרה היא בעצמה הסכנה לביטחון הציבור, כי הציבור הוא גם ציבור המפגינים שבא להביע את התנגדותו, את מחאתו, את כעסו, ורוצה להביע את זה בכלים שמקובלים בחברה דמוקרטית, בהפגנות.

דב חנין: מה יותר מקובל?

דב חנין: מה יותר נכון?

דב חנין: מה יותר ראוי מזה?

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אי-אפשר לעבור לסדר-היום על ההתנהלות הזאת, אי-אפשר לעבור לסדר-היום על כך שבישראל חירותם של אזרחים ערבים לא מוכרת – –

יצחק וקנין: נא לסכם.

דב חנין: – – לא מקובלת ולא מוגנת.

דב חנין: אם אין חופש, אין חופש, ואם אין חירות למחאת האזרחים הערבים, אין חירות למחאה.

דב חנין: ולכן, אדוני היושב-ראש, מעל הבמה הזו אני רוצה להביע את מחאתי ומחאתנו גם על האטימות, על סגירת האוזניים, על עצימת העיניים, ההתעלמות מהמחאה הציבורית, וגם על הצד השני שלה, ההתנהלות הכוחנית, הבריונית, המיותרת והמזיקה של משטרת ישראל מול המחאה הלגיטימית הזאת.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: אחרון המנמקים – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: גם לך – חמש דקות.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בעניין דין רציפות על חוק שאוסר פרסומת על טבק אין לי הרבה מה להגיד, אבל יש עניין אחר שאני רוצה להעלות והוא השביתה הכללית שהייתה ביום שני והמעצרים שנמשכים עד היום.

ג'מאל זחאלקה: אני כל הזמן מקבל דיווחים שהמשטרה, במקום להרגיע את הרוחות, במקום לשחרר את אלה שנעצרו בצורה שרירותית, היא פשוט עוצרת יותר ויותר אנשים.

ג'מאל זחאלקה: היום עצרו את חבר הלשכה הפוליטית של בל"ד, ידידי מוראד חדאד.

ג'מאל זחאלקה: באו שלוש ניידות אליו הביתה כאילו הוא עבריין נמלט, אף שיכלו לעשות את זה בטלפון.

ג'מאל זחאלקה: כשהוא שמע על זה, אחר כך הוא בא בעצמו למשטרה.

ג'מאל זחאלקה: ניהלו חקירה אתו ועם אחרים, והמעצרים נמשכים.

ג'מאל זחאלקה: ברור שמישהו קיבל החלטה לנסות להפחיד, לנסות להרתיע, ואני מודיע כאן:

ג'מאל זחאלקה: שום דבר לא ירתיע את הציבור הערבי בכללותו.

ג'מאל זחאלקה: זה לא עניין של מפלגה זו או אחרת, זה לא עניין של קבוצה זו או אחרת, זה עניין של כלל הציבור הערבי היום שמתנגד לתוכנית הקרויה "תוכנית פראוור", שמטרתה להפקיע 500,000 דונם, יותר מחצי מיליון דונם, יותר מ-40,000 אנשים ייעקרו מבתיהם.

ג'מאל זחאלקה: זה פשוט לא יעבוד, לא יהיה, אנחנו מתנגדים לכך, ונביע את התנגדותנו בכל האמצעים הפוליטיים, הציבוריים, המחאתיים שברשותנו.

ג'מאל זחאלקה: אני מדגיש שוב ושוב שאנחנו מתנגדים לאלימות, אנחנו רוצים מאבק לא אלים, זה המאבק שלנו, בימים האחרונים היינו קורבנות של אלימות המשטרה.

ג'מאל זחאלקה: רק אם אני אעשה השוואה קטנה, חבר הכנסת דב חנין, בין אום-אלפחם לסח'נין.

ג'מאל זחאלקה: הייתי שם, באום-אלפחם באותה שעה, באותה שעה – כאשר ציר 65 ליד אום-אלפחם הוא חשוב יותר – נעשו אותן הפגנות עם אותו מספר מפגינים, באותה שיטה, ואנשים עמדו ברחוב וחסמו כביש, גם בסח'נין חסמו כביש, מישהו באום-אלפחם החליט לא להתערב, המשטרה שמרה מרחק, לא קרה כלום.

ג'מאל זחאלקה: בשעה 17:55 ההפגנה הסתיימה, המפגינים נכנסו לאום-אלפחם ושום דבר לא קרה.

ג'מאל זחאלקה: אותו הדבר בסח'נין, המשטרה החליטה, הייתה החלטה – זה לא עניין של אין ברירה, כלומר, למשטרה הייתה ברירה; זה מוכיח, זה באותה שעה, באותו זמן, באותה שיטה, אותם אנשים כמעט.

ג'מאל זחאלקה: המשטרה נכנסה בהם, עצרה אנשים, הרביצה, יש פצועים, השתמשה בגז מדמיע ופיזרה בכוחנות את ההפגנה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שחשוב מאוד שהמשטרה תדע שבצורה כזאת אנחנו בעצם לא ניתן שיפחידו את הנוער שלנו, אנחנו נמשיך את המאבק.

ג'מאל זחאלקה: האלימות של המשטרה רק מחשלת אותנו, רק נותנת לנו יותר כוח להתנגד לתוכנית הקרויה "תוכנית פראוור", כי פשוט התוכנית הזאת לא מותירה לנו ברירה אלא להיאבק, והמאבק שלנו הוא מאבק צודק.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהממשלה צריכה – או שר המשטרה ופיקוד המשטרה צריכים – לקבל החלטה להפסיק עם המעצרים השרירותיים, לשחרר את העצורים, להתחיל לדבר אתנו בשפה עברית, ערבית או אנגלית, לא בשפת הבולדוזר, לא בשפת האלה, לא בשפת הגז המדמיע.

ג'מאל זחאלקה: יש שפה אחת שאנחנו מבינים והיא שפת ההידברות.

ג'מאל זחאלקה: מי שחושב שערבים מבינים רק כוח, כנראה הוא חי באספמיה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו למדנו לקח היסטורי: לא ניתן שיגנבו מאתנו את מה שנשאר לנו מהקרקעות.

ג'מאל זחאלקה: מספיק, לקחתם 75% מהקרקעות שלנו, לא שבעתם?

ג'מאל זחאלקה: אנחנו, כשדוחקים אותנו לפינה, לא מותירים לנו שום ברירה אלא לעשות מאבק, לחסום כבישים, זה מאבק לגיטימי בהחלט, אין אתו שום בעיה כל עוד אנחנו שומרים ומנסים בכל כוחנו לשמור על מאבק לא אלים.

ג'מאל זחאלקה: האלימות באה מהמשטרה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: יסכם את כל הדיונים בנושא דין הרציפות שר הכלכלה, השר נפתלי בנט.

יצחק וקנין: מייד לאחר שהשר יסכם את הנושאים אנחנו עוברים להצבעה.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, עלו פה כמה נושאים, אני אגע בהם.

נפתלי בנט: לגבי החלטת האיחוד האירופי, מדובר הן בעוולה והן באיוולת.

נפתלי בנט: העוולה היא שכמה קילומטרים צפונית לגבול שלנו שוחטים באופן יומיומי אלפי אזרחים, נשים, גברים סורים, והעולם שותק.

נפתלי בנט: קרוב ל-100,000.

נפתלי בנט: מה, להצביע?

נפתלי בנט: טוב, אני אסכם בזאת.

נפתלי בנט: תודה רבה.

יצחק וקנין: סיכום קצר ולעניין, מה שנקרא.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו מתחילים בהצבעות.

יצחק וקנין: ההצבעה היא על כל בקשת ממשלה לדין רציפות בנפרד.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, נא לשים לב, הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לחלוקת חיסכון פנסיוני בין בני-זוג שנפרדו, התשע"ב–2011, הצעת חוק מ/635, ההודעה נמסר ב-8 במאי 2013.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצבעה – מי בעד, מי נגד?

יצחק וקנין: רבותי, מי שבעד הוא בעד החלת דין הרציפות.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 14 בעד הודעת הממשלה – 15 נגד – אין נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לחלוקת חיסכון פנסיוני בין בני-זוג שנפרדו, התשע"ב–2011, נתקבלה.

יצחק וקנין: 15 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, נתקבלה בקשת הממשלה להחלת דין רציפות על הצעת החוק הנדונה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להודעה השנייה: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (סיוע לרשות מקומית אחרת בשעת-חירום) (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, הצעת חוק מ/686, ההודעה נמסרה ב-20 במאי 2013.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 15 בעד הודעת הממשלה – 16 נגד – 1 נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (סיוע לרשות מקומית אחרת בשעת-חירום) (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, נתקבלה.

יצחק וקנין: בעד – 16, מתנגד אחד.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, גם בקשת הממשלה להחלת דין רציפות על הצעת חוק זו נתקבלה.

יצחק וקנין: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 33), התשע"ב–2011, הצעת חוק מ/620, ההודעה נמסרה ב-10 ביוני 2013.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 16 בעד הודעת הממשלה – 23 נגד – 2 נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 33), התשע"ב–2011, נתקבלה.

יצחק וקנין: 23 בעד, שני מתנגדים.

יצחק וקנין: אם כן, גם בקשת ממשלה זו נתקבלה וההצעה תועבר לוועדה שבה נדונה.

יצחק וקנין: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק (תיקון מס' 7), התשע"ב–2012, הצעת חוק מ/715, ההודעה נמסרה ב-17 ביוני 2013.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 17 בעד הודעת הממשלה – 22 נגד – 1 נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק (תיקון מס' 7), התשע"ב–2012, נתקבלה.

יצחק וקנין: 22 בעד, מתנגד אחד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, גם בקשה זו של הממשלה להחלת דין רציפות נתקבלה, והחוק יוחזר לוועדה שבה נדון.

יצחק וקנין: תופעת ההתנכלות וההסתה נגד חיילים חרדים

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום מס' 991, 1042, 1043, 1051 ו-1057: תופעת ההתנכלויות וההסתה נגד חיילים חרדים.

יצחק וקנין: רבותי, הצעות לסדר-היום של כמה חברי כנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת הראשון שביקש דיון בנושא – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלעזר שטרן – איננו; חברת הכנסת עליזה לביא – איננה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת שמעון אוחיון.

שמעון אוחיון: כן.

יצחק וקנין: אדוני, ההצעה לסדר-היום בנושא של ההסתה נגד החיילים החרדים.

יצחק וקנין: רבותי, אני רוצה לומר משהו: יש כמה חברי כנסת שכרגע יושבים בוועדות, בדיונים, הן בתקציב המדינה, הן בוועדת הכלכלה.

יצחק וקנין: ואני מבין שחלקם נעדרים כרגע, לא מפני שהם לא רוצים לדון בנושא, אלא מפני שהם אמורים להצביע הצבעות חשובות בתקציב המדינה.

יצחק וקנין: ולכן, חבר כנסת שאני אראה שהוא לא נוכח, אני גם לא אקרא בשמו, על מנת לא ליצור איזה מצב שיחשבו שחברי הכנסת לא נמצאים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת שמעון אוחיון.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בעת האחרונה – – –

יצחק וקנין: רק רגע, רק רגע.

יצחק וקנין: מזכירי הסיעות, מזכירי הסיעות, אני מבקש, תשמרו על השקט; הרעש מגיע עד אלי.

יצחק וקנין: אדוני יכול להמשיך.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בעת האחרונה אנחנו עדים להתגברותם של מקרים שבהם חיילים חרדים המשרתים בצה"ל מותקפים על לא עוול בכפם.

שמעון אוחיון: תופעות קיצוניות מעין אלה משמשות באמת נורות אזהרה לכולנו.

שמעון אוחיון: יחסן של קבוצות חרדיות מעטות – ואני מדגיש: מעטות בלבד – נגד מדינת ישראל, איננו דבר חדש.

שמעון אוחיון: אך נראה שהפעם נחצה גבול נוסף שיש באמת לטפל בו ולנסות לגדוע אותו מן השורש.

שמעון אוחיון: חייל חרדי מותקף על-ידי נוסעים ברכב חולף תוך השלכת חפצים שמסכנים את ביטחונו, וכל זה קורה בשמואל-הנביא בירושלים.

שמעון אוחיון: מקרה נוסף, בשכונת מאה-שערים, שבו הם מתנכלים, התושבים עצמם, לחייל חרדי המגיע לביקור משפחתי.

שמעון אוחיון: ושלא נשלה את עצמנו, שאלה המגיבים בצורה זו של תוקפנות ואלימות באים מתוך קבוצות שהתנגדו בזמן האחרון לעניין ההחלטה לגבי שוויון בנטל.

שמעון אוחיון: מדובר בקבוצות, לצערנו, המתנגדות לכל דבר שמדינת ישראל מייצגת.

שמעון אוחיון: הם נלחמו בציונות מקדמת דנא, ובעבר – גם אנחנו מכירים – מתוכם יצאו גם אלה אשר שרפו את דגלי מדינת ישראל.

שמעון אוחיון: אני רוצה רק לצטט, ואני מצטט בצער רב, מה שהתפרסם ב"כיכר השבת"; רק לפני כמה חודשים מפרסם הרב משה זאב זארגער, מחבר השו"ת "וישב משה", פסק הלכה שלפיו יש לגרש מבתי-הכנסת ומבתי-המדרש חיילים חרדים, וזאת בעקבות היות מדי צה"ל מטמאים במגע ומשא.

שמעון אוחיון: עלבון צורב.

שמעון אוחיון: אין לך דבר יותר גדול מזה, מאשר להתייחס אל חיילי צה"ל אשר מגינים על מדינת ישראל כגוף או כחפץ שמטמא במגע ובמשא.

שמעון אוחיון: וגם, נוסף על כך, עוד מצטטים מתוך דבריו: שהגיע מצב שמיום ליום מתרבים לובשי המדים, ושלא חסרים להם חיילים, כמובן, ואין הם צריכים חרדים בצבאם, וכל המטרה היא להחדיר נגע זה בתוככי היהדות החרדית.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

שמעון אוחיון: משפט אחרון.

שמעון אוחיון: אני קורא כאן למנהיגות החרדית של כלל הקהילה החרדית, למנהיגות הרוחנית ולמנהיגות הציבורית: אי-אפשר לתת לקולות כאלה להישמע, ולמעשים כאלה, בלי שתהיינה תגובות גם מן הקהילה החרדית.

שמעון אוחיון: אינני מאשים חלילה את כלל הקהילה החרדית בעניין הזה.

שמעון אוחיון: אבל כדי למנוע חילול השם, כדי למנוע מצב שפוגעים בחיילי צה"ל, וחלילה, אולי יכול להשתמע מכך ששתיקה הלוא כהודאה, כאילו מזדהים אתם, חייבים גם אנשי המנהיגות הרוחנית וגם המנהיגות הציבורית להשמיע את קולם כנגד התופעה הזאת ולנדות אותם.

יצחק וקנין: תודה.

שמעון אוחיון: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת שמעון אוחיון.

יצחק וקנין: רבותי, מאחר שחברי הכנסת הגיעו, אני אאפשר לחברי הכנסת אלעזר שטרן ועליזה לביא, שלא היו פה, אכן לנאום.

יצחק וקנין: אלעזר שטרן מדבר, ואחריו – אני לא אדלג על אף אחד, רבותי.

יצחק וקנין: הודעתי, מאחר שישנן ועדות, וחלק מחברי הכנסת בוועדות, למרות זאת אני מתחשב ואני אאפשר.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, קודם כול, תודה.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

יצחק וקנין: אני תמיד מתחשב בך, אתה יודע.

אלעזר שטרן: ואני יודע את זה.

אלעזר שטרן: אז אני באמת מודה על ההתחשבות גם הפעם, אף שבאמת זו לא פעם ראשונה.

אלעזר שטרן: חברי חברי הכנסת, אדוני השר לביטחון פנים, בתחילת השבוע הציע לי חבר להביא 5,000 מילואימניקים, לובשי מדים, לתוך השכונות החרדיות בירושלים, כדי להראות, להביע תמיכה בחיילים החרדים נוכח ההתקפות שהם חוו שם.

אלעזר שטרן: אתמול שמעתי שבתק"מ מקימים צבא הגנה לחיילים החרדים.

אלעזר שטרן: על אלה ואלה נאמנים עלי דבריו של "הכוזרי": כוונת

אלעזר שטרן: כם רצויה אך מעשיכם אינם רצויים.

דוד רותם: – – –

אלעזר שטרן: אתם באים להוקיר ולקרב, אך חוששני שלא זאת הדרך.

אלעזר שטרן: אכן, ראויים לוחמי הנח"ל החרדי לכל תמיכה אפשרית שהחברה הישראלית ומוסדות המדינה יכולים לתת ולהרעיף עליהם, אך עלינו לנקוט דרכים אחרות.

אלעזר שטרן: לא באתי לומר את הברור מאליו, לא באתי להגביר שנאה ופירוד.

אלעזר שטרן: בקשתי מופנית לשניים – למשטרת ישראל, עלינו לדאוג לטיפול באותו מיעוט, והוא מיעוט בעדה החרדית.

אלעזר שטרן: לטפל בו כדי שלא יצא הקצף על כולם, כמו בטיפול בסוגיות של פשע, כמו בטיפול בפושעים שקשה לנו אולי לתפוס אותם על עבירה מסוימת, אבל אנחנו יודעים לשבש את אורח חייהם, לפחות כמו שהם משבשים את אורח החיים של אותם חיילים חרדים; ולנו, חברי הכנסת, ובמיוחד לחברי החרדים; בחודשים הבודדים שאנחנו כאן למדנו להכיר ולהוקיר האחד את השני.

אלעזר שטרן: לכם אני אומר, אני שמעתי אתמול את הרב אייכלר; התבקש לדבר על שנאת חינם ובחר לדבר על אהבת חינם – ובצדק עשה כך – שמוצאת לה מקום.

אלעזר שטרן: אותה אהבה שמוצאת לה מקום בחלק מהמקומות שמחברים בינינו בכל העזרה ההדדית, אם בבתי-חולים, אם באותן עמותות.

אלעזר שטרן: עלינו להגביר את אהבת החינם, אבל לא לשכוח את מה שרק קראנו, עוד הפעם, כשהתכוננו לתשעה באב, על כך: מכלל דיתבי ולא מיחו בידו, מכלל דניחא להו.

אלעזר שטרן: כשיושבים חכמים גדולים, מנהיגים, ולא מוחים בידו, יש כאן משום אמירה, אין פה שתיקה.

אלעזר שטרן: יש כאן אמירה שהדבר נוח לנו, ולפחות אנחנו מסכימים.

אלעזר שטרן: אם קשה לנו לגנות אותם – ואני שומע את הטיעונים פה מעמיתי החרדים, שלא יחשבו שאנחנו אחראים לזה, ואני מבין את זה, אבל לפחות בואו נשמע ביטויים, שלצערי לא שמעתי מספיק, של: אנחנו מעריכים אותם.

אלעזר שטרן: ואני אומר את זה במיוחד לעמיתי מסיעת יהדות התורה, ואני קורא להם, קורא לכם להביע תמיכה בקול; לא רק כמו שאתם עושים אתנו בחדרי חדרים, אלא להביע בקול תמיכה בלוחמים של הנח"ל החרדי ובחיילים החרדים שמתגייסים.

יצחק וקנין: תודה.

אלעזר שטרן: באתי לאחל גם לאותם חיילים חרדים, יחד עם כולנו, שהדברים האלה לא יוגיעו אותנו, לא יעייפו אותנו, אלא נמשיך ללכת קדימה ונאזור כולנו כוח.

אלעזר שטרן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יצחק וקנין: אני מזמין את חברת הכנסת עליזה לביא, ואחריה – חבר הכנסת יעקב מרגי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה על ההתחשבות, תודה לך.

עליזה לביא: חברי חברי הכנסת, קודמי ציינו את סמיכות הבקשה שלנו להצעה לסדר-היום ליום אתמול, לתשעה באב.

עליזה לביא: ואני, בליל תשעה באב הייתי ב"גשר" בירושלים, בדיונים מדיונים שונים, של "הלילה לא לומדים תורה".

עליזה לביא: ונושא הדיון, כפי שהגדירה אותו פרופסור רחל אליאור, שהנחתה את הפאנל המרתק הזה, שישבו בו גם חרדים וגם שאינם חרדים – ואני חייבת לבוא ולשתף אתכם בכך שלמעשה הבנתי מה שאולי לא הבנתי בעבר, והמקום שעלה בקרב השותפים החרדים לשיח היה החשש הגדול מאובדן צביונה היהודי של המדינה.

עליזה לביא: הצביעו על כך, על שעוד אמרו את זה החזון-אי"ש ואחרים.

עליזה לביא: ובאמת, אולי לא מספיק הבנתי את החשש הכבד מהמקום הזה של אובדן הצביון היהודי של מדינת ישראל אצל הציבור החרדי.

עליזה לביא: אני רוצה לבוא פה, לחזור ולהתחייב, גם באופן אישי אבל גם בטח באופן מפלגתי: אנחנו שותפים, שותפים לדרך, לעולם, לעולמה של תורה, למדינת ישראל, לחברה תקינה, משותפת.

עליזה לביא: אנחנו הולכים ביחד.

עליזה לביא: זה לא אנחנו ואתם.

עליזה לביא: אין אנחנו ואתם.

עליזה לביא: המקום שלנו כאן, בארץ הזאת, יש לו מחיר.

עליזה לביא: יש לו מחיר; גם דורש, כמובן, לימוד תורה, אבל גם לקום, לתת כתף, לשמור, ללכת ביחד.

עליזה לביא: רק ביחד, כאן, בארץ הזאת, נצליח.

עליזה לביא: נצליח כולנו.

עליזה לביא: ובטח ביום שאחרי יום תשעה באב, יש בינינו מחלוקות וחלקן לגיטימיות – אני מגיעה עכשיו מוועדת הכספים והמחלוקות גדולות שם – אבל צריך להשמיע את הביקורת וחובה עלינו להשמיע.

עליזה לביא: נשלחנו לבית הזה כדי לבוא ולהשמיע ביקורת זה על זה וזו על זו, כדי להיות טובים יותר ונכונים יותר.

עליזה לביא: אבל אנחנו חייבים לשמור את שיח הביקורת בתוך גבולות הגזרה.

עליזה לביא: יש כללים אדומים, אסור לנו לחצות אותם, ואין אנחנו ואתם בהרבה מהדברים.

עליזה לביא: בהתבטאויות הקשות שאנחנו שומעים אני חושבת תמיד על אותה אימא של החייל, החייל החרדי, שפורץ דרך.

עליזה לביא: לפני שבוע חבר הכנסת דב ליפמן קיים פה ישיבה של חברים חרדים שמתגייסים עוד מעט, שבוחרים להתגייס.

עליזה לביא: אני התבוננתי וראיתי את האימהות שלהם, והתפללתי בלבי שהם לא ייפגעו בדרך ושמקום עבודתן של האימהות שלהם לא ייפגע, ושאותם חיילים חרדים פורצי דרך, יעשו את מלאכתם נאמנה, ואנחנו חייבים לגלות רגישות כדי לקום, להגן ולשמור.

עליזה לביא: חייבים להתרחק מהאמירות הקשות.

עליזה לביא: הדרך לאלימות בשטח היא קצרה.

עליזה לביא: ראינו פה מה אומרים אנשים, מנהיגים רוחניים, ומה התוצאות בשטח, ומה עושים אנשים שרחוקים, אולי, מעולמה של תורה ומקשיבים למה שהם רוצים להקשיב, והאלימות מתקרבת בצעדי ענק.

עליזה לביא: אסור לנו; לא על חיילי צה"ל, ולא על אזרחים ובטח לא בשמה של תורה.

עליזה לביא: אנחנו צריכים להיזהר זה בזה וזו בזו ולא להישמע לאמירות מצערות וקשות, לא של ההנהגה הזאת ולא של ההנהגה הזאת.

עליזה לביא: ובטח לאותם אלו שתקפו את חיילי צה"ל אני רוצה להגיד ולחזור ולומר: לא את החיילים אתם מביישים במעשים שלכם, גם לא את הצבא ולא את המדינה.

עליזה לביא: תורת ישראל היא זו המתביישת.

עליזה לביא: ותורה זו שייכת לכולנו, כולנו, ואין פה אנחנו ואתם.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב מרגי, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, תקיפת חייל חרדי – מילים אלו חזרו על עצמן כמה פעמים בשבועיים האחרונים בעטיים של כמה אירועים חמורים, אירועים שאירעו בשכונת מאה-שערים, שכונת בית-ישראל.

יעקב מרגי: רבותי, תקיפת חייל יהודי היא עבירה חמורה, והיא חמורה כפליים כשהיא מבוצעת על-ידי יהודי וחמורה בכפלי-כפליים כשהיא מבוצעת על-ידי יהודי המתיימר לשמור תורה ומצוות.

יעקב מרגי: עליו אמרו חז"ל: כל המרים יד על חברו נקרא רשע.

יעקב מרגי: ולא דיברנו על שפיכות דמים שיש בכך, לא דיברנו על ביזיון האדם שנברא בצלם.

יעקב מרגי: אני גיניתי אלימות זאת בכל תוקף ואפעל שתופעות אלו ימוגרו ולא יישנו עוד.

יעקב מרגי: אבל להתרגש מכל אותם שרוממות דאגת החייל החרדי בגרונם, בכנות, לא הצלחתי להתרגש, כי יש אלפי חיילים חרדים, בסדיר ובמילואים, יוצאי ישיבות ואף מי שלא למדו בישיבות.

יעקב מרגי: חיילים אלו מתמודדים יום-יום עם קשיים לא קלים.

יעקב מרגי: אם זה לא בנח"ל החרדי ולא בשח"ר הכחול והירוק – וגם שם יש קשיים לא מבוטלים, אבל לפחות יש שם מסגרת משותפת, זה קצת יותר קל.

יעקב מרגי: להצטלם בבית-הנשיא – זה טוב.

יעקב מרגי: זה מצטלם טוב.

יעקב מרגי: זה שחברי הכנסת קיימו כאן דיון על תקיפת חיילים חרדים – זה טוב.

יעקב מרגי: זה שהמפכ"ל מגנה – זה גם טוב.

יעקב מרגי: ושרמטכ"ל מגנה – זה גם טוב.

יעקב מרגי: אבל אני רוצה לראות, כשאני אדרוש לפגוש את החיילים החרדים בבסיסים, לשמוע את טענותיהם ואת דרישותיהם נבדוק, את הנכונות של כל הגורמים לספק לחיילים האלה את התנאים ואת האווירה הטובה לשירות נעים מבלי לפגוע ברגשותיהם, אם בזמני תפילות, אם בסביבה צנועה, אם בגמישות בימי מסורת ומנהגים.

יעקב מרגי: אבל צערי גובר כשאני שומע חיילים שמחפשים היכן להתלבש על מנת להגיע הביתה על אזרחי.

יעקב מרגי: לפני כשלוש שנים ביקרתי עם ראש הממשלה בנימין נתניהו בגדוד הנח"ל החרדי, ושם חיילים אמרו במפורש שזו כבר נחלת העבר, והם מגיעים הביתה עם המדים, והם תלויים על חבלי הכביסה – כן, בשכונת מאה-שערים, כן, בבית-ישראל, כן, בשמואל-הנביא.

יעקב מרגי: ואת כל זה הביאו עלינו היום כל מי שלא רוצים לקיים הידברות בנושא של גיוס חרדים.

יעקב מרגי: ואני בכוונת מכוון לא אומר "שוויון בנטל", כי זה השקר הכי גס של הקדנציה הזו.

יעקב מרגי: אני מחזיק מכתב מאמו של החייל שהותקף.

יעקב מרגי: אקרא רק חלק ממנו, כדי שתבינו מה התחושות שלה: שמי דניאלה לוי, אמו של החייל החרדי שון לוי, אשר הותקף בשבוע שעבר בעת ביקור אצל דודו, אח של אביו, במאה-שערים.

יעקב מרגי: כידוע, בני הושפל ועבר חוויה טראומטית לכל הדעות.

יעקב מרגי: מהתקפות חסרות הרסן, זריקת אשפה, הימלטות למקום מסתור, עד לחילוץ דרמטי על-ידי היס"מ.

יעקב מרגי: וכל חטאו היה שהוא חרדי לובש מדים.

יעקב מרגי: והיא פונה לרמטכ"ל בלב נרגש, לפני הכול רוצה להודות לו – הייתה הסכמה שלו לשמוע אותה ולטפל בה.

יעקב מרגי: היא אומרת: בנה התגייס במרס האחרון, שירת ביחידת חילוץ של פיקוד העורף, גדוד תבור.

יעקב מרגי: הוא סובל מחוסר מענה לצרכיו ולעולמו הרוחני מבחינת מניינים, תפילות, לימוד תורה.

יעקב מרגי: רבותי, מי שרוצה לגייס חרדים, שייערך לכך.

יעקב מרגי: שלא ימכרו לנו סיפורים, אף אחד לא ילמד אותנו מה זה פטריוטיזם, מה זו ציונות ומה זה הגיוס.

יעקב מרגי: זה השקר הכי גס של הקדנציה הזו, כי כולנו יודעים שבעשור, עשור וחצי האחרון, הייתה זרימה – נכון, לא גדולה, אבל הייתה, היו מגמות חיוביות, הן ביציאה לשוק העבודה, הן ביציאה לאקדמיה, הן בגיוס חרדים.

יעקב מרגי: ואל תמדדו לנו את החרדים, רק אלה שביטלו את מעמד תורתם-אומנותם – יש גיוס המוני לצה"ל של חרדים.

יעקב מרגי: זה לא נוח לראות חרדים בצה"ל.

יעקב מרגי: רבותי, אני אגיד לכם את האמת: לא נוח למפקדים – כן, זה מאלץ אותם קצת-קצת לשנות מהאגו שלהם ואת אורחות חייהם בבסיס.

יעקב מרגי: רבותי, המדינה נהגה – וסליחה, אדוני, אני נרגש, אסיים בכמה מילים – במנהג זה של תורתו-אומנותו 65 שנה.

יעקב מרגי: ב-65 השנה האלו קהילות שלמות עיצבו את חייהן על סמך זה, הצבא עיצב את זהותו על סמך זה.

יעקב מרגי: מישהו רוצה לשנות את זה?

יעקב מרגי: אהלן וסהלן.

יעקב מרגי: תעשו את זה בהדרגה, בחוכמה, בהתאמה.

יצחק וקנין: תודה.

יעקב מרגי: ורבותי, אני לא אתרגש, אני אגנה ואני אלחם באלימים ואני אתקוף את האלימים גם כן בצורה הכי קשה, אבל צביעות – אני לא מוכן לשחק במשחק הזה.

יעקב מרגי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אראל מרגלית – אחרון הדוברים, ואחריו – שר המשטרה, השר לביטחון פנים, ידידנו יצחק אהרונוביץ.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת יעקב מרגי, מאוד התרגשתי לשמוע אותך, כי דבריך באו מהלב, ואני מסכים עם החלק האחרון שאמרת הסכמה רבה.

אראל מרגלית: תקיפת חיילים חרדים היא תקיפה לכל דבר, ומי שתוקף חיילים צריך לעמוד לדין ולהיענש.

אראל מרגלית: אני בטוח שאתה מסכים עם כך, כבוד השר אהרונוביץ.

אראל מרגלית: לא ייתכן שחיילים יצטרכו לצאת הביתה בליווי משטרתי.

אראל מרגלית: הרבנים חייבים לגנות את התקיפות האלה גינוי חריף.

אראל מרגלית: הצעירים האלה בחרו, וחובה לכבד את הבחירה שלהם, כמו שחברים שלהם בחרו להתגייס לצבא גם לפניהם.

אראל מרגלית: זה לא קל להיות חייל חרדי.

אראל מרגלית: אתי בגולני היה חייל חרדי, מאגיסט, אצלי במחלקה.

אראל מרגלית: זה לא קל להחליט לחיות את החיים באופן שונה מכל הקהילה שלך.

אראל מרגלית: אנחנו, באותה תקופה, לא תמיד, התבדחנו הרבה על חשבון כל הדברים שהוא היה צריך לעצמו, אבל הוא היה חבר טוב.

אראל מרגלית: זה לא פשוט להיות בשני העולמות, שלכאורה הם מנוגדים זה לזה.

אראל מרגלית: הבעיה היא שמתווה הגיוס של יש עתיד מסתכל על מספרים וכמויות ועקרונות, אבל הוא לא רואה בני-אדם.

אראל מרגלית: הוא לא רואה את האנשים שמאחורי המספרים, את הקהילה, אורחות חייה והתהליכים שהיא עוברת.

אראל מרגלית: הגיוס הצפוי והאופן שבו הוא עומד להתרחש יגרום לכל התהליך שעברה החברה החרדית – אנחנו חוששים שיגרום לו להתפוגג.

אראל מרגלית: אנחנו לא רוצים שזה יחזור אחורה.

אראל מרגלית: דווקא כירוש

אראל מרגלית: למי אני אומר לכם כמה גדולה ההתקדמות בהידברות בין החלקים השונים של האוכלוסייה.

אראל מרגלית: כל קבוצה שמרגישה איום על אורחות חייה מסתגרת.

אראל מרגלית: אלה החיים.

אראל מרגלית: במקום להשקיע בשילוב חרדים, בעיקר במעגל העבודה – רבותי, קראו לי מוועדת הכספים – אני חייב לומר לכם, יש דיבור גבוהה-גבוהה על שילוב החרדים בתעסוקה.

אראל מרגלית: הממשלה הקצתה 50 מיליון שקל ל-80,000 אנשים שצריכים להשתלב.

אראל מרגלית: זה כלום.

אראל מרגלית: זה שתי מנות פלאפל לכל אחד.

יצחק וקנין: סליחה שאני מתערב לך בדיון.

יצחק וקנין: אני, כחבר בוועדת הכספים לפחות ב-15 השנים האחרונות, כל הזמן אנחנו מעלים את הנושא של התעסוקה ושל איך אנחנו קולטים את הציבור החרדי.

יצחק וקנין: אף שהוא הולך למגמות באוניברסיטאות, במכללות, מסיים עריכת-דין, כמעט לא נקלטים במגזר הציבורי.

יצחק וקנין: הכול זה עבודה בעיניים, הכול זה משחק מילים.

יצחק וקנין: כולם יודעים לדבר – אני אומר לך כאחד שעשה חמש שנים בצבא ובא מהפריפריה.

יצחק וקנין: אני רואה את זה בחיי היום-יום.

יצחק וקנין: יש מילים, דיבורים יפים, הכול זה כיסוי על כיסוי.

יצחק וקנין: האמת לאמיתה – לא נעשה כלום.

יצחק וקנין: אני מוחה על כך.

יצחק וקנין: כולם מדברים איך אנחנו נגייס אותם ואיך אנחנו ניקח אותם.

יצחק וקנין: גם אחרי שהם יהיו בצבא לא יקלטו אותם, כי כשחרדי מגיע להיקלט בעבודה זה אחרת לגמרי.

יצחק וקנין: אני אומר את זה במלוא – האמת לאמיתה לציבור הישראלי, זאת האמת שלנו.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, אתה לגמרי צודק.

אראל מרגלית: לפני כמה ימים, בלילה, ישבתי עם קבוצה של חרדים שהכשירו את עצמם, על חשבונם, באשדוד, במכללה שם.

אראל מרגלית: אנחנו, זו הייתה דוגמה, אנחנו עוזרים בשילוב.

אראל מרגלית: וכל חברה, זה כל כך קשה, ואי-אפשר לקלוט עובד בלי ניסיון בלי שתהיה עזרה מהממשלה.

אראל מרגלית: עכשיו אני רוצה להגיד עוד משהו: ההזדמנות הכלכלית לקליטת עובדים חרדים במדינת ישראל היא גדולה.

אראל מרגלית: אני, בהיי-טק הישראלי, במקרה הייתי מעורב, בשבע השנים האחרונות – 5,000, בעיקר חרדיות, נקלטו בחברות התוכנה הגדולות.

אראל מרגלית: אנחנו היינו שולחים את התוכנה לפיתוח בהודו – – –

יצחק וקנין: אתה יודע באיזה שכר?

אראל מרגלית: לא, לא, אבל תראה – – –

יצחק וקנין: רבותי – – –

אראל מרגלית: לא, רק רגע – – –

יצחק וקנין: למה אני אומר את זה?

אראל מרגלית: במודיעין-עילית – – –

יצחק וקנין: דווקא הציבור החרדי – –

אראל מרגלית: אני מכיר את זה.

יצחק וקנין: – – והבנות החרדיות שנקלטו בהיי-טק – בשכר הנמוך ביותר בהיי-טק.

אראל מרגלית: אבל רגע, אבל הם נקלטו, אני אומר כך – – –

יצחק וקנין: אני אומר את זה בידיעה ישירה וברורה.

אראל מרגלית: אבל בשנה הראשונה – קודם כול נתנו וקלטו רק איפה שהממשלה עזרה.

אראל מרגלית: "מטריקס" במודיעין-עילית, בקריית-ספר, בראש-העין ובירושלים ובבית-שמש.

אראל מרגלית: אבל אני רוצה לומר – ודרך אגב, לגבי השכר: הרבה פעמים בשנה הראשונה זה שכר מועט, זה 3,500 שקל, זה 4,000 שקל, זה מעט מאוד.

אראל מרגלית: אבל אני אקרא לך לראות, כשאנחנו הולכים עם השדולה לשטח, חרדיות שממציאות את המוצר הבא ל"טקסס אינסטרומנטס" ול-IBM ומרוויחות 25,000 ו-30,000.

יצחק וקנין: כמה כאלה יש?

אראל מרגלית: אני אומר את הדבר הבא: יש הזדמנות אדירה לישראל, במקום לשלוח את התוכנה להודו, לעשות את העבודה בארץ.

אראל מרגלית: אבל בשביל – הגיעו 60 חברות מההיי-טק הישראלי, התמקדנו במפגש הראשון בטכנולוגיה, ואמרו: כל אחת מאתנו לוקחת 100–200 עובדים אם ייתנו לנו את הסטיפנדיה שנתנו לנו בעבור קומץ של עובדים.

אראל מרגלית: ואני אומר לכם שאפשר, וזו גם הזדמנות כלכלית גדולה.

אראל מרגלית: אני רוצה להגיד לכם: חייבים להתייחס לתעסוקה כפתיחת השער ולא רק לגיוס כסגירתו.

אראל מרגלית: אם רוצים לשנות, הדבר המרכזי, מעבר לנושא של הדיבור על הגיוס, זה תעסוקה, תעסוקה, תעסוקה.

אראל מרגלית: או כמו שהרב, האדמו"ר מבעלז אמר לי פעם: פרנוסה.

אראל מרגלית: פרנוסה, אני מוכן.

אראל מרגלית: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: ישיב לכל המציעים השר לביטחון פנים, השר יצחק אהרונוביץ.

יצחק וקנין: אדוני, רשות הדיבור.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי, כמובן, אני שוב, בפעם העשירית, העשרים, אני כבר לא יודע כמה פעמים, אני כמובן מוקיע, מגנה את התופעה החמורה, הבזויה הזו, של תקיפת חיילים חרדים, אשר נושאים בנטל, בשוויון בנטל, ומקיימים את חובתם האזרחית בשירות הצבא, ומוצאים את עצמם מותקפים שוב ושוב על רקע זה.

יצחק אהרונוביץ': אני מצפה גם מהרבנים שיעשו זאת ויגנו גם הם, אני לא שמעתי את קולם.

יצחק אהרונוביץ': במהלך החודש וחצי האחרונים נפתחו חמישה תיקים במחוז ירושלים על אלימות והסתה נגד חיילים חרדים; שלושה תיקי תקיפה אשר עודם בחקירה, אירוע של חשד להסתה בגין הפצת כרוזים וכן אירוע נוסף, שבו הוגש כבר כתב-אישום ואשר יפורט.

יצחק אהרונוביץ': ואני אפרט אותם: ב-30 במאי נתפסו כ-1,000 כרוזים ובהם ציורים וקריקטורות בגנות גיוס חרדים – כאמור, התיק הזה עדיין בחקירה.

יצחק אהרונוביץ': ב-9 ביוני חייל חרדי הגיע לרחוב דוד בירושלים לחלץ את רכבו שנתקע.

יצחק אהרונוביץ': סביבו התגודדו חרדים, גידפו אותו – כאמור, תיק זה עדיין בחקירה.

יצחק אהרונוביץ': ב-27 ביוני היה אירוע במחוז תל-אביב שבו אותרו כתובות על בניין, שבהן נכתב "זהירות, כאן בבניין הזה יש מחלה מידבקת שנקראת חרד"ק, יש להיזהר"; "חרד"קים החוצה", ובצד האחורי של הבניין נכתב "זהירות כאן גר חרד"ק, השם ייקום דמו".

יצחק אהרונוביץ': ב-9 ביולי, חייל חרדי שעבר בשכונת מאה-שערים בירושלים – ואני חושב שחבר הכנסת מרגי דיבר על האירוע הזה – הותקף על-ידי המון חרדי.

יצחק אהרונוביץ': כוח משטרה הוזעק למקום והחל בפעולות חילוץ החייל.

יצחק אהרונוביץ': במהלך חילוץ זה הותקפו שוטרים באבנים, התזת חומצה, חפצים שונים שהושלכו לעברם.

יצחק אהרונוביץ': שוחחתי, חבר הכנסת מרגי, גם עם האימא, ואתה הקראת את המכתב, בדיוק אחרי האירוע עצמו.

יצחק אהרונוביץ': חיזקתי אותה.

יצחק אהרונוביץ': עם הילד לא יכולתי לדבר כי הילד היה באמת במצב נפשי לא פשוט.

יצחק אהרונוביץ': באירוע הזה נעצרו ארבעה מעורבים, שלושה בגירים ואחד קטין.

יצחק אהרונוביץ': נגד שני הבגירים הוגשו כתבי-אישום, וכמובן ההליכים יימשכו.

יצחק אהרונוביץ': אבל טוב שהוגשו כתבי-אישום.

יצחק אהרונוביץ': ב-11 ביולי, חייל חרדי שצעד ברחוב יחזקאל בירושלים הותקף באמצעות בקבוק מים שנזרק לעברו מרכב חולף – התיק עדיין בחקירה.

יצחק אהרונוביץ': ב-14 ביולי חייל חרדי הגיע לבית הוריו בשכונת בית-ישראל בירושלים; ניגש בחור חרדי, גידף אותו, נתן לו מכה בצוואר, ירק עליו – התיק עדיין בחקירה.

יצחק אהרונוביץ': רצף האירועים כאמור באמת מאוד מאוד חמור, ואנחנו חייבים כולנו להירתם ולעצור את הסחף הזה.

יצחק אהרונוביץ': אני דיברתי עם שר האוצר, וסיכמנו גם לחזק את מחוז ירושלים בכוח נוסף שיעבוד בשכונות וייתן ביטחון לאזרחים, ויצמצם וימנע כמובן אירועים כאלה.

יצחק אהרונוביץ': משטרת ישראל מקיימת מגוון פעילויות לצורך התמודדות עם התופעה, בעיקר בירושלים.

יצחק אהרונוביץ': הם מתגברים.

יצחק אהרונוביץ': יש הרבה כוחות שפועלים שם.

יצחק אהרונוביץ': האזור הזה, באמת, גם כוחות סמויים וגם כוחות גלויים פועלים.

יצחק אהרונוביץ': אני מקווה שהכוחות האלה ייתנו את המענה.

יצחק אהרונוביץ': אני הנחיתי, כשר לביטחון הפנים, את משטרת ישראל שלא תקל ראש בתופעות האלה, שתדאג תמיד לשמור על שלטון החוק והסדר הציבורי, שתפעל בנחישות ותמצה את הדין עם כל מי שהעזו לפגוע בחיילים בכלל ובחיילים חרדים בפרט.

יצחק אהרונוביץ': אני רוצה כמובן לקרוא מעל במה זאת, מעל במת הכנסת, לרבנים, לאנשי הציבור החרדי, לפעול ללא לאות, בכל הכלים העומדים לרשותם, כדי למגר תופעה פסולה זו.

דוד רותם: איזה כלים עומדים לרשותם?

יצחק אהרונוביץ': רק שנייה.

יצחק אהרונוביץ': בשולי הדברים, שמעתי על יוזמתם של חברי התנועה הקיבוצית.

יצחק אהרונוביץ': אני מכיר את האוכלוסייה.

יצחק אהרונוביץ': זאת אוכלוסייה טובה, איכותית, אוכלוסייה שהנה קהל יעד מצוין להתנדבות, ואני בהחלט מעריך את ההתנדבות של התנועה הקיבוצית.

יצחק אהרונוביץ': אבל יוזמה זו עלולה לגרום לעימותים ולהלהטת היצרים, וחבל.

יצחק אהרונוביץ': אני פה אומר לכם: תפקידה של המשטרה בחברה בישראל הוא להגן על הסדר הציבורי ושלום הציבור.

יצחק אהרונוביץ': משטרת ישראל נמצאת ונוכחת במקומות והיא צריכה להיות שם, ועליה מוטלת האחריות לטיפול בסוגיות כאלה.

יצחק אהרונוביץ': אני לא אתן את ידי – אני לא אתן את ידי – להקמת מיליציות, ולכן יוזמה זו אינה מקובלת עלי.

יצחק אהרונוביץ': רוצים להתנדב במקומות אחרים?

יצחק אהרונוביץ': בבקשה.

יצחק אהרונוביץ': לא במקומות האלה, כדי לגרום לחיכוך נוסף.

יצחק אהרונוביץ': תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר לביטחון פנים, השר יצחק אהרונוביץ.

יצחק וקנין: עמדה נוספת לחבר הכנסת נסים זאב, בלי הטלפון.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, קודם כול, צריך לומר את העובדות.

דוד רותם: – – –

יצחק וקנין: הייתי מנומס.

נסים זאב: תראה, הזכרת את השם שלי, נכנסתי – אתה ראית באיזה מהירות – מהדלת.

נסים זאב: הייתי בחוץ בכלל.

נסים זאב: אז, אדוני היושב-ראש, קודם כול, צריך לומר את העובדות ולא צריך לנפח אותן מעבר לכל פרופורציה.

נסים זאב: נכון, היו אירועים כאלה ואחרים, אבל אי-אפשר להדביק סטיגמה לכל המגזר החרדי.

נסים זאב: כמו שאדם חילוני עושה דבר מסוים, אפילו, נגיד, מוכר סמים, במקרה הטוב – אנחנו לא אומרים שהחילונים מוכרים סמים או עוסקים בסמים.

נסים זאב: אין סטיגמה כללית לציבור כללי.

נסים זאב: ולכן צריך לראות גם את המקרה הזה.

נסים זאב: עכשיו, אני אומר, כל כך זועקים את הזעקה של החיילים החרדים.

נסים זאב: אני רוצה לומר שהדבר המינימלי המתבקש, שלא נעשה, זה הקמת בית החייל החרדי.

נסים זאב: אין אפשרות לחייל חרדי, בודד או לא בודד או שנמצא במצוקה כלכלית, ולא יכול להגיע לבית הוריו, ולאו דווקא בגלל אותם מניעים שהוזכרו – בגלל שכונה, בגלל סביבה.

נסים זאב: אבל על אחת כמה כשיש דבר כזה, צריך לאפשר לחייל חרדי מסגרת של בית חם לאותה אוכלוסייה; והלוואי שהדיון הזה יניב פירות.

נסים זאב: אבל זה לא קשור לשר לביטחון פנים.

נסים זאב: הוא יכול בסך הכול, מי שצריך איזשהו מעצר, להכניס אותו כמה שיותר מהר.

נסים זאב: אבל הוא לא יכול לפתור את הבעיות האלה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: אדוני השר, מה אדוני מציע?

יצחק אהרונוביץ': מה מציעים?

יעקב מרגי: ועדה.

יצחק וקנין: ועדה.

יצחק וקנין: מישהו אחר יכול להציע?

יצחק וקנין: ועדה, אוקיי.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו מצביעים.

יצחק וקנין: מי שבעד ועדה – בעד; מי שמתנגד – יהיה נגד.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יצחק וקנין: 11 בעד, אין מתנגדים.

יצחק וקנין: אם כן, הנושא יועבר לוועדת הפנים.

יצחק וקנין: בקשה אחרת אין.

יצחק וקנין: הנושא יועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת.

יצחק וקנין: השפלתן של נפגעות אונס ועבירות מין במהלך המשפט על-ידי שופטים ופרקליטים

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעה לסדר-היום מס' 1026: השפלתן של נפגעות אונס ועבירות מין במהלך המשפט על-ידי שופטים ופרקליטים – של חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, סגנית יושב-ראש הכנסת.

פנינה תמנו: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, שרים נכבדים, ידוע לכולנו כי האונס והתקיפות המיניות זוכים לא אחת לשלל דעות קדומות, סקסיסטיות ומקוממות – היא הזמינה את זה, היא לא ממש אמרה לא, היא לא ממש התנגדה, היא התלבשה בצורה חושפנית, היא אשמה, מפתה סדרתית.

פנינה תמנו: לצערנו, המאבק על המודעות הציבורית ומיגור פגיעות מיניות הוא בלתי פוסק.

פנינה תמנו: רק להזכיר את הנתונים המזעזעים, המדברים בעד עצמם: אחת מתוך שלוש נשים מותקפת מינית, וההערכה היא כי אחת מתוך חמש עוברת אונס.

פנינה תמנו: חלק מהמאבק הציבורי הוא להביא את הנשים הנפגעות להתלונן במשטרה ובכך למצות את הדין עם התוקפים.

פנינה תמנו: אך כאשר תיקי עבירות אלימות מינית מגיעים לבתי-המשפט, המעט שאנחנו כחברה צריכים לתת ולהעמיד לרשות המתלוננות זה הגנה על כבודן ועל פרטיותן.

פנינה תמנו: משנפגע בסיס הגנה זה, אנחנו מרחיקים את צמצום התופעה ומיצוי הדין עם עברייני המין.

פנינה תמנו: לא די בכך שדיונים מתנהלים בדלתיים סגורות, לא די בכך שמתלוננות מיוצגות על-ידי עורכי-דין.

פנינה תמנו: שופטי ישראל צריכים, ומחובתם, להבין את מצוקתה של המתלוננת, הקורבן, העומדת על דוכן בית-המשפט ומספרת בקושי רב את אשר עברה.

פנינה תמנו: לצערנו, לאחרונה התפרסמו אמירות נבובות ומעשים בין כותלי בית-המשפט שהדעת מתקשה לקבל: דרישה מקורבן אונס לרדת על ארבע ולהדגים ולהמחיש את אשר עברה, זאת התעללות נוספת, חד-משמעית; פירוט פוגעני, על סף פורנוגרפי, שלא לצורך, ובניגוד לכל שכל ישר שאותו אנו מצפים משופטי ישראל.

פנינה תמנו: יש נשים שנהנות מאונס – אמר אחד השופטים.

פנינה תמנו: זאת תעודת עניות ובושה למערכת הצדק.

פנינה תמנו: רבותי, גם אם מדובר בקומץ של שופטים או בעשבים שוטים, הרי שהנה לנו נורה מהבהבת לבדיקה מחודשת של סדרי הדין והראיות הקיימים בכל הנוגע לנפגעות עבירות מין.

פנינה תמנו: האם השיטה הנוהגת מספיקה כדי לשמור על כבודן ולמזער את פגיעתן מול החוויה הכל-כך קשה במעמד בית-המשפט, וכן גם במעמד הנאשמים והנאשם?

פנינה תמנו: מקצועיות ובקיאות שיפוטית הן אלף-בית בשפיטה, אך אין תחליף לכך שאמות מידותיו של שופט צריכות להתעלות מעל אדם מן השורה, תוך ניקיון כפיים והבנה רחבה בתופעות חברתיות ומצוקות של חלקים לא פשוטים בהתדיינות.

פנינה תמנו: משכך, ראוי כי שופטים יעברו הכשרה ממוקדת בכל הנוגע לתקיפות מיניות – על הלך הנפש של נפגעות, תהליך השיקום, וכן הבנת הקושי במעמד הקורבן מעל דוכן העדים.

פנינה תמנו: צריך למזער את פגיעתן ולדאוג שלא תתבזינה לאחר שקיבלו את האומץ, הגישו תלונה במשטרה כאמור, ובתעצומות נפש, מעידות בבית-המשפט.

פנינה תמנו: "אז מה אם הוא מלקק אותה?

פנינה תמנו: יש לבדוק אם מדובר במעשה בעל אופי מיני" – אמר שופט על קרוב משפחה שנהג לבצע מעשים מגונים בקטינה.

יצחק וקנין: אם אפשר, לסכם.

פנינה תמנו: שופטים המתבטאים בצורה כזאת – –

נסים זאב: את כל דברי – – – אנחנו צריכים לשמוע?

פנינה תמנו: – – ראוי שלא ישבו על כס השיפוט, וחלילה יהפכו לדוגמה לנורמות אסורות.

פנינה תמנו: אני קוראת לך, שרת המשפטים, לזרז את כל נושא הכשרות השופטים בטרם בחירתם, ואף במהלך כהונתם, להרחיב את ידיעותיהם, לחדד את הכללים, וחלילה שלא תיפגע באופן מחפיר עוד אישה או קורבן עבירה במסגרת בתי-המשפט.

פנינה תמנו: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

יצחק וקנין: תשיב שרת המשפטים, השרה ציפי לבני.

אורי אורבך: מה אני אשם?

יצחק וקנין: אני חשבתי שאתה הולך להשיב.

יצחק וקנין: לא, אבל ראיתי שהיא עומדת שם.

ציפי לבני: קראת בשמי, אז באתי.

יצחק וקנין: לא, אני בהתחלה לא שמתי לב שאת עומדת בצד.

יצחק וקנין: שאלתי את המזכירה, אז היא אמרה לי – – –

ציפי לבני: הקשבתי לדברים.

יצחק וקנין: כן, כן, ודאי.

ציפי לבני: קודם כול, חשוב לומר אולי את המובן מאליו, אבל צריך לחזור ולומר אותו: יש לי אמון מלא במערכת המשפט ובשופטי ישראל.

ציפי לבני: יש שופטים בירושלים, והם בוודאי באים מהמקום הנכון ביותר, הנקי ביותר והמקצועי ביותר.

ציפי לבני: אני גם לא חושבת שהמקרים שבהם אנחנו נתקלים מעידים על הכלל.

ציפי לבני: אבל אני כן חושבת שחלק מהשבת אמון הציבור, או חיזוק אמון הציבור במערכת המשפט, הוא טיפול באותם חריגים, או באותם מקרים חריגים שקורים במערכת.

ציפי לבני: לכן הבהרתי שאני לא עוברת לסדר-היום על התבטאויות או התנהלות שבעיני אינה הולמת שופט.

ציפי לבני: כך שופט פרש בעקבות הערה בעלת אופי מיני ששיגר לעבר תובעת משטרתית.

ציפי לבני: שופט אחר החליט לסיים את תפקידו בעקבות ההערה שלו שיש נשים שנהנות מאונס.

ציפי לבני: המקרה האחרון, שתיארת אותו כאן על הדוכן, שהוא באמת – כל מי שקורא אותו, זה פשוט – קודם כול, זה קורע את הלב לחשוב על הסיטואציה שבה נערה צעירה צריכה לעבור את האירוע.

ציפי לבני: עשיתי את המתבקש, פניתי לנציב תלונות השופטים, גוף שאני חושבת שהוא חשוב.

ציפי לבני: על-פי החוק, זכותו, חובתו וסמכותו, לבדוק התנהלותו של שופט באולם המשפט.

ציפי לבני: אני לא שופטת של השופטים, אבל אני כן חושבת שאם יש דברים שצריכים להיבדק, הם צריכים להיבדק.

ציפי לבני: אני חושבת שחלק מניקיון הדעת הוא גם שכל שופט צריך לדעת שהוא נבחן תחת זכוכית מגדלת – זה נכון, זה לא תמיד נעים – אבל גם ציבורית, גם משפטית, גם מוסרית.

ציפי לבני: גם בשבוע שעבר קיימנו דיון של הוועדה לבחירת שופטים.

ציפי לבני: הבהרתי שם שבעיני בחירת שופטים זה לא רק שאלה של איכויות מקצועיות.

ציפי לבני: ייאמר שגם חבר הכנסת הרצוג העלה באותו דיון את הצורך, וכולנו הסכמנו שבהליך בחירת השופטים גם נתייחס להתייחסות המגדרית, לצורך העניין, עד כמה באמת כל שופט הפנים את הסיטואציות המאוד-קשות ומביכות שנתקלנו בהן בפעם הקודמת ואיך צריך להימנע מהן.

ציפי לבני: המבחן שלו בסוף הוא כאדם ולא רק כשופט.

ציפי לבני: לכן, זה גם יהיה חלק מהבדיקה.

ציפי לבני: כך או כך, אני גם חושבת שכשאנחנו מדברים על סדנאות או הליכים שבהם שופטי ישראל גם יקבלו יותר לעומק את ההבנה של מה קורה במקרים של הטרדות מיניות, אלימות מינית ואונס, זה רק ייתן להם עוד כלים להתמודד באולם בית-המשפט.

ציפי לבני: אני יודעת שיש כאלה שטוענים שלא צריך סדנת חינוך.

ציפי לבני: זאת לא סדנת חינוך, זה פשוט מתן כלים שיוסיפו ליכולות המקצועיות שלהם, גם כלים לאפשר להגיע לחקר האמת, קודם כול, שזה מה שצריך לעשות, אבל אני מניחה שיש הרבה דרכים להגיע לחקר האמת ואף אחת מהן לא כוללת להגיד למישהי: תדגימי עכשיו על הרצפה בעמידת ארבע.

ציפי לבני: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשרה.

יצחק וקנין: גברתי השרה, מה את מציעה?

יצחק וקנין: להסתפק?

ציפי לבני: אני מציעה להסתפק, אבל כל הצעה היא בהחלט בסדר.

פנינה תמנו: להעביר לוועדה למעמד האישה.

ציפי לבני: אין לי בעיה.

ציפי לבני: את רוצה להעביר לוועדה?

ציפי לבני: נעביר לוועדה.

יצחק וקנין: אוקיי, רבותי, אנחנו נקיים הצבעה אם להעביר את זה לוועדה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 19 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה לקידום מעמד האישה נתקבלה.

יצחק וקנין: שבעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הנושא יועבר לוועדה לקידום מעמד האישה לדיון.

יצחק וקנין: הצהרות בדבר החלת ריבונות חד-צדדית על שטחי יהודה ושומרון

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעות לסדר-היום בנושא: הצהרות בדבר החלת ריבונות חד-צדדית על שטחי יהודה ושומרון, מס' 1010, 1014, 1017, 1040, 1041, 1045, 1069, 1063 ו-1065.

יצחק וקנין: רבותי, ראשון המציעים – יחיאל חיליק בר, ואחריו – חבר הכנסת רונן הופמן.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, תודה, אנחנו שומעים יותר ויותר על כוונות בימין לספח חד-צדדית שטחים ביהודה ושומרון.

יחיאל חיליק בר: אני לא מבין איך עד אחרון האזרחים במדינה שלנו לא מבינים שסיפוח חד-צדדי של שטחים באיו"ש הוא חיסול ממוקד של כל סיכוי לשלום; הוא חיסול ממוקד של כל סיכוי למדינה יהודית ודמוקרטית, כי יחד עם הסיפוח הזה אנחנו גם נספח אלינו במקרה 1.5 מיליון פלסטינים.

יחיאל חיליק בר: אז לזכות השיבה למספר סימבולי של פלסטינים – אגב, אני באותה דעה – אנחנו אומרים לא.

יחיאל חיליק בר: אבל לסיפוח של 1.5 מיליון פלסטינים, למה לא?

יחיאל חיליק בר: אני פותח היום רדיו ואני שומע את שר הכלכלה נפתלי בנט מכנה את החלטת האיחוד האירופי כפיגוע כלכלי בסיכוי לשלום.

יחיאל חיליק בר: אני כמעט עשיתי תאונה, אני לא ידעתי שהוא מסוגל להוציא את המילה "שלום" מהפה שלו.

יחיאל חיליק בר: אפילו כשהוא אומר "שלום" במליאה הוא אומר "היי".

יחיאל חיליק בר: אבל שמחתי שהוא מזכיר את המילה "שלום".

יחיאל חיליק בר: אחר כך אני פותח אינטרנט ואני ממשיך.

יחיאל חיליק בר: נפתלי בנט, שר הכלכלה, אומר: החלטת האיחוד תפגע בסיכויים לחדש את המשא-ומתן שבו מעוניינים האירופים.

יחיאל חיליק בר: האירופים מעוניינים במשא-ומתן, אנחנו לא מעוניינים במשא-ומתן, זה עניין של האירופים בכלל.

יחיאל חיליק בר: אבל ממשיכים נפתלי בנט, כבוד השר, וסגן שר החוץ, ואומרים היום בעיתון, על חצי עמוד, לנתניהו: אם הסנקציות לא יבוצעו, נחבל במאמצי קרי.

יחיאל חיליק בר: תחבלו במאמצים של קרי?

יחיאל חיליק בר: על מה קרי מתאמץ, על איזה פרויקט בקליבלנד, אוהיו?

יחיאל חיליק בר: הוא מתאמץ כדי שלנו תהיה מדינה דמוקרטית יהודית פה, ושיהיו פה שתי מדינות, שנוכל לחיות בשלום.

יחיאל חיליק בר: תחבלו במאמצים של קרי?

יחיאל חיליק בר: אתם ממש עושים לקרי טובה שאתם עוזרים לו.

יחיאל חיליק בר: את זה אומרים לא איזה אנשים בנוער הגבעות או איזה פעילי מרכז ליכוד קיצונים ימנים, אומרים את זה שר הכלכלה של מדינת ישראל וסגן שר החוץ של מדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: אני הגשתי היום בכנסת הצעת חוק שתי המדינות, הצעת חוק שהוגדרה בתקשורת כתקדימית והיסטורית.

יחיאל חיליק בר: הצעה זו תבטיח שתי מדינות לשני עמים, שזה הפתרון היחיד שיבטיח את קיומנו פה כמדינה יהודית ודמוקרטית.

יחיאל חיליק בר: מאז 1992 לא היה בכנסת רוב כל כך ברור ומוצק לפתרון שתי המדינות.

יחיאל חיליק בר: זאת הפעם הראשונה שמוצע חוק שיבטיח את זה.

יחיאל חיליק בר: אם החוק הזה יעבור, הוא יהווה רוח גבית לממשלה ולקואליציה לקידום הסכם על בסיס שתי מדינות לשני עמים, כמו שהממשלה התחייבה.

יחיאל חיליק בר: מהלך החקיקה הזה, גברתי היושבת-ראש, בפירוש בא גם בעקבות אותן הצהרות הימין על איומים לסיפוח חד-צדדי או החלת הריבונות הישראלית על שטחי איו"ש.

יחיאל חיליק בר: העברתו של החוק הזה תוכיח, קודם כול לעצמנו, גברתי היושבת-ראש, אבל גם לעולם הערבי ולקהילה הבין-לאומית ולפלסטינים, שיש הסכמה בעם ויש הסכמה בכנסת לפתרון שתי המדינות ושזה מה שאנחנו רוצים.

יחיאל חיליק בר: חייבים לשים סוף לאבסורד שלפיו יש רוב גם בכנסת וגם בציבור לשתי המדינות אבל הקואליציה והממשלה מוחזקות כבנות-ערובה בידי גורמים ימניים קיצוניים שלא משקפים את הרוב בעם ובכנסת.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת בר.

יחיאל חיליק בר: משפט אחרון.

יחיאל חיליק בר: מטרת החוק אינה להביך את הקואליציה והממשלה אלא לתת לה רוח גבית.

יחיאל חיליק בר: לכן אני קורא לראש הממשלה, אני קורא ללפיד ולחברי יש עתיד, וגם לך, גברתי היושבת-ראש, ולגברת לבני, השרה, ולחברי התנועה ולכל חברי הכנסת, הרוב שתומך בשתי מדינות, לקדם ולעשות את המעשה הנכון, ולקדם את החוק החשוב וההיסטורי הזה, כדי שיהיו לנו שתי מדינות.

יחיאל חיליק בר: הבטחתם לעשות את זה – תקיימו.

יחיאל חיליק בר: להבטיח ולקיים, גברתי היושבת-ראש, זאת פוליטיקה חדשה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה לחבר הכנסת בר.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת רונן הופמן.

פנינה תמנו: הדובר הבא, חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

פנינה תמנו: יש לך שלוש דקות.

אחמד טיבי: גברתי היושבת בראש, תודה.

אחמד טיבי: אני מודה לחברי הכנסת רונן הופמן ותמר זנדברג, שאפשרו לי.

אחמד טיבי: אני נמצא פה כי יש דיונים של ועדת הכספים, הצבעות לגבי התקציב, וסוכם שם שאם יש חבר ועדת כספים שמדבר כאן, אז יושעו הדיונים וההצבעות שם עד לחזרתו.

אחמד טיבי: אני מקווה שהסיכום הזה לא הופר, כי בינתיים שמעתי משהו אחר.

אחמד טיבי: זה יהיה דבר חמור שיושב-ראש ועדת הכספים ניסן סלומינסקי יעשה, לנצל את העובדה שחבר ועדה עושה את חובתו כאן במליאה כדי להעביר הצעות בלי הקול שלי, שהוא קול של אופוזיציה.

אחמד טיבי: אני מבקש שהמסר הזה יעבור ליושב-ראש ועדת הכספים מייד.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, אנחנו מדברים על החלת ריבונות מצד אחד.

אחמד טיבי: אני רוצה לומר שמול ראש הממשלה מונחות שתי אופציות: אופציית שתי המדינות, מדינת ישראל ומדינת פלסטין בשכנות על בסיס גבולות 1967, ואופציית המדינה האחת.

אחמד טיבי: לאחרונה יש יותר ויותר דוברים מהימין דווקא שמציגים אותה, תומכים בה, מקדמים אותה.

אחמד טיבי: בדרך כלל כשאתה מציג שתי אופציות מול ראש ממשלה ישראלי, לרבות ראש הממשלה הנוכחי, בנימין נתניהו, הוא בוחר באופציה השלישית שלא הוצעה לו, והיא המצב הקיים, הסטטוס-קוו, העמקת הכיבוש, שהיא המצב המסוכן ביותר.

אחמד טיבי: יותר ויותר מדינות בעולם יתחילו, מתחילות בעצם, להתייחס לישראל כפי שהתייחסו אל דרום-אפריקה.

אחמד טיבי: זה לא מיידי, זה הדרגתי, זה אטי, ראו ההחלטה אתמול של האיחוד האירופי, החלטה חשובה, באה בזמן.

אחמד טיבי: שמעתי ששר האוצר אומר: החלטה גרועה בתזמון לא טוב, אז אני אומר: החלטה טובה בתזמון מצוין.

אחמד טיבי: היא שולחת מסר וקובעת מבחינה בין-לאומית את הגבולות של מדינת ישראל.

אחמד טיבי: אני לא מכיר מדינה שאין לה גבולות שהיא חברה באו"ם, חוץ ממדינת ישראל.

אחמד טיבי: ולכן, אם מישהו חושב שהוא יכול להפחיד אותנו בהצעת המדינה האחת, אז הוא טועה.

אחמד טיבי: אפילו, חבר הכנסת חיליק בר, ברמה האגואיסטית, זו ההזדמנות היחידה שלי להיות ראש ממשלה, רק באופציית המדינה האחת.

אחמד טיבי: ולכן, יכול להיות שהימין מוביל לשם, לוקח את הסיכון הזה של תוצר לוואי כזה.

אחמד טיבי: אני בכל קואליציה שלי, גפני יהיה בפנים, אני אומר לך, כי הוא מכיר את הנפש ואת המצוקות של מיעוטים.

אחמד טיבי: לכן אני אומר, אם לא רוצים שתי מדינות, הכיוון לא יהיה העמקת האפרטהייד בלי תגובה בין-לאומית.

אחמד טיבי: מציעים מדינה אחת, בבקשה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: מצדי שיחילו ריבונות מהים אל הנהר עם זכויות שוות, הצבעות, לכל אזרח יהיה קול, והשם של המדינה, מצדי שיהיה גפני; אתה יודע מה, לא אכפת לנו מה יהיה בתקופה הראשונה – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת טיבי, אודה לך לסיום.

אחמד טיבי: – – אחר כך בפרלמנט של המדינה האחת ישנו את השם.

אחמד טיבי: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה רבה, חבר הכנסת טיבי.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת רונן הופמן.

פנינה תמנו: בינתיים, הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת דוח שנתי 63ב של מבקר המדינה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: הצהרות בדבר החלת ריבונות חד-צדדית על שטחי יהודה ושומרון

פנינה תמנו: יש לך שלוש דקות.

פנינה תמנו: בבקשה.

רונן הופמן: גברתי חברתי היושבת-ראש, רומנטיקה כשלעצמה היא דבר יפה ומשובב נפש, גם אידיאליזם עשוי להיות דבר יפה ומעורר השראה, אידיאולוגיה היא בוודאי מרכיב ערכי וחיוני בכל חברה.

רונן הופמן: אבל כשכל אלו – רומנטיקה, אידיאליזם ואידיאולוגיה – מתערבבים עם תפיסות פוליטיות קיצוניות שמנותקות מהריאליזם, מהאפשרי, מההגיוני, אז מתפתחת משיחיות הזויה ומסוכנת שעלולה לדרדר את החברה כולה למצב בלתי אפשרי ובלתי הפיך.

רונן הופמן: זה מה שקורה עם רעיון העוועים הזה, הרעיון שמועלה שוב ושוב כמו גל עכור אל השיח הציבורי, הקריאה לספח באופן חד-צדדי את שטחי יהודה ושומרון על מיליוני הפלסטינים החיים שם.

רונן הופמן: גברתי היושבת-ראש, במשך כל השנים אנחנו שוקדים, ובצדק, על הצורך להראות לאויבינו המבקשים את נפשנו מהו חוסן, מהי עוצמה ומהו כוח.

רונן הופמן: אבל לעתים קרובות מדי אנחנו שוכחים שעל מנת להיות באמת חזקים עלינו גם בעצמנו להבין מה הן מגבלות הכוח, להבין בעצמנו לאן אנחנו חותרים, מה אנחנו באמת מנסים ויכולים להשיג.

רונן הופמן: נניח, רק נניח, שיכולנו לספח באופן חד-צדדי את כל שטחי יהודה ושומרון מבלי שהעולם כולו היה הופך אותנו למצורעים, מבלי שהיינו מוצאים את עצמנו בבידוד מדיני גורף ומבלי שהיינו מוקעים לחלוטין מכל שיתוף פעולה כלכלי בין-לאומי; נניח – מה היינו משיגים?

רונן הופמן: קודם כול היינו הופכים מעל 2 מיליון תושבים פלסטינים לאזרחים בפועל של מדינת ישראל, הישג אדיר.

רונן הופמן: כעת היו עומדות בפנינו שתי אפשרויות: להעניק לאזרחים הללו זכויות פוליטיות מלאות או לא?

רונן הופמן: אם לא נעניק להם זכויות פוליטיות מלאות, ננציח מצב שבו ישראל היא מדינת אפרטהייד לכל דבר ועניין – הישג אדיר.

רונן הופמן: אם כן נעניק להם זכויות פוליטיות מלאות, נמצא את עצמנו במערכת פוליטית, ממשלתית, תחיקתית, שבה אין רוב יהודי והיא איננה מגלמת ערכים יהודים-ציוניים; שוב, הישג אדיר.

רונן הופמן: אז מה בעצם אתם מנסים להשיג?

רונן הופמן: אתם באמת רוצים ליצור כאן מדינה דו-לאומית?

רונן הופמן: אם כן, תסתכלו לציבור בעיניים ותגידו את זה בקול רם וברור.

רונן הופמן: אתם רוצים ליצור כאן מדינת אפרטהייד שאין לה ולא כלום עם ערכים דמוקרטיים בסיסיים?

רונן הופמן: תסתכלו לציבור בעיניים ותגידו את זה בקול רם וברור – –

באסל גטאס: – – –

רונן הופמן: – – למי שהציע לספח את השטחים.

רונן הופמן: רק אל תמשיכו לזרות חול בעיניים.

רונן הופמן: רק אל תמשיכו לומר שהדברים יסתדרו מאליהם, שכל יהודי העולם ינהרו הנה במחולות, בתופים ובמצילתיים, וייצרו כאן רוב יהודי לנצח; שהמשיח יגיע במהרה וחזון אחרית הימים יתגשם מאליו.

רונן הופמן: חברי הכנסת, העולם מאתגר אותנו שוב ושוב סביב עניין השטחים.

רונן הופמן: האיחוד האירופי החליט ליצור סביבנו מערכת של סנקציות וחרמות דווקא כשהממשלה, אגב, מביעה נכונות לשוב מייד לשולחן המשא-ומתן.

רונן הופמן: זאת החלטה אומללה, אבל כדי להילחם בה צריך לפעול, לא רק להתקפד, להשתבלל, לרטון ולגנות, אלא ליזום בתבונה ובאומץ; לא רק להביע נכונות לשוב לשולחן המשא-ומתן, אלא לצאת ביוזמה מדינית משלנו, יוזמה שתבהיר אחת ולתמיד כי סיפוח חד-צדדי של השטחים לא בא בחשבון, להבהיר כי גורל השטחים ייקבע רק בהסדר מדיני בין הצדדים, וכי אין לנו שום רצון ושום עניין להחזיק לנצח בשטחים הללו ובאוכלוסייה היושבת בהם.

רונן הופמן: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת הופמן.

פנינה תמנו: הדוברת הבאה, חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

פנינה תמנו: ואחריה – חבר הכנסת באסל גטאס.

תמר זנדברג: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברים, מאז נבחרתי לכנסת יוצא לי מדי פעם להשתתף בפורומים שבהם יש חברי כנסת וחברות כנסת מטעם הסיעות ומפלגות כאן בבית, בשיחות עם נציגים מחוץ-לארץ, מאירופה, משגרירויות, מארצות-הברית, שרוצים לשמוע עמדות שונות כאן בבית הזה.

תמר זנדברג: אני חייבת לומר ששמתי לב לדבר מעניין.

תמר זנדברג: בדרך כלל הגורמים הישראליים שמארגנים את המפגשים האלה, אם גורמים ממסדיים, אם גורמים חוץ-פרלמנטריים – אני בדרך כלל פוגשת שם חברי כנסת עמיתים ועמיתות מהמפלגות הבאות: מרצ, זה אני; מפלגת העבודה; יש עתיד; אלה בדרך כלל המפלגות השולטות שם במפגשים האלה.

תמר זנדברג: בולטים בהיעדרם חברי כנסת, בדרך כלל, מהבית היהודי ומהליכוד ביתנו.

תמר זנדברג: שאלתי את עצמי למה.

תמר זנדברג: האם – – –

פנינה תמנו: אני חייבת לתקן אותך בנקודה הזאת.

פנינה תמנו: אני גם משתתפת בלא-מעט משלחות, ומהבית היהודי יש נוכחות, צריך להעמיד דברים על דיוקם.

אורי אורבך: מעכשיו זה בנפרד גברים ונשים.

תמר זנדברג: אני לא מפרידה בין גברים לנשים, אם זה הגיע למפלגה שלכם זה חמור מאוד.

תמר זנדברג: אבל אני דווקא רוצה לומר שלדעתי – אני לא אומרת שחברי וחברות הבית היהודי לא מגיעים למפגשים האלה, אני טוענת שהגורמים המזמינים ממעטים להזמין אותם – ולמה זה?

תמר זנדברג: לדעתי, ניתוח שלי, זה מכיוון שאותם גורמים מזמינים לא יודעים, ואולי לא רוצים לדעת, מהי בדיוק מדיניות המפלגות האלה בנושא המדיני.

אופיר אקוניס: איזה עמותות עורכות את הכנסים האלה, עמותות שממומנות על-ידי האיחוד האירופי?

אופיר אקוניס: – – – שם נותנים את ההודעות האלה?

תמר זנדברג: אני אספר לך, אני אספר לך אחר כך.

תמר זנדברג: אני אספר לך עוד מעט איזה ארגונים.

אופיר אקוניס: תספרי לנו.

תמר זנדברג: זה לא ארגונים, דרך אגב, זה בין היתר גם גורמים ממסדיים, אני אספר לך.

פנינה תמנו: חבר הכנסת אקוניס, גם קרן היסוד נכללים – – –

אופיר אקוניס: על-ידי מי?

תמר זנדברג: אני אספר לך, זה בין היתר גם גורמים ממסדיים, לא עמותות שאתה מנסה לחסום.

תמר זנדברג: אבל נדמה לי, חבר הכנסת אקוניס, אם תשאל אתה את עצמך, מה לך היה לומר במפגשים כאלה, אתה בעצמך לא תדע.

תמר זנדברג: מה, מה היה לכם לומר, שאתם בעד סיפוח הגדה המערבית?

תמר זנדברג: שאתם בעד החלת ריבונות כפי שהציע בתקופת הבחירות יושב-ראש מפלגת הבית היהודי?

תמר זנדברג: מה בדיוק אתם תגידו, מלבד אולי פעם אחת לחשוף את המדיניות שלכם, האמיתית, וזה מה שעשה אתמול האיחוד האירופי.

תמר זנדברג: חברי מן הימין, האיחוד האירופי אתמול חשף את המדיניות שלכם, והיא טשטוש הקו הירוק, וניסיון להעלים אותו, וניסיון למחוק אותו כאילו שהוא לא קיים.

תמר זנדברג: אירופה עשתה אתמול דבר שיש לו אולי השלכות קשות, אני לא עומדת כאן ושמחה לאיד, אני רוצה שיהיה ברור.

תמר זנדברג: אבל המשמעות היא הבחנה ומתיחת קו ברור בין ישראל הלגיטימית ובין ישראל הלא-לגיטימית, בין ישראל הכובשת ובין ישראל הריבונית.

תמר זנדברג: אני רוצה לומר לכם, ההצעה הזאת, אני נעניתי להצעתו של חברי חבר הכנסת חיליק בר, לדבר על הצעות הימין לסיפוח, וכמובן התנגדות שלנו להצעות האלה.

תמר זנדברג: אני רוצה לומר לך, חברי חיליק בר, ולך, חברי רונן הופמן, בצורה ברורה, בעיית הסיפוח היא לא בעיה דמוגרפית, לפחות לא רק בעיה דמוגרפית.

תמר זנדברג: הכיבוש הישראלי על העם הפלסטיני צריך להסתיים בגלל המוסר, בגלל הדמוקרטיה; לא רק בגלל הדמוגרפיה.

תמר זנדברג: על הדמוגרפיה אפשר להתווכח, ויש כאלה שעושים את זה.

תמר זנדברג: שניכם עשיתם את זה מצוין.

תמר זנדברג: אני מצטרפת לדבריכם.

תמר זנדברג: אבל מדינה פלסטינית צריכה לקום – – –

פנינה תמנו: תודה, חברת הכנסת זנדברג.

תמר זנדברג: אתם פה קטעתם אותי.

פנינה תמנו: נתתי לך דקה מעבר לזמן.

תמר זנדברג: מדינה פלסטינית צריכה לקום לא רק משיקולי תועלת, ולא רק מפני שאופציית המדינה האחת מחכה לנו באופק.

תמר זנדברג: אני רוצה לחדש לכם: היום יש כאן מדינה אחת, רק חלקה הוא דמוקרטי; חלקה האחר נשען על שלטון צבאי.

תמר זנדברג: אבל אנחנו צריכים לשאול את עצמנו האם אנחנו רוצים להמשיך בסטטוס-קוו הזה, והתשובה שלנו היא לא רבתי.

תמר זנדברג: ומשפט אחרון, אתמול נחשפו במסגרת עתירה לבג"ץ הנתונים על הסדרי חוב לחברות גדולות במסגרת החוק לעידוד השקעות הון.

תמר זנדברג: ואני רוצה להציע לכם משהו, חברי חברי הממשלה והקואליציה: אם אתם רוצים לעודד הון לבוא לכאן, הדרך לעשות את זה היא לא באמצעות מחיקת הסדרי חוב לחברות הגדולות אלא באמצעות הקמת מדינה פלסטינית לצדה של מדינת ישראל.

תמר זנדברג: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה רבה, חברת הכנסת זנדברג.

פנינה תמנו: רשות הדיבור עוברת לחבר הכנסת באסל גטאס.

באסל גטאס: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מוכרח לסיים ולחזור לוועדת הכספים, שלצערי מתנהלת גם תוך כדי המליאה.

באסל גטאס: אני בפעם הראשונה חולק על חברתי חברת הכנסת תמר זנדברג.

באסל גטאס: אין מצב כזה.

באסל גטאס: היצור הזה, שפה קיים חלק דמוקרטי ושם חלק נכבש – זה לא קיים.

באסל גטאס: אתה לא יכול לקיים משטר דמוקרטי ומדינה דמוקרטית כשבו-בזמן המדינה הזו שולטת בעם אחר, כובשת שטחים, כשעל-פי כל חוק בין-לאומי וכל אמת מידה מוסרית, חוקית, זהו כיבוש וזהו עוול שצריך לעבור מן העולם.

באסל גטאס: אין כזה דבר.

באסל גטאס: ברגע שישראל היא מדינה כובשת היא מאבדת את הזכות להיקרא מדינה דמוקרטית.

באסל גטאס: אני רוצה להשתמש במילה שהשתמש בה חברי רונן הופמן לתאר את המצב.

באסל גטאס: דווקא חשבתי להשתמש במילה אחרת.

באסל גטאס: הוא השתמש במילה "משיחיות".

באסל גטאס: אני חשבתי להשתמש במילה "סהרוריות".

באסל גטאס: אני חושב שהמילה "סהרוריות", או "משיחיות", כאילו מדביקים אותה לשוליים – שבין היתר מעלים את ההצעה הזאת, לספח חלקים מהשטחים, אם לא כל השטחים.

רונן הופמן: סהרוריות, זה בלילה.

באסל גטאס: יכול להיות.

באסל גטאס: אז הם עונים בשתי המילים.

באסל גטאס: אבל הבעיה היא שהם כבר לא בשוליים.

באסל גטאס: צריך להגיד את האמת, שראש הממשלה, שההנהגה המדינית של מדינת ישראל לוקה במה שאנחנו יכולים לקרוא לו סהרוריות במעטה של ימין ריאלי.

באסל גטאס: הוא דיבר על הנושא של שתי מדינות בנאום אחד בבר-אילן לפני ארבע שנים, והוא מכר לעולם שהוא מאמין בפתרון של חלוקת הארץ, אבל הוא למעשה, בכל צעד ושעל, הוא מוכיח שהוא לא מאמין בפתרון הטריטוריאלי.

באסל גטאס: והימין, שפעם היה ימין פוליטי, פרגמטי, כלכלי; ימין כלכלי פרגמטי מדיני – הימים שמייחסים להנהגה היסטורית של אותו ימין עברו מהעולם.

באסל גטאס: בעצם, מי ששולט היום בימין – נמצאים מצדי השמאלי ושלטו בוועידה האחרונה של הליכוד – הוא ימין סהרורי.

באסל גטאס: הוא לא מאמין בחלוקת הארץ.

באסל גטאס: ואותם עקרונות שהביאו בעצם את הימין להיות אלטרנטיבה למפלגת העבודה במחשבותיה הטריטוריאליות – הימין הזה עדיין קיים.

באסל גטאס: ראש הממשלה מייצג אותו נאמנה.

באסל גטאס: הוא לא חותר באמת לשתי מדינות.

באסל גטאס: בו-בזמן, הוא מאמין שאפשר להתל בעולם, אותו עולם שאקוניס מדבר עליו, על אירופה, זאת אותה אירופה, שיום-יום – –

פנינה תמנו: אני מבקשת לשמור על מסגרת הזמן.

באסל גטאס: – – מטיף לה ביבי נתניהו לתמוך בו בעניין האיראני.

באסל גטאס: אבל כאן מסתיימת האהדה הבין-לאומית, מסתיימת הפנייה לעולם.

באסל גטאס: הוא רוצה להתנתק מהעולם כי הוא רוצה לקבוע לעצמו את הגבולות.

באסל גטאס: אי-אפשר להתל בכל העולם כל הזמן.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת גטאס.

פנינה תמנו: תודה.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

פנינה תמנו: אני מבקשת לשמור על מסגרת הזמן – שלוש דקות לכל אחד.

ישראל אייכלר: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני שומע את הוויכוח בין אלה שרוצים לספח את יהודה ושומרון לבין אלה שאומרים שאולי גם הכיבושים של 1948 היו פחות מוסריים מאשר הכיבושים של 1967, היה שם טרנספר עם דברים אחרים, ואני רוצה לחזור לעצם העובדה, למה באמת אנחנו נמצאים כאן?

ישראל אייכלר: וזה בפרשת השבוע, זה לא רחוק.

ישראל אייכלר: כתוב מפורשות בפרשת השבוע, וקראנו גם אתמול את הדברים האלה: "ועתה ישראל שמע אל החקים ואל המשפטים אשר אנכי מלמד אתכם לעשות למען תחיו, ובאתם וירשתם את הארץ אשר ה' אלהי אבותיכם נֹתן לכם".

ישראל אייכלר: בלי הבסיס הזה, לא רק שאין להחיל על יהודה ושומרון את הריבונות הישראלית אלא גם על תל-אביב, חיפה, יפו, ירושלים.

ישראל אייכלר: והתורה מזהירה אותנו כל הזמן – "רק השמר לך ושמֹר נפשך מאד, פן תשכח את הדברים – – – יום, אשר עמדת לפני ה' אלֹהיך בחרב", וקיבלנו את התורה.

ישראל אייכלר: ובהמשך, כל הזמן בפרשת השבוע – אני לא רוצה פה לצטט – אני מניח שכולם קראו אתמול בתשעה באב:

ישראל אייכלר: כי תוליד בנים ובני בנים, ונושנתם בארץ והשחתם" – והתורה מזהירה אותנו: "כי אבֹד תאבדון מהר מעל הארץ, אשר אתם עֹברים את הירדן שמה לרשתה, לא תאריכון ימים עליה".

ישראל אייכלר: ואחר כך התורה אומרת: גם כאשר תצאו לגלות, "ובקשתם משם את ה' אלֹהיך, ומצאת, כי תדרשנו בכל לבבך ובכל נפשך".

ישראל אייכלר: הקדוש-ברוך-הוא ירחם עלינו: "לא ירפך ולא ישחיתך, ולא ישכח את ברית אבֹתיך, אשר נשבע להם".

ישראל אייכלר: כלומר, יש לנו זכות על ארץ-ישראל, אבל התנאי בכל פסוק – "ושמרת את חֻקיו ואת מצותיו אשר אנֹכי מצוך היום, אשר ייטב לך, ולבניך אחריך ולמען תאריך ימים על האדמה אשר ה' אלהיך נותן לך כל הימים".

ישראל אייכלר: כלומר, יש פה התניה של כן ולא, תנאי כפול ומכופל כל הזמן.

ישראל אייכלר: וכל הברכות והאלה וכל האזהרות האלה – "ועשית הישר והטוב בעיני ה'", אלוקיך, למה?

ישראל אייכלר: "למען ייטב לך ובאת וירשת את הארץ הטֹבה אשר נשבע ה' לאבֹתיך".

ישראל אייכלר: הווי אומר, כל הבסיס המוסרי של קיומנו כאן הוא על זה שאנחנו נקיים את התורה שהקדוש-ברוך-הוא נתן לנו.

ישראל אייכלר: ברגע שאנחנו מתנתקים מהתורה ומבצעים את תוכנית ההתנתקות, ועוד אפילו מנסים למנוע מאלה שכן רוצים לקיים את התורה כהלכתה וכפי שנמסרה לנו אלפי שנים, נלחמים נגדם – אני אומר: רגע, רגע, אם המדינה הזו אינה רוצה להיות מדינה יהודית, היא גם אינה דמוקרטית, כי הדמוקרטיה מחייבת מה שאמר פה אחמד טיבי, שתהיה פה מדינה אחת מן הירדן עד הים, כל האזרחים יהיו שווים.

ישראל אייכלר: צריך לשאול את האזרחים: האם לא עדיף לכם מדינת כל אזרחיה, ששם ייבחר מי שייבחר, ולא משנה לי איך קוראים לו, אם אחמד טיבי או יאיר לפיד, ואם הוא יקים קואליציה עם גפני, כפי שהבטיח, ויאפשר לנו ללמוד תורה ולקיים את המנהגים שלנו, מי אומר שזה פחות דמוקרטי מאשר ממשלה יהודית שאין שם ערבים, והיא נלחמת נגד היהדות ומבקרת את הבסיס המוסרי של קיומנו?

ישראל אייכלר: לכן אני מציע לחזור לבסיס ולשורש, ולעשות מה שהקדוש-ברוך-הוא אומר – כן לאפשר לימוד תורה, כן לאפשר ליהודים שרוצים לחיות חיי תורה, ואז לא תהיה לנו הבעיה המוסרית של ישיבתנו בארץ-ישראל, גם ביהודה ושומרון וגם בתל-אביב.

ישראל אייכלר: תודה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת משה זלמן פייגלין, ולאחריו – חבר הכנסת עמרם מצנע.

משה זלמן פייגלין: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת הופמן, ברונפמן, אני אחד ההזויים הללו, שדיברת עליהם קודם לכן.

רונן הופמן: לא בטוח.

משה זלמן פייגלין: וגם חבר הכנסת גטאס ואחרים.

משה זלמן פייגלין: אני אחד החולמנים האלה, ההזויים הללו, הקיצונים, המסוכנים הללו.

רונן הופמן: אז אתה כן מקריא מהנאום שלי.

משה זלמן פייגלין: אתה רואה את המנורה הזאת כאן?

משה זלמן פייגלין: זאת מנורת המקדש.

משה זלמן פייגלין: אפשר לקחת את הרמקול אתי?

משה זלמן פייגלין: זאת מנורת המקדש פה, אתה רואה?

משה זלמן פייגלין: אני לא שוכח אותה.

משה זלמן פייגלין: בגללה אני פה.

משה זלמן פייגלין: אני רוצה גם שהיא תדלוק מחדש בהר-הבית בירושלים.

משה זלמן פייגלין: אני חולמני מסוכן כזה, הזוי.

משה זלמן פייגלין: את המנורה הזו אני זוכר.

משה זלמן פייגלין: אתה יודע, אני מכיר עוד איזה חולמני הזוי אחד.

משה זלמן פייגלין: אתה רואה את האיש הזה פה, שפה בתמונה?

משה זלמן פייגלין: אתה יודע מה הוא כתב ב"אלטנוילנד" שלו?

משה זלמן פייגלין: שהוא רוצה בית-מקדש.

משה זלמן פייגלין: מה תגיד על זה?

משה זלמן פייגלין: ובלי זה אין לך מקום, גם אם תחלק את המדינה לשניים, לשלושה, לארבעה – הרי ניסית, הכול התפוצץ לך בפרצוף שוב ושוב.

משה זלמן פייגלין: גם הם, אגב, בכלל לא רוצים.

משה זלמן פייגלין: אבל אין לי זמן להסביר לך את זה, עד כמה שזה נכון.

משה זלמן פייגלין: זה התפוצץ לך בפרצוף.

משה זלמן פייגלין: נשפכו לך כאן נהרות של דם, נהרות של דמים – 10% מתקציב המדינה אתה שופך אל תוך רעיון שתי המדינות.

משה זלמן פייגלין: אתה לא מפסיק – שתי מדינות, שתי מדינות, שתי מדינות לשני עמים.

משה זלמן פייגלין: 22 מדינות קיבל העם הערבי.

משה זלמן פייגלין: לא הספיק לו.

משה זלמן פייגלין: ועכשיו הן מתפרקות.

משה זלמן פייגלין: אתה רוצה להקים לו עוד מדינה?

משה זלמן פייגלין: אתה הגיוני, פרגמטי, כמובן.

משה זלמן פייגלין: רבותי, אז אם זה שלנו, ואני לא מוכן לוותר על זה, זאת ארצי כי נתן לי אותה הקדוש-ברוך-הוא.

משה זלמן פייגלין: מה לעשות, הרב אייכלר צודק לחלוטין.

משה זלמן פייגלין: זאת ארצנו, כי הקדוש-ברוך-הוא נתנה לנו.

משה זלמן פייגלין: יש לנו אומנם אבא משותף, אברהם אבינו, אבל מה לעשות, לבן הגבירה, לבן של בעלת-הבית, הוא הוריש את ארץ-ישראל.

משה זלמן פייגלין: לבן האמה נתן מתנות ושילח אותו לסעודיה.

משה זלמן פייגלין: סעודיה היא מקומו, וארץ-ישראל היא מקומנו.

משה זלמן פייגלין: זו ארצנו.

קריאה: למדבר.

משה זלמן פייגלין: למדבר, נכון.

משה זלמן פייגלין: זו ארצנו כולה.

משה זלמן פייגלין: כולה שלי, לא מוכן לוותר על גרגיר אחד ממנה.

משה זלמן פייגלין: אך ורק שלי.

משה זלמן פייגלין: אז מה אני עושה עם מי שחי פה?

משה זלמן פייגלין: ובכן, אתם, רבותי, מהשמאל הסופר-קיצוני, באתם עם הפתרון.

משה זלמן פייגלין: אמרתם, וחוקקתם חוק וגם יישמתם: פינוי-פיצוי.

משה זלמן פייגלין: וגירשתם.

משה זלמן פייגלין: עם כל הליברליזם הנפלא שלכם והערכים ההומניים שלכם, גירשתם את מי שאתם חושבים שהארץ לא שלו, את אחיכם.

משה זלמן פייגלין: אבל אני אומר: רק פיצוי.

משה זלמן פייגלין: רק פיצוי.

משה זלמן פייגלין: לא פינוי בכוח, לא גירוש בכוח.

משה זלמן פייגלין: ואת זה אתם לא מוכנים לקבל.

משה זלמן פייגלין: ואתם יודעים למה?

משה זלמן פייגלין: אתם יודעים למה אתם לא מוכנים לקבל?

משה זלמן פייגלין: כי אתם לא מאמינים שהארץ הזאת היא שלכם.

משה זלמן פייגלין: תודה.

יחיאל חיליק בר: אלה שלא יתפנו, מה נעשה אתם?

יחיאל חיליק בר: מאמינים, למה אתה סתם אומר?

יחיאל חיליק בר: אבל מה תעשה עם אלה שלא יתפנו?

משה זלמן פייגלין: אם היא תיתן לי עוד דקה אני אסביר לך.

יחיאל חיליק בר: מה תעשה עם אלה שלא יתפנו?

משה זלמן פייגלין: אתם לא מאמינים.

משה זלמן פייגלין: אם הייתם מאמינים והייתם מתעקשים על כך שזו הארץ שלכם, כבר היה לכם שלום והיה לכם פתרון.

משה זלמן פייגלין: הנה, אני מביא לך את הפתרון – עידוד הגירה.

רות קלדרון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: – – –

משה זלמן פייגלין: הם רוצים להגר.

משה זלמן פייגלין: הם רוצים להגר.

משה זלמן פייגלין: את הכסף שאתה שופך על הפתרון שלך כבר 20 שנה תן להם.

משה זלמן פייגלין: תקנה את הבתים, תעזור להם, תן להם תושבות.

משה זלמן פייגלין: תן להם.

יחיאל חיליק בר: ומה תעשה עם האנשים?

יחיאל חיליק בר: תזרוק אותם?

יחיאל חיליק בר: תזרוק אותם?

משה זלמן פייגלין: תקשיב, אני עונה לך.

משה זלמן פייגלין: תן להם תושבות, תן להם תושבות.

פנינה תמנו: – – –

משה זלמן פייגלין: חיליק, שאלת, אז אני עונה לך.

משה זלמן פייגלין: כמו שפתרת במזרח-ירושלים, תן להם להיות תושבים, תן להם את כל הזכויות המוניציפליות.

משה זלמן פייגלין: הארץ הזאת היא שלך, אתה יכול לשמור על זכויות האדם שלהם, זכויות אזרח, על-פי האינטרס שלך ולא שום דבר אחר.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת פייגלין.

רות קלדרון: אני מזמינה את חבר הכנסת עמרם מצנע, בבקשה.

עמרם מצנע: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא יודע, חיליק, למה אתה מתרגש.

עמרם מצנע: כל ראשי הממשלה של מפלגות הימין שישבו כאן בשולחן הזה לא החילו את החוק.

עמרם מצנע: וגם החוק לא יוחל, בגלל שכשמתיישבים על הכיסא של המחליטים מבינים מהי אחריות.

עמרם מצנע: ואחריות נובעת מהיכולת להגדיר את האינטרסים של מדינת ישראל.

עמרם מצנע: ומדינת ישראל יש לה אינטרסים.

עמרם מצנע: וכאשר אנחנו מגדירים את האינטרסים אנחנו מבינים היטב שהסכנה בקליטת הפלסטינים שיושבים ביהודה ושומרון היא אובדן הדמוקרטיה או אובדן היהדות במדינת ישראל.

עמרם מצנע: והמעניין הוא שדווקא המאמינים ואלה שרוצים להחיל פה חלק מחוקי ההלכה, דווקא הם פוגעים הכי חזק.

עמרם מצנע: אני רוצה לומר לידידי, שלפי דעתי רוב המתיישבים היהודים ביהודה ושומרון לא רוצים שיחילו את החוק, כי הם נהנים מכל העולמות, מעולם אחד של חוקי מדינת ישראל ומעולם אחד של אין דין ואין דיין.

עמרם מצנע: כי בשטחים עושים מה שרוצים.

עמרם מצנע: ואני אקרא לכם ציטוט מדוח מבקר המדינה מהבוקר, מהיום: "משמעות הממצאים שעלו בדוח זה היא מציאות קשה ומתמשכת באזור יהודה ושומרון בתחום אכיפת החוק ושל 'איש הישר בעיניו יעשה'.

עמרם מצנע: בעיקר בתחומי התכנון והבנייה, המים, התעבורה מדובר בכשל רב-מערכתי שעל השרים הנוגעים בדבר לתת עליו את הדעת בהקדם", ולדעתי, גם את הדין.

עמרם מצנע: כי מזה שנים נשפך שם כסף בלי שום ביקורת, בלי שום פיקוח, ומה שאסור תכלית האיסור בשטחי מדינת ישראל שבתחום הקו הירוק, שמה עושים ככל שעולה על הדעת.

עמרם מצנע: ולכן אני לא בטוח שהם רוצים בזה בכלל.

עמרם מצנע: ובסופו של דבר, אני לא רוצה – הימים האחרונים עם הכותרת ב"הארץ" ובעיות, כמובן, שנובעות מהחלטות הנציבות האירופית, מציבים אותנו פעם נוספת בפני מציאות – שלא נשאל את עצמנו בעוד כמה שנים איך הגענו למצב הזה.

עמרם מצנע: בואו נשאל את השאלות האלה עכשיו.

עמרם מצנע: אפשר, כמובן, להתגרות בגויים, אפשר להתגרות באירופה, אפשר להתגרות בכל העולם ולהגיד: אנחנו חזקים, אבל את האמת כולם יודעים.

עמרם מצנע: ועל כן המנהיגות במדינת ישראל שמצהירה הצהרות לוחמניות בימים האלו, זה הכול לתצרוכת פוליטית פנימית.

עמרם מצנע: כי הם יודעים את האמת.

עמרם מצנע: גם ראש הממשלה, אפילו סגן שר החוץ, אפילו סגן השר אקוניס, יודעים את האמת.

עמרם מצנע: לדבר גבוה וללכת עם מקל קטן.

עמרם מצנע: זאת המשמעות.

עמרם מצנע: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: ישיב סגן השר המופקד על הקשר בין הממשלה לכנסת אופיר אקוניס.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני חושב שאי-אפשר להתחיל דיון בנושא הזה מבלי להתייחס להחלטה המתגבשת ב-EU, באיחוד האירופי, החלטה מגונה, אומללה, שגויה וחד-צדדית, שלא רק שאיננה, גברתי היושבת-ראש, לא רק שאיננה – – –

תמר זנדברג: הפגיעה היא – – –

אופיר אקוניס: – – – לא רק שאיננה מקדמת את המשא-ומתן עם הפלסטינים, לא רק שאיננה מקדמת את השלום באזורנו, נהפוך הוא, היא מרחיקה אותו.

תמר זנדברג: – – – על מכרזי הבנייה שיצאו השבוע בשטחים – – –

אופיר אקוניס: כי כבר למדנו, חברת הכנסת זנדברג, למדנו, זה לא היה מזמן, את כבר היית בגיל שבו אפשר להסיק מסקנות, לפני שמונה שנים, וגם אני, שצעדים חד-צדדיים במזרח התיכון אינם מקדמים שלום.

אופיר אקוניס: יהיו שיגידו שהם מקדמים מלחמה.

אופיר אקוניס: וכאשר תושבי הדרום ספגו רקטות על ראשיהם כל יום באלפים בגלל צעד ביטחוני שגוי, חד-צדדי, לדאבון הלב ביוזמת ישראל – ההוכחה לדאבון הלב כבר ניתנה על-ידי אותם טילים ורקטות שהומטרו והגיעו לתל-אביב, לגוש-עציון, לאשדוד, לאשקלון בוודאי, לשדרות, ליישובי הנגב המערבי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מצנע אמר שיש בקואליציה ובממשלה אנשים שיודעים את האמת, והוא צודק.

אופיר אקוניס: אני יודע את האמת.

אופיר אקוניס: והאמת היא שאין עם כובש במולדתו.

אופיר אקוניס: אין דבר כזה.

אופיר אקוניס: בהיסטוריה של האנושות אין עם כובש במולדת שלו.

תמר זנדברג: עכשיו אתה מבין למה לא מזמינים אתכם לדבר?

אופיר אקוניס: אני מבין הרבה דברים, חברת הכנסת זנדברג.

אופיר אקוניס: תכף אני אאתגר אותך במשהו שגם את תסבירי לי ותגידי לי אם אני מבין או לא מבין.

תמר זנדברג: זה בשביל לאתגר אתכם – – –

אופיר אקוניס: כאשר העם היהודי – העובדות ההיסטוריות הן ידועות, חבר הכנסת מצנע, ואתה אדם שיודע את העובדות ההיסטוריות.

אופיר אקוניס: אתה היית, אתה יודע מה, אפילו זכית להיות אלוף פיקוד המרכז, ובפיקוד הזה נולד העם היהודי.

אופיר אקוניס: בפיקוד הזה.

אופיר אקוניס: לימים בפיקוד – אבל בחבלי הארץ הללו.

אופיר אקוניס: ביהודה, משם באו היהודים, ובשומרון, שם הייתה ממלכתה הראשונה של ממלכת ישראל.

אופיר אקוניס: שם נולדנו.

אופיר אקוניס: לבוא ולהגיד: השטח הזה הוא שטח כבוש, הוא תחת כיבוש – אז בואו נדבר גם על העובדות הפחות-היסטוריות, על העובדות של היום-יום, גברתי היושבת-ראש.

אופיר אקוניס: וכאשר אני בודק כמה פלסטינים חיים תחת "הקלגסות" הישראלית, תחת "הכיבוש" הישראלי – 98% מן הפלסטינים, גברתי היושבת-ראש, חיים תחת שליטתה של הרשות הפלסטינית.

אופיר אקוניס: יכול להיות שזה לא נוח להם, יכול להיות שזה לא מתאים להם.

אופיר אקוניס: אני לא יודע איך הם מנהלים את חיי היום-יום שלהם.

אופיר אקוניס: ואני בעד שימשיכו לנהל את חיי היום-יום שלהם.

אופיר אקוניס: אין לנו שום סיבה להסתובב בקסבות של שכם, ושל ג'נין, ושל רמאללה – שם יש פחות קסבה, יותר רחובות קצת יותר מודרניים.

אופיר אקוניס: אבל לבוא ולומר, יהודה ושומרון הם תחת כיבוש – מי אומר זאת?

אופיר אקוניס: אירופה אמרה זאת.

אופיר אקוניס: אז אירופה תתכבד לטעות.

אופיר אקוניס: אירופה לא טעתה בשנים האחרונות פעם אחת.

אופיר אקוניס: היא טעתה הרבה פעמים.

אופיר אקוניס: ואני קרוב מאוד להגיד – אתם יודעים מה, אני אגיד.

אופיר אקוניס: אני מאוד התלבטתי באמירה הזאת.

אופיר אקוניס: השילוב הזה – אירופה, חרם על מוצרים יהודיים, אזור אסור להתיישבות יהודית, נלך לדפדף בדפי ההיסטוריה ונראה, גברתי היושבת-ראש, מתי צירוף שלושת המושגים הללו, שלוש המילים הללו, היה קיים.

אופיר אקוניס: אני לא בטוח שבאירופה רוצים לזכור זאת.

תמר זנדברג: אם אירופה אנטישמית, למה הם לא מחרימים מוצרים ישראליים?

תמר זנדברג: למה רק מהשטחים הכבושים, אדוני סגן השר?

תמר זנדברג: למה?

אופיר אקוניס: זה הוויכוח, חברת הכנסת זנדברג.

אופיר אקוניס: זה בדיוק הוויכוח.

תמר זנדברג: – – – אנחנו פה, בישראל הריבונית.

תמר זנדברג: קיבלנו סוף-סוף ריבונות יהודית.

תמר זנדברג: למה אתם מבקשים להרוס את זה?

אופיר אקוניס: זה בדיוק הוויכוח, חברת הכנסת זנדברג, בין ראייתך את יהודה ושומרון כשטח כבוש ובין ראייתם של זרמים אחרים בציבוריות הישראלית שאינם רואים בהם שטח כבוש.

תמר זנדברג: למה לשיטתך לא מחרימים את כל היהודים אם זו אנטישמיות?

תמר זנדברג: למה?

אופיר אקוניס: אני לא אמרתי את המילה הזאת.

אופיר אקוניס: אני רק העליתי לחלל האוויר מחשבה.

אופיר אקוניס: עכשיו אני מבקש לשאול את חברת הכנסת זנדברג – – –

תמר זנדברג: יש אינטליגנציה בעולם הזה.

אופיר אקוניס: אני מבקש לשאול אותך, נצא מנקודת הנחה שנאמץ את עמדת האיחוד האירופי.

אופיר אקוניס: זה לא יקרה; אנחנו כמובן פועלים בדיוק ההפך, כדי לסכל את ההחלטה המתגבשת של האיחוד האירופי.

אופיר אקוניס: האם את, גברתי, תסכימי שהאיחוד האירופי יפסיק להתערב בענייניה הפנימיים של ישראל?

אופיר אקוניס: האיחוד האירופי שתורם ל"בצלם", ל"יש דין", ל"רופאים למען זכויות אדם", ל"שלום עכשיו", לעמותות מן השמאל הקיצוני ביותר, תורם תרומה כספית – –

תמר זנדברג: משרד החוץ – – –

אופיר אקוניס: – – מתערב.

אופיר אקוניס: אני לא ניסיתי – – –

יחיאל חיליק בר: – – – שניסית להוציא את החוק – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר, אני אבהיר את החוק שהיה שנוי במחלוקת, אף שזכה לתמיכה רחבה מאוד בוועדת השרים לחקיקה לפני כשנה, נדמה לי, פחות או יותר.

אופיר אקוניס: החוק, מטרתו לא הייתה להוציא מחוץ לחוק שום עמותה בתוך מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: לא.

אופיר אקוניס: ממש לא.

אופיר אקוניס: הוא גם לא בא לאסור תרומות של פילנתרופיה אישית או פרטית, לא על "יש דין" ולא על "בצלם".

אופיר אקוניס: על אף אחת מהן.

תמר זנדברג: כשבן-אדם אומר שהיטלר עושה את רצון אלוהים, זה כן יכול.

תמר זנדברג: הוא יכול לתת כסף – –

אופיר אקוניס: הוא בא – – –

תמר זנדברג: – – – לארגונים ישראליים.

אופיר אקוניס: לא, לא, גברתי, אני אסביר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר שאל, והוא יקבל תשובה.

אופיר אקוניס: החוק הזה בא לומר דבר כזה: מדינות זרות, או קרנות של מדינות זרות, לא תתרומנה כספים לעמותות פוליטיות בישראל.

אופיר אקוניס: הן לא תתרומנה – – –

תמר זנדברג: אנשים פרטיים שאמרו שהיטלר מגשים את רצון האל – –

אופיר אקוניס: זה נורא פשוט.

תמר זנדברג: – – הם כן יכולים לתרום, אבל לעמותות ימין.

אופיר אקוניס: גברתי, אני לא בעד.

אופיר אקוניס: החוק בא להסדיר פרצה בחוק שעל-פיה קרנות זרות של מדינות זרות מתערבות בעניינינו הפנימיים.

אופיר אקוניס: ולא הייתה אמורה להיות פה הבדלה, חברת הכנסת זנדברג, בין עמותות המזוהות עם השמאל והשמאל הקיצוני לבין עמותות המזוהות עם הימין – –

תמר זנדברג: לא, רק במקרה.

תמר זנדברג: במקרה.

אופיר אקוניס: – – ובמקרה, במקרה לגמרי, גברתי היושבת-ראש, האיחוד האירופי, ומדינות זרות, בעיקר באירופה וגם בבריטניה, תורמות רק לעמותות שמזוהות עם הפלג השמאלי ביותר.

אופיר אקוניס: אצלם הרי מפלגת העבודה היא ימין קיצוני.

תמר זנדברג: זכויות אדם זה לכולם – –

אופיר אקוניס: אצלם מפלגת העבודה היא ימין קיצוני.

תמר זנדברג: – – זה לא רק לשמאל.

תמר זנדברג: זה גם בשבילך.

אופיר אקוניס: אני מסכים אתך.

אופיר אקוניס: זכויות אדם, אם כן, כשהן חלות גם על היהודים ביהודה ושומרון, ולא רק על הפלסטינים.

תמר זנדברג: אבל גם על הפלסטינים.

אופיר אקוניס: הן גם חלות על תושבי דרום תל-אביב – –

תמר זנדברג: אבל גם על הפלסטינים.

אופיר אקוניס: – – והן גם חלות, גברתי, על תושבי הדרום.

אופיר אקוניס: בדרום תל-אביב, שזכויות האדם שלהם נרמסות כל יום – – –

תמר זנדברג: – – – ואותם הארגונים האלה שמקבלים תרומות – –

אופיר אקוניס: כל יום – – –

תמר זנדברג: – – פועלים שם באזורים האלה.

תמר זנדברג: ועושים מה שהממשלה לא עושה – – –

רות קלדרון: חברים, אני מודה שמעניין, ואני אפילו נהנית – –

אופיר אקוניס: כל יום – – –

רות קלדרון: – – אבל נדמה לי שחובתי לסדר את השיחה לאחד-אחד.

אופיר אקוניס: כל יום זכויות האדם של תושבי שכונת-התקווה, ושכונת-שפירא, ושכונות נוספות בדרום תל-אביב – נווה-שאנן – אתם רוצים לדבר על כיבוש?

אופיר אקוניס: אלה שכונות תחת כיבוש.

אופיר אקוניס: אלה שכונות תחת כיבוש אפריקני.

אופיר אקוניס: על-ידי 60,000 מסתננים בלתי חוקיים שהשתלטו על העיר העברית הראשונה.

אופיר אקוניס: זהו כיבוש.

אופיר אקוניס: זהו כיבוש.

אופיר אקוניס: לא השליטה הישראלית ביהודה או בשומרון היא כיבוש.

אופיר אקוניס: זהו כיבוש.

אופיר אקוניס: ולא תעזור כל מכבסת המילים שלכם.

תמר זנדברג: ארגוני סיוע – – – איפה שהממשלה כבר מזמן – – –

אופיר אקוניס: כל מכבסת המילים שלכם לא תעזור.

אופיר אקוניס: זהו כיבוש.

אופיר אקוניס: יש כיבוש אפריקני, גברתי היושבת-ראש, בלב תל-אביב, ובמקומות אחרים – באילת, באופקים, בערד, בדימונה.

אופיר אקוניס: והדבר הזה זולג צפונה.

אופיר אקוניס: הוא כבר לא זולג, כי בלמנו את זה בזכות הגדר.

תמר זנדברג: ומה עושה הממשלה – – –

יחיאל חיליק בר: לשני כיבושים הממשלה שלך אחראית.

יחיאל חיליק בר: גם – – – לשני כיבושים, לא כיבוש אחד.

אופיר אקוניס: אם אתם רוצים להגיד, גברתי – חבר הכנסת בר וגברתי חברת הכנסת זנדברג, די לכיבוש, אני מקווה שתצטרפי למאבק שלנו בהחזרת חייהם של תושבי דרום תל-אביב למסלולם, לימים שבהם הם חיו – – –

תמר זנדברג: איך אתה לא מתבייש?

תמר זנדברג: אתם אלה שמפקירים אותם – – –

אופיר אקוניס: אנחנו?

אופיר אקוניס: אנחנו מעולם לא אמרנו – – –

תמר זנדברג: – – –

אופיר אקוניס: אנחנו לא אמרנו שהמסתננים הם פליטים, גברתי.

תמר זנדברג: – – – אין שם משטרה – –

אופיר אקוניס: אנחנו לא אמרנו.

תמר זנדברג: – – אין סיוע.

תמר זנדברג: על מה אתה מדבר?

רות קלדרון: חברים, אני מציעה שאנחנו נתכנס לסדר-היום.

אופיר אקוניס: ואני עדיין לא קיבלתי ממך תשובה על השאלה האם תסכימי – במצב תיאורטי שבו באמת תהיה החרמה של תוצרת ישראלית מיהודה ושומרון, האם תסכימי להפסקת הזרמת כספי עתק של האיחוד האירופי לעמותות פוליטיות בישראל?

תמר זנדברג: – – – אני לא חייבת לך דין-וחשבון – –

אופיר אקוניס: את לא חייבת לי, את חייבת לציבור.

תמר זנדברג: – – אתה מזיק למדינת ישראל.

תמר זנדברג: אירופה צריכה להציל אותך מעצמך.

אופיר אקוניס: את חייבת לציבור.

אופיר אקוניס: עכשיו לעניין החלת הריבונות.

אופיר אקוניס: הממשלה, כידוע לכם, מתנגדת לרעיון של נתינת אזרחות לפלסטינים בשטחי יהודה ושומרון מכמה טעמים.

אופיר אקוניס: הטעם הראשון, שכבר אמרתי – זכותם להצביע, והם אכן עושים זאת, חבר הכנסת גנאים, לפרלמנט הפלסטיני.

מסעוד גנאים: איפה?

אופיר אקוניס: מה זאת אומרת איפה?

מסעוד גנאים: בסדר.

אופיר אקוניס: הם מצביעים לפרלמנט הפלסטיני; כאילו אתה לא יודע את זה.

אופיר אקוניס: כאילו אתה לא יודע את זה.

מסעוד גנאים: אז תגיד – – – ותצא משם.

אופיר אקוניס: אנחנו לא מתכוונים לתת, ואין מדיניות כזאת – אולי ישנם חברי כנסת בודדים שזוהי עמדתם האישית – לאזרח את הפלסטינים ולתת להם זכות בחירה לכנסת.

אופיר אקוניס: הדבר הזה לא עומד על סדר-היום.

אופיר אקוניס: הוא גם לא יקרה – –

תמר זנדברג: אז מה אתם מציעים, סיפוח השטח?

אופיר אקוניס: – – משום, גברתי היושבת-ראש, שנתינת זכות בחירה לפלסטינים עלולה – – –

יחיאל חיליק בר: מה אתה מציע?

אופיר אקוניס: אני אסביר לך.

אופיר אקוניס: הדבר הזה עלול לשבש – בעצם לסיים את כל הדמוקרטיה הישראלית שבה יש נציגות לערבים אזרחי ישראל עם 11 או עשרה חברי כנסת, ואולי זה 12 בכנסות קודמות ואחרות, ואולי בעתיד.

אופיר אקוניס: אבל בוודאי לא לתת, חבר הכנסת בר, זכות בחירה לפלסטינים.

אופיר אקוניס: הם ימשיכו לבחור לפרלמנט הפלסטיני, ואזרחי ישראל, גברתי, ימשיכו לבחור את הבית הזה, את הכנסת הזו.

אופיר אקוניס: ואני גם שמח לומר לך שהם ימשיכו לבחור בפלג בציבוריות הישראלית שבו חברת הכנסת זנדברג במיעוט ואנחנו ברוב.

אופיר אקוניס: תודה.

תמר זנדברג: – – –

אופיר אקוניס: אגב, אנחנו מוכנים – – –

תמר זנדברג: – – – לא לעולם חוסן.

יחיאל חיליק בר: אדוני, להעביר לדיון במליאה.

אופיר אקוניס: אנחנו מוכנים להעביר.

אופיר אקוניס: הממשלה מוכנה להעביר לדיון במליאה או באחת מוועדות הכנסת.

אופיר אקוניס: אין לנו התנגדות להצעות.

יחיאל חיליק בר: אנחנו רוצים – – – כל חלקי הבית.

אופיר אקוניס: אין לנו התנגדות.

רות קלדרון: אנחנו רוצים לשמוע עמדה נוספת – –

אופיר אקוניס: בבקשה.

רות קלדרון: – – ואז אנחנו נחליט.

רות קלדרון: עמדה נוספת ראשונה – של חבר הכנסת מסעוד גנאים.

רות קלדרון: עמדה נוספת – של חבר הכנסת זאב.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתפלא – אז מה?

מסעוד גנאים: מה יעשו הפלסטינים?

מסעוד גנאים: סיפוח לא רוצים.

מסעוד גנאים: לתת להם אזרחות, לא רוצים.

מסעוד גנאים: לתת להם עצמאות ולסגת משם, לא רוצים.

מסעוד גנאים: אז מה?

מסעוד גנאים: מה יהיה?

מסעוד גנאים: ויש כאלה שחושבים שיכולים לתת לפלסטינים – כמו שאמר חבר הכנסת פייגלין, רק לתת להם כסף, והם יהגרו.

מסעוד גנאים: זה לא יקרה.

מסעוד גנאים: יש כאלה שמסלפים את ההיסטוריה, ואת האמת, ואת העובדות; לכופף את כל החוקים הבין-לאומיים והערכים הבין-לאומיים.

מסעוד גנאים: פלסטין בתחומי 67'.

מסעוד גנאים: הגדה שטח כבוש.

מסעוד גנאים: אתם שם כובשים, והכיבוש יעבור מן העולם.

מסעוד גנאים: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת נסים זאב, עמדה נוספת.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש – –

רות קלדרון: יש הצעה – – –

נסים זאב: – – אני לא יודע מה הפטפטת הזאת של כל מיני הצהרות כאלה ואחרות.

נסים זאב: אנחנו לא צריכים לדבר.

נסים זאב: אל תרבו תדברו גבוהה-גבוהה.

נסים זאב: "חכי בלאש" אומרים בערבית.

נסים זאב: כאשר ראש הממשלה אומר שתי מדינות לשני עמים, הוא בעצם גזר על מדינת ישראל לחלק את ארץ-ישראל.

נסים זאב: זו המשמעות.

נסים זאב: עכשיו אנחנו דנים איך להחיל את זה.

נסים זאב: להפסיק לדבר.

נסים זאב: רוצים להחיל ריבונות?

נסים זאב: צריך קודם לאפשר את הבנייה גם בירושלים.

נסים זאב: אז אנחנו מדברים – להכריז הכרזות, לפטפט פטפוטי סרק, וכאשר בירושלים וביהודה ושומרון ראש הממשלה, בהוראה שלו, אי-אפשר להמשיך בנייה, אפילו שיש בה כבר תחילת תכנון – אז אני מבקש להפסיק לדבר ולהתחיל לעשות.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: לאיזו ועדה אנחנו מציעים?

קריאה: – – –

רות קלדרון: לוועדת חוץ וביטחון?

רות קלדרון: מקובל על כולם?

משה זלמן פייגלין: לא.

יחיאל חיליק בר: אז מה אתה מציע?

משה זלמן פייגלין: או במליאה.

יחיאל חיליק בר: במליאה זה לא מתקיים אף פעם.

לימור לבנת: למדת מהר.

יחיאל חיליק בר: עזוב, אני אומר לך.

יחיאל חיליק בר: זה לא יגיע למליאה.

קריאה: עכשיו, לאיזו ועדה תעביר את זה?

אברהם וורצמן: ועדת המדע.

תמר זנדברג: ועדת – – –

קריאה: חוץ וביטחון.

רות קלדרון: ועדת חוץ וביטחון – דיון פתוח.

תמר זנדברג: – – –

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: אנחנו ממשיכים הלאה.

יחיאל חיליק בר: – – –

רות קלדרון: סליחה.

רות קלדרון: עברנו להצבעה.

רות קלדרון: אני מצטערת.

רות קלדרון: אני צריכה לרוץ.

יחיאל חיליק בר: פעם אחת תתמוך בהצעה לסדר-היום שלי.

רות קלדרון: אנחנו מצביעים על העברת הצעה לסדר-היום – – –

תמר זנדברג: – – – או שזה קוץ בישבן וזה לא כזה נורא או שזה ניגוח נגד השלום.

רות קלדרון: חברים, ההצעה לסדר-היום בנושא: הצהרות – –

נסים זאב: – – –

תמר זנדברג: זה הוא אמר.

רות קלדרון: – – בדבר החלת ריבונות חד-צדדית על שטחי יהודה ושומרון – – –

קריאה: – – –

רות קלדרון: חברות וחברים, אני מבקשת מכם להצביע על העברה לוועדת חוץ וביטחון.

רות קלדרון: הצבעה מס' 20 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

רות קלדרון: שבעה חברי כנסת בעד, אף אחד לא נגד ולא נמנע.

רות קלדרון: ההצעה התקבלה ועוברת לוועדת חוץ וביטחון.

תמר זנדברג: במליאה זה לא מתקיים.

תמר זנדברג: פתיחת עונת הכדורגל בסכנה

רות קלדרון: נעבור להצעות לסדר-היום מס' 1056, 1059, 1061 ו-1074 בנושא:

רות קלדרון: פתיחת עונת הכדורגל בסכנה – של חברי הכנסת דוד צור ומיקי רוזנטל וחברת הכנסת גילה גמליאל.

רות קלדרון: תשיב שרת התרבות והספורט לימור לבנת.

רות קלדרון: חבר הכנסת דוד צור, בבקשה.

רות קלדרון: שלוש דקות.

דוד צור: גברתי היושבת בראש, שרים, חברי הכנסת, מזה שבוע עננה מרחפת מעל פתיחת שנת הכדורגל הבאה עלינו, וזה, בעצם, כתוצאה מדבר פרוזאי ולכאורה מקובל והגיוני.

דוד צור: השרה מינתה ועדה, את ועדת זליכה, וגם יושב-ראש ההתאחדות מינה ועדה מטעמו, ועדת דודי כהן, רב-ניצב לשעבר, בדימוס.

דוד צור: למעשה, שתי הוועדות, באופן מאוד מפתיע, הגישו המלצות שיש בהן מתאם מאוד מרשים בהקשר של המבנה של הליגה בכדורגל, המלצות למינהלת וגם לגבי זהות, לא ברמה האישית אלא ברמה הגנרית, מי יכול בעצם להיות יושב-ראש ומי לא – בעיקר מי לא, במובן הזה שישנה אמירה מאוד ברורה שלא תהיה לו זיקה לקבוצה, וגם קצבו קדנציות.

דוד צור: בדרך כלל, ועדות ציבוריות אמורות לזכות באמון הציבור ולא לחטוף ציניות וחוסר אמון, מהסיבה שבדרך כלל לא מאמצים את ההמלצות שלהן.

דוד צור: וכאן, משבאו לאמץ את ההמלצות, נשמעה דחייה כמעט טוטלית של ראשי הקבוצות, ובסופו של דבר נאלצה השרה, ובצדק אני חושב, אבל אני אשמח לשמוע כמובן – כמי שעמד גם בראש ועדה ציבורית שהשרה מינתה, אני יכול להגיד שרוב ההמלצות של הוועדה שאני הגשתי אומצו, או חלקן נמצאות בתהליך של עבודה, ומן הראוי שכך יתייחסו גם לוועדות ציבוריות אחרות.

דוד צור: לכן ההקצאה של הכספים, כספי ציבור, שאמורים להגיע מהטוטו, שהוא הארגון אולי המשמעותי ביותר שתומך בקבוצות – אין פה מעורבות, לא של הפוליטיקאים בכדורגל או בספורט, וטוב שיתנהלו באופן שאנחנו לא מתערבים, אבל בטח שכשכספי ציבור מחולקים לקבוצות, ובעיקר לנוער, חשוב לנו מאוד שהדברים האלה ייעשו בשקיפות וייעשו למטרות שלשמן הם קיימים.

דוד צור: במובן הזה אני חושב שאנחנו זכאים וצריכים לשמוע היכן עומדים הדברים, האם באמת יש כאן סכנה.

דוד צור: שמענו גם את בעלי הקבוצות שאמרו שאולי תהיה דחייה, וזה מאוד מטריד.

דוד צור: אני הכי מוטרד דווקא מהנושא של ילדים ונוער.

דוד צור: אני חושב שבעניין הזה חשוב שגם נשמור על שקיפות וגם נשמש דוגמה בספורט ולערכים בספורט.

דוד צור: אני בטוח שהשרה תדע להשיב לנו על העניין הזה.

דוד צור: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חברת הכנסת גילה גמליאל – נדמה לי שהיא איננה נמצאת.

רות קלדרון: שרת התרבות והספורט לימור לבנת, בבקשה תשובתך.

לימור לבנת: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת הבודדים והאמיצים שנשארו כאן, השר יובל שטייניץ – – –

רות קלדרון: המובחרים.

לימור לבנת: כן.

לימור לבנת: אני תמיד מתפעלת מחברי כנסת שמגישים הצעות לסדר-היום או שאילתות ולא טורחים להישאר עד – מה יש?

לימור לבנת: ישיבה?

לימור לבנת: ועדת כספים כרגע?

רות קלדרון: יש.

לימור לבנת: אז אני מתנצלת על הדברים שאמרתי.

לימור לבנת: לא ידעתי שיש ועדת כספים.

לימור לבנת: זו פשוט לא פעם ראשונה, ובגלל זה אני מעירה את ההערה.

לימור לבנת: אבל אם יש ועדת כספים, אני חוזרת בי מכל הדברים שאמרתי עכשיו.

לימור לבנת: ובכן, חבר הכנסת דוד צור העלה כאן הצעה לסדר-היום בעניין שקרוי: פתיחת עונת הכדורגל בסכנה.

לימור לבנת: ברשותך, אני הייתי רוצה אולי קצת לעשות שיפוץ לנוסח שאתה הצגת כאן.

לימור לבנת: במקום "פתיחת עונת הכדורגל בסכנה", אני הייתי קוראת לזה "הכדורגל בסכנה", משום שפתיחת העונה היא עניין אחד, ובאמת כולנו היינו רוצים מאוד שעונת הכדורגל תיפתח, אבל מה שיותר חשוב בעיני מפתיחת עונת הכדורגל הוא לאן פני הכדורגל, מה קורה לכדורגל בישראל, איך נראה הכדורגל שלנו, איך נראית הליגה, איך נראות הקבוצות, איך נראית ההתאחדות.

לימור לבנת: זו בעצם השאלה המרכזית שבגינה הקמתי בשעתי את ועדת זליכה.

לימור לבנת: אני חושבת שלא צריכים לקחת את כולנו רחוק, את הזיכרון שלנו רחוק, בעיקר של אוהדי הכדורגל – וכמעט, מי לא אוהד כדורגל, זה הספורט הפופולרי ביותר בעולם, הספורט הפופולרי ביותר בארץ – לעונה הקודמת.

לימור לבנת: אני באמת בשעתי ביקשתי ממך, חבר הכנסת דוד צור, ועוד לא היית חבר כנסת – ותכף יגידו שיש לנו ניגודי עניינים, אבל אין לנו – לעמוד בראש ועדה לבדיקת נושא האלימות בספורט.

לימור לבנת: ואכן עמדת בראש הוועדה הזאת, וחלק גדול מההמלצות בוצעו ויושמו וחלק עדיין לא.

לימור לבנת: משטרת ישראל עדיין צריכה לבצע כמה צעדים – שלצערי היא לא ביצעה עד היום – כתוצאה מההמלצות האלה שהיא מכירה והייתה שותפה להן, אבל יש לה עוד עבודה לבצע ולעשות.

דוד צור: יש דיון אצלי בוועדה.

לימור לבנת: יש דיון בוועדת משנה שאתה עומד בראשה?

לימור לבנת: מצוין.

לימור לבנת: הוועדה הזאת בשעתה, כשאני הקמתי אותה, הוועדה בראשותך, הייתה בעקבות כמה אירועי אלימות חמורים ביותר שקרו במגרשים.

לימור לבנת: אני לא מדברת על אלימות של אוהדים; אני מדברת על אלימות בתוך המגרשים של בעלי תפקידים.

לימור לבנת: אני מדברת על שורה של אירועים שקרו, ואני לא אחזור עליהם כאן עכשיו כדי שלא להלאות באמת ולא להאריך; יש כאן עוד הצעות לסדר-היום, ואני לא רוצה להאריך בדיבור יותר מדי.

לימור לבנת: אני אז החלטתי להקים את הוועדה בראשותו של פרופסור ירון זליכה, כדי לבדוק את מבנה ההתאחדות לכדורגל, כדי לבדוק את מבנה ענף הכדורגל, כדי לבדוק איך אפשר לשפר אותו, כך שכולם יוכלו באמת ליהנות מהספורט הנהדר הזה שכולם כל כך אוהבים אותו.

לימור לבנת: אבל, לצערנו, הכדורגל הישראלי היום נמצא במצב שבו הצופים לא רוצים לבוא למגרשים, אף שנבנו כאן – אגב, לא ההתאחדות לכדורגל בנתה אותם, אלא מי שבנה אותם זה הטוטו יחד עם הרשויות המקומיות במצ'ינג, אף שההתאחדות אוהבת להתפאר כאילו היא בנתה אותם.

לימור לבנת: זה לא נכון.

לימור לבנת: לא היה ולא נברא.

לימור לבנת: אין לה יד ורגל בזה.

לימור לבנת: יש היום כמה נפלאים ונהדרים – בלומפילד, "טדי" המשופץ, ששופץ עכשיו והוא באמת נראה נהדר, בנתניה, בפתח-תקווה, ועוד מעט, או-טו-טו, גם בעיר חיפה.

לימור לבנת: יש צופים, אבל לא רוצים איצטדיונים – להגיע.

לימור לבנת: צופים אפילו לא רוצים לראות כמעט את המשחקים בטלוויזיה, חוץ משורה מסוימת של משחקים.

לימור לבנת: זה נכון, יש כמה משחקים טובים.

לימור לבנת: אבל זה לא מספיק.

לימור לבנת: מעבר לזה, אנחנו יודעים שגם הקללות, האלימות, האווירה הלא-טובה – כל הדברים האלה צריכים להשתנות לגמרי.

לימור לבנת: וכמובן ההישגים – ההישגים לא מספיקים.

לימור לבנת: כולנו יודעים גם את זה.

לימור לבנת: ההישגים לא מספיקים.

לימור לבנת: כדי שזה ייראה אחרת, כדי שזה יהיה אחרת, ועדת זליכה הגישה דוח מקיף ביותר, רחב ביותר, שמייד אומר כמה highlights מתוכו.

לימור לבנת: אבל זמן קצר מאוד אחרי שאני מיניתי את ועדת זליכה, כשלא מצאה חן כל כך בעיני ההתאחדות העובדה שאני מיניתי ועדה כזו, משהו כמו שלושה שבועות לאחר מכן, הקים יושב-ראש ההתאחדות אבי לוזון ועדה בראשות המפכ"ל בדימוס, רב-ניצב דודי כהן.

לימור לבנת: והנה, הוועדה הזאת, שהוא התחייב לקבל את מסקנותיה ואת המלצותיה, והיא הגישה את הדוח שלה חודשים אחדים לאחר המינוי שלה, לפני שוועדת זליכה השלימה את עבודתה, כי היא עסקה בתחומים צרים יותר מאשר ועדת זליכה – התחייב יושב-ראש ההתאחדות לקבל את כל המלצותיה בחתימת ידו, וליישם מייד ולהקים ועדת יישום.

לימור לבנת: אגב, היה חבר בה גם אחד מבעלי הקבוצות, שנחשב לעמוד התווך של בעלי הקבוצות בליגת-העל, יענקל'ה שחר, הבעלים והנשיא של "מכבי חיפה".

לימור לבנת: ומה קרה כתוצאה מזה?

לימור לבנת: שום דבר.

לימור לבנת: אבל ראו זה פלא, יש כמה דברים שהם משותפים לשתי הוועדות הללו, שתי ועדות ציבוריות שאומרות בעצם אותו דבר בשורה של נושאים.

לימור לבנת: לפני זה, עוד הערה קצרה אני חייבת לומר כאן:

לימור לבנת: ועדת זליכה עסקה לא רק במבנה ההתאחדות.

לימור לבנת: היא עסקה, למשל, בהקמת 100 מועדונים לנוער, מועדוני כדורגל לנוער, וזה מתוקצב כבר וזה קיים, וכבר התחילו לעבוד על איך זה יקרה – בטוטו.

לימור לבנת: מדובר כאן על איך אנחנו נוכל להביא ילדים למגרשים בחצי ממחירי הכרטיסים של המבוגרים.

לימור לבנת: זה כאילו קיים גם היום, אבל זה רק כאילו, כי באמת, כשילדים הולכים לקופות ורוצים לקנות כרטיסים, מה אומרים להם?

לימור לבנת: נגמרו הכרטיסים.

לימור לבנת: אבל זה לא באמת שהם נגמרו, אלא או שספסרו בהם, או שמכרו אותם למבוגרים.

לימור לבנת: הם לא באמת נגמרו, כי המגרש, לפעמים אתם רואים שהמגרש או האיצטדיון הוא חצי ריק, אז לא נגמרו הכרטיסים לילדים.

לימור לבנת: איך עושים את זה?

לימור לבנת: על זה בדיוק יש המלצות בדוח זליכה, ואנחנו כבר עובדים בדיוק על איך עושים את זה באמת.

לימור לבנת: אני מדברת על זה שיש בדוח זליכה המלצות לייעד קרקעות להקמת מגרשים.

לימור לבנת: שוחחתי על זה כבר עם שר הבינוי והשיכון אורי אריאל, והוא דיבר על זה עם מי שעומד בראש מינהל מקרקעי ישראל, בנצי ליברמן, והם נכונים ומוכנים ללכת למהלך כזה, וזו פעם ראשונה בהיסטוריה, ואנחנו נעשה את זה, ועוד שורה ארוכה של המלצות.

לימור לבנת: אבל, אם אני חוזרת לעניין ההתאחדות, כדי באמת שלא להאריך – יש שם, אגב, תביעה, אני אביא את זה מייד לאחר הפגרה לכאן, לכנסת, קודם כול לוועדת שרים לחקיקה כמובן – תיקון לחוק הספורט, שקובע שהכספים יועברו מההתאחדות ומהמרכזים – סליחה, מהטוטו יועברו ישירות לקבוצות ולא דרך המרכזים ולא דרך ההתאחדות.

לימור לבנת: היום יש קבוצות – מי ששמע את ח'לאילה, שהוא יושב-ראש קבוצת "בני סח'נין", אומר: אני לא יודע ולא ידעתי אף פעם כמה כסף מגיע לי; הוא פשוט היה האמיץ היחידי שהעז להגיד את זה, אחרים לא העזו להגיד את זה.

לימור לבנת: ודאי שהוא לא יודע איך, הוא לא יודע כמה.

לימור לבנת: אז כך אף אחד לא יצטרך לשאול כמה, לא יצטרך להיות תלוי – לא במרכזים, לא בהתאחדות – הכסף פשוט יעבור לקבוצות, בדיוק מה שמגיע להן, לפי דוח בורוביץ, ישירות מהטוטו אליהם.

לימור לבנת: התיקון הזה לחוק, שכבר מוכן אצלנו, כבר עומד לצאת עכשיו ל-21 יום בהערות בין משרדי הממשלה ומשרד המשפטים – במהלך הפגרה אנחנו נשלים את זה ונביא אותו אחרי הפגרה לכנסת.

לימור לבנת: מה שנוגע להתאחדות ולמבנה של ההתאחדות, קובעים שני הדוחות, גם דוח דודי כהן, גם דוח זליכה, באופן החד ביותר, הברור ביותר, שיושב-ראש ההתאחדות לכדורגל צריך להיות אדם שאין לו זיקה לאחת מקבוצות הכדורגל, אדם שהוא נטול ניגודי עניינים ושדרך בחירתו לא יכולה להיות כפי שהיא היום, כרגע.

לימור לבנת: כל אחת משתי הוועדות, אני לא אכנס לזה כאן, מציעה דרך אחרת.

לימור לבנת: באתי ואמרתי: אני מאמצת את ההמלצה הזאת, שיושב-ראש ההתאחדות לכדורגל לא יכול להיות אדם שיש לו זיקה לאחת מהקבוצות.

לימור לבנת: לא סתם זיקה, אלא זיקה שבזיקות, מעורבות אישית משפחתית, מכל הבחינות.

לימור לבנת: ואני לא קובעת איך הוא ייבחר, אני רק אומרת שמה שהיה לא יהיה.

לימור לבנת: אני אומרת שההתאחדות תחליט.

לימור לבנת: בין שהיא בוחרת שהבחירה תיעשה על-פי דוח ועדת כהן, שההתאחדות עצמה הקימה והתחייבה לקבל על עצמה, בין שתהיה על-פי דוח זליכה – אני לא מחליטה איך.

לימור לבנת: זה לא נעשה וזה לא נעשה.

לימור לבנת: עכשיו, באים ואומרים שאני מנהלת מלחמה אישית.

לימור לבנת: חברים, אני לא מנהלת מלחמה אישית, אני מנהלת מלחמה למען הכדורגל.

לימור לבנת: אני לא זוכרת שהייתה מעולם רוח גבית כל כך חזקה, תמיכה, דרישה ציבורית לעשות את המעשה הזה, את הרפורמה הזאת, אחת ולתמיד.

לימור לבנת: שתי ועדות ציבוריות פלוס חוות דעת משפטית אחת שמונחת על שולחני, של היועצת המשפטית של המשרד, שקובעת שיש כאן ניגוד עניינים חמור, חוות הדעת הזאת נמצאת אצל רשם העמותות כבר; ודרישה ציבורית ברורה, גורפת, רחבה, קונסנזואלית, שאחת ולתמיד צריכים לעשות כאן סדר.

לימור לבנת: ועכשיו, באים חלק מהבעלים של הקבוצות בליגת-העל ואומרים: לא וכן, ותראי, וככה, ונראה לנו, ולא נראה לנו.

לימור לבנת: בכל הכבוד הראוי, הטוטו אומר: אנחנו, את הכסף שמגיע על-פי דוח בורוביץ, כמה עשרות מיליוני שקלים, אנחנו ניתן בכל מקרה, כי זה אנחנו מחויבים, אבל אנחנו לא מחויבים להיות ספונסר, אנחנו לא מחויבים לתת את כספי השיווק, ואת זה לא ניתן.

לימור לבנת: שילכו בבקשה, תלך התאחדות לאחד מהספונסרים – לבנקים, אני יודעת, חברות שמפרסמות בסכומי עתק בטלוויזיה ובמקומות אחרים – ואם הכול כל כך טוב, והכדורגל כל כך אטרקטיבי, והליגה כל כך אטרקטיבית, וההתאחדות כל כך אטרקטיבית, למה שלא יקבלו משם כסף?

לימור לבנת: הטוטו לא ייתן למוצר שאינו אטרקטיבי – אם לא תלכו לרפורמות האלה, לא ניתן את הכספים האלה.

לימור לבנת: וכאן צריכים כולם לעשות את חשבון הנפש.

לימור לבנת: וכן, אתה אמרת קודם, דוד צור, שיש ליגה שעומדת בפני השבתה.

לימור לבנת: אני, אגב, לא יודעת אם היא עומדת בפני השבתה.

לימור לבנת: יש איומים שהיא עומדת בפני השבתה.

לימור לבנת: הם מאיימים, כן; הם מאיימים שיפגעו בליגות הנוער.

לימור לבנת: אתה יודע למה הם מאיימים, אגב.

לימור לבנת: כספי השיווק לא הולכים לנוער ולא לליגות של הנוער.

לימור לבנת: אלה הכספים שהם יקבלו בכל מקרה, אבל הם מנצלים, משתמשים – בציניות – בנוער כדי לנסות ולאלץ אותי להתקפל מהעמדה הציבורית, המוסרית, הערכית, שאני מחזיקה בה ואני מובילה אותה.

לימור לבנת: וכנ"ל גם כלפי הטוטו.

לימור לבנת: ואני אומרת כאן, אני לא יודעת מה הם יעשו בסופו של דבר, אני לא יודעת מה תהיה החלטתם בסופו של דבר.

לימור לבנת: הציעו לי הצעות כאלה, הצעות אחרות, אני לא יכולה לקבל אותן.

לימור לבנת: אני לא רשאית לקבל אותן.

לימור לבנת: אסור לי לקבל אותן.

לימור לבנת: אגב, גם מבחינת, לדעתי, ביקורת המדינה, גם מבחינות אחרות.

לימור לבנת: אני חושבת שאם אני אקבל אותן או הטוטו יקבל אותן וייקח כספי ציבור וייתן אותם לגוף שלא ממלא את ייעודו כמו שצריך, זה יהיה דבר שהוא פסול – לא רק ערכית, לא רק ציבורית, ייתכן שגם משפטית.

לימור לבנת: ולכן, גם אם יש, ואני לא בטוחה, סכנה על קיום הליגה – יש, אגב, זמן עד שהליגה נפתחת, ב-24 באוגוסט היא אמורה להיפתח, אם אני לא טועה, יש עוד זמן, אבל גם אם בסופו של דבר יהיה איום השבתה על הליגה, אני חושבת שכולנו צריכים להפנות את כל האצבעות לכיוון אחד, לכיוון בעלי הקבוצות.

לימור לבנת: הם צריכים לעשות את מה שמוטל עליהם, אני אעשה את מה שמוטל עלי, כנציגת הציבור, כמי שמשרתת את הציבור וכמי שבידה מופקד התפקיד הזה של שרת ספורט.

לימור לבנת: ולעת הזאת, שני הדוחות הציבוריים שמונחים – ואמרתי, חוות דעת משפטית חמורה, שהגיעה גם לרשם העמותות, לצורך העניין הזה – הם אלה, יחד עם הציבור, והדרישה הציבורית הרחבה, שמחייבים אותי לעמוד על הדברים הללו.

לימור לבנת: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, גברתי.

לימור לבנת: סליחה, רק ברשותך, אני מציעה להעביר את ההצעה לוועדה לביקורת המדינה.

לימור לבנת: תודה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת צור.

דוד צור: – – –

יחיאל חיליק בר: אז אנחנו נעשה הצבעה.

יחיאל חיליק בר: סליחה, עמדה נוספת – חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואז נעבור להצבעה.

יחיאל חיליק בר: דקה לרשותך.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש – – –

יחיאל חיליק בר: מיקרופון, אפשר?

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, אני חושב שנכון, על המשרד לדאוג באמת שעונת הכדורגל תיפתח כרגיל ושיהיה גם צדק שם – נכון, אני מסכים עם כל מילה שאמרת.

מסעוד גנאים: אני חושב שגם על המשרד וגם על כל המשרדים הרלוונטיים לדאוג שהעונה תיפתח ולדאוג שלא תהיה אלימות, וכל המראות שלא רוצים אותם, שהם מנוגדים לכל המטרות של משחק כדורגל.

מסעוד גנאים: לפי דעתי, המשחק הזה בא לחזק את הערכים של הכבוד ההדדי והסובלנות והשותפות.

מסעוד גנאים: אבל, לצערי הרב, דרך האלימות – הקללות, הגידופים – ראינו לאחרונה את הסרט הזה, הסרט הזה שלא רוצה להסתיים, של אוהדי "בית"ר ירושלים".

מסעוד גנאים: אני חושב שבעונה שתיפתח, באמת יש לדאוג שלא תהיה אלימות במגרשי הכדורגל.

מסעוד גנאים: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: נעבור להצבעה על העברת ההצעה לוועדה לביקורת המדינה.

יחיאל חיליק בר: אני פותח, ברשותכם, את ההצבעה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע – מי שבעד העברת ההצעה לסדר-היום לוועדה לביקורת המדינה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 21 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה לענייני ביקורת המדינה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: בעד – 7, אפס נגד.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו קובעים כי ההצעה הזו לסדר-היום תעבור לוועדה לביקורת המדינה.

יחיאל חיליק בר: מעמד מזכירי בתי-הספר וזכויותיהם

יחיאל חיליק בר: נעבור להצעה לסדר-היום בנושא: מעמד מזכירי בתי-הספר וזכויותיהם, מס' 985, של חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יחיאל חיליק בר: ישיב עליה שר הפנים גדעון סער?

יחיאל חיליק בר: אתה משיב?

יחיאל חיליק בר: סגן השר, סבלנות.

לימור לבנת: אנשים קודם עונים ואחרי זה – דיון.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת גנאים, אולי אתה רוצה תשובה מסגן השר לפני זה ונסגור עניין.

מסעוד גנאים: אני בצום, וחייב – תשיב וזהו.

מנחם אליעזר מוזס: הוא חייב לתת לי תשובה, מהשבוע שעבר.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד סגן השר, באמת זה לא מקרי, לפי דעתי, שכבוד סגן שר החינוך הוא גם המשיב, משום שהעניין של המזכירים והמזכירות הוא עניין גם של משרד הפנים וגם של משרד החינוך, מאחר שהמזכירים האלה והמזכירות עובדים בבית-הספר, במערכת החינוך.

מסעוד גנאים: לכן הדבר, לפי דעתי, הוא רלוונטי והוא קשור לשני המשרדים האלה.

מסעוד גנאים: אז בקשר לנושא הזה, אדוני היושב-ראש, הסדרת מעמדם מחדש של המזכירים והמזכירות בבתי-הספר הוא דבר, לפי דעתי, הכרחי וחיוני והוא חשוב.

מסעוד גנאים: למה?

מסעוד גנאים: לאור השינויים שעוברת מערכת החינוך בעקבות רפורמות "אופק חדש" ו"עוז לתמורה", וגם לאור המהפכה הטכנולוגית וכל העניין של המחשוב שעוברת המערכת, שכל המטלות, הדיווחים והעבודות מתבצעים דרך תוכנות במחשב והמזכיר מבצע כל זה, הדבר הזה גרם לתוספת עבודה עליו ולעומס.

מסעוד גנאים: במקביל, המעמד של המזכיר או המזכירה לא השתנה.

מסעוד גנאים: העבודה גדלה, עומס יתר – יותר עומס, יותר עבודה – במקביל, המעמד שלו נשאר אותו דבר, והמשכורת גם אותו דבר.

מסעוד גנאים: ההגדרה, כבוד סגן השר, הגדרת מעמדו של המזכיר, או המזכירים, היא מלפני 15 שנה, ולא עברה שינויים, אולי משנת 2000.

מסעוד גנאים: אם אני רוצה לצטט, הגדרת התפקיד האחרונה שמופיעה בתקשי"ר היא מינואר 2000, והיא מגדירה כך את התפקיד של המזכיר: מזכירי בית-הספר ועוזרי המזכיר חייבים לבצע את כל העבודות הקשורות לבית-הספר שהרשות המקומית מטילה עליהם, ועל-פי הוראות מנהל בית-הספר.

מסעוד גנאים: ההגדרה היא מלפני תקופת המחשב, אדוני סגן השר.

מסעוד גנאים: המזכירים והמזכירות הם יד ימינו של מנהל של בית-הספר, עבודתם בפועל היא מאוד קשה ועומס רב מונח על כתפיהם והרבה אחריות.

מסעוד גנאים: המזכירים עובדים קשה במערכת החינוך, כי הם והן עמוד השדרה של בית-הספר.

מסעוד גנאים: ובגלל העומס הרב והשכר הלא-הולם, לא מתאים ולא שווה לעבודתם הקשה, שהם עושים יום-יום, והאחריות שהם נושאים על כתפיהם, יש הרגשה בקרב המזכירים והמזכירות, הרגשה של ניצול ותסכול, שגורמים אצלם לשחיקה.

מסעוד גנאים: לפי דעתי, על כל הגורמים הרלוונטיים – אני מתכוון: הרשויות, משרד הפנים ומשרד החינוך – לעזור להם להמשיך בעבודתם, בעבודת הקודש שהם עושים.

מסעוד גנאים: כבוד סגן השר, אני מעלה את הנושא בגלל שתי סיבות.

מסעוד גנאים: סיבה ראשונה, אני הייתי מורה בבית-ספר תיכון וראיתי במה המזכיר עובד ומה העומס המוטל עליו באמת; 2.

מסעוד גנאים: הם פנו אלי, והם בתקופה של התארגנות של ועד ארצי של מזכירים ומזכירות, שרוצה לשנות את המעמד שלהם ואת הגדרת התפקיד, כי לא ייתכן שמערכת החינוך עברה את כל המהפכה הזו – אם רפורמת "אופק חדש" או "עוז לתמורה" – והמזכיר והמזכירה, המעמד שלו, הגדרת התפקיד שלו היא אותו דבר.

מסעוד גנאים: את הנושא העליתי בפני שר החינוך לשעבר, היום שר הפנים גדעון סער, וזה נגע רק לסוגיית מה שמכונה גמול המנב"ס.

מסעוד גנאים: המנב"ס זה תוכנת מחשב, דרך פעולה, שהמשרד מתגמל, או משרד הפנים.

מסעוד גנאים: נאמר לי שזה הסכם בין מרכז השלטון המקומי, משרד הפנים ומשרד החינוך.

מסעוד גנאים: את גמול המנב"ס נותנים רק למזכירות או למזכירים בבתי-ספר יסודיים, אבל בבתי-ספר על-יסודיים, אם חטיבות או בתי-ספר תיכוניים – לא נותנים להם את גמול המנב"ס.

מסעוד גנאים: אבל זה אחד הדברים, לא העניין המהותי.

מסעוד גנאים: העניין המהותי הוא הדבר ההכרחי בהסדרת תפקידם ומעמדם של המזכירים והמזכירות בבתי-הספר מחדש, וגם תוספת על המשכורת שלהם והשכר שלהם, שיהיה הולם לעבודה שהם עובדים היום.

מסעוד גנאים: והיום העבודה היא יותר קשה, יותר עומס, לאור כל עבודת הניירת, לאור כל תוכנות המחשב שהן מתעסקות אתן יום-יום.

מסעוד גנאים: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: המשיב, בבקשה, סגן השר אבי וורצמן.

יחיאל חיליק בר: אחריו נעבור להצבעה.

אברהם וורצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, זכית להיות בדיון רב משתתפים היום.

יובל שטייניץ: אנחנו נקצר ונייעל.

אברהם וורצמן: אנחנו נקצר ונייעל.

אברהם וורצמן: חבר הכנסת גנאים, מה, אתה כבר אומר את תוצאות ההצבעה?

מסעוד גנאים: לא, עדיין לא.

אברהם וורצמן: אתה יודע מראש כבר את התוצאות.

מסעוד גנאים: אני לא יודע את התשובה.

אברהם וורצמן: קודם כול, ודאי שאני מסכים אתך שתפקיד של מזכירת בית-הספר או מזכיר בית-הספר – אבל לימדו אותנו פה שאומרים רק "מזכירת".

אברהם וורצמן: מרב מיכאלי לימדה – רק "מזכירת בית-הספר".

אברהם וורצמן: אין ספק שזה תפקיד מאוד מאוד מרכזי וחשוב בעבודת המנהל, בעבודת בית-הספר בכלל.

אברהם וורצמן: בהרבה מקומות מזכירה מנוסה ומזכירה מסורה לבית-הספר ממש מחזיקה את בית-הספר, לא פחות.

אברהם וורצמן: אין ספק שזה חלק מאוד מרכזי בעבודת בתי-הספר.

אברהם וורצמן: יחד עם זה, חשוב להגיד שקביעת שכרם, היקף עבודתם, מה בדיוק הם צריכים לעשות, זה לא מתפקידו של משרד החינוך.

אברהם וורצמן: המעמד של המזכירות והמזכירים – – –

מסעוד גנאים: אבל עכשיו אתה משיב בשם משרד הפנים.

אברהם וורצמן: רגע, רגע.

אברהם וורצמן: אני משיב גם בשם שר הפנים.

אברהם וורצמן: גם שר הפנים וגם שר החינוך.

אברהם וורצמן: המעמד שלהם מוסדר בהסכמי שכר של הסתדרות הפקידים מול השלטון המקומי, באמצעות הממונה על השכר באוצר.

אברהם וורצמן: זה גם לגבי היקף העבודה, גם לגבי תנאי העבודה, גם לגבי המעמד, לגבי הכול.

אברהם וורצמן: אין ספק, ואני מסכים אתך, שהימים האלה הם ימים שהיקף המשרה של המורים בבית-הספר משתנה בגלל הרפורמות, וממילא גם היקף העבודה של המזכירות משתנה, הוא אמור להשתנות, ומגיע להם תגמול על כך.

אברהם וורצמן: אני מסכים אתך וקורא יחד אתך שבאמת ייבחן מחדש היקף העבודה של המזכירות והמזכירים בבתי-הספר, ולתת להם גמול הולם.

אברהם וורצמן: מסכימים בעניין.

אברהם וורצמן: חשוב להגיד שכאשר מוחלט גובה השכר והמעמד של המזכירות והמזכירים, משרד החינוך את הסכום הזה מעביר כולו לרשויות המקומיות ולבעלויות החינוך.

אברהם וורצמן: כל פעם שהשכר מעודכן גם הוא מעדכן כדי להעביר את החלק שלו בעניין.

אברהם וורצמן: לכן, משרד החינוך איננו המעסיק של המזכירות והמזכירים אלא הרשויות המקומיות והבעלויות, אבל אני מסכים אתך שכדאי – אני כבר מקצר – שזה יבוא לדיון בוועדה.

אברהם וורצמן: ביקשת שזה יבוא לוועדת החינוך של הכנסת, אנחנו מסכימים; יבוא לדיון ונקווה שבאמת יקבלו את התגמול ההולם להם.

אברהם וורצמן: תודה רבה, ותודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני סגן השר.

יחיאל חיליק בר: ועדת החינוך?

מסעוד גנאים: חינוך, אף שזה פנים, יותר.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: אז אנחנו נצביע על העברת ההצעה לסדר-היום, מס' 985, מעמד מזכירי בתי-הספר וזכויותיהם, לוועדת החינוך.

יחיאל חיליק בר: אני מפעיל, ברשותכם, את ההצבעה.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: בבקשה, ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 22 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 4 נגד – אין נמנעים –אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: ארבעה בעד, אפס מתנגדים, ואין נמנעים.

יחיאל חיליק בר: ההצעה לסדר-היום מס' 985 תעבור לדיון בוועדת החינוך.

יחיאל חיליק בר: השוויון בנטל מול האי-שוויון בתקציבי החינוך החרדי ["דברי הכנסת", חוב' כ', עמ' 3055.]

יחיאל חיליק בר: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: השוויון בנטל מול האי-שוויון בתקציבי החינוך החרדי, מס' 952; תשובה והצבעה בלבד.

יחיאל חיליק בר: ישיב סגן שר החינוך אבי וורצמן.

יחיאל חיליק בר: סגן השר, אתה מוזמן להשיב.

יחיאל חיליק בר: אתה יכול להישאר באזור, כי גם ההצעה הבאה לסדר-היום – אתה היום פופולרי.

יחיאל חיליק בר: ההצעה הבאה לסדר-היום – חבר הכנסת נסים זאב ינמק, אם הוא יהיה פה.

אברהם וורצמן: ידידי היושב-ראש המכובד, ידידי הרב מוזס, כבוד השר, חברי הכנסת, ידידי הרב מוזס, תראה, אתה שאלת בנושא השוויון בנטל מול האי-שוויון בתקציבי החינוך החרדי – ככה, לתת תזכורת על מה מדובר.

אברהם וורצמן: אני עונה בשם המשרד, כמו שאתה יודע, וגם יצא לי כבר לומר על הבמה הזו בשם המשרד שמשרד החינוך מעדיף את החינוך הציבורי.

אברהם וורצמן: הדברים ידועים.

אברהם וורצמן: משרד החינוך, מזה שנים רבות, נותן העדפה ברורה לחינוך הציבורי.

אברהם וורצמן: הדבר בא לידי ביטוי גם בתקצוב, בתקצוב של החינוך הציבורי לעומת החינוך המוכר שאינו רשמי.

אברהם וורצמן: הדבר בא לידי ביטוי גם בבינוי, בהרבה דברים, כי זו ההחלטה של מדינת ישראל, מזה שנים רבות.

אברהם וורצמן: כמובן, שר החינוך הנוכחי שם כמטרה מאוד מרכזית לחזק את החינוך הציבורי ולפעול לשילובם של מגזרים נוספים בתוכו.

אברהם וורצמן: אחד הדברים, פועל יוצא של החלטת הממשלה – להתנות את תקצוב מוסדות הפטור בקיום לימודי ליבה ויסוד.

אברהם וורצמן: התקצוב של מוסדות אלו יותנה בהשתתפות במבחנים ובמחקרים באותה מתכונת של מוסדות החינוך הרשמיים, דיווח על מצבת המורים והיעדר אפליה כלפי התלמידים.

אברהם וורצמן: אני רוצה לומר פה, היום היה דיון על הנושא הזה בוועדת החינוך.

אברהם וורצמן: הייתה סערה גדולה, ואני הבאתי את הדברים בשם המשרד ובשם השר.

אברהם וורצמן: אני חייב לומר, קודם כול, שאנחנו מבינים שכל ילד בישראל צריך לקבל את המגיע לו.

אברהם וורצמן: כל ילד בישראל.

אברהם וורצמן: ואמרתי שם דברים גם בשם השר, שגם הילדים במוסדות הפטור וגם אלו שאמורים, לפי המתווה החדש של החלטת הממשלה, להגיע עד 30% במהלך הדרגתי של ארבע שנים לתקצוב של 30% – אנחנו בוחנים את התקן, כי אנחנו רוצים לנהוג בעדינות כלפי כל ילד בישראל.

אברהם וורצמן: אבל יחד עם זה, אין ספק שאנחנו מעוניינים לחזק את החינוך הציבורי, ומאחר שאנחנו מעוניינים לחזק את החינוך הציבורי אנחנו קוראים לכולם, בהידברות, בשיחה: בואו נקים ביחד את החינוך הממלכתי-החרדי, כמובן – תוך התחשבות באורח החיים, בצורכי המגזר החרדי, מתוך הבנה של מה מתאים ומה לא מתאים למגזר החרדי, אבל בואו נלך על זרם חינוך ממלכתי שככל ילדי ישראל – ממילא הילדים יקבלו הקצבה הרבה יותר משמעותית.

אברהם וורצמן: אני חושב שבהידברות אנחנו נוכל להגיע להבנה ולדברים מוסכמים ולדברים שבוודאי ייטיבו גם עם הילדים, גם עם המורים.

אברהם וורצמן: דרך אגב, מורים רבים היום בחינוך המוכר שאינו רשמי, והרב מוזס, אתה יודע את זה, לא משתכרים בצורה נאותה, לא מקבלים את כל הזכויות הסוציאליות שלהם בצורה נאותה, ויש כאן הזדמנות לשנות את המעמד שלהם מן היסוד.

אברהם וורצמן: יש כאן הזדמנות גדולה, ואני קורא: בואו כולם, כל הסיעות, כל אנשי החינוך, בואו נדבר ביחד ונוכל לקדם את החינוך החרדי כחלק מחינוך ממלכתי משמעותי במדינת ישראל.

אברהם וורצמן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני סגן השר.

יחיאל חיליק בר: מה אתה ממליץ?

מנחם אליעזר מוזס: ועדת החינוך.

יחיאל חיליק בר: אז אנחנו מצביעים על מנת להעביר את ההצעה הזאת לסדר-היום לוועדת החינוך של הכנסת.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע – מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 23 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 4 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: בעד – 4, אפס מתנגדים ואפס נמנעים, אני קובע כי ההצעה לסדר-היום 952, השוויון בנטל מול האי-שוויון בתקציבי החינוך החרדי, תעבור לוועדת החינוך של הכנסת.

יחיאל חיליק בר: מאחר שחבר הכנסת נסים זאב לא נמצא כאן, אני נאלץ להוריד מסדר-היום את ההצעה לסדר-יום שלו, מס' 1049 – אנשי חינוך מתנגדים ליוזמה לשלב מורים ערבים בבתי-ספר יהודיים – ועל כן נעבור להצעה לסדר-היום מס' 954, של חבר הכנסת רונן הופמן – שגם הוא לא נמצא פה.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: מצבה הרעוע של התקשורת בישראל – גם כן יורד מסדר-היום.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום מס' 939, של חברת הכנסת חנין זועבי – המתנה ארוכה במוסד לביטוח לאומי סניף נצרת ואי-מיצוי זכויותיהם של הזקנים – גם לא נמצאת פה.

יחיאל חיליק בר: גם זה יורד מסדר-היום.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום מס' 1054– קופות-החולים אינן משתפות פעולה עם בתי-החולים בנהרייה, של חבר הכנסת יעקב מרגי – שגם כן איננו נמצא.

יחיאל חיליק בר: גם זה יורד מסדר-היום.

יחיאל חיליק בר: אני מקווה שהם יהיו מודעים לפיגוע הביטולים הזה פה.

מנחם אליעזר מוזס: – – – בסדר-היום.

יחיאל חיליק בר: כרגע יש הצעה לסדר מס' 1047, של חבר הכנסת יצחק כהן: ישראל נכנעה לוותיקן – מתחמים, כולל בקבר דוד, יועברו לשליטתם – גם כן לא נמצא, ולכן גם זה יורד מסדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הצעה לסדר-היום מס' 1044, של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה: יישום מתווה פראוור-בגין בנגב – גם חבר הכנסת לא נמצא.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מרגי, אתה יודע שפספסת את ההצעה שלך לסדר-היום, לפני 40 שניות בערך?

יעקב מרגי: – – –

יחיאל חיליק בר: אנחנו נחשוב על זה.

יחיאל חיליק בר: קמפיין השנאה של "אגד" נגד הציבור החרדי

יחיאל חיליק בר: נעבור, אם כן, להצעה לסדר-היום מס' 1072 של חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס בנושא: קמפיין השנאה של "אגד" נגד הציבור החרדי.

יחיאל חיליק בר: סגנית השר ציפי חוטובלי, אני מאוד מקווה שתגיע כדי להשיב.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נאפשר כרגע לחבר הכנסת מוזס.

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה לחכות לה?

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה לדבר?

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב – היא לא תיאמה אתכם תשובה והצבעה במועד אחר?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: טוב, חבר הכנסת מוזס, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: יש לך עשר דקות.

מנחם אליעזר מוזס: הבנתי שהיא מתאמת תשובה והצבעה במועד אחר, לא? לא תיאמה?

מנחם אליעזר מוזס: טוב.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר המקשר, בשבוע שעבר פורסם דוח הבקרה התפעולית של משרד התחבורה על התחבורה הציבורית, שנקרא בסוגריים דוח "ריבה", והוא מציג תמונה עגומה ביותר של השירות בתחבורה הציבורית.

מנחם אליעזר מוזס: על-פי הדוח, קווי חברת "אגד" למגזר החרדי הם הקווים הסובלים ביותר מאי-עמידה בלוחות זמנים.

מנחם אליעזר מוזס: במקביל פורסם גם הדוח של ארגון נוסעי התחבורה הציבורית מפרויקט "סרדין", מיזם שבו נוסעים מדווחים על הצפיפות, אדיבות הנהג, אופן הנהיגה וניקיון האוטובוסים.

מנחם אליעזר מוזס: על-פי המסקנות, 15% מהנסיעות ב"אגד" היו צפופות מאוד, וב-4% מהמקרים שדווחו הושארו נוסעים בתחנות עקב צפיפות.

מנחם אליעזר מוזס: בפניות שמגיעות אלי כל הזמן מתלוננים נוסעים על היחס המשפיל של חברת "אגד".

מנחם אליעזר מוזס: הם קובלים על נסיעות בין-עירוניות המבוצעות באוטובוסים עירוניים דו-מפרקיים, על המתנה של שעות לאוטובוסים בזמני לחץ, נסיעות צפופות ובעמידה, יחס מבזה של פקחים כנגד נערים וילדים וקנסות בלתי פרופורציונליים המושתים על נוסעים.

מנחם אליעזר מוזס: אפשר להמשיך, אדוני היושב-ראש?

יחיאל חיליק בר: כן, סליחה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, מרבית התלונות שיש כנגד התחבורה הציבורית הן כנגד חברת "אגד".

מנחם אליעזר מוזס: לכן כשחברת "אגד" יצאה בקמפיין לציבור החרדי חשבנו שהיא תצא בהתנצלות על השירות הגרוע שהיא מעניקה לציבור החרדי, המהווה נתח משמעותי מנוסעיה, ותפרסם קמפיין שבו היא מודיעה על ייעול השירות לנוסעים.

מנחם אליעזר מוזס: אבל, למרבה הפליאה, היא בחרה בשיטה הישנה והקלה מאוד, להכות בחרדים – –

יחיאל חיליק בר: חברים, אתם לא מאפשרים את הדיון, אני מבקש לשבת.

מנחם אליעזר מוזס: – – והיא השיקה קמפיין משתלח ופוגעני כנגד הציבור החרדי, קמפיין שבו מואשמים כשליש מנוסעיה החרדים בגנבה, לא פחות ולא יותר.

מנחם אליעזר מוזס: הגדיל לעשות דובר "אגד", שלא רק שלא גינה את הקמפיין הפוגעני אלא אף ידע להסביר בראיונות שנתן לתקשורת איך בדיוק מתחמקים החרדים מתשלום.

מנחם אליעזר מוזס: הסתה ומסע השתלחות כנגד החרדים כבר הפכו לנורמה כל כך מקובלת שכבר איבדו לגמרי את הבושה.

מנחם אליעזר מוזס: חברת "אגד", שעל-פי כל הדוחות והפרסומים נותנת את השירות הגרוע ביותר מבין חברות התחבורה הציבורית, שאינה עומדת בשום סטנדרטים מינימליים של שירות, שמתעללת ועושה צחוק מהציבור החרדי כבר שנים, היא זו שבאה להטיף לציבור החרדי, שנוסע וכאילו אינו משלם.

מנחם אליעזר מוזס: היא יוצאת בקמפיין בכותרת: נסיעה באוטובוס זה בדיוק כמו צעצוע, על שניהם צריך לשלם, כאשר היא, החברה בעצמה, מתייחסת לנוסעים במקרה הטוב כאל בובות צעצוע ובמקרה הרע כסרדינים, לפי הצפיפות, איפה הבושה?

יחיאל חיליק בר: אני תכף אסביר מה יהיה עם אלה שפספסו, חבר הכנסת זאב, בסדר?

יחיאל חיליק בר: אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת לדבר, תודה.

מנחם אליעזר מוזס: בינתיים, אדוני היושב-ראש, בעקבות התארגנות של נוסעים להחרים את חברת "אגד", הסירה כבר "אגד" את הקמפיין והביעה התנצלות על כך.

מנחם אליעזר מוזס: אבל עדיין נשאלת השאלה, איך בכלל יוצא קמפיין כזה של הסתה?

מנחם אליעזר מוזס: איך יוצאת חברה שמשרתת עשרות-אלפי נוסעים חרדים, שרובם לא ממונעים, אין להם רכבים, בקמפיין כנגד נוסעיה העיקריים?

מנחם אליעזר מוזס: הרי על כל מכרז על קווי המגזר החרדי או כל אשכול שמשרד התחבורה רוצה להוציא ממנה, "אגד" נלחמת בכל הכוח כדי להשאיר זאת אצלה או לזכות במכרזים.

מנחם אליעזר מוזס: אז נשאלת השאלה, אם הנוסעים החרדים הם רובם גנבים ואינם משלמים על הנסיעות, למה היא נלחמת על הקווים האלה?

מנחם אליעזר מוזס: איזו סיבה כלכלית יש לה בכלל להפעיל קווים לציבור שאינו משלם על הנסיעות?

מנחם אליעזר מוזס: אדרבה, אם כולנו לא משלמים, שיפנו את הקווים ושייתנו לאחרים להפעיל אותם.

מנחם אליעזר מוזס: בכל מקום שמפעילה אחרת נכנסת השירות עלה עשרות מונים.

מנחם אליעזר מוזס: ומה ההיגיון ש"אגד" נלחמת לקבל את הקווים?

מנחם אליעזר מוזס: הרי הציבור החרדי הם רוב נוסעיה והם גונבים אותה; כדברי דובר "אגד", מתוך 50 נוסעים 27 לא משלמים, לא פחות ולא יותר, בלי שום בושה, ככה מדבר דובר "אגד".

מנחם אליעזר מוזס: אז מה אתם נלחמים על כל אשכול?

מנחם אליעזר מוזס: מה אתם נלחמים על הקווים?

מנחם אליעזר מוזס: תעזבו את החרדים האלה, תנו להם להתחרות בחברות אחרות ואז אתם לא תסבלו מ"הגנבות הנוראיות".

מנחם אליעזר מוזס: אני יכול להעיד לכם שאני לא פעם, בנסיעה לכותל ובחזור – אף שיש לי זכות לנסוע עם הרכב שלי, להיכנס, כיוון שאני יודע שכל רכב שמגיע לכותל בימי לחץ, כמו בחול-המועד או בתשעה באב, עומדת המשטרה, עושה בעיה לעשרה אוטובוסים, אז אני לא רוצה להפריע לעשרה אוטובוסים ואני נוסע באוטובוס.

מנחם אליעזר מוזס: כמובן, האוטובוסים מתמלאים כמו קופסת סרדינים.

מנחם אליעזר מוזס: לראות מה שקורה בתשעה באב ברחבת הכותל – פשוט ממלאים אנשים, נשים וטף כמו סרדינים.

מנחם אליעזר מוזס: ואתה צריך לראות איך שכל אחד מקפיד: תעביר את התשלום, תעביר את הכרטיסייה, תעבירו את הכרטיסייה.

מנחם אליעזר מוזס: ולא פעם, וגם ראיתי, אישה שעלתה עם חמשת ילדיה ובקושי הסתדרה, כשהיא ירדה בתחנה בתל-ארזה היא מבקשת: נהג, רגע, רגע, רגע, והוא חשב שהיא השאירה איזה ילד או ילדה באוטו.

מנחם אליעזר מוזס: היא ניגשת, דופקת, מה?

מנחם אליעזר מוזס: – שישה ניקובים, אני וחמשת ילדי.

מנחם אליעזר מוזס: והנהג מתפעל: וואו, באמת כל הכבוד.

מנחם אליעזר מוזס: זה לא כל הכבוד, אנחנו אמונים על זה.

מנחם אליעזר מוזס: אבל בא דובר "אגד", מספר סיפורים, מכל 50 נוסעים 27 מרמים?

מנחם אליעזר מוזס: ועל זה עושים קמפיין?

מנחם אליעזר מוזס: עכשיו כבר עשו: מתנצלים, ואמרו שזה לא הובן כראוי.

מנחם אליעזר מוזס: אני מבקש, פשוט הכי טוב היה שמשרד התחבורה – ההצעה שלי היא לתגבר יותר ויותר עוד חברות שייכנסו לתחבורה הציבורית ולהשתחרר מהמונופולים האלה, שהם לא תורמים לשירות, רק כשהם רואים שיש להם קונקורנט.

מנחם אליעזר מוזס: והדבר המוכח, קו 405: כמה בעיות היו בקו ירושלים–בני-ברק, שזה הקו הרווחי והעמוס ביותר של "אגד", וברגע שהכניסו את חברת "ויאוליה" עם קו 422, ראו איזה שינוי קרה.

מנחם אליעזר מוזס: אתה לא תמצא אנשים נוסעים כסרדינים, אנשים לא מחכים בתחנות, "אגד" מתגברת כל הזמן את האוטובוסים, למה?

מנחם אליעזר מוזס: כי קם עוד קו אחד, 422.

מנחם אליעזר מוזס: זו התרופה בכל השטחים ובפרט בתחבורה הציבורית.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: סגנית השר חוטובלי הודיעה שהיא לא תשיב אז אנחנו נעבור ישר להצבעה.

יחיאל חיליק בר: אתה מבקש להעביר את זה?

מנחם אליעזר מוזס: לוועדת הכלכלה – – –

יחיאל חיליק בר: לוועדת הכלכלה.

יחיאל חיליק בר: אם כן אנחנו נצביע.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת זאב, אל תצא עדיין, אני צריך אותך.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נצביע על העברת ההצעה לסדר-היום מס' 1072, קמפיין השנאה של "אגד" נגד הציבור החרדי, לוועדת הכלכלה.

יחיאל חיליק בר: אני פותח את ההצבעה.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: בבקשה, ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 24 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: שמונה בעד, אפס מתנגדים, אין נמנעים.

יחיאל חיליק בר: ההצעה תעבור לוועדת הכלכלה.

יחיאל חיליק בר: חברים, יש פה ארבעה חברים שפספסו את ההצעה שלהם לסדר-היום.

יחיאל חיליק בר: בגלל זה הלך סגן השר וורצמן, שאמור להשיב לאחד מכם, ומנסים לאתר אותו.

יחיאל חיליק בר: מה שאני מציע – כי יש עוד סדר-יום ומחובת

יחיאל חיליק בר: כם לעקוב אחר סדר-היום; הנה סגן השר וורצמן, אנחנו מתנצלים, שלחתי לו אס.

יחיאל חיליק בר: אם.

יחיאל חיליק בר: אס מפה, הוא הגיב מייד – שנאפשר לארבעתם לדבר.

יחיאל חיליק בר: אני מסכים אתכם שאנחנו נקצר את ההצגה לחמש דקות.

יחיאל חיליק בר: חברים, אני מצטער אבל אין ברירה.

יחיאל חיליק בר: התנגדות אנשי חינוך ליוזמה לשלב מורים ערבים בבתי-ספר יהודיים

יחיאל חיליק בר: הראשונה, הצעה לסדר-היום בנושא: התנגדות אנשי חינוך ליוזמה לשלב מורים ערבים בבתי-ספר יהודיים, מס' 1049.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת נסים זאב.

יחיאל חיליק בר: לרשותך חמש דקות במקום עשר, ואני מבקש ממך לעלות ולהציג את ההצעה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, זו לא הצעה דחופה, זו הצעה רגילה, אני מוכן לקצר.

יחיאל חיליק בר: אתה ניאלץ לקצר, חמש דקות לרשותך, זה הסיכום בינינו, אחרת היינו מעבירים את זה לשבוע הבא.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, נדמה לי שזאת ממשלת התהפוכות, מחפשים כל הזמן מהפכות, מהפכה בחינוך, מהפכה בתרבות, הכול.

נסים זאב: כי דור תהפוכות המה, בנים לא אמון בם.

נסים זאב: מה התהפוכה או המהפכה החדשה שיוצאת מבית-הספר החינוכי של משרד החינוך?

נסים זאב: בעצם רוצים להעביר 500 מורים ערבים, כבר אין מורים יהודים, אתם מבינים?

נסים זאב: הפלורליזם – – –

חנין זועבי: אתה מוכן לקבל מורים ערבים – – –

נסים זאב: בוודאי, בואי תשמעי.

חנין זועבי: אתה לא מוכן, אתה לא רוצה – – –

נסים זאב: אנחנו יודעים שגם אתם לא רוצים אותי – שאלמד בבית-ספר שלכם.

נסים זאב: אם אני אבוא לבית-הספר שלכם, יסקלו אותי באבנים.

נסים זאב: אם אני אצא חי זה יהיה בנס.

נסים זאב: על מה את מדברת בכלל?

יחיאל חיליק בר: לא יהיו תוספות זמן, אל תפריעו בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני דיברתי – – –

ג'מאל זחאלקה: תלוי עם מה אתה בא.

ג'מאל זחאלקה: אם אתה בא עם מסר של שלום, דו-קיום ודמוקרטיה ושוויון בין בני-אדם, אהלן וסהלן.

ג'מאל זחאלקה: אבל אם אתה בא עם מסר של שנאה, ודאי שלא רוצים לקבל אותך.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני אומר, כל המרד של שר החינוך, במקום שישקיע את האינתיפאדה הזאת בבית-ספר של יהודים, להכניס ערבים בכוח, נגד רצונם של המנהלים, של ההורים, של הילדים, בבתי-הספר של הממלכתי-דתי – בבית-הספר שלנו אין סיכוי שערבי ייכנס, אני אומר לך את זה מראש.

נסים זאב: אני דואג לבתי-הספר ששר החינוך בעצם מייצג, והמנהלים הם נגד.

נסים זאב: לעשות דבר כזה בכפייה?

נסים זאב: הרי מה זה מורה ומה זה מנהל ומה זה מחנך?

נסים זאב: זה קודם כול הערכים, הוא דמות חינוכית לאוכלוסייה שהוא מחנך.

נסים זאב: הוא צריך להיות חלק אינטגרלי, הוא צריך להיות מקובל על הילדים ומקובל על ההורים.

נסים זאב: מה הכפייה הזאת, להכניס מורים ערבים בכוח לבתי-ספר דתיים?

חנין זועבי: להבדיל ממך, יש מי שמקבל – – –

נסים זאב: תשמעי מה שאני אומר לך, אנחנו לא עוסקים עכשיו ב"מרמרה".

נסים זאב: לפני כשבועיים הנושא הזה עלה בעקבות השאילתה שהייתה על הפערים הלימודיים בין בתי-ספר ערביים ליהודיים.

נסים זאב: אני אומר לך, אם אני אקרא, זה פשוט לבכות באיזה מצב החינוך הערבי נמצא, זה פשוט לבכות.

נסים זאב: אבל מה לעשות, כמה אפשר לבכות, יש גבול.

נסים זאב: אני אומר, במקום שישקיעו את 500 המורים האלה בבתי-הספר הערביים כדי לצמצם פערים חינוכיים במגזר הערבי, פתאום דואגים שערבים ילמדו בבתי-הספר היהודיים, בניגוד לרצון מנהל בית-הספר.

נסים זאב: תראי כמה זה אנטי-דמוקרטי.

נסים זאב: אני לא הייתי מעז ללמד בבית-ספר ערבי אם לא היו מבקשים ממני.

נסים זאב: אגב, אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, אם אנחנו מדברים על פערים, הרי על הפערים האלה כבר דיברנו רבות, שיש פערים מאוד משמעותיים, גם במספרים, גם באחוזים, גם ברמת הלימודים, והמגזר הערבי זועק לעזרה, כדי לקבל את התגבורים הראויים במקצועות השונים, אם באנגלית, אם במתמטיקה.

נסים זאב: פתאום דואגים לליבה של החרדים; ומה עם הליבה של הערבים, שמבקשים זאת ולא נותנים להם?

נסים זאב: לפחות תנו למי שרוצה.

נסים זאב: מה לעשות.

נסים זאב: כשהעגל רוצה לינוק, הפרה גם רוצה להיניק.

נסים זאב: לתת הנקה בכוח?

נסים זאב: מנסים לגזול את הכספים שהיו עד כה, במשך 65 שנה, בתלמודי-תורה, לקחת את פת לחמם של אותם ילדים, ולתת פחות, מתברר שזה מגיע ל-10%–15% בלבד, כאשר מ-100% של בית-הספר הממלכתי והממלכתי-דתי, גם את זה רוצים לקצץ.

נסים זאב: כי 55%, מתברר – היום בשאלה שלי ליושב-ראש הוועדה, מה המשמעות של 55% באופן אמיתי; זאת אומרת, אם אני לוקח בינוי ואני לוקח את שאר מערכת שעות הלימודים והתוספות, יוצא שזה לא 55%, זה 27%.

נסים זאב: ואם אתה מוריד מ-27%, אתה רוצה להוריד כמעט מחצית, מה יצא?

נסים זאב: בקושי, אולי 13% יקבלו הציבור של תלמודי-התורה.

נסים זאב: ומה לעשות, לא רוצים ללמוד ליבה.

נסים זאב: אגב, אמרתי עכשיו בוועדה שזה בניגוד גמור לאמנה הבין-לאומית ולזכויות הילד, והממשלה הזאת עבריינית.

נסים זאב: אני אומר לך, אפשר לתבוע אתכם למשפט בין-לאומי, שלא יהיה לכם ספק.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

נסים זאב: אדוני, עוד לא עברו חמש דקות.

יחיאל חיליק בר: יש שעון.

נסים זאב: השעון שלי – סליחה, השעון שלי לא פה.

יחיאל חיליק בר: עבר.

נסים זאב: אני רוצה לומר שהאמנה הבין-לאומית אומרת שלכל הורה יש זכות לחנך על-פי השקפת עולמו, ואתם לא יכולים לומר: כן, שיחנך, אבל אנחנו לא נתגמל אותו.

נסים זאב: אין דבר כזה.

נסים זאב: לכן, כאשר אתם דורשים מאתנו לשלם מסים ואנחנו ברוך השם משלמים מסים, כולנו, אגב – תלכו לבורסה, כמה חרדים יש שם?

נסים זאב: יש שמאלנים?

נסים זאב: לא תראה שמאלני אחד, כולם עם פאות וזקן, חרדים.

נסים זאב: כל מדינת ישראל עומדת על הבורסה; אני אומר לכם, תלכו, תעשו פעם סיור, אני מכיר שם הרבה אנשים.

נסים זאב: אז אל תגידו שאנחנו לא משלמים מסים, כולם משלמים מסים.

נסים זאב: לכן, אתם לא יכולים לגזור גזירה על ציבור שלם ולומר לו: אנחנו מכתיבים לכם את דרך החינוך שאנחנו מאמינים בה.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מציע, כהצעת חבר לסגן שר החינוך הנכבד, שהוא קצת רגיש לנושא הממלכתי-דתי והוא מבין את המשמעויות, מה המשמעות שמורה ערבי ייכנס על-כורחו של המנהל או נגד רצונו של ציבור ההורים, שרוצים לחנך על-פי השקפת עולמם, כי מחנך, וזה לא משנה, גם אם זה ביולוגיה – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

נסים זאב: אני כבר מסיים.

נסים זאב: – – גם אם זה היסטוריה, גם אם זה מתמטיקה, קודם כול מורה הוא מחנך, זה הערכים ודרך החינוך שלו שהוא מקרין לילדי ישראל.

נסים זאב: את זה אי-אפשר להעביר דרך מורים שהמגזר החרדי או הדתי לא יכול לקבל.

נסים זאב: בעצם, יכול להיות שהמורים הערבים ינסו – אגב, אני רוצה לומר – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת זאב, סליחה, אני נותן לך לפנים משורת הדין, משפט אחד.

נסים זאב: ממש משפט אחד.

נסים זאב: אני רוצה לומר שערבים לא הסכימו ללמד את הלימודים, למשל על בן-גוריון ועל ראשי הממשלה שלנו, כי הם אמרו: זה בניגוד להשקפת עולמנו.

נסים זאב: כמו שקורה היום במזרח-ירושלים, לא מלמדים שם ציונות ולא מלמדים פה נאמנות למדינת ישראל, שום דבר, גורנישט, גורנישט.

נסים זאב: לכן, אל תחייבו אותנו גם כן.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת נסים זאב.

יחיאל חיליק בר: אחרי הרבה שנים בכנסת אני מגלה לך סוד: השעון שנחשב לשעון הוא השעון פה, ולא השעון שעל היד שלך.

נסים זאב: שינו את שעון הקיץ.

נסים זאב: האריכו את שעון הקיץ.

יחיאל חיליק בר: גם בשעון קיץ וגם בשעון חורף, חמש דקות זה חמש דקות.

יחיאל חיליק בר: באמת, חבר'ה, אישרנו לכם לפנים משורת הדין, תכבדו את זה, כי יש פה לו"ז של שרים ואנשים שהולכים לוועדות, פשוט נוצר פיגור בלו"ז.

יחיאל חיליק בר: אכן אתה צודק, סגן השר וורצמן הוא מאוד רגיש, אני הייתי אתו במשלחת לחו"ל והרגישות שלו הופגנה שם במלואה.

יחיאל חיליק בר: אני אומר את זה לא בצחוק.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אברהם וורצמן: טוב, אדוני היושב-ראש, אחרי המחמאות, אבל זה הדדי תמיד, אתה יודע.

אברהם וורצמן: השרים הנכבדים שיושבים פה, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת זאב, קודם כול, תמיד תענוג לענות לך, זה תמיד משהו מיוחד.

אברהם וורצמן: איך אומרים?

אברהם וורצמן: לקחת נושא אחד, הגעת אתו לקצה השני של היבשת.

אברהם וורצמן: אבל בסדר, ככה זה הולך.

אברהם וורצמן: אני רוצה לומר לך, קודם כול, דבר אחד: שר החינוך הוא לא שר החינוך של ילדי בתי-הספר הממלכתיים או הממלכתיים-דתיים, הוא שר החינוך של כולם, גם של החינוך החרדי וגם של החינוך הערבי.

אברהם וורצמן: אז, קודם כול, לא יודע מאיפה הבאת שהוא כאילו שר חינוך שזה – גם אני, דרך אגב, סגן שר חינוך גם של אלה וגם של אלה.

אברהם וורצמן: ולכן, אני לא מבין בכלל את האמירה הזאת: סגן שר חינוך של זו או שר חינוך של זה.

אברהם וורצמן: זה אני לא מבין.

אברהם וורצמן: לעצם העניין, יש לי, קודם כול, הצעה, קצת במילתא דבדיחותא: קודם כול, אולי, יש הרי מורים מדהימים לערבית בציבור הערבי.

אברהם וורצמן: אולי דווקא רשת החינוך "המעיין", יהדות ספרד, תיקח איזה 100–200 מורים לערבית.

אברהם וורצמן: תשפרו את הדיבור ואת שטף הדיבור בערבית של הילדים.

אברהם וורצמן: יהיה קשר בין-דורי עם ההורים.

אברהם וורצמן: נפתור בעיה של עוד 100–200 מורים, ויהיה פה פשוט מדהים.

נסים זאב: אימא שלי תשמח להיות מורה לערבית, תאמין לי.

אברהם וורצמן: כן, אוקיי.

אברהם וורצמן: אולי תציע אותה גם כן.

אברהם וורצמן: אבל בכל מקרה, לעצם העניין, תראה, כן, אולי, אתה אומר, חבר הכנסת זחאלקה, אנחנו מחפשים מורים ליידיש, יש לך כמה מורים ליידיש?

אברהם וורצמן: מציע פה כבוד השר.

אברהם וורצמן: מה?

ג'מאל זחאלקה: לא, אין לי.

ג'מאל זחאלקה: אני לא יודע.

אברהם וורצמן: טוב – – –

ג'מאל זחאלקה: אף שאני אוהב את השפה.

אברהם וורצמן: אוקיי.

אברהם וורצמן: בכל מקרה – – –

ג'מאל זחאלקה: זו שפה לא אלימה.

אברהם וורצמן: אני בטוח שאתה גם – –

ג'מאל זחאלקה: שפה – – –

אברהם וורצמן: – – יודע מילים ביידיש.

ג'מאל זחאלקה: לא כמו שעשיתם בעברית.

אברהם וורצמן: טוב.

אברהם וורצמן: העברית היא שפת הקודש, זה תלמד.

אברהם וורצמן: שפת הקודש.

אברהם וורצמן: כל הערבית נגזרת ממנה, כי היא הראשונה לפני כולם.

אברהם וורצמן: אבל לעצם העניין – – –

ג'מאל זחאלקה: – – – לאט, לאט, יש שפות שמיות, יש היסטוריה.

אברהם וורצמן: כן.

ג'מאל זחאלקה: אל תנסה לעשות מיתולוגיה מדבר היסטורי.

אברהם וורצמן: תראה, אחרי מה שעשה נסים זאב, אני עושה הכול.

אברהם וורצמן: בכל מקרה, לעצם העניין, בשנים האחרונות התקבלו כמה החלטות ממשלה שנוגעות לקידום ושילוב של אזרחי ישראל הערבים בשירות המדינה: החלטות 2579, 4436 ו-4729.

אברהם וורצמן: ההחלטות האלה נסמכות על חוק שירות המדינה, תשי"ט, שמטיל חובה על כל משרדי הממשלה ויחידות הסמך לתת ייצוג הולם לאזרחי ישראל הערבים.

אברהם וורצמן: בשנת 2007 קבעה הממשלה יעד שלפיו עד סוף 2012, לפחות 10% מעובדי המדינה יהיו מבני האוכלוסייה הערבית, הדרוזית והצ'רקסית.

אברהם וורצמן: זה כהקדמה חשובה בכלל על הרעיון של השילוב, גם של המורים הערבים בתוך מערכת החינוך.

נסים זאב: משרד החינוך הפך להיות משרד העבודה?

אברהם וורצמן: רגע.

אברהם וורצמן: משרד החינוך הוא חלק – –

יעקב מרגי: החלטת – – –

אברהם וורצמן: – – משירות המדינה, החלטת המדינה.

אברהם וורצמן: כן.

נסים זאב: אבל לא בכפייה.

אברהם וורצמן: הנה, חברך – – –

נסים זאב: – – –

אברהם וורצמן: חברך יעקב מרגי מבין בעניין.

אברהם וורצמן: בוא.

אברהם וורצמן: ולעצם העניין, בבתי-הספר קיים גם מחסור של מורים למקצועות כמו מתמטיקה, אנגלית, מדעים, ערבית בעיקר.

אברהם וורצמן: ומצד שני, יש הרבה מורים איכותיים, גם מורים יהודים וגם מורים ערבים, אנשים איכותיים, שהתמחו במקצועות הללו ומחפשים עבודה.

אברהם וורצמן: עכשיו, חשוב לומר: הדברים לא נעשים בכפייה כמו שאמרת, פתאום בכל מערכת חינוך, ובחינוך הממלכתי-דתי ובחינוך שלכם, אני לא יודע איפה.

אברהם וורצמן: הדברים נעשים בהסכמה, הדברים נעשים בבדיקה.

אברהם וורצמן: אי-אפשר לפסול קטגורית.

אברהם וורצמן: אם יש מורה טוב, באמת, אם יש מורה טוב לערבית, שילמד, או מורה טוב למתימטיקה, שילמד, מה.

אברהם וורצמן: אנחנו חיים פה ביחד.

אברהם וורצמן: בוא נחיה ביחד, בהרמוניה, בנחת.

אברהם וורצמן: לא צריך כל דבר לבוא ולחדד אותו, כל דבר לבוא ולעשות ממנו סיפור.

אברהם וורצמן: אם בן-אדם איכותי, והמערכת צריכה אותו, וזה מתאים למערכת, ומדברים עם המנהל, ומדברים עם הצוות, וזה מסתדר טוב – אז זה אהלן וסהלן.

אברהם וורצמן: מה קרה?

אברהם וורצמן: אפשר להסתדר בחיים.

אברהם וורצמן: לא הכול זה שחור ולבן.

אברהם וורצמן: לא הכול זה ייקוב הדין את ההר.

אברהם וורצמן: דברים צריכים להיעשות בהסכמה ובהבנה.

אברהם וורצמן: ולכן, גם אתה, ודווקא אתה, כאיש שמכיר את התרבות ומכיר את העניין, לא צריך להזדעק על דברים שאין בהם שום מאומה.

אברהם וורצמן: ואל תעשו מהומה על שום דבר.

אברהם וורצמן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: מה, מה אתה מציע, אדוני?

נסים זאב: לוועדת החינוך.

אברהם וורצמן: אם רוצים להביא את זה לוועדה, בבקשה.

נסים זאב: ועדת החינוך.

יחיאל חיליק בר: ועדת החינוך?

אברהם וורצמן: ועדת החינוך תעבוד קשה בתקופה הקרובה – – –

יחיאל חיליק בר: מזל שחבר הכנסת מצנע לא פה.

יחיאל חיליק בר: טוב, אם כן, אני מעלה את זה להצבעה, בעד או נגד להעביר את זה לוועדת החינוך.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, ההצבעה החלה.

ג'מאל זחאלקה: לא, כי זו הצעה גזענית.

חנין זועבי: – – – הצעה – – – הצעה של – – – הצבעה מס' 25 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – 2 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: חמישה בעד, שניים נגד.

יחיאל חיליק בר: ההצעה – – –

יעל גרמן: תוסיף אותי גם – – –

יחיאל חיליק בר: מוסיף את השרה גרמן.

יחיאל חיליק בר: אז ההצעה אושרה בכל מקרה, מס' 1049, ותעבור לוועדת החינוך.

יחיאל חיליק בר: ההמתנה הארוכה במוסד לביטוח לאומי – סניף נצרת ואי-מיצוי זכויותיהם של הזקנים

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעה לסדר 939 של חברת הכנסת חנין זועבי: ההמתנה הארוכה במוסד לביטוח לאומי – סניף נצרת ואי-מיצוי זכויותיהם של הזקנים, שעליה ישיב שר הרווחה, מאיר כהן.

יחיאל חיליק בר: ירדנה, זה עשר? זה חמש דקות.

יחיאל חיליק בר: כן.

חנין זועבי: כן – – –

יחיאל חיליק בר: ואני מבקש לשמור על הזמן.

יחיאל חיליק בר: חמש דקות.

חנין זועבי: בסדר.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אני רוצה לעבור במהירות על כמה נתונים.

חנין זועבי: אני מעלה את הסוגיה שקשורה למוסד הכי גדול, המוסד לביטוח לאומי הכי מרכזי והכי גדול בארץ, שזה המוסד בנצרת, שמשרת אוכלוסייה של 400,000 תושבים.

חנין זועבי: בקצרה, מהנתונים עולה כי בסניף נצרת, לפי נתונים של לפני שנה וחצי, שנתיים, מועסקים 150 עובדים, שמשרתים אוכלוסייה 400,000, בהשוואה עם טבריה, למשל, ועם עפולה.

חנין זועבי: אני לא אסקור פה את הנתונים, אבל ממוצע הביקורים, ממוצע התיקים, משך הטיפול בתיקים, הוא יותר גדול מאשר הממוצע הארצי, דבר אשר גם מעיד על מחסור בכוח-אדם.

חנין זועבי: יש לך 7,700 קבלות קהל בחודש, בסניף הזה.

חנין זועבי: יש לך ממוצע של 180,000 מבוטחים.

חנין זועבי: עכשיו, אני העליתי את הנושא גם לפני שלוש שנים, בפני הגברת אסתר דומיניסיני, המנכ"לית, ולא קיבלתי התייחסות ולא ננקטו שום צעדים.

חנין זועבי: לפני שנה וחצי אנחנו ישבנו עם השר אז כחלון, סיעת בל"ד, ואני הצגתי את הנתונים האלה.

חנין זועבי: מדובר גם בזמן המתנה: יש לך פה זמן המתנה ממוצע של 70 דקות, שזה יותר גבוה מהממוצע הארצי.

חנין זועבי: גם ההגדרה של זמן המתנה לא ברורה.

חנין זועבי: למה?

חנין זועבי: אדוני השר, הסניף של בל"ד בנצרת ממוקם ליד סניף ביטוח לאומי.

חנין זועבי: אז איך מחשבים את זמן ההמתנה?

חנין זועבי: כאשר אתה לוקח מספר.

חנין זועבי: אבל לפני שאתה לוקח מספר יש תור ארוך – –

מאיר כהן: למספר.

חנין זועבי: – – למספר, שהוא במדרגות.

חנין זועבי: כל יום חמישי, כל יום שני, אתה רואה מאות, לפני שאתה לוקח את המספר.

חנין זועבי: אז הם מחשבים, כאשר אתה – וכאשר אני פעמיים ירדתי מהאוטו, לפני שנתיים ולפני שלוש שנים, ופעמיים העוזר שלי.

חנין זועבי: כלומר, ארבע פעמים עשינו בדיקות.

חנין זועבי: אמרו: 40 דקות עד המספר, עד שאנחנו לוקחים את המספר.

חנין זועבי: וזה זמן המתנה בגשם וזמן המתנה גם בקיץ החם.

חנין זועבי: השר כחלון אמר אז לצוות שלו: אני רוצה שתעשו ביקור בסניף נצרת.

חנין זועבי: זה היה במרס 2012.

חנין זועבי: אני לא יודעת למה לא נעשה ביקור כזה, אף שאני התקשרתי כמה פעמים, והוא הבטיח, ויש פרוטוקול, ורשום.

חנין זועבי: הוא אמר: אוקיי.

חנין זועבי: אני אמרתי לו, אם אתה רוצה תמונות, גם עם תור ארוך, אני אתן לך תמונות.

חנין זועבי: יש לי התמונות האלה.

חנין זועבי: אז הוא אמר: לא, אנחנו נערוך ביקור בסניף.

חנין זועבי: והיה, אני חושבת, לא יודעת, האחראי למוסד לביטוח לאומי.

חנין זועבי: ישב גם, נכח בישיבה, והוא אמר שהם יבצעו את הביקור הזה.

חנין זועבי: מאז לא נעשה כלום.

חנין זועבי: עכשיו, חוץ מההמתנה, חוץ מהתיקים – יש לך זמן?

חנין זועבי: ואין לי זמן גם לתת לך את הנתונים.

חנין זועבי: יש גם זמן יותר ארוך לטיפול בתיק, שמגיע ל-90 יום, אף שהממוצע הארצי של הטיפול בתיקים לא עולה על 54 ימים.

חנין זועבי: אלה הנתונים של הממ"מ או הנתונים של המוסד לביטוח לאומי עצמו.

חנין זועבי: סוגיה אחרונה היא הסוגיה של אי-מיצוי זכויות מטעם התושבים, וזה נתון שאנחנו גם קיבלנו מכבוד השר, מהמשרד עצמו.

חנין זועבי: יש לידי, פה, בפני, נתון מפתיע.

חנין זועבי: אני לא בטוחה שהוא נכון, אבל זה מה שמתברר מכל הבדיקות; הנתון אומר: 65% מהמשפחות שמטופלות שם, שזכאיות להבטחת הכנסה, לא מקבלות את כל הסכום שמגיע להן.

חנין זועבי: וזה – אני מעלה את זה כי גם בפגישה שלי עם השר ועם הצוות הם לא הכחישו.

חנין זועבי: הם שתקו.

חנין זועבי: אני אמרתי להם: אלה נתונים שכתובים בעיתונים, וגם לפי הדובר של הסניף – לא הכחיש אותם.

חנין זועבי: לכן, אני לא מעלה סתם נתונים.

חנין זועבי: הנתון הזה שווה בדיקה, כי אף אחד לא הכחיש אותו, אף אחד לא נתן מספר, ואני אמרתי: אוקיי, תחקרו את זה, כי גם המנהל החדש של הסניף – הוא מנהל שנתיים, אני חושבת – לא אמר שזה נתון שלא נכון.

חנין זועבי: מהשתיקה שהייתה כאשר פגשנו את הצוות, צוות השר – מהשתיקה אני הבנתי שהמספר הזה, הנתון הזה, אכן נכון, כי הנתון הזה – לא שותקים – – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה לסכם כי הזמן נגמר.

חנין זועבי: כן, אני – פחות מחבר הכנסת נסים זאב, חצי דקה.

חנין זועבי: אם הנתון הזה לא נכון, אז לא היו שותקים והיו מערערים עליו.

חנין זועבי: לכן, מה שאני מבקשת, ובזה אני מסיימת: אתה עורך סיורים במחוזות, בכל המחוזות.

חנין זועבי: אני מבקשת ממך שתבקר בנצרת, שתבקר במוסד לביטוח לאומי.

חנין זועבי: תעמוד בעצמך על התורים הארוכים שם ועל העומס.

חנין זועבי: דבר שני – אני מצאתי קושי בקריאת הנתונים של דוחות הביטוח הלאומי.

חנין זועבי: עוד הפעם, כאשר אומרים זמן המתנה, אז ממתי עד מתי?

חנין זועבי: זה לא מספיק זמן המתנה.

חנין זועבי: כמה זמן בדיקה של התיק?

חנין זועבי: אז אני צריכה ללכת פעמיים לממ"מ בכנסת בשביל לחשב, לעשות כל מיני חישובים.

חנין זועבי: אין נתון ישיר.

חנין זועבי: מספר הטיפול בתיק, משך הטיפול בתיק ומשך ההמתנה – אני מבקשת נתונים יותר שקופים ויותר ברורים.

חנין זועבי: עכשיו, חקירה על הטענה הזאת – אני מעלה אותה, 65% מהתושבים, וכאשר אני אמרתי: יש תקציב שחוזר, יש תקציב מדי שנה שחוזר לממשלה – הסניף היחידי שמחזיר תקציב הוא הסניף של הביטוח לאומי – נצרת, ואני מתעקשת על הנתון הזה.

חנין זועבי: אני רוצה מכבוד השר לבדוק אותו.

יחיאל חיליק בר: תודה.

חנין זועבי: אני רוצה להזכיר לך את ההבטחה שלך לעמותות הנשים – עכשיו סוגיה בצד – – –

יחיאל חיליק בר: לא, לא, לא, לא, חברת הכנסת זועבי.

יחיאל חיליק בר: סליחה.

חנין זועבי: – – – ישיבה שהתקיימה על המכרז של מקלט – – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת זועבי, חברת הכנסת זועבי, סליחה.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: ניסיון יפה, אבל תודה.

חנין זועבי: – – – אני מחכה למכרז הזה, חמש דקות – – –

יחיאל חיליק בר: היית צריכה לחכות לו עוד שבוע, כי איחרת, אבל לפנים משורת הדין נתנו לך בכל זאת.

יחיאל חיליק בר: דיברת כמעט שבע דקות, תאמיני לי – – –

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

יחיאל חיליק בר: אני מתנצל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

מאיר כהן: – – השרים, חברת הכנסת זועבי, המוסד לביטוח לאומי משקיע בחודשים האחרונים את מרב מרצו, פועל ללא לאות על מנת לייעל ולשפר את מגוון השירותים הניתנים לתושבים בנצרת.

מאיר כהן: סניף הביטוח הלאומי בנצרת נערך כדי להתמודד עם התופעה של זמני המתנה וטיפול ממושכים.

מאיר כהן: לגבי זמן המתנה, לפי הנתונים שיש בידי קיימת בנושא מגמת שיפור מתמידה, תוך בדיקה ובקרה עצמית.

מאיר כהן: אציג כמה נתונים המבוססים על מערכת המידע והמדידה של הביטוח הלאומי; הלכתי לבדוק את הדברים שדרשת לבדוק: בספטמבר 2011 זמן ההמתנה בסניף נצרת ראשי היה 62 דקות.

מאיר כהן: בספטמבר 2012 זמן ההמתנה בסניף הראשי ירד ל-37 דקות.

מאיר כהן: ביוני 2013, ממש לפני חודש, יש ירידה דרמטית בזמן ההמתנה ל-22 דקות.

מאיר כהן: נתון זה קרוב לממוצע הארצי, שעומד על 18 דקות.

מאיר כהן: אלה הנתונים שבדקתי ממש אתמול, והם עדכניים.

מאיר כהן: לגבי משך טיפול הסניף בתיקים, גם כאן קיימת מגמת שיפור, בתחום הגמלאות וברוב המחלקות.

מאיר כהן: עיינתי בנתונים של משך זמן הטיפול לפי נושאים בחודש אפריל של שנת 2011 לעומת חודש יוני השנה.

מאיר כהן: בענפי זיקנה ושאירים, ניידות, סיעוד, הבטחת הכנסה ודמי מזונות צומצם באופן משמעותי המשך הטיפול.

מאיר כהן: בארבעה ענפים – דמי פגיעה, נכות מעבודה, נכות כללית ואבטלה – יש המון זמן בין הגשת הבקשה לבין הטיפול.

מאיר כהן: עכשיו הורה פרופסור מור-יוסף לעשות מבצע של חיסול מלאי, לגמור כמה שיותר מהר את הטיפול בתיקים האלה, לאסוף את כל התיקים שהיה בהם פיגור ולטפל בהם כמה שצריך כדי שממש בימים הקרובים יסיימו שם את העבודה.

מאיר כהן: אם את רוצה פילוג של תיק-תיק, את תוכלי לקבל ממני.

מאיר כהן: זה פשוט הרבה דפים, אבל אם תרצי, אני אשמח להעביר את זה אליך.

מאיר כהן: לגבי תחום השיקום בסניף, אני חייב להגיד לך שמהבדיקה שלי עולה שהוא אחד המובילים ברמה הארצית, בכל המדדים, כולל זמן הטיפול, החבר'ה שמשקמים אותם; יש שם עבודה יפה מאוד.

מאיר כהן: עם זאת, אני חייב להגיד לך דבר ולא להסתיר אותו ממך, כי הוא בעצם מכמת את כל העניין.

מאיר כהן: בבקרה שערכתי מול אגף פניות הציבור במוסד נמצא שבשנת 2012 48% מהתלונות לגבי סניף נצרת היו מוצדקות.

מאיר כהן: את זה צריך להגיד.

מאיר כהן: זה נתון לא טוב.

מאיר כהן: לקחנו את כל התלונות, בכל הענפים – 48% מהן הסתבר שהיו תלונות מוצדקות.

מאיר כהן: זה לא מקובל עלי, ואני פועל במתווה לשיפור.

מאיר כהן: את מוזמנת אלי כבר בשבוע הבא – עם פרופסור מור-יוסף – ביחס לנתון הזה של 48% תלונות מוצדקות ומה אנחנו עושים עם זה.

מאיר כהן: לגבי מיצוי זכויות זקנים, מספר מקבלי קצבת זיקנה ושאירים בסניף עומד על 26,188.

מאיר כהן: הם מהווים 3.4% מכלל מקבלי הקצבה בארץ.

מאיר כהן: זה באמת סניף, כמו שאת אומרת, שעוסק בהמון.

מאיר כהן: לא ידוע לנו על מקרים שבהם זקנים אינם ממצים את זכותם בקבלת הקצבה; את זה אומר מנהל הסניף.

מאיר כהן: לא ידוע לי על זקן אחד שלא מקבל את הקצבה.

מאיר כהן: אם יש, אם את מכירה קשישים או רשימה של קשישים, אנא תפני אלי, ואני מבטיח שזה יהיה בטיפול מיידי.

מאיר כהן: בסניף נצרת קיים שירות ייעוץ לקשיש, כמו בשאר חלקי הארץ.

מאיר כהן: השירות ניתן ברמה גבוהה מאוד, בהתאם לסטנדרטים הארציים.

מאיר כהן: חברת הכנסת זועבי, במהלך חודש אוגוסט, בעזרת השם, את מוזמנת להצטרף אלי לסיור, ביחד עם מנכ"ל הביטוח הלאומי, להגיע אני, את והמנכ"ל לסניף הזה, לפגוש את האנשים, לשבת אתם, לשמוע את הדברים מקרוב.

מאיר כהן: אנחנו לא נמנעים מזה.

מאיר כהן: אני אתאם אתך, משרדי יתאם את זה אתך ועם פרופסור מור-יוסף, ונעשה את זה בשמחה.

מאיר כהן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: מה אתה מציע, אדוני?

מאיר כהן: מה שהגברת תרצה.

מאיר כהן: כך נפעל.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת זועבי, את מסתפקת – – –

חנין זועבי: אתה תעשה ביקור גם בסניף?

מאיר כהן: אני אבוא אתך לסניף.

יחיאל חיליק בר: אז את מסתפקת בתשובה ובסיכום ביניכם.

יחיאל חיליק בר: אנחנו לא מצביעים על זה.

יחיאל חיליק בר: אני מודה לחברת הכנסת זועבי ולשר על התשובה המצוינת ועל ההסכמה.

יחיאל חיליק בר: קופות-החולים אינן משתפות פעולה עם בית-החולים בנהרייה

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום מס' 1054 של חבר הכנסת – – –

ג'מאל זחאלקה: מצביעים על ההצעה?

יחיאל חיליק בר: לא, לא, הסתפקה בתשובת השר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יעקב מרגי – קופות-החולים אינן משתפות פעולה עם בית-החולים בנהרייה.

יחיאל חיליק בר: תשיב שרת הבריאות יעל גרמן.

יחיאל חיליק בר: גם לרשותך חמש דקות להצגת ההצעה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, ברצוני תחילה להודות לך על הנכונות להעלות את ההצעה לסדר-היום למרות האיחור, וכן להודות לחברי חבר הכנסת דוד אזולאי, תושב עכו, שנבצר ממנו להגיע היום וביקש שלא לאבד את הזכות ולדבר.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, גברתי השרה, הצעה לסדר-היום: קופת-חולים לא משתפת פעולה עם בית-החולים בנהרייה.

יעקב מרגי: רבותי חברי הכנסת, האוצר מחייב בחוק ההסדרים, שהכנסת עוסקת בו בשעות אלה, את קופות-החולים לצרוך 95% מהשירותים שהן רוכשות בבתי-החולים הממשלתיים.

יעקב מרגי: אני אומר, הקופות ממילא רוכשות, ואני שואל: מדוע לא לחזק את בתי-החולים בפריפריה, דוגמת בית-החולים בנהרייה?

יעקב מרגי: המרכז הרפואי לגליל המערבי, נהרייה, משרת כ-600,000 איש מדי שנה, ומטופלים בו כ-117,000 איש בחדר המיון – ממוצע של 350 איש ליום.

יעקב מרגי: לצערי הרב, חרף פתיחת מחלקות חדשות וטכנולוגיות חדשות בבית-החולים בנהרייה כחלק מהחלטות הממשלה לחיזוק מערך הבריאות בפריפריה, בית-החולים סובל מקשיים בהגעת מבוטחים מקופות-חולים כללית לנהרייה.

יעקב מרגי: לחלופין, הם מופנים לבתי-חולים מרוחקים ממקום מגוריהם, ואנו ערים לכך שיש דרישות של מבוטחים, ודווקא לבתי-חולים אחרים, במקרים רבים אפילו בניגוד לרצון המבוטחים שנאלצים לכתת רגליהם למרחקים בגלל החלטת הנהלת קופת-החולים הכללית.

יעקב מרגי: אקריא לכם כמה החלטות של קופת-חולים כללית: הקופה לא תפנה מטופלות ליחידה החדשה להפריה חוץ-גופית, IVF, בבית-החולים בנהרייה; הקופה לא תפנה ליחידה החדשה לנוירוכירורגיה, וליחידה שהוקמה ב-30 השנים האחרונות; מטופלי הכללית לא מופנים למכון ה-MRI – וכולנו יודעים עד כמה נאלצים מבוטחים להמתין לתורים במקומות אחרים בארץ, וכל זאת נוסף על המתנה מיותרת של חולים הנזקקים לניתוחים אלקטיביים, כגון השמנת יתר כרונית, קטרקט, היפרדות רשתית וניתוח הרנייה.

יעקב מרגי: כמה סבל יכולנו לחסוך לחולים הממתינים לתור במקומות אחרים בארץ.

יעקב מרגי: לסיכום וסיום, אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, המרכז הרפואי בנהרייה מתחייב לשירות הטוב ביותר, כפי שהוא מספק למבוטחי קופות-החולים לאומית, מאוחדת ומכבי.

יעקב מרגי: להזכירכם, הזקנה במסדרון בנהרייה כבר לא במסדרון, ואין תורים ענקיים.

יעקב מרגי: זכרו, גם בריאות, גם רפואה ברמה גבוהה, גם חיזוק הפריפריה – הכול בהחלטה אחת.

יעקב מרגי: אני, לשם השקיפות, יצא לי לדבר גם עם סמנכ"ל כספים בקופת-חולים הכללית.

יעקב מרגי: הוא אומר שבימים הקרובים צריכים לשבת על ההסכם שיש להם, כל פעם לחדש עם בית-החולים בנהרייה.

יעקב מרגי: הוא הבטיח לבדוק ולבחון אם יש דברים שהוא יכול – לא הכול שחור או לבן.

יעקב מרגי: אני מאמין שגם לשרה יש מידע שהיא תוכל לשתף אותנו בו.

יעקב מרגי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מרגי.

יחיאל חיליק בר: אכן, הבטחת להחזיר את שתי הדקות של נסים זאב והחזרת.

יחיאל חיליק בר: תשיב שרת הבריאות חברת הכנסת גרמן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברתי חברת הכנסת, יחידה, בודדה, המרכז הרפואי לגליל המערבי בנהרייה הוא מרכז רפואי ממשלתי כללי, המשרת כ-600,000 תושבים ממגזרים שונים – יהודים, נוצרים, דרוזים, בדואים ומוסלמים.

יעל גרמן: בנוסף, המרכז הרפואי נותן מענה לבסיסי צה"ל שפזורים לאורך הגבול הצפוני.

יעל גרמן: הסוגיה שהעלה חבר הכנסת מרגי בשמו של חבר הכנסת אזולאי בהצעה לסדר-היום היא סוגיה בעלת חשיבות מרובה במערכת הרפואה הציבורית בישראל.

יעל גרמן: היא נוגעת לקשר שבין הגורם המבטח, דהיינו קופות-החולים, לבין ספקי השירותים, במקרה זה – בתי-החולים.

יעל גרמן: על-פי ההצעה לסדר-היום, טענת בית-החולים נהרייה היא שהוא נתקל בהסטה של הפעילות האלקטיבית, מבחירה, מצד קופות-החולים לבתי-החולים בחיפה, משיקולים כלכליים, וזאת מכיוון שקופות-החולים זוכות לשיעורי הנחה גבוהים יותר מבתי-החולים שם.

יעל גרמן: על-פי סעיף 23 לחוק ביטוח בריאות ממלכתי, קופת-חולים רשאית לפעול לפי הסדרי הבחירה הנהוגים אצלה, ואינה חייבת לשלוח לכל בית-חולים ציבורי את המטופלים.

יעל גרמן: עם זאת, על הסדרי הבחירה שלה לעלות בקנה אחד עם הוראות החוק, התקנות וההנחיות של המשרד, ובכלל זה להבטיח למטופלים שירות סביר וזמין במרחק סביר ממקום מגוריהם.

יעל גרמן: בכל מקרה, גם הסדרי הבחירה של קופות-החולים אינם יכולים להכשיר ייבוש שיטתי של בית-החולים.

יעל גרמן: התנהגות כזאת, לכאורה, במידה שהיא קיימת, היא פסולה.

יעל גרמן: לנוכח האמור, משרד הבריאות יבדוק את הנושא מול קופות-החולים ומול בית-החולים במטרה להבטיח כי החולים וכל מי שנזקק לשירותים רפואיים באזור יקבל אותם כנדרש, במרחק סביר ובזמינות ראויה.

יעל גרמן: במקביל, וככל שיש פניות של מבוטחים בנושא, המשרד יפנה אל קופות-החולים על מנת שיקבלו את ההפניה הנדרשת לקבלת השירותים בבית-החולים בנהרייה.

יעל גרמן: למעשה, אנחנו קוראים למטופלים שרצו להגיע לנהרייה ולא קיבלו טופס 17 מקופת-חולים זו או אחרת לפנות אלינו, כדי שאנחנו נבחן אם זה באמת עומד בהלימה ובהתאם לחוק ביטוח ממלכתי.

יעל גרמן: אני אשמח מאוד שהנושא יעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות כדי שנוכל לדון בו.

יעל גרמן: אני בעד העלאתו לסדר-היום.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מרגי, בסדר?

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו נצביע על העברת ההצעה לסדר-היום לוועדת הבריאות.

יחיאל חיליק בר: הצעה לסדר-היום מס' 1054: קופות-החולים אינן משתפות פעולה עם בית-החולים בנהרייה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש להצביע.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: זאת הייתה הצעה לסדר-היום לדוגמה – קצרה משני הצדדים.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 26 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, בעד – 7, אפס מתנגדים ונמנעים.

יחיאל חיליק בר: ההצעה תעבור לוועדת הבריאות לדיון.

יחיאל חיליק בר: ישראל נכנעה לוותיקן – מתחמים, כולל בקבר דוד, יועברו לשליטתם

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום, מס' 1047: ישראל נכנעה לוותיקן – מתחמים, כולל בקבר דוד, יועברו לשליטתם; במקור של חבר הכנסת יצחק כהן, אבל יציג אותה במקומו חבר הכנסת נסים זאב.

יחיאל חיליק בר: ישיב סגן שר החוץ זאב אלקין.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, יש לך חמש דקות להציג את הנושא.

ג'מאל זחאלקה: נסים זאב פעם שלישית זה too much.

ג'מאל זחאלקה: בסוף אנחנו נקבל מנת יתר ממנו.

נסים זאב: אני קודם כול מודה לך, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: באמת, אתה מתחשב שירדנו על-כורחנו לוועדות.

ג'מאל זחאלקה: צריך להתחשב בנו.

ג'מאל זחאלקה: לא צריכים לשמוע על הוועדות – – –

נסים זאב: מתחשב, מתחשב.

נסים זאב: תאמין לי, אני אומר את זה מאוד מאוד בקצרה, כי אני לא אוהב לחזור על הדברים שאמרתי לא מזמן.

נסים זאב: רק לפני, אולי, שנה או שנה וחצי העליתי את הנושא הזה, והנושא הזה שוב עולה.

נסים זאב: והוא לא סתם עולה – מפני שיש שמועות, ואני יודע שהוותיקן לא מפסיק לרגע להפעיל את כל, הייתי אומר, הכוחות שלו והלחצים שלו על מדינת ישראל כדי לתת לו את המתחם שנקרא "הארוחה האחרונה".

נסים זאב: אני הייתי הולך בהר-ציון עוד לפני מלחמת ששת הימים.

נסים זאב: היינו הולכים שם באופן קבוע ל"מלווה מלכה", והיינו עושים שם "רְקידֶה", ורוקדים, וסעודת "מלווה מלכה", והיינו רוקדים כמעט עד אור הבוקר, כי זה היה המקום הקרוב ביותר להר-הבית.

נסים זאב: יש לנו זיקה חזקה מאוד למקום הזה, ואני יודע איזה גדולי עולם היו במקום הקדוש הזה, בפרט בחלק שנקרא "הארוחה האחרונה", שיש מסורת של הוותיקן ששם ישו אכל את הארוחה האחרונה שלו.

נסים זאב: אבל זה לא משנה.

נסים זאב: אני רוצה לדעת – הנושא הזה עלה בצורה מאוד מפורטת, ואני לא אחזור על הדברים שאמרתי, הכול כתוב בפרוטוקול.

נסים זאב: אני פשוט רציתי לקרוא את זה מתוך הפרוטוקול, אני רוצה לחזור על דברים שלי.

נסים זאב: אני אומר, מה זה?

נסים זאב: תנא ואדם מפרש – יש מושג כזה בגמרא, שאתה אומר ואתה אחר כך מפרש את מה שאתה אמרת.

נסים זאב: אין צורך.

נסים זאב: כי כל מה שאמרתי, אדוני היושב-ראש, אני אומר את זה לפרוטוקול: אני מכניס את הכול, כל מה שנאמר בדיון הראשון בנושא הוותיקן – אני אכניס את זה לפרוטוקול כחלק מהדיון שלנו.

נסים זאב: אני רק אומר משפט אחד: שהדברים לא השתנו.

נסים זאב: הוותיקן ממשיך להפעיל את הלחץ שלו על מדינת ישראל, וההרס והחורבן והמחלוקת שעלולים לקרות לאחר שמדינת ישראל תיכנע – וסגן שר החוץ, שמלווה את העניין מאחורי הפרגוד, בשקט: אנא ממך, אל תיכנע לוותיקן, כי בסופו של דבר מדינת ישראל תשלם את המחיר הזה במחלוקת הבין-נוצרית, בין הכתות, בין הכת הזאת לכת השנייה של הנוצרים, ובסופו של המאבק אנחנו נצא נפסדים מכל המאבק.

נסים זאב: ולכן, אנחנו חייבים לשמור על זכותנו, על אותו מהלך.

נסים זאב: וכפי שבוועדת החוץ והביטחון התקיים דיון – אדוני סגן שר החוץ, אולי אתה לא יודע – התקבלה החלטה שאם יש אולי איזושהי הסכמה או קדם-הסכמה של הממשלה לעשות איזשהו דיל עם הוותיקן, זה חייב לבוא לוועדת הכנסת ולמליאה ולקבל את הסכמת חברי הכנסת כאן – שידעו על מה אנחנו דנים, באיזה סוגיה.

נסים זאב: זה לא עניין פרטי של משרד החוץ.

נסים זאב: עם כל הכבוד למשרד החוץ, שיש לו נושאים שהוא ממונה עליהם, ברגע שמדובר בהחזר נכסים ששנויים במחלוקת קשה – גם בין הנוצרים, ובוודאי עם העם היהודי, ששם זה העניין ההיסטורי שכל מלכי יהודה וישראל קבורים שם, וזה מקום קדוש לעם ישראל – אנא ממך, אדוני סגן השר, אני רוצה התחייבות כאן ששום מהלך לא יתבצע, הייתי אומר, מאחורי גבנו ושאנחנו לא נדע אותו.

נסים זאב: אני רוצה לשמוע אמירה חדה וחד-משמעית שאין שום משא-ומתן, שאין שום לחצים, שאין שום כוונות, וגם ההחלטה שאני שמעתי עליה – ותאמר אם היא נכונה או לא – של לעשות את זה חד-סטרי ליהודים, שילכו מכיוון אחד, ואולי הנוצרים יהיו בבוקר ויהודים אחרי-הצהריים – אנחנו לא מוכנים לשום הסכם שלא מתקיים לגביו דיון רציני ומקיף ומעמיק, על דעת כל חברי הכנסת, ושתתקבל החלטה פה.

נסים זאב: לכן, אדוני, כפי שהבטחתי, אני אקצר.

נסים זאב: אני אפילו 46 שניות לפני.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, סגן שר החוץ זאב אלקין ישיב לך, ולאחר מכן אנחנו נעבור להצבעה על ההצעה לסדר-היום, אלא אם כן תסתפק בתשובה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני חייב להודות שכשקיבלתי את ההצעה לסדר-היום של חבר הכנסת יצחק כהן נבהלתי לרגע.

זאב אלקין: אני נמצא בתפקיד כבר כמה חודשים, אבל במסגרת תפקידי כסגן שר החוץ, ברגע שקיבלתי מקודמי סגן השר דני אילון את האחריות לניהול המשא-ומתן מול הוותיקן, לא היה ולו חצי דקה משא-ומתן על העניין של קבר דוד ועניין של חדר הסעודה האחרונה.

זאב אלקין: נדונו נושאים אחרים לחלוטין.

זאב אלקין: לכן, כשקיבלתי את ההצעה שאלתי את אנשי במשרד, שליוו את דני אילון, מתי בדיוק נדון הנושא של קבר דוד ומה היה שם.

זאב אלקין: אני לא נשאתי ולא נתתי על כך, בניגוד לכל מיני פרסומים.

זאב אלקין: היו פרסומים שאפילו ייחסו לי שהכנסתי תיקונים טובים להסכם שהיה, אז אני מוותר גם על המחמאות.

זאב אלקין: לא היה ולא נברא ואפילו משל לא היה.

זאב אלקין: לא היה במסגרת כהונתי משא-ומתן על הנושא הזה.

זאב אלקין: שאלתי: אולי היה בתקופת קודמי, ואמרו לי שכן.

זאב אלקין: יותר מזה, לא רק אמרו לי שכן, אלא שאמרו לי שבמשא-ומתן שהיה בנושא הזה היו שני דברים: 1.

זאב אלקין: אחד השחקנים המרכזיים במשא-ומתן היה נציג משרד האוצר.

זאב אלקין: למיטב זיכרוני, חבר הכנסת יצחק כהן כיהן בקדנציה הקודמת כסגן שר האוצר, לכן הייתה לו דרך מצוינת לדעת מה סוכם בנושא של קבר דוד, כי נציג שלו ישב בכל המשא-ומתן מתחילתו ועד סופו, נסע הרבה פעמים לוותיקן, קיבל את האורחים מהוותיקן כאן והיה חלק מהצוות שסיכם את הדברים.

זאב אלקין: אבל לא רק זה, חבר הכנסת נסים זאב.

זאב אלקין: שאלתי אם חוץ מהנציג הרשמי של חבר הכנסת, אז סגן שר יצחק כהן, בצוות של המשא-ומתן ושנשא ונתן על הנקודה הזאת, האם בכל זאת ההסכם שהגיעו אליו – האם התייעצו עם מישהו שיש לו יחס מיוחד לנושא הזה של קבר דוד והוא מאוד מאוד רגיש?

זאב אלקין: אמרו לי: כן.

זאב אלקין: שאלתי: מי?

זאב אלקין: אמרו לי: עם שר הפנים אלי ישי, בקדנציה הקודמת.

זאב אלקין: כל מה שמשרד החוץ סיכם מול הוותיקן בנושא של קבר דוד, לא רק שהלכו לנציגי משרד הפנים, שהם שהובילו את המשא-ומתן והיו חלק מרכזי ממנו, אלא אלי ישי, מכיוון שזה נושא רגיש, ביקש שלא תהיה שום החלטה בלי מעורבות אישית שלו, לכן התקיימו פגישות ותיאומים אתו.

זאב אלקין: עד כדי כך כיבדו את דעתו, שגם כשמשרד החוץ כבר הגיע לאיזה סיכום ואלי ישי לא הסכים לו, נפתח הסיכום והלכו לפי דעתו של אלי ישי.

זאב אלקין: לכן, כל מה שסוכם בנושא של קבר דוד וחדר הסעודה האחרונה סוכם על דעת נציגו הרשמי של אז סגן שר והיום חבר הכנסת יצחק כהן ועל דעת יושב-ראש מפלגת ש"ס דאז ושר הפנים אלי ישי.

זאב אלקין: מאז לא נוסף מאומה לסיכום הזה.

זאב אלקין: לכן הזדעזעתי: האם אותם הדברים המפחידים שכותב עליהם חבר הכנסת יצחק כהן – האם הוא מאשים את עצמו ואת השר אלי ישי שהם לא שמו לב והביאו להסכם כל כך נוראי וגרוע למדינת ישראל?

זאב אלקין: אמרתי שחובתי לבדוק.

זאב אלקין: אם סגן השר לשעבר וחבר כנסת היום לא בטוח בעצמו, אז יכול להיות שהם באמת סיכמו דברים נוראיים, והוא לא סומך על עצמו, וחובתי לבדוק.

זאב אלקין: הלכתי ובדקתי מה הם סיכמו.

זאב אלקין: שוב, אני מדגיש – מה הם סיכמו.

זאב אלקין: אני חייב לתת להם מחמאות, הם סיכמו סיכום מצוין.

זאב אלקין: אני אגיד לך מול הטענות שהושמעו כאן מה אין בסיכום הזה.

זאב אלקין: מכל מיני סיבות לא אגיד לך מה יש בסיכום הזה, והסיבות הן לטובת העניין.

זאב אלקין: אני אגיד לך מה אין, כי כל מה שנטען בדברי ההסבר של חבר הכנסת יצחק כהן איננו שם.

זאב אלקין: משרד החוץ לא חתם ואין בכוונתו לחתום על הסכם עם הוותיקן לגבי העברת או חכירת חדר הסעודה האחרונה או כל חלק אחר במתחם במקום קבר דוד המלך בהר-ציון.

זאב אלקין: זה, קודם כול, לא היה ולא נברא.

זאב אלקין: הם לא ויתרו על זה, ומגיעה להם מחמאה על כך.

זאב אלקין: נקודה שנייה: בהמשך להסכם היסוד שנחתם בין מדינת ישראל והוותיקן, אשר במסגרתו הכיר הוותיקן במדינת ישראל, מתנהל זה תקופה ארוכה משא-ומתן על הסכם כלכלי בין ישראל לוותיקן.

זאב אלקין: אגב, אנחנו התחייבנו לוותיקן לסיים את המשא-ומתן בתוך שנתיים, אדוני היושב-ראש.

זאב אלקין: כמקובל במקומותינו, מאז עברו 20 שנה.

זאב אלקין: יכול להיות שאנחנו מתקרבים לסיום, אז משנתיים זה הגיע ל-20.

זאב אלקין: המשא-ומתן – שטרם הסתיים, אבל אני מודה, הוא קרוב לסיום – דן במכלול רחב של נושאים הקשורים לכנסייה הקתולית ופעולותיה בארץ, ובכלל זה סוגיות מיסוי, ארנונה, ביטוח לאומי, הפקעות, תביעות פרטניות של הוותיקן לגבי רכוש הכנסייה בארץ הקודש וכיוצא בזה.

זאב אלקין: בין מגוון הסוגיות הנדונות עלתה גם תביעת הכנסייה לגבי חדר הסעודה האחרונה, המצוי במתחם שעל הר-ציון.

זאב אלקין: המשלחת הישראלית למשא-ומתן, בראשות סגן שר החוץ דאז דני אילון, עמדה על עמדתה המסורתית של ישראל שחדר הסעודה האחרונה, כל שכן חלקים אחרים במתחם, לא יועברו לבעלות הוותיקן, לרבות זכויות חכירה או חזקה כלשהי.

זאב אלקין: אלה הם פני הדברים.

זאב אלקין: זה מה שאיננו באותו סיכום, שהגיעו אליו על דעת הנציג של יצחק כהן והשר אלי ישי.

זאב אלקין: הסיכום שהגיעו אליו הוא בעיני טוב מאוד למדינת ישראל, ולכן אני חושב שצריך לברך אותם על כך שעמדו על המשמר.

זאב אלקין: אם לרגע, ככה פתאום, הם חששו שמא הם הסכימו למשהו שהם לא היו צריכים להסכים לו, אז אני יכול דרכך למסור לסגן שר לשעבר יצחק כהן, ובוודאי לשר לשעבר אלי ישי, שאני חושב שהם לא הסכימו לשם דבר רע.

זאב אלקין: הסיכום שהם הגיעו אליו הוא הסיכום הטוב ביותר, והוא שומר על האינטרסים של היהודים במקום הקדוש הזה ומסדיר כל מיני מחלוקות שהיו קיימות בין העדות הנוצריות לגבי שימוש במקום.

זאב אלקין: האחריות למתחם נשארת של משרד הפנים, והוא שניהל וימשיך לנהל את המתחם.

זאב אלקין: עד כאן הדברים.

זאב אלקין: לכן, אפשר להירגע.

זאב אלקין: סגן השר יצחק כהן עשה את תפקידו נאמנה, יחד עם השר דאז אלי ישי.

זאב אלקין: אם רוצים לדון על זה אפשר לדון, אבל אני חושב שלא חובה לחזק את הפקפוק שהם פקפקו בעצמם.

זאב אלקין: אפשר, אם תרצה להסתפק בתשובה הזאת.

זאב אלקין: אין לי גם התנגדות לדיון, אבל מי שיוכל הכי טוב לספר מה סוכם זה יצחק כהן ואלי ישי.

זאב אלקין: אני רק חוזר על הדברים שהם סיכמו כאן.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: מה אדוני – – –

נסים זאב: – – – לוועדת חוץ וביטחון, לדיון קצר.

יחיאל חיליק בר: אתה מבקש להעביר את זה לוועדת חוץ וביטחון?

זאב אלקין: אין לי שום בעיה עם זה.

זאב אלקין: רק אני מבקש שתביא לשם את יצחק כהן, שיספר לנו את החוויות של מה באמת סוכם.

זאב אלקין: מעבר לתורה שבכתב שאני מחזיק, הוא בטח מכיר גם את התורה שבעל-פה.

יחיאל חיליק בר: אם כך, אני מעלה את הנושא להצבעה – העברת ההצעה לסדר-היום מס' 1047, ישראל נכנעה לוותיקן, לוועדת החוץ והביטחון.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: מי בעד? מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 27 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 3 נגד – 2 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: ברוב עצום של קול אחד, שלושה בעד, שניים נגד, ההצעה עוברת לדיון בוועדת החוץ והביטחון.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה לסגן השר אלקין.

יחיאל חיליק בר: יישום מתווה פראוור-בגין בנגב

יחיאל חיליק בר: נעבור להצעה לסדר-היום בנושא: יישום מתווה פראוור-בגין בנגב, מס' 1044.

יחיאל חיליק בר: ישיב גם עליה שר הרווחה מאיר כהן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני מזכיר לך שיש לך רק חמש דקות לנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה להעלות את נושא חוק פראוור ותוכנית פראוור, שנקראת: הסדרת ההתיישבות הבדואית בנגב.

ג'מאל זחאלקה: כבר בשם שלה טמון האופי הקולוניאלי הגזעני שלה.

ג'מאל זחאלקה: אין מתיישבים בדואים בנגב, יש תושבים שחיים שם.

ג'מאל זחאלקה: הם לא באו להתיישב אלא גרים שם מדורי דורות.

ג'מאל זחאלקה: רק היגיון קולוניאליסטי, שכולם מתיישבים, שכולם באים להתנחל.

ג'מאל זחאלקה: לא התנחלות ולא כלום; הם ילידים בני הארץ ולא מתיישבים.

ג'מאל זחאלקה: אין התיישבות; יש יישובים ערביים בנגב שיש להכיר בהם, ולא ליישב אותם במקום אחר.

ג'מאל זחאלקה: התוכנית נגזרת מתפיסת עולם שהיא בעצם לב-לבו של המפעל הציוני, לב-לבה של הציונות.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה לייפות את הדברים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו בהתנגשות חזיתית עם התפיסה הציונית: כמה שיותר קרקע וכמה שפחות ערבים.

ג'מאל זחאלקה: זאת האסטרטגיה להשגת המטרה של הקמת מדינה יהודית ומדינה ליהודים – כמה שיותר קרקע ליישב את המהגרים היהודים בתוך הארץ וכמה שפחות ערבים, כדי לשמור על האופי היהודי של המדינה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו בהתנגשות חזיתית, ולכן, ההתעקשות של הממשלה – אומרים שהממשלה רצינית מאוד בניסיונה ליישם את התוכנית הזאת, וגם אנחנו רציניים מאוד בהתנגדותנו לתוכנית הזאת.

ג'מאל זחאלקה: התנגדותנו כל כך קשה גם בגלל נסיבות העניין, ואני רוצה רק להביא בפניכם שני מספרים:

ג'מאל זחאלקה: ב-1948 גורשו 90% מתושבי הנגב הערבים, מדינת ישראל השתלטה על כל הקרקעות שלהם, והיא באה עכשיו להשתלט על הקרקע של ה-10% שנותרו.

ג'מאל זחאלקה: מדינת ישראל, מאז 1948, הפקיעה יותר מ-70% מהקרקעות שלנו, ועתה היא באה להפקיע את המעט שנשאר לנו.

ג'מאל זחאלקה: לכן, אתם פשוט באים ודוחקים אותנו לפינה, אתם חונקים אותנו, וזה רק טבעי שאנחנו נתקומם להגן על עצמנו, להגן על בתינו, להגן על המשפחות שלנו, להגן על הקרקעות שלנו, להגן על היישובים שלנו.

ג'מאל זחאלקה: יש בתוכנית שתי דרכים: האחת – להפקיע קרקע; דרך אגב, יש בה כשל לוגי, שאומר: אנחנו מפקיעים ממך קרקע שהיא לא שלך.

ג'מאל זחאלקה: התוכנית שוללת לחלוטין את זכות הקניין של האזרחים בנגב, אומרת: אין לכם קרקעות, אבל אנחנו מוכנים לדון איך ניקח אותן מכם.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו ניתן לכם פיצויים על קרקע שהיא לא שלכם, לפנים משורת הדין, מה שנקרא.

ג'מאל זחאלקה: התוכנית בנויה על פינוי – לא ידוע בדיוק מה המספר המדויק, אבל פינוי הרוב המכריע של התושבים ביישובים הקרויים לא מוכרים.

ג'מאל זחאלקה: ההערכה היא פינוי יותר מ-40,000 אנשים מהיישובים שלהם.

ג'מאל זחאלקה: זו תוכנית לא אנושית, לא חוקתית, לא דמוקרטית ותוכנית שבוודאי אין בה – לא שוויונית, לא הגונה.

ג'מאל זחאלקה: כאשר אתה בא ואומר באופן גורף, בלי לבדוק: אין לכם קרקעות, לא מכירים בזה – החלטה ככה גורפת, בלי לבדוק שום מקרה לגופו של עניין; ככה, מכוח הכוח, מכוחו של הכוח, תוך רמיסת הצדק, תוך רמיסת זכויות אדם בסיסיות, הזכות לשוויון, הזכות לקניין, הזכות לקורת גג, תוך רמיסת כל הליכי המשפט.

ג'מאל זחאלקה: בעצם מקימים כאן משטר חירום, מקימים גוף אכיפה שעוקף כל חקיקה קיימת, כל פרוצדורה קיימת – ממשל צבאי ליישום החוק.

ג'מאל זחאלקה: מגבילים זכויות ערעור, זכויות שמוקנות על=פי חוק ישראלי.

ג'מאל זחאלקה: לכן זה חוק לא דמוקרטי ולא חוקתי.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו יצאנו, כבוד היושב-ראש, בהפגנות, בשביתה כללית ביום שני, שהתקשורת הישראלית התעלמה ממנה.

ג'מאל זחאלקה: היו הפגנות בארץ.

ג'מאל זחאלקה: כל ההפגנות היו הפגנות לא אלימות; אנחנו עושים הפגנות לא אלימות, אנחנו קורבנות של האלימות.

ג'מאל זחאלקה: המשטרה החליטה בכמה מקומות – לא בכל המקומות, דרך אגב – לתקוף את המפגינים.

ג'מאל זחאלקה: הרביצו להם ופינו אותם בכוח – חלקם פצועים – והתחילו במסע של מעצרים שרירותיים רק כדי להרתיע.

ג'מאל זחאלקה: תפסו כמה אנשים וזרקו אותם לבית-סוהר, ועכשיו מתנהל בבית-המשפט המחוזי בחיפה גם משפט של הארכת מעצר, או ערעור על הארכת מעצר.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא למשטרה להפסיק את הרדיפה של אנשים שעשו את חובתם האנושית והאזרחית להגן על הצדק, להגן על זכויות אדם, להגן על אנשים שרוצים לעקור אותם מבתיהם.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו הצענו לממשלה – אני אומר משפט אחרון, ברשותך – אנחנו אומרים, לא מאוחר.

ג'מאל זחאלקה: בואו נדבר, בואו נפתור את הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: אתם עשיתם מה שנקרא הליך הקשבה, אבל לא הקשבתם לאף אחד.

ג'מאל זחאלקה: כולם אמרו לכם לא, ולא הקשבתם להם, עשיתם כל מיני תיקונים קוסמטיים, זה עבודה בעיניים.

ג'מאל זחאלקה: אם אתם רציניים, בואו לדבר.

ג'מאל זחאלקה: תקפיאו את תוכנית פראוור, תקפיאו את החוק, בואו לדבר איך לפתור את הבעיות.

ג'מאל זחאלקה: ניתן להגיע להסכמות.

ג'מאל זחאלקה: אם אפשר להסכים, למה לכפות?

ג'מאל זחאלקה: אבל אם כופים עלינו, אנחנו נתנגד ונממש את זכויותינו, ואנחנו נפגין, ואנחנו נחסום צמתים, ואנחנו, איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: נעשה כל דבר.

ג'מאל זחאלקה: כמובן, אנחנו לא נשתמש באלימות.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו קורבנות האלימות, ואנחנו רוצים בעצם רק להגן על בתינו, על קורת הגג שלנו, על זכות הקניין שלנו, לא יותר.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת זחאלקה.

יחיאל חיליק בר: כבר שר הרווחה מאיר כהן ישיב לך בשם ראש הממשלה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השבוע היינו עדים למחזות קשים, שכללו אמירות קשות מאוד כנגד התוכנית להסדרת התיישבות הבדואים בנגב וכנגד ממשלת ישראל.

מאיר כהן: אני פונה אל חברי חברי הכנסת ומבקש מכם לקרוא את חוק בגין ביסודיות, ולא לנצל את ההזדמנות ההיסטורית, המטיבה עם הנגב בכלל ועם האזרחים הבדואים בפרט, לטובת פוליטיקה שאין לה מקום.

מאיר כהן: הממשלה אימצה את דוח בגין – אני מדגיש: דוח בגין, ולא פראוור – משום שבדוח של בגין יש הטבות מפליגות ונדיבות לפתרון השאלה החשובה של מעמדם, התיישבותם של הבדואים בנגב.

מאיר כהן: אני חוזר ומבקש לא להפוך את הנושא לסוגיה מפלגתית-פוליטית.

מאיר כהן: היא אינה כזאת.

מאיר כהן: דוח גולדברג קבע את העיקרון שצריך להכיר בכפרים הלא-מוכרים ככל שניתן.

מאיר כהן: חבר הכנסת זחאלקה, תקרא בבקשה את הדוח, אתה אינטלקטואל.

חנין זועבי: – – –

מאיר כהן: שנייה, לא חייבים להגיב.

מאיר כהן: בסוף.

מאיר כהן: תקרא את הדוח, כי אתה אמרת כאן – – –

ג'מאל זחאלקה: – – – איזה, דוח גולדברג?

ג'מאל זחאלקה: זה אותו דבר.

מאיר כהן: אתה תקרא את השופט גולדברג, תקרא את פראוור ותקרא את בגין, כי אתה עומד כאן ומדבר על סוגיה מאוד חשובה, וכדאי שאנחנו נהיה ממש ידענים גדולים, וזה מה שאני הלכתי לעשות.

מאיר כהן: דוח גולדברג קבע את העיקרון שצריך להכיר בכפרים הלא-מוכרים ככל שניתן.

מאיר כהן: הוא מדבר על הכרה, ובשום פנים ואופן לא על עקירה.

מאיר כהן: אתה יודע שאין שם ציון של כמה כפרים.

מאיר כהן: ותאמין לי שמידיעה – מדברים על כך שחלק לא מבוטל של הכפרים הזה יישאר.

מאיר כהן: אין בכלל ויכוח, לא עוקרים אותם משם.

מאיר כהן: צריך לקרוא את זה.

מאיר כהן: הממשלה אימצה את העיקרון הזה והנחתה את מוסדות התכנון ברוח הזאת.

ג'מאל זחאלקה: מותר לנקוב במספרים או באחוזים?

מאיר כהן: לא, כי זה לא כתוב.

מאיר כהן: אני לא אנקוב במה שלא כתוב.

מאיר כהן: אבל היות שישבתי בוועדות האלה – – –

ג'מאל זחאלקה: אז יש 60,000, 40,000 – – –

מאיר כהן: לא, תקרא בבקשה את הדוח.

מאיר כהן: באשר להסדרי הקרקע, אחרי יותר מדי שנים של מחלוקת ואי-ודאות בקשר לקרקע בנגב, החליטה הממשלה לשים סוף למחלוקת ולהציע פשרה.

מאיר כהן: מתווה בגין, שגובש אחרי שנשמעו דבריהם של כ-1,200 בדואים – ונשמעו דבריהם, אני הייתי שם, אדוני – הוא המתווה האופטימלי והנכון לטיפול בנושא.

מאיר כהן: כל אלטרנטיבה סופה כישלון ואסון לאומי לכל מי שגר בנגב.

מאיר כהן: המדיניות הממשלתית נוגעת לשלושה יסודות: היסוד הראשון – הכשרה ככל הניתן של ההתיישבות הלא-מוסדרת; השני – השקעות ענק בשיפור יישובים בתשתיות בחינוך ובתעסוקה; השלישי – הסדרת תביעות הבעלות.

מאיר כהן: זה אתגר לאומי שמחייב שיתוף פעולה של כל משרדי הממשלה כדי לספק פתרונות שלא ניתנו עד היום.

מאיר כהן: הבדואים אינם הבעיה, חבר הכנסת זחאלקה, תאמין לי, הם אנשים נהדרים, הם שכנים טובים והם אזרחי המדינה הזאת.

מאיר כהן: הם לא הבעיה.

מאיר כהן: המצב שנוצר עקב אי-טיפול בהם לאורך השנים הוא המאוד-בעייתי.

מאיר כהן: האחריות לטיפול בנושא מוטלת על הממשלה, אך ורק על הממשלה.

מאיר כהן: כל אזרח במדינה צריך לחיות בתנאים נורמליים.

מאיר כהן: אנחנו חייבים לפתור את הבעיות עכשיו, ולא בעוד 20 שנה.

מאיר כהן: צריך להיות אינטרס לכולנו, גם לכם, להסדיר את הטיפול בנושא בזמן קצר.

מאיר כהן: אם נשתהה, יכול להיות שזה פשוט לא יקרה.

מאיר כהן: כולנו צריכים לפעול יחד כדי לפרוץ דרך בסוגיה בעלת חשיבות חברתית ממדרגה ראשונה בשנים הקרובות.

מאיר כהן: דווקא כאיש החי את כל חייו בנגב, כמי ששימש יושב-ראש הרשות לפיתוח הנגב וכראש עיר בנגב, אני רוצה לפנות אל חברי חברי הכנסת באשר הם, ובפרט לחברי הכנסת המתנגדים לתוכנית.

מאיר כהן: המצב היום עושה עוול בראש ובראשונה לאזרחים הבדואים, שחיים בצורה לא ראויה, וגם לנגב בכלל וגם לנו.

מאיר כהן: קשה להסתכל על שכני הבדואים ולראות באיזה מצב הם גרים – במצב קשה מאוד.

מאיר כהן: עם חברי הטובים נמנים ראשי המשפחות וראשי היישובים הבדואיים, שבניגוד למה שאתם אומרים כאן, מחזקים את ידי הממשלה ומחזקים את ידי ואומרים לי: מאיר, תתחילו כבר לפתור את הבעיות האלה.

מאיר כהן: הממשלה תפעל במתווה זה על עיקרון של ריבונות וחתירה לסדר מצד אחד, ומתוך המון כבוד והכרה בזכויותיהם של האזרחים הבדואים לחיות את חייהם בנגב, במילוי הזכויות שלהם, במיצוי הזכויות, בקידמה ובצורה ראויה.

מאיר כהן: ואני חוזר על מה שאמרתי ואני תמיד אומר: האזרחים הבדואים אינם הבעיה; הם שווי זכויות כמוני.

מאיר כהן: כך אני מרגיש וכך אפעל.

מאיר כהן: אנא מכם, נהגו באחריות ולא בפופוליזם, שיוביל לתוצאות שאף אחד מאתנו אינו חפץ בהן.

מאיר כהן: זו תוכנית טובה, וממשלת ישראל נחושה ליישם אותה לטובת הבדואים, בראש ובראשונה, וגם לטובת התושבים היהודים בנגב.

מאיר כהן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: כבוד השר, מה אתה מציע?

מאיר כהן: אני מציע שזה יעבור לוועדת הפנים.

ג'מאל זחאלקה: ועדת הכלכלה.

מאיר כהן: אני חושב שוועדת הפנים הרבה יותר ראויה.

מאיר כהן: אלך אתך לאן שתלך.

ג'מאל זחאלקה: יש כמה סיבות, וביניהן – שזה קשור למינהל מקרקעי ישראל, שזה ועדת הכלכלה.

מאיר כהן: המינהל שייך למשרד השיכון.

מאיר כהן: יש לו אינטראקציה עם ועדת הפנים.

ג'מאל זחאלקה: ודבר שני – אני לא רוצה שזה יהיה אותו מקום – – –

מאיר כהן: אני חושב: אל תיצור כפילויות.

מאיר כהן: גם לשם תוכלו לבוא ולומר את דעתכם.

מאיר כהן: אני חושב שוועדת הפנים היא הוועדה הראויה לטפל בסוגיה כזאת.

יחיאל חיליק בר: רוצים שוועדת הכנסת תקבע לאן להעביר את זה?

ג'מאל זחאלקה: בוא נסכים על ועדת הכלכלה.

ג'מאל זחאלקה: ברוורמן נמצא שם, הוא מכיר את הנושא, הוא איש הנגב.

ג'מאל זחאלקה: עם כל הכבוד, מירי רגב לא תיתן דיון רציני.

מאיר כהן: לא, אין דבר כזה.

מאיר כהן: אם יזמינו אותי אבוא לשם.

מאיר כהן: אל תחשוד בכשרים.

מאיר כהן: היא תיתן.

מאיר כהן: היא יושבת-ראש הוועדה.

מאיר כהן: יש לה אחריות.

מאיר כהן: חס ושלום.

מאיר כהן: אני לא חושב שהיא לא תיתן.

מאיר כהן: אני מציע לוועדת הפנים.

ג'מאל זחאלקה: אני מציע לוועדת הכלכלה.

יחיאל חיליק בר: לוועדת הכנסת?

חנין זועבי: אולי השר יסכים לוועדת הכלכלה?

יחיאל חיליק בר: היות שאין הסכמה, זה יעבור לוועדת הכנסת והיא תכריע – זה מה שאומר סגן המזכיר.

אורי מקלב: אני מציע לוועדת הכלכלה.

יחיאל חיליק בר: אתה לא יכול.

יחיאל חיליק בר: מאחר שהשר מציע ועדה אחרת, אנחנו נצביע להעביר את זה לוועדת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: אם זה יעבור, ועדת הכנסת תכריע.

יחיאל חיליק בר: ניתן לשר לשוב למקומו.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה היא בעד ועדה, וועדת הכנסת תכריע לאיזו ועדה זה יעבור.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 28 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: בעד – 5, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יחיאל חיליק בר: הצעה לסדר-היום מס' 1044 של חבר הכנסת זחאלקה תעבור לוועדת הכנסת להכרעה באיזו ועדה יידון הנושא: יישום מתווה פראוור-בגין בנגב.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לשאילתה של חבר הכנסת מקלב לשר האנרגיה והמים.

יחיאל חיליק בר: ישיב לו על השאילתה הזאת, באישור יושב-ראש הכנסת, השר מאיר כהן.

יחיאל חיליק בר: כבוד השר, סליחה, תעלה שוב, תפוס את מקומך.

יחיאל חיליק בר: שאילתה מס' 19, של חבר הכנסת מקלב, בנושא:

יחיאל חיליק בר: גביית הוצאות אכיפה על-ידי תאגידי המים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השר, תאגידי המים נוקטים פעולות גבייה על ריבית, מכתבים, עיקולים וכדומה, לפי חוק ההוצאה לפועל, בדומה לרשויות המקומיות.

אורי מקלב: אפשרות גבייה זו מוקנית בעיקר לגופים הגובים מסים לסוגיהם.

אורי מקלב: החריגים בעניין הם תאגידי המים.

אורי מקלב: רצוני לשאול, מכובדי השר: 1.

אורי מקלב: בכמה הסתכמו הכנסות התאגידים בשנת 2012, לפי פירוט, מאגרות עיקול, מהוצאות אכיפה ומריבית?

אורי מקלב: 2.

אורי מקלב: מכמה חייבים נגבו אגרות עיקול?

אורי מקלב: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, להלן נתונים מעודכנים לעניין השאילתה שבנדון מתוך הדוחות הכספיים לשנת 2012: 1.

מאיר כהן: בשנת 2012 היו 55 תאגידים ששירתו כ-6.2 מיליון תושבים.

מאיר כהן: סך ההכנסות של התאגידים בשנת 2012 הנובעות מחיובי צרכנים בריבית, הוא 61 מיליון ש"ח, שהם 1.5% מסך חיובי המים באותה שנה.

מאיר כהן: סך ההכנסות של התאגידים בשנת 2012 הנובעות מהוצאות אכיפה ועיקול הוא 38 מיליון ש"ח.

מאיר כהן: מדובר באומדן, מאחר שההוצאות האמורות הן חלק מכלל הוצאות הגבייה של התאגיד.

מאיר כהן: יודגש כי במספר רב של תאגידים פעולות הגבייה והאכיפה מבוצעות על-ידי קבלנים חיצוניים, וחלקם לא בודדו בדוחות הכספיים את רכיב אגרת העיקול והאכיפה מתוך סך ההתחשבנויות מול הקבלנים.

מאיר כהן: 2.

מאיר כהן: אין מידע בדוחות הכספיים על מספר החייבים שנגבו מהם אגרות עיקול.

מאיר כהן: בבדיקה ישירות מול התאגידים העלינו כי בשנת 2012 נפתחו הליכי עיקול כנגד – לא תאמינו – 220,000 צרכנים, שזה באמת מספר גדול.

מאיר כהן: יש לי כאן, חבר הכנסת, דוגמאות בטבלה מפורטת לנתונים שביקשת.

מאיר כהן: אביא לך את הטבלה, אין טעם לקרוא אותה מעל במת הכנסת.

מאיר כהן: תודה.

יחיאל חיליק בר: שאלת המשך, בבקשה.

אורי מקלב: תודה, אדוני השר.

אורי מקלב: אני מבין שגם אתה התרשמת שמ-220,000 – – –

מאיר כהן: זו דעתי האישית.

מאיר כהן: הייתי ראש עיר פעם, וזה המון.

אורי מקלב: אתה היית ראש עיריית דימונה.

אורי מקלב: אני לא יודע כמה הליכי גבייה היו שם, אני מניח שהיה בצורה מתונה יותר.

אורי מקלב: אבל בערים הגדולות ההליכים הם הרבה יותר דרקוניים.

אורי מקלב: אנחנו מדברים, לפי הנתונים שאתה הבאת, אדוני השר, על למעלה מ-100 מיליון שקל שנגבו בעבור הוצאות גבייה וריבית.

אורי מקלב: אתה פירטת, ותודה רבה על הפירוט: 65 ועוד 38 – אנחנו מגיעים ל-103 מיליון ש"ח, וזה נגבה מ-220,000, כלומר על כל אחת מהמשפחות האלה הוטל סכום גבוה.

אורי מקלב: אדוני השר, אדוני היושב-ראש, אספר לכם מדוע זה: משום שהליכי הגבייה שניתנו, ודווקא לתאגידי מים – לחברת חשמל, ל"בזק", אין החוקיות ואין האפשרות לגבות כך.

אורי מקלב: על כל משלוח של מכתב – 22 ש"ח.

אורי מקלב: על כל עיקול בכל חשבון בנק שיש ללקוח זה 15 ש"ח – עצם ההורדה אחרי זה של העיקול של החשבון.

אורי מקלב: לא זו אף זו, אדוני השר, אלא זכותם לפעול גם מול הבעל ומול האישה, ששניהם גרים באותה יחידת דיור, אותו גרעין משפחתי, כי לכל אחד יש חשבון.

אורי מקלב: דהיינו, אדם חייב איזה חוב.

אורי מקלב: בלי האפשרות להתגונן – הוא לא יכול להסביר מדוע – בהליך שנקרא הוצאה לפועל, לפי פקודת המסים (גבייה), שזה יחד עם עיקול מינהלי, ויש אפשרות רק למדינה ולעיריות לעשות את זה.

אורי מקלב: גם תאגידי המים קיבלו, בגלל כוח העבר.

אורי מקלב: אף אחד לא מתקן את זה.

אורי מקלב: לאף אחד לא אכפת שהצרכנים משלמים על כל ההליכים הגבוהים האלה.

אורי מקלב: שולחים לכמה בנקים בבת-אחת, בלחיצת כפתור אחת, לכל חשבון בנק שיש לאותו לקוח בכל הארץ, ולאחר מכן גם לוקחים ממנו הוצאות גבייה, ולא רק זה – גם לו וגם לאשתו.

אורי מקלב: זה מביא אותנו למצב אבסורדי, ש-65 מיליון שקל הם רק ריבית, של 15% – ריבית נשך אמיתית.

אורי מקלב: זה לא 1.5% כפי שכתוב.

אורי מקלב: 1.5% מסך כל החובות.

מאיר כהן: מסך כל החובות.

אורי מקלב: אבל כאן מדובר – אם אתה מסכם את סך – לא הגבייה הכללית, כל החובות, אלא מסך החייבים האלה, זה יוצא 15% ריבית.

אורי מקלב: זה מאוד גבוה.

אורי מקלב: 100 מיליון שקל על הוצאות גבייה שגובים מלקוחות, ועל-פי רוב, לקוחות שמתקשים בתשלום, זה לפי כל קנה מידה סכום מאוד מאוד גבוה.

אורי מקלב: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מקלב.

מאיר כהן: אני הייתי מציע שנמתין לטיפול הן של שר האוצר בנושא התאגידים והן של השר סילבן שלום, שר האנרגיה, משום שהם נדרשו לסוגיה הזאת ותוכניתם היא טובה מאוד.

מאיר כהן: תודה רבה.

אורי מקלב: אני מודה לך.

יחיאל חיליק בר: אני מודה לך, אדוני השר.

יחיאל חיליק בר: אם כן, תם סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, ט"ו באב התשע"ג, 22 ביולי 2013, בשעה 16:00.

יחיאל חיליק בר: ישיבה זו נעולה.