ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 53, 2013-07-15 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ח' באב תשע"ג, 15 ביולי 2013, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 111), התשע"ג–2013; והצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 71) (קנס חובה בדין משמעתי), התשע"ג–2013.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/1504/19 וכלה בהצעת חוק פ/1526/19 – הצעת חוק המועצה לביטחון חברתי-כלכלי, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איתן כבל, נחמן שי, ניצן הורוביץ ומירי רגב; הצעת חוק החברות (תיקון – חובת השבת דיבידנדים ותמריצים בחברת איגרות חוב שמנהלת משא-ומתן לגיבוש הסדר חוב), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק שיווי זכויות האישה (תיקון – פנייה שוויונית בשילוט במקום ציבורי), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, זהבה גלאון, מיכל רוזין, מרב מיכאלי, עדי קול, מיקי רוזנטל ופנינה תמנו-שטה; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (זיכוי בשל תרומת מזון), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק לעידוד מקצוע ההוראה, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שמעון אוחיון, חמד עמאר, דוד רותם, דב ליפמן, עליזה לביא, יחיאל חיליק בר ודוד צור; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (יועץ הנציב לזכויות אדם), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, אברהם מיכאלי, דב חנין ויצחק וקנין; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (בירור קבילות אסירים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, אברהם מיכאלי, דב חנין ויצחק וקנין; הצעת חוק גיל פרישה (תיקון – ביטול גיל פרישת חובה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אראל מרגלית, גילה גמליאל, אלעזר שטרן, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, משה מזרחי, עמרם מצנע, נחמן שי, אורלי לוי אבקסיס, דב חנין, חנא סוייד ובאסל גטאס; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – מטרות החינוך), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שמעון אוחיון, גילה גמליאל, משה זלמן פייגלין, דוד אזולאי, אורית סטרוק, איילת שקד, משולם נהרי, יוני שטבון ודוד צור; הצעת חוק קירוב לבבות במערכת החינוך, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת עיסאווי פריג', זהבה גלאון, מיכל רוזין, תמר זנדברג ואילן גילאון; הצעת חוק הכנסת (מספר הסגנים ליושב-ראש הכנסת בתקופת כהונתה של הכנסת התשע-עשרה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת משה גפני, יריב לוין, אילן גילאון, רוברט אילטוב, איילת שקד, עפר שלח,

ירדנה מלר-הורוביץ: יצחק הרצוג ומאיר שטרית; הצעת חוק איסור השימוש בסמלים וכינויים נאציים, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שמעון אוחיון, רוברט אילטוב, דב ליפמן, מאיר שטרית ובועז טופורובסקי; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי תקציב) (תיקון – הנחה בארנונה לסטודנטים ששירתו בצבא הגנה לישראל או בשירות לאומי), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שאול מופז וישראל חסון; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – פיצוי בגין אי-מתן מנוחה שבועית), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מיקי רוזנטל וחיים כץ; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – איסור דרישת בחינות כניסה וציון פסיכומטרי), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – הסעות תלמידים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, אברהם מיכאלי, יעקב מרגי ויצחק וקנין; הצעת חוק החזקת מזרקי אפינפרין במקומות ציבוריים, התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת יפעת קריב; הצעת חוק הרשויות המקומיות (ייעוד כספי הקצבות והגנת נכסים למטרות חינוך) (תיקון – החלת החוק על תוכנית ציל"ה – צהרי יום להעשרה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – שירותי רפואה מונעת ושירותי בריאות לתלמיד), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מיקי רוזנטל ואילן גילאון; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – הצהרת אמונים), מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק העונשין (תיקון – החמרת העונש בסעיפים 170–172), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב ליפמן, עיסאווי פריג', דוד צור, רוברט אילטוב, חמד עמאר, דב חנין, אחמד טיבי ועמר בר-לב; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – דחיית ביצוע משכנתה על דירת מגורים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, מירי רגב, יעקב מרגי ואיתן כבל; הצעת חוק העסקת עובדי הוראה, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שמעון אוחיון, אורלי לוי אבקסיס, דוד רותם, גילה גמליאל, מיכל רוזין, נחמן שי, מיכל בירן, ניצן הורוביץ ומשה מזרחי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: הפגיעה הקשה במנועי הצמיחה במשק וחוסר יצירת מקומות עבודה חדשים;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסדרת הצעות אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: המשיב, סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי, כבר נמצא אתנו כאן.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה הראשונה היא של סיעת העבודה: הפגיעה הקשה במנועי הצמיחה במשק וחוסר יצירת מקומות עבודה חדשים.

אורי אריאל: לסעיף הבא, בבקשה.

מיקי לוי: אפשר להסיר אותה מסדר-היום, אדוני.

מיקי לוי: אפשר לגשת להצעה השנייה וגם אותה נסיר מסדר-היום, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: נראה שבאותה הזדמנות גם לשלישית אתה יכול לגשת.

מיקי לוי: אדוני, לזה אני חותר, אף שאני מוכן.

אורי אריאל: לא, לא.

אורי אריאל: גמרנו.

אורי אריאל: לא פה, ערב תשעה באב.

אורי אריאל: נגמר.

יולי יואל אדלשטיין: אנשים אולי נמצאים בהכנות לצום.

אורי אריאל: לא, לא.

אורי אריאל: אבל באמת נגמר, תודה רבה.

אורי אריאל: האופוזיציה במיטבה.

דוד רותם: תיזהר, עד אתמול היית גם אתה באופוזיציה.

אורי אריאל: אני לא – אני אהיה גם מחר.

אורי אריאל: אל תהיה מודאג.

אורי אריאל: גמרנו – – –

יולי יואל אדלשטיין: דבר אחד שאני יכול לומר לך, חבר הכנסת רותם, שחבר הכנסת אריאל, השר אריאל, גם כשהיה באופוזיציה היה יושב פה.

יולי יואל אדלשטיין: רוב שעות המליאה היה נוכח.

מיקי לוי: אדוני, אנחנו מבקשים להסיר את שלוש ההצעות מסדר-היום.

מיקי לוי: היו הצעות אי-אמון.

מיקי לוי: נגמר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית, אני חייב לומר שאנחנו כבר בכמה דקות המתנה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יעלה ויציג את הצעת האי-אמון מטעם סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני כולי תקווה שחברי הכנסת זנדברג ויצחק כהן בינתיים יגיעו למליאה על מנת לנמק את ההצעות שלהם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

אראל מרגלית: תודה רבה.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת שנמצאים ואלה שאני מקווה שתכף יגיעו, אנחנו מציעים את הצעת האי-אמון שלנו לגבי התוכנית הכלכלית, אבל הפעם לא רק לגבי חוסר הצדק החברתי שלה, אלא הפעם אנחנו נרצה להתמקד בחוסר התוחלת והצמיחה הכלכלית שהתוכנית מציעה.

אראל מרגלית: אני אגיד אולי כמה מילים על עצמי, כי אני בא מעולם מסוים שאולי לא כולם מכירים.

אראל מרגלית: אני בא מהעולם של היזמות והטכנולוגיה, ואני רוצה לומר שב-20 שנה האחרונות, בשקט בשקט, לאט-לאט, ישראל נהפכה למעצמה מספר שתיים בעולם ביכולת שלה להקים חברות טכנולוגיות מאפס.

אראל מרגלית: ואני רוצה לומר שאנשים לא כל כך מבינים את זה, אבל התקופה של הבנייה של החברות ושל הכלכלה החדשה בישראל, הייתה תקופה מאוד קשה.

אראל מרגלית: היו בה שתי אינתיפאדות, היו בה שתי מלחמות במפרץ, הייתה בה מלחמה בעזה והייתה מלחמה בלבנון.

אראל מרגלית: במילים אחרות, אנחנו הקמנו את הכלכלה החדשה בתקופה שבה רצנו עם משקולות גיאו-פוליטיות על הרגליים.

אראל מרגלית: אבל היו עוד בעיות, והבעיות האחרות היו בעיות כלכליות.

אראל מרגלית: אחרי שישראל עזרה לעולם להמציא כמה מהדברים החשובים בתחומי הקומוניקציה והתוכנה, בשנת 1999 ו-2000 היה משבר עולמי גדול שנקרא "משבר הדוט-קום".

אראל מרגלית: במשבר הזה, לפניו, כמעט כל מדינה באירופה יזמה חברות חדשות, כמעט כל מדינה באסיה יזמה סטרט-אפים, ואם הסתכלת על כדור-הארץ מהירח, אתה פתאום ראית שכמעט הכול נעלם בגלל המשבר.

אראל מרגלית: הפסיקו ליצור חברות חדשות באירופה, הפסיקו ליצור חברות חדשות באסיה, ואם הסתכלת מהחלל ראית שני מקומות שמהם נצנצה הקמתן של חברות חדשות.

אראל מרגלית: אחד מהם היה החוף המזרחי והמערבי של ארצות-הברית, הסיליקון וואלי ואזור ניו-יורק, והאזור השני היה מדינת ישראל.

אראל מרגלית: כן, הרבה מאוד אנשים חושבים שההיי-טק שלנו צמח בתקופות הזוהר.

אראל מרגלית: אז נכון, היו לנו תקופות זוהר.

אראל מרגלית: אבל ההיי-טק שלנו צמח בעיקר בתקופות השפל, בתקופות שבהן מקומות אחרים הפסיקו ליצור ואנחנו המשכנו.

אראל מרגלית: המשבר השני היה בשנת 2008.

אראל מרגלית: בשנת 2008 הייתה הסערה הפיננסית בשווקים בעולם שאולי הייתה הסערה השנייה אחרי 1929, במשבר הגדול, והיה צריך להמשיך להעז ולהמשיך לעשות, ולהמשיך להנפיק ולהמשיך ליצור חברות חדשות, ובישראל המשכנו לעשות.

אראל מרגלית: אבל מה המכנה המשותף לכל הדברים האלה שעשינו, ולמה המשכנו להצליח?

אראל מרגלית: המשכנו להצליח לא מפני שלא היה משבר.

אראל מרגלית: היה משבר.

אראל מרגלית: אם באותה תקופה היינו נותנים לפקידים או למנהלי החשבונות לנהל את החברות שהקמנו, ההיי-טק הישראלי היה נכנס להקפאה עמוקה, הכלכלה החדשה לא הייתה זזה.

אראל מרגלית: אבל אנחנו הצלחנו כי אנחנו נתנו את הניהול לא לפקידים אלא ליזמים, למנהלים, לאלה שהסכימו והחליטו והצליחו להביא את הדבר הגדול הבא, למרות הקושי ולמרות הלחץ הפיננסי והפיסקלי.

אראל מרגלית: והנה, אנחנו מסתכלים על המצב עכשיו.

אראל מרגלית: יש גירעון, אין ספק.

אראל מרגלית: יש משבר פיננסי בגירעון, ויש מצב שצריך להניע את המשק מחדש לצמיחה.

אראל מרגלית: מדינת ישראל כבר הייתה במצב הזה כמה פעמים.

אראל מרגלית: אני מזכיר לעצמנו שהפעם האחרונה, הדרמטית, שהמדינה הייתה במצב הזה הייתה ב-1992.

אראל מרגלית: ב-1992 הגירעון היה עוד יותר גדול, והיו מיליון עולים מחבר המדינות שלא הייתה להם ולו עבודה אחת.

אראל מרגלית: ואנחנו, הממשלה, אז – יצחק רבין נבחר והיה צריך להביא בשורה חדשה למרות המשבר הפיננסי ולמרות החוסר בעבודה.

אראל מרגלית: ואז, לא הפקידים כי אם המנהיגים קבעו את הדרך; לא מנהלי החשבונות, כי אם היזמים, ורבין, בעניין הזה, היה יזם, והוא אמר:

אראל מרגלית: כדי לצאת מהמשבר אני לא יכול רק להסתכל על ההוצאות מול ההכנסות.

אראל מרגלית: אני צריך תוכנית של צמיחה, והתוכנית של הצמיחה כללה השקעות בצפון, בגליל; היא כללה השקעה בדרום; היא כללה השקעה והושטת יד למגזר הערבי, שכל כך הרבה צעירים שם רצו להיכנס למעגל התעסוקה.

אראל מרגלית: היא כללה תשתיות, כי אנשים הבינו שבבניית תשתיות לכל הארץ, הרבה מאוד מהצמיחה תחזור.

אראל מרגלית: והיא כללה הושטת יד למערכות שלמות בתחום החינוך, כי הבינו שבלי חינוך ובלי הכנסת אנשים נוספים למעגל התעסוקה, מעגל הצמיחה יישאר צר.

אראל מרגלית: ואני מזכיר לכם: הביאו אז תוכנית של 25 חממות ברחבי הארץ.

אראל מרגלית: הביאו את תוכנית יוזמה לעזרה בהיי-טק, והביאו עזרה גדולה למה שהיה אז העסקים הקטנים.

אראל מרגלית: רבותי, התוכנית הכלכלית הנוכחית לא מביאה בשורה של צמיחה.

אראל מרגלית: כדי להביא בשורה של צמיחה צריך להסתכל לא רק איך לגמור את החודש, אלא צריך להסתכל מאיפה יבואו ההכנסות.

אראל מרגלית: ואני רוצה לומר: 455,000 עסקים קטנים – ואני מדבר על בתי-קפה, ואני מדבר על מספרה, ואני מדבר על מפעל קטן של 30 עובדים, חנוקים מבחינת קווי האשראי שהם מקבלים היום מהבנקים.

אראל מרגלית: בעוד החברות הגדולות, שהן 1%, מקבלות אשראי ב-4%, החברות הקטנות מקבלות אשראי ב-11% עם ערבות אישית.

אראל מרגלית: אי-אפשר ככה.

אראל מרגלית: בלי הון חוזר אי-אפשר שתהיה צמיחה.

אראל מרגלית: אי-אפשר שבית-הקפה של מזרחי בשוק מחנה-יהודה, שכל כך הרבה מאתנו אוהבים ללכת אליו – והוא דווקא מצליח, אבל הוא רוצה עשרה שולחנות בבניין הבא, והוא לא יכול להרחיב את זה בלי הון חוזר, ובלי הון חוזר אין כלכלה.

אראל מרגלית: והטכנולוגיה הישראלית – אנשים אוהבים להתגאות בה.

אראל מרגלית: אני אומר לכם שכיום, עם המדיניות הגיאו-פוליטית הבין-לאומית, שבה ישראל – נעלם כלפיה הרבה מהרצון הטוב, והרבה מההשקעות הזרות נעלמות, אין תוכנית רלוונטית של צמיחה להיי-טק הישראלי במקומות שונים בארץ.

אראל מרגלית: ואנחנו מדברים על החרדים – רבותי, אוהבים לדבר על החרדים בנושא של השוויון בנטל, אבל אני שמח שחלקים גדולים מחברי הבית מסתכלים בנושא החרדי לא רק על השוויון בנטל בצבא אלא אומרים שלאוכלוסייה החרדית מגיעה ההזדמנות להיכנס למעגל העבודה.

אראל מרגלית: כמה כסף הקצו במרכז ההשקעות לתעסוקת חרדים?

אראל מרגלית: כמה, מישהו יודע?

אראל מרגלית: 50 מיליון שקל.

אראל מרגלית: היה לנו פה בכנסת כנס של השדולה לתעסוקת חרדים, עם 60 חברות ישראליות שמוכנות לקחת בין 100 ל-200 חרדים אם ייתנו להם את התוכנית שנתנו להם בשנים האחרונות.

אראל מרגלית: אתם יודעים כמה אנשים צריך להכניס למעגל העבודה פה?

אראל מרגלית: 80,000.

אראל מרגלית: אתם יודעים למה מספיקים 50 מיליון שקל?

אראל מרגלית: זה מספיק לשתי מנות פלאפל לכל חרדי לחודש.

אראל מרגלית: אם רוצים להכניס את החרדים למעגל העבודה, בבקשה, היום על כל משרה יש עשרה קופצים חרדים.

אראל מרגלית: סיפרתי שהייתי באשדוד; סיפרתי על אנשים שגמרו שם את המכללה; סיפרתי על 20 חבר'ה שמנסים להיכנס ולמצוא עבודה אחת, ואני מוכן לספר לכם את הסיפורים האלה בכל מקום בארץ.

אראל מרגלית: יש רצון בציבור החרדי להיכנס למעגל התעסוקה.

אראל מרגלית: אין תוכנית ממשלתית לתת את ההטבה; אין כמויות כסף אמיתיות כדי לתת לחברות באמת את הסטיפנדיה שהם צריכות כדי להכשיר את העובדים האלה ולקחת אותם למעגל התעסוקה.

אראל מרגלית: זה לא דבר באספמיה, זה קרה.

אראל מרגלית: בהיי-טק זה קרה, ו-5,000 חרדיות בעיקר נכנסו למעגל העבודה בשבע השנים האחרונות.

אראל מרגלית: אפשר לעשות את זה בגדול.

אראל מרגלית: אותו הדבר במגזר הערבי.

אראל מרגלית: אתמול במקרה יצא לי לדבר עם כמה מחברות הביו-טכנולוגיה הגדולות בארץ.

אראל מרגלית: יש היום תחומים אדירים שצריכים בהם רוקחות וצריכים בהם את ההכשרה הביו-טכנולוגית.

אראל מרגלית: תתפלאו, אבל 25,000 ערבים צעירים, בעיקר בגליל, הוכשרו בנושא של הרוקחות ובנושא הפרמצבטי.

אראל מרגלית: איפה יש תוכנית אמיתית כדי לתת לאנשים האלה את ההזדמנות להיכנס למעגל התעסוקה?

אראל מרגלית: חרדים, ערבים – היום אי-אפשר להתייחס אליהם כמי שלא רוצה.

אראל מרגלית: הם רוצים ויכולים, והתקציב צריך לתת את ההזדמנות, יחד עם המגזר העסקי.

אראל מרגלית: רבותי, אנחנו צריכים לזכור, שליש מהמדינה מצליח כלכלית, שני-שלישים נמצאים מאחור.

אראל מרגלית: שני-השלישים האלה נמצאים, חוץ מבמגזר החרדי ובמגזר הערבי, בצפון הרחוק, בדרום ובשכונות המצוקה של הערים הגדולות.

אראל מרגלית: נביא תוכנית אמיתית לתת להם סיכוי והדברים יזוזו קדימה.

אראל מרגלית: התקציב הזה לא נותן סיכוי לצמיחה ומכניס 50,000 משפחות אל מתחת לקו העוני.

אראל מרגלית: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית, שהציג את הצעת האי-אמון של סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חברת הכנסת תמר זנדברג: שנתיים למחאה החברתית ושום דבר לא השתנה במדיניות הממשלה – הצעת אי-אמון מטעם סיעות מרצ ויהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, עד עשר דקות לרשותך.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, חברות וחברים, ממרחק של שנתיים – ואתמול היה 14 ביולי 2013, שנתיים ליום שבו פרצה המחאה החברתית ב-2011 – ממרחק של שנתיים ברור כבר היום ש-14 ביולי 2011 הוא אחד התאריכים החשובים בתולדות מדינת ישראל.

תמר זנדברג: ממרחק של שנתיים ברור גם שהיום, כשאנחנו מסתכלים אחורה אל היום הזה, לא מדובר באיזו התבוננות נוסטלגית כאל מאורע שהיה וחלף ואפשר להיזכר בו בגעגוע, יותר או פחות; מדובר בהתבוננות בהיסטוריה שנכתבת בימים אלה ממש.

תמר זנדברג: אני חושבת, אם תורשה לי אמירה אישית – אותי באופן אישי מרגש לדעת שכרגע, בימים אלה, אנחנו לוקחות ולוקחים חלק בשינוי חברתי שמתרחש כל יום, כל שבוע; מתרחש ברחובות, מתרחש בכיכרות, מתרחש מחוץ לביתו של שר האוצר, מתרחש כאן בוועדות הכנסת, מתרחש בדירות הדיור הציבורי.

תמר זנדברג: שנתיים למחאה ושום דבר לא השתנה?

תמר זנדברג: עם סימן שאלה, אני חוזרת על הכותרת שאנחנו, סיעות מרצ ויהדות התורה, נתנו להצעה הזאת.

תמר זנדברג: השאלה הזאת נשאלה בסוף השבוע מעל דפי מוספי השבת, שכדרכה של התקשורת חתרו לשורות תחתונות: השתנה?

תמר זנדברג: לא השתנה?

תמר זנדברג: בעיני, השאלה הזאת נשמעת כמעט מצחיקה.

תמר זנדברג: ישראל של 3 ביולי 2011 לא דומה כמעט לישראל של היום.

תמר זנדברג: המחאה החברתית עיצבה את המציאות הפוליטית, עיצבה את הבית הזה, עיצבה אפילו את ספסלי הקואליציה, שתכף נגיע אליה, ויותר מכול – עיצבה את השיח החברתי-כלכלי יותר מכל גורם אחר.

תמר זנדברג: אז שנתיים למחאה ושום דבר לא השתנה?

תמר זנדברג: הרבה השתנה.

תמר זנדברג: הרבה השתנה מלבד במקום אחד: במדיניות הממשלה.

תמר זנדברג: אם נחשוב על זה רגע, זה די קשה להאמין שהממשלה שקמה כתוצאה ישירה של השינוי הפוליטי של המחאה יכולה להיות כל כך דומה לממשלה שקדמה לה.

תמר זנדברג: זאת ממשלה שהמחאה הייתה מכוונת ישירות נגד המדיניות שלה.

תמר זנדברג: והממשלה החדשה עוד הגדילה לעשות.

תמר זנדברג: אם הממשלה הקודמת נענתה, ולו למראית עין, לתביעות המחאה החברתית, למשל באמצעות הקמת ועדת טרכטנברג, נדמה כאילו הממשלה הזאת, הנוכחית, הפכה את המלחמה בשינויים שדרשה המחאה למדיניות המרכזית שלה.

תמר זנדברג: באחד מטורי סיכום המחאה בסוף השבוע כתב העיתונאי נועם שיזף: "יש אומנם משהו עגום בכך שהתקציב הראשון שהמחאה הולידה שודד את מעמד הביניים כדי לכסות חוב שהותירה 'חגיגה' אליה איש מאתנו לא הוזמן".

תמר זנדברג: אז אם יש מאפיין אחד למציאות החברתית, הכלכלית והפוליטית של קיץ 2013 – הוא שהציבור נאבק; הציבור נאבק באומץ, באחריות, מתוך הרבה מאוד ידע כלכלי עמוק, מאבק הירואי, מאבק שמתנהל בהתנדבות; ומנגד, הממשלה מגייסת, ונדמה שהיא מגייסת את מיטב המוחות, את טובי הכישרונות, כדי להילחם במאבק הזה.

תמר זנדברג: ואני רוצה לתת כמה דוגמאות.

תמר זנדברג: אחד המאבקים החשובים שמתנהלים בשנתיים האחרונות, שעלה ישירות מהמחאה החברתית, הוא מאבק הגז, להשארת המשאב הטבעי החשוב בידי המדינה ולתועלת אזרחיה.

תמר זנדברג: זה מאבק שכבר היו לו הצלחות: הוא הצליח לפרסם את הפרוטוקולים של ועדת צמח, הוא הצליח להפחית את אחוז הגז שמיועד ליצוא והוא הצליח אפילו להציב סימן שאלה מהדהד מעל הצורך לייצא בכלל את הגז הטבעי.

תמר זנדברג: ומה עשתה הממשלה בתגובה?

תמר זנדברג: העבירה את ההחלטה על ייצוא הגז במחטף, בלי אפילו לקיים את הדיון כאן בבית הנבחרות והנבחרים, מייצגי הציבור.

תמר זנדברג: דוגמה נוספת – אחד השינויים המשמעותיים שיצרה המחאה הוא חתירה להנגשת מידע וידע.

תמר זנדברג: המחאה חרתה על דגלה שקיפות בלי גבולות, בלי תנאים, בלי אבל, בלי הסברים ובלי תירוצים.

תמר זנדברג: הופעתה של תקשורת אזרחית, אמיצה, בלתי תלויה, שמייצגת את ה-99% – שזה כולנו – בולטת במיוחד על רקע משבר חריף באמצעי התקשורת הממוסדים, אלה שנמצאים בבעלות ה-1%, אלה שכשלו שוב ושוב בשנים האחרונות לספק לציבור את הידע, את התחקירים ואת החשיפות שדרושים בדמוקרטיה.

תמר זנדברג: אל מול כישלון זה הופיעו בשנתיים האחרונות ארגונים כמו "כנסת פתוחה", "המשמר החברתי", "חדר המצב", בלוגים, צלמי סלולרי ו"יוסטרים" שמעבירים לציבור באופן בלתי אמצעי מידע ממחוזות חשובים כל כך שהיו עלומים ובלתי נגישים לו בעבר.

תמר זנדברג: ומה עושה הממשלה בתגובה?

תמר זנדברג: מסתירה את הפרוטוקולים של ועדת הריכוזיות, שחברת הכנסת זהבה גלאון עתרה לבית-המשפט כדי לדרוש את החשיפה שלהם – דבר שנדמה היה שהיה צריך להיות מובן מאליו – מסתתרת בכל מיני תרגילים נכלוליים בפני שקיפות בוועדת גרמן, ועדה שבוחנת את ההפרטה במערכת הבריאות, ומתחמקת אפילו מהבטחה מפורשת של שרת המשפטים לחשוף את דיוני ועדת השרים לענייני החקיקה.

תמר זנדברג: דוגמה נוספת מתחום אחר: שנת ההתאגדות, הגדירה העיתונות הכלכלית את שנת 2013, לאור מספר שיא של התארגנויות עובדים חדשות – עלייה של 60% במספר העובדים המאורגנים החדשים ולמעלה מ-40 התאגדויות חדשות, וזה עוד לפני מחצית השנה.

תמר זנדברג: ומה עושה הממשלה בתגובה?

תמר זנדברג: את קצב ההתאגדות היא מדביקה עם מספר העובדים שעוברים להעסקה לא ישירה, ועוד בתגובה, הממשלה משתפת פעולה עם המעסיקים בניסיונות סיכול והתנכלות להתארגנויות האלה, כפי שפירטנו כאן רק לפני כמה שבועות בהצעה להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית.

תמר זנדברג: ודוגמה נוספת לאחד החורים השחורים ביותר במדיניות הממשלה, נושא שעמד בליבת המחאה, וזה המאבק להורדת מחירי הדיור.

תמר זנדברג: בנושא הזה המחאה הציבורית הלכה למקום שנכון להתחיל בו, למקום החלש או המוחלש ביותר, הדיור הציבורי, ובפרט נפגעות ונפגעי הדיור הציבורי.

תמר זנדברג: כאן שוב גופים והתארגנויות שקמו מהמחאה מנסים לתקן הזנחה של שנים, נעמדים לצד המוחלשים ביותר, גם מונעים את הפינויים שלהם מהדיור הציבורי וגם מארגנים ניירות עמדה בצוותי חשיבה שמציעים קווי מדיניות פשוטים ובסיסיים במקום שבו הממשלה נאלמה דום במשך שנים.

תמר זנדברג: ומה עשתה הממשלה בתגובה?

תמר זנדברג: עומדת חסרת אונים, מנופפת בהרחבת חוק הווד"לים, שכבר נכשל, וברפורמות תכנון מפוקפקות ושנויות במחלוקת, ובדיור הציבורי רק מקשיחה את הקריטריונים עוד ועוד ועומדת בסירוב, שבאווירה של היום אין אלא לכנות אותו תמוה – סירוב להגדיל את מלאי הדיור הציבורי.

תמר זנדברג: והנה היום נחשף כרגע שמקורבו של שר האוצר, אורי שני, שמיועד להיות יועץ מיוחד לקבינט הדיור, המינוי שלו עומד בסימן שאלה בגלל ניגוד עניינים לכאורה, מפני שהוא מכהן בדירקטוריון של חברת נדל"ן פרטית שהיא בעלת השליטה בפרויקט "הולילנד" הידוע לשמצה.

תמר זנדברג: אז אני שואלת אתכם, חברות וחברים, לאן פני הממשלה הזו?

תמר זנדברג: איזה ציון אפשר לתת לה אחרי הציון המזהיר כל כך שאפשר לתת לציבור בשנתיים האחרונות?

תמר זנדברג: נדמה לי שברור שהממשלה לא רק שלא נענתה אלא כשלה מלהבין בכלל את דרישות המחאה, שבניגוד לדבריה נוסחו בצורה ברורה ואפילו הייתי אומרת מצטיינת.

תמר זנדברג: אז לאור המציאות הזו אני מבקשת בשם סיעת מרצ ושאר סיעות האופוזיציה להביע אי-אמון בממשלה.

תמר זנדברג: פטרו אותנו מהמדיניות הזאת, לכו הביתה ותנו לנבחרי הציבור האמיתיים לעשות עבודה טובה יותר.

תמר זנדברג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין – את מי אני מזמין?

יולי יואל אדלשטיין: כן, ברור שאני רוצה להזמין את חבר הכנסת יצחק כהן, רק שאני מכיר אותו כמה וכמה שנים ולא רואה אותו באולם.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אני מזמין את סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי, להשיב על שתי הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: כנראה סיעת ש"ס לא מעוניינת לנמק את הצעת האי-אמון שלה.

ניצן הורוביץ: יש פה נציג.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא ברגע האחרון.

שלי יחימוביץ': יש פה נציג שמוכן תמיד.

יולי יואל אדלשטיין: כן, לפקודה תמיד אנחנו, תמיד.

אילן גילאון: הוא מוכן – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני מציין את זה ודאי לשבח, שחבר הכנסת נסים זאב נמצא, אבל יש תהליכים לעניין הזה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי, ישיב לסיעת העבודה ולסיעות מרצ ויהדות התורה על הצעות האי-אמון שלהן.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת היא, אדוני היושב-ראש, שרק מפאת כבודי אליך אני ניאות להשיב על הצעות האי-אמון, כי כשקראת להם בשעה 11:00 הם לא היו נוכחים במליאה ואני לכאורה פטור ממענה על הצעות האי-אמון.

מיקי לוי: אבל כפי שאמרתי, מפאת כבודך אני ניאות להשיב.

נסים זאב: סליחה, רק למען לשמור על כבודו של חבר הכנסת יצחק – הוא בוועדת הכספים.

מיקי לוי: אדוני, אתה לא חייב, חבר הכנסת נסים, להגיב על כל דבר.

מיקי לוי: לא היית בפתיחת המליאה ולכן אני פטור מלהשיב לך בכלל.

נסים זאב: הוא באמצע הדיונים בוועדת הכספים, אני מבקש ממך – – –

יולי יואל אדלשטיין: גם אם אני לא מסכים עם הניסוח של סגן השר, זה לא כבודי, זה כבוד הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אבל יחד עם זה, באולם בשעה 11:00, לאחר שפתחתי את הישיבה ולאחר שגם מזכירת הכנסת הודיעה את ההודעות שלה, היו – – –

נסים זאב: אז – לאסור על ועדת הכספים לקיים דיונים אחרי 11:00.

יולי יואל אדלשטיין: היו כאן השר אורי אריאל וסגן השר מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: זאת הייתה כל הנוכחות במליאה – ואני, ודאי, בתור מי שפתח את המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: כך שגם אם אני לא מסכים עם הניסוח של סגן השר יש משהו בדבריו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עכשיו אדוני ייגש; אדוני ייגש בבקשה לנושא.

תמר זנדברג: הדיונים בוועדות בדרך כלל גולשים מעבר לשעה 11:00.

מיקי לוי: אני מקבל את התיקון של אדוני לגבי כבוד הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני קיבלתי – סליחה, אדוני סגן השר – את ההערה של חברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: אני יודע שיש ועדות, אני כבר אומר, בשבוע הקרוב – – –

תמר זנדברג: הייתי בדיון – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – – בשבוע הקרוב, בגלל חוק ההסדרים והתקציב, אני עוד פה ושם אתן אישורים חריגים לוועדות לשבת, מדובר בוועדת הכספים ובוועדת הכלכלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני כבר אומר לכל אלה שיבקשו אישורים בעתיד לקיום ועדות במהלך המליאה – כנראה האישורים האלה לא יגיעו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אני חייב לציין שהפעם באמת נדהמתי יותר מתמיד לקרוא את הכותרת שהופיעה בהצעת האי-אמון של סיעות מרצ ויהדות התורה.

מיקי לוי: אני אומר לכם, חברת הכנסת זנדברג, למרצ אין לי טענות.

מיקי לוי: באמת אין לי טענות.

מיקי לוי: תפיסת העולם שלכם ברורה, לא הייתם שותפים בממשלה מזה עשור.

מיקי לוי: אבל יהדות התורה, שהייתה שותפה לכל הממשלות, היא באה בטענות?

מיקי לוי: עושה שותפות יחד אתכם?

מיקי לוי: לא ייאמן.

מיקי לוי: זה באמת שיא חדש של צביעות מצד יהדות התורה, אין לי מילה אחרת להגיד אלא המילה הזאת.

מיקי לוי: ואני קורא מהצעת האי-אמון: שנתיים למחאה החברתית ושום דבר לא השתנה במדיניות הממשלה – זוהי הכותרת, באמת לא תיאמן, שבחרו חברי יהדות התורה ביחד עם שותפיהם החדשים, חדשים, ממרצ.

מיקי לוי: חברי סיעת יהדות התורה, שנתיים למחאה ושום דבר לא השתנה?

מיקי לוי: השתנה ממה בדיוק – חבל שהם לא נוכחים פה – מהמדיניות שאתם הובלתם?

מיקי לוי: אין לי ברירה, אדוני היושב-ראש, אני מצביע לכיוון המושבים שלהם, כי אני לא מצליח להבין, אם היא הייתה מדיניות טובה ומוצלחת כל כך, אז נגד איזה עוני אתם יוצאים היום?

מיקי לוי: המצב אמור להיות טוב.

מיקי לוי: ואם היא הייתה גרועה, כלפי מי בדיוק אתם באים בטענות, לעצמכם?

מיקי לוי: תיאטרון בעיצומו.

מיקי לוי: לאור המצב הגירעוני והביקורת שלכם אני מציע שתביעו אי-אמון באופוזיציה ובעצמכם על הדרך שבה ניהלתם את הממשלה הקודמת, זה נראה לי הרבה יותר ראוי.

אברהם מיכאלי: אתה יושב בממשלה, מה לעשות?

מיקי לוי: באשר להצעת האי-אמון של מפלגת העבודה, חברי חבר הכנסת מרגלית, אנחנו נלך יחד, נספיק ללכת יחד לשדולה למען ירושלים.

מיקי לוי: אני רוצה להחמיא לך, גם כחבר, גם כבן עירי, על ניסיונך הכלכלי.

מיקי לוי: אין ספק שאתה מדבר ממש מרשים, דבריך נאותים וניכר כי יש לך ניסיון.

מיקי לוי: אני אחמיא לך על עוד משהו, אתה מדבר כמנהיג מפלגת העבודה.

מיקי לוי: אני רוצה להבהיר כי הממשלה פועלת נמרצות להגדלת שיעור התעסוקה במשק תוך הפעלת מגוון רב של כלים.

מיקי לוי: בראש ובראשונה אנחנו מעניקים סבסוד לכ-90,000 משפחות במעונות-היום וכ-25,000 משפחות בצהרונים, היקף של למעלה מ-900 מיליון ש"ח, שמאפשרים – מסגרות אלה מאפשרות לתמוך בהשתלבות ההורים במעגל העבודה כאשר פיקוח על המחיר והסבסוד הניתנים במעונות גם מקלים על נטל התשלום הגבוה ומסייעים בכך להפחתת יוקר המחיה להורים העובדים.

מיקי לוי: בהחלט פתיחה רחבה מאוד של מעגל העבודה לאלה שלא יכולים לצאת מפני שהם אמורים לטפל בילדיהם.

מיקי לוי: משרד הכלכלה נמצא בעיצומה של השקעה משמעותית בבנייה של מעונות חדשים נוספים בהיקף של 1.2 מיליארד ש"ח, מתוכם הוקצו 475 מיליון ש"ח למען הכוונה להרחיב את המערכות עבור 25,000 ילדים חדשים.

מיקי לוי: שנית, במסגרת פיתוח ההון האנושי וקידום ההכשרות המקצועיות, המכון הממשלתי להכשרה בטכנולוגיה ומדע מכשיר כ-23,000 סטודנטים, 23,000 סטודנטים – זה יעניין אותך, חבר הכנסת מרגלית – בתחום הטכנולוגי כהנדסאים וטכנאים במגוון רחב מאוד של מגמות לימוד.

מיקי לוי: כמו כן, מתקיימת הכשרה של נוער למקצועות טכנולוגיים באמצעות חניכה ועבודה מעשית; מתקיימת הכשרה פנים-מפעלית, בהתאם לדרישות מעסיקים, והמעסיק מתחייב לקלוט כ-65% מהבוגרים לפחות.

מיקי לוי: כמו כן ניתנים שוברי הכשרה מקצועית לאנשים ללימוד מקצועות של משרד הכלכלה – מסלול הכשרה חדש שאך זה עתה החל בדרכו.

מיקי לוי: נוסף על כל מה שציינתי, משרד הכלכלה פועל להגדלת התעסוקה בקרב אוכלוסיות מעוטות השתתפות בשוק העבודה.

מיקי לוי: אתן רק דוגמה אחת לגבי האוכלוסייה החרדית: הוקמו מרכזי הכוונה תעסוקתית בבני-ברק ובירושלים בעלות של כ-70 מיליון ש"ח.

מיקי לוי: אתה אמרת 50.

מיקי לוי: זה טיפה יותר – 70 מיליון ש"ח.

מיקי לוי: מעבר לכך, אנחנו מגבשים תוכנית בהיקף תקציבי משמעותי לשילוב בתעסוקה של גברים חרדים אשר קיבלו בעבר פטור או שעתידים לקבל פטור מחובת שירות סדיר בהתאם להסדר השוויון בנטל.

מיקי לוי: כמו כן – תוכנית לסיוע לחרדים המשרתים בצה"ל ובשירות האזרחי להשתלב בתעסוקה עם תום תקופת שירותם.

מיקי לוי: כמו כן, הוראת מנכ"ל משרד הכלכלה, הוראת מנכ"ל 417 – הוראה זו מאפשרת לתגמל את המעסיק לאורך זמן, אותו מעסיק שמעסיק חרדים שלפני כן לא עבדו.

מיקי לוי: יש הוראת שעה שחתום עליה מנכ"ל משרד הכלכלה.

מיקי לוי: היא מפעם לפעם מוארכת.

מיקי לוי: לצערי, היא הייתה והופסקה לפני כחודש ימים.

מיקי לוי: אני פעלתי להארכתה.

מיקי לוי: היא אמורה להיות מופסקת בעשרת הימים הקרובים.

מיקי לוי: יבחנו את התוצאות שלה ואז יראו אם יש צורך להאריך את הוראת השעה הזאת.

מיקי לוי: התגמול הוא לא תגמול לעובד, הוא תגמול למעסיק במטרה ליצור מקומות עבודה חדשים.

אראל מרגלית: לכמה זה נערם, כל המספרים האלה – – –

מיקי לוי: אני לא יודע להגיד.

מיקי לוי: בגלל זה בעשרת הימים הראשונים – הוראת השעה היא 417, מנכ"ל משרד הכלכלה.

מיקי לוי: בעוד חודש ימים אני מציע שתגיש מכתב או שאילתה בנושא: תגידו לי כמה התוכנית הזאת הביאה, כמה אנשים תגמלנו.

מיקי לוי: ההוראה הזאת קיימת, ואני פעלתי לפני חודש, כשהיא הסתיימה – פעלתי להאריך אותה.

מיקי לוי: לגבי האוכלוסייה הערבית – אף שהם לא כאן – דיברתי כמה פעמים בחודשים האחרונים במסגרת הצעות לסדר-היום בנושא, ולכן באמת לא ארחיב.

מיקי לוי: אציין רק את הקמתם של 21 מרכזי תעסוקה ייעודיים שישרתו 63 יישובים בפריסה ארצית, בתקציב של 200 מיליון שקלים.

מיקי לוי: התקציב הכולל שהממשלה השקיעה לטובת הגדלת התעסוקה ולפיתוח כלכלי במגזר הערבי עומד על כ-3.7 מיליארד שקלים.

מיקי לוי: נוסף על כל אלה מפעיל המשרד תוכנית שנועדה לקדם תעסוקה של יוצאי אתיופיה, וכן תוכניות לסיוע לנשים חד-הוריות הכוללות סדנאות הכנה לעבודה, אימון אישי, ליווי בפיתוח מסלולי קריירה וכן סיוע בתמיכה לקייטנות ולחוגים.

מיקי לוי: משרד האוצר מטפל בסיוע – אתה הזכרת את זה בדבריך – לעסקים קטנים ומתן אשראי לעסקים אלה.

מיקי לוי: אני מקווה שהתוכנית שיזמנו תצא בהמשך אל הדרך.

מיקי לוי: אני אהיה מוכן לשוחח אתך וגם לשמוע אותך בארבע עיניים.

אראל מרגלית: בסדר.

אראל מרגלית: אני רק אומר לך – – –

מיקי לוי: אני חושב שההצעה הזאת חשובה, התמיכה הזאת חשובה.

מיקי לוי: הם המנוע המרכזי או אחד ממנועי הצמיחה המרכזיים במשק.

אראל מרגלית: כי הרבה אנשים אוהבים לעשות על זה PR.

אראל מרגלית: כשעכשיו אני בודק, אין כמעט הקצאה – –

מיקי לוי: אתה צודק.

אראל מרגלית: – – גם בבנקים וגם בשטח.

מיקי לוי: אתה צודק.

מיקי לוי: ולכן אנחנו יזמנו בעניין הזה, גם במועצה של יש עתיד, ואני מוכן אהיה לשתף אתך פעולה בנושא הזה בעתיד.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, מכל מה שתיארתי בפניכם על פעילות הממשלה בהכשרת עובדים וביצירת מקומות עבודה – וצריך להמתין כדי לראות איך זה מיושם – אני חושב שאתם יכולים להבין עד כמה אין בסיס לאמירות של חברי, שחוזרות על עצמן שבוע אחרי שבוע.

מיקי לוי: לפיכך, אדוני היושב-ראש, אבקש מן הכנסת שוב לדחות את הצעות האי-אמון שלפנינו.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לסגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור לדיון הסיעתי.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון הדוברים, מטעם סיעת העבודה, הוא חבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת עליזה לביא, והלאה לפי הרשימה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר כנסת שלא יהיה באולם כשאקרא בשמו, לרבות חברת כנסת, ודאי שיפסיד את התור שלו בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות אדוני.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מי שלא יכול לחוש את האדמה רועדת, לא מבין לאן הולכת ישראל.

נחמן שי: לאינדיאנים הייתה שיטה: הם היו מצמידים את הראש לאדמה.

נחמן שי: אנחנו, לא יודע אם אנחנו יכולים לעשות את זה, אבל אין ספק שהמחאה החברתית שיצאה לדרכה לפני שנתיים ושהתנהלה במשך שני קיצים רצופים בכיכרות, ברחובות העיקריים, הראשיים, ובזירות אחרות, עדיין חיה, עדיין משמעותית.

נחמן שי: יתרה מזאת, אולי היום יש סיבות יותר טובות למחאה חברתית.

נחמן שי: כי אם לפני שנתיים אלפים, עשרות-אלפים, מאות-אלפים, יצאו לרחובות כשהדרישה לצדק חברתי בפיהם, היום הם רק יכולים להיות מאוכזבים, מפני שממשלת ישראל, בתרגיל מרהיב, הטעתה אותם.

נחמן שי: היא המציאה את ההמצאה הישנה של ועדה ציבורית, הרוויחה זמן.

נחמן שי: הוועדה הציבורית הגישה מה שהגישה, אבל המציאות עשתה את כל המלצותיה פלסתר.

נחמן שי: ובסופו של דבר, כשאנחנו מסתכלים אחורה, המחאה החברתית, להוציא את העובדה שהייתה מחאה חברתית, לא השיגה דבר.

נחמן שי: וכך נוצר תסכול, וכך נוצרה אותה פצצת זמן שתתפוצץ בסופו של דבר, אין ספק בכך.

נחמן שי: יש תהליכים שהתנהלו ושהמחאה יצאה כנגדם.

נחמן שי: אני יכול להזכיר למשל את נושא הדיור.

נחמן שי: מאות-אלפי אנשים צעירים בארץ הזאת לא יכולים להשיג דיור במחיר סביר; בודדים או זוגות לא יכולים.

נחמן שי: ובמשך השנתיים האלה, כשהיה לממשלה כל הזמן שבעולם כדי לתקן את המעוות הזה, הדבר לא נעשה.

נחמן שי: עוד מדברים על דיור, על איזשהו פורום במשרד ראש הממשלה.

נחמן שי: קשקוש, קשקוש.

נחמן שי: בינתיים המחירים עולים כל הזמן.

נחמן שי: ואם בעבר היה צריך 132 חודשים, שזה מספר עצום – חודשי עבודה, היום צריך כבר 140 חודשים.

נחמן שי: הזמן פועל נגד.

נחמן שי: והמחאה הזאת, לכן, הולכת וצוברת כוח.

נחמן שי: ואל תטעו לחשוב שאם לא רואים אותה על פני השטח, אל תטעו לחשוב שאם עדיין היו רק 3,000 איש בתל-אביב בשבוע שעבר – מה זה 3,000 איש?

נחמן שי: מישהו בטח התמתח לאחור בכורסה שלו ואמר: וואו, זה שטויות.

נחמן שי: ה-3,000 יהיו ל-30,000, ואלה יהיו ל-300,000.

נחמן שי: ואני אומר לכם עוד דבר אחד שהוא לא פחות מסוכן: אני לא בטוח שהמחאה הזאת רק תנווט לערוצים דמוקרטיים, שהיא רק תתנהל במסגרת החוק.

נחמן שי: אני חושש מאוד ממה שאנשים מתוסכלים, אנשים שאיבדו תקווה, עלולים לעשות בסופו של דבר.

נחמן שי: אני מזהיר מפני זה בסופו של דבר.

נחמן שי: וזה לא יהיו כל המאות-אלפים; זה יהיו בודדים שיחליטו שאם הדרך הפתוחה בפניהם, הדמוקרטית, לא עובדת, הם יחפשו דרכים אחרות.

נחמן שי: הממשלה צריכה ללכת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חברת הכנסת עליזה לביא מטעם סיעת יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – אם הבית היהודי ימסרו את שם הנציג שמדבר מטעמם, הוא או היא אכן ידברו.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא, אז מטעם סיעת ש"ס – חבר הכנסת נסים זאב.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, דיבר חבר הכנסת נחמן שי ופתח ושאל לאן הולכת ישראל.

עליזה לביא: אני חושבת שאנחנו צריכים לחזור ולהבין – בטח בימים הללו, ימים של תשעה באב, ערב תשעה באב, היום בערב מתחיל צום תשעה באב – חבר הכנסת נחמן שי, הולכת, תהליך, תהליך לוקח זמן.

עליזה לביא: מי שלא מבין שתהליך לוקח זמן עלול לאבד את התהליך.

עליזה לביא: כך זה באשר למה שדיבר סגן השר מיקי לוי על יצירת מקומות עבודה, על התרגלות, על התגייסות לצבא.

עליזה לביא: אלו תהליכים עמוקים שמתרחשים בחברה הישראלית, ותהליכים לוקחים זמן, וצריך לגלות רגישות וסבלנות וסובלנות לתהליכים הללו.

עליזה לביא: ובאותה נימה דבר על ההשתלחויות חסרות התקדים בחיילי צה"ל, שבאים ומשרתים ונקלעים – חלקם חוזרים הביתה לבתיהם, חלקם מבקרים קרובי משפחה, שכנים, ונתקלים במהלומות ובדברי שטנה, מכות.

עליזה לביא: לא מעט פעמים שוטרים נדרשים לבוא ולהפריד את אלו שהתנדבו ובחרו ובאו לשרת בצבא ישראל.

עליזה לביא: הם פורצי דרך, הם ראשונים שעושים את המעשה הזה, והם נתקלים בהתלהמות חסרת תקדים.

עליזה לביא: אני קוראת מכאן, מהבמה הזאת, לרבנים, לראשי הישיבות, לבוא ולהוריד את סף המילים ואת הדברים הנאמרים.

עליזה לביא: לכולנו אני קוראת: בואו נזכור על מה חרב הבית.

עליזה לביא: בית שני חרב בשל שנאת חינם; הבית לא ייבנה אלא אם כן תהיה אהבת חינם.

עליזה לביא: אבל בואו רגע נחשוב מה פירוש המילה "חינם".

עליזה לביא: בלי סיבה – זה לא סביר, אין דברים שהם בלי סיבה.

עליזה לביא: אומר הרב ד"ר מאיר גרוזמן: "הרי האדם הוא יצור רציונלי, וגם שנאה משום ש'ההוא לא מוצא חן בעיני' היא שנאה שיש לה סיבה", קדושה או קלושה ככל שתהיה.

עליזה לביא: הכוונה היא לשנאה שאין ממנה תועלת; שנאה לשמה.

עליזה לביא: אם כך – גם אהבת חינם חייבת להיות כזו שאין ממנה שום תועלת".

עליזה לביא: חברים, יום כיפור הוא יום של חשבון נפש, אבל תשעה באב צריך להיות יום של חשבון נפש לאומי, החל מחטא המרגלים, שלפי מסורת חכמינו אירע בו כישלון לאומי, ובעקבותיו עם ישראל נכנס לארץ-ישראל באיחור ובלי ההנהגה של משה; עבור בחורבן בית ראשון, שנגרם בשל פריצות, סיאוב המשפט וריקבון השלטון; המשך בחורבן בית שני, בשל אותה שנאת חינם, שעליה דיברתי, ואדישות מנהיגי הדור כלפיה; המשך בחורבן ביתר וכישלון בר-כוכבא שבעקבותיהם שממה הארץ; עבור לגירוש ספרד, שהיווה נורה אדומה ענקית נוכח חוסר הסובלנות של עמי אירופה הנאורים כלפי היהודים היושבים בקרבם; וכלה בחורבן דור השואה, כאשר לא מעט רציחות ורדיפות בוצעו בכוונה ביום זה, בתשעה באב.

עליזה לביא: כל אלו חייבו ומחייבים אותנו להסיק את המסקנות בינינו, ורק בינינו לבין עצמנו פנימה, גם כלפי שכנינו וגם, אבל בעיקר, כלפי עצמנו – אנחנו מול חברינו, על אף השונות ועל אף החירות.

עליזה לביא: אפשר אחרת.

עליזה לביא: היו פרקים של אחדות בעם ישראל; לא רק אחדות גורל שנכפתה מבחוץ, אלא גם אחדות מטרה שנובעת ונבעה מתוכנו.

עליזה לביא: זהו הלקח שעלינו להפנים, זוהי נקודת האור שלפיה אנחנו מבקשים ורוצים וצריכים לפעול בכנסת זאת ובחברה הישראלית כולה.

עליזה לביא: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: אין נציג לבית היהודי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש מחבר הכנסת נסים זאב להשתתף בדיון מטעם סיעת ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני לא יודע אם בכלל מתאים לקיים דיון כזה ערב תשעה באב.

נסים זאב: במקום לדבר על חורבן בית ראשון ובית שני, אז לפחות אני אומר, באיזה פסוק כתוב על המרגלים, כאשר באו וריגלו את הארץ: "ויֹציאו דִבת הארץ" רעה.

נסים זאב: אז הם בהתחלה ראו: "הארץ אשר עברנו בה לתור אֹתה ארץ אֹכלת יושביה היא וכל העם אשר ראינו בתוכה אנשי מִדות", ואז: "ותִשא כל העדה ויתנו את קולם ויבכו העם בלילה ההוא".

נסים זאב: הגמרא אומרת על רבי יוחנן שאמר: זה היה ליל תשעה באב.

נסים זאב: הקדוש-ברוך-הוא אמר: אתם בכיתם בכייה של חינם, ולכן תבכו בכייה לדורות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, מספיק לבכות על דברים שאנחנו גורמים לעצמנו.

נסים זאב: יש חורבן שבא, בעוונותינו הרבים, בית ראשון ובית שני, אבל יש דברים שאנחנו גוזרים על עצמנו, מביאים את החורבן על עצמנו.

נסים זאב: ואני רוצה לומר, הממשלה הזאת, האטומה, מביאה את חורבן בית שלישי.

נסים זאב: היא בעצם מתעללת באזרחים, בתושבי מדינת ישראל.

נסים זאב: מאיפה באו כל ההחמרות שמיצוי כושר השתכרות הוא תנאי לצורך זכאות לקבלת סיוע בדיור?

נסים זאב: דברים שלא היו ולא נבראו.

נסים זאב: שיגידו שלא רוצים לעזור למשפחות ברוכות ילדים, אלא אם כן שני ההורים צריכים להיות נכים מעל 75%.

נסים זאב: מה, אנחנו מדינה של נכים?

נסים זאב: אני רוצה לדעת.

נסים זאב: מה הקריטריונים הקשוחים האלה, הקשיחים האלה, שבעצם באים לנטרל כל אפשרות שמשפחה ברוכת ילדים יכולה לקבל את הזכאות שלה, שהייתה עד לפני כמה שנים?

נסים זאב: אני זוכר בתקופה שלי, אדוני היושב-ראש – הייתי חבר בוועדת "פרזות" וגם בעיריית ירושלים – היה מלאי של דירות ויכולנו באמת לתמרן בהן, עד החוק שבא ואמר שכל משפחה יכולה לרכוש את הדירה שלה.

נסים זאב: הייתה פה התחייבות מטעם ממשלת ישראל, שבאה ואמרה: את כל הכספים שאנחנו נגבה, גם במכירה הייתי אומר "אפסית", שהיא 25% של ערך הדירה, וככה זה נמכר.

נסים זאב: זאת אומרת, הרוב המכריע של הדירות לאותן משפחות שגרו למעלה מעשר שנים – הדירות נמכרו במחיר אפסי, הייתי אומר.

נסים זאב: אבל בכל זאת הייתה גבייה של למעלה מחצי מיליארד שקלים, או אפילו יותר מכך.

נסים זאב: והאוצר בא וגבה את הכספים האלה במקום לקנות מלאי של דירות ולהפשיר את הקריטריונים ולאפשר ליותר בעלי משפחות לקבל דירות על-פי הקריטריונים שהיו קודם לכן.

נסים זאב: באה הממשלה הזאת וגוזרת גזירות שאין הציבור יכול לעמוד בהן.

נסים זאב: ורק אני אומר סעיף אחד – בזה אני אסיים, כי אני סיימתי את שלוש הדקות, אדוני היושב-ראש:

נסים זאב: מה המשמעות שמשפחה שלשני ההורים בה נקבעה דרגה של אי-כושר השתכרות יציבה בשיעור של 75% ומעלה, או לגבי משפחה חד-הורית – היא תיחשב כממצה את כושר ההשתכרות באחד המקרים.

נסים זאב: ואתה רואה את הרשימה – כל סעיף הוא יותר גרוע מהשני כדי למנוע אפשרות שהמשפחות האלה יהיו זכאיות.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, אם אנחנו מדברים על ממשלה של חמלה, שבאה לשנות, שבאה להיטיב עם העם, לפחות על-פי ההצהרות הכוזבות שלהם, לפחות תראו משהו לעין – שאתם עושים משהו.

נסים זאב: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יולי יואל אדלשטיין: נציגי סיעת יהדות התורה – לא נמצאים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין, מטעם סיעת מרצ – בבקשה, גברתי.

מאיר פרוש: היושב-ראש, היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתן לך אחרי חברת הכנסת רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, שלוש דקות לרשותך.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אתמול, אמש, יצאנו לסיור של הוועדה לסחר בנשים בראשותו של חבר הכנסת דוד צור.

מיכל רוזין: הגענו לאזור התחנה המרכזית הישנה וסיירנו שם עם העובדות והעובדים והפעילות והפעילים המדהימים של מרפאת לוינסקי.

מיכל רוזין: עברנו שם, ופשוט נדהמנו לראות כיצד מתקיימת ישראל שנייה, ישראל אחרת, שממש לרוב הציבור, ובעיקר לממשלה, לא אכפת מהם.

מיכל רוזין: פגשנו שם את מ', בחורה צעירה בת 22, רזה עד מאוד, אפשר לומר, במצב קשה; פגשנו שם את ו', שאמרה לנו שהיום היא עובדת משמרת כפולה בזנות כי היא צריכה להחליף בנות שלא הגיעו, ולכן היא נמצאת מ-10:00 עד 20:00.

מיכל רוזין: לשאלתי, כמה לקוחות היא קיבלה, היא התביישה להגיד לי את המספר.

מיכל רוזין: פגשנו שם אישה נוספת בזנות, שמתגוררת בעיירה בדרום ומגיעה כל בוקר לתחנה המרכזית.

מיכל רוזין: יש לה שלושה ילדים, ומאז שהתגרשה היא נאלצת להיות בזנות כדי לפרנס את משפחתה ואת ילדיה.

מיכל רוזין: כמו שהיא אמרה לי: אם רק יהיה לי מיליון שקלים, אני עוזבת היום.

מיכל רוזין: ומסביב – ואני מנסה לתאר לכם פה באמת מציאות מדהימה, מדהימה – ומסביב, כמובן, הרבה מאוד פליטים מבקשי מקלט אפריקאים, שמסתובבים שם.

מיכל רוזין: חלקם יושבים בבתי-קפה, פאבים שפתחו לעצמם, יזמות עסקית.

מיכל רוזין: חלקם מסתובבים חסרי מעש, חלקם עובדים, חלק מהם משפחות עם ילדים קטנים.

מיכל רוזין: והמציאות הזאת מתקיימת במרכז הארץ, לא בפריפריה, לעיני כולנו, ואנחנו לא רואים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת מאיר פרוש מטעם סיעת יהדות התורה, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יום ח' אב, שהוא ערב תשעה באב – ובתשעה באב אנחנו אבלים ומתאבלים על חורבן הבית, והבית נחרב בגלל שנאת חינם – זה לא הרגע המתאים להתנצח ולהתווכח ולדבר, גם אם אתה מרגיש שיש צורך.

מאיר פרוש: כי אנחנו לא נמצאים פה כדי לדבר דיבורים בעלמא, אלא מתוך מטרה לתקן ולהועיל ולשפר.

מאיר פרוש: אבל בכל זאת, ח' אב, יום לפני תשעה באב, זה לא היום הקל ביותר.

מאיר פרוש: אבל בכל אופן, ואני רוצה לומר את זה מראש – אני אומר מראש, כדי שלא יהיו טענות אחר כך למה אני – כמו שאני מתפלל שחרית, מנחה וערבית, ואני עושה עוד מצוות שמוטלות עלי כיהודי חרדי, אין שום צל של ספק שאני מגנה כל סוג של אלימות.

מאיר פרוש: אין שום שאלה בדבר הזה.

מאיר פרוש: אם מישהו מבקש ממני לעשות דבר כזה, כנראה אין לו אמון בי.

מאיר פרוש: אבל אין ספק שדרך האלימות זו בכלל לא דרך שיכולה להיות מקובלת ביהדות.

מאיר פרוש: בעבר הייתי גם אומר, שאם אדם למשל מחזיק אבן בשבת אז הוא לא יכול להיות חרדי.

מאיר פרוש: אולי הוא מתחזה לחרדי, כמו שיש מתחזה לקצין, מתחזה לחייל.

מאיר פרוש: אבל אחד שמחזיק אבן עובר על דינים של הלכות שבת.

מאיר פרוש: אבל בכל אופן, מהצד השני אני כן חייב לומר, כאשר אדם בכיר במדינת ישראל יכול להגדיר את היום הזה שבו נושא של ותק נישואין יוצא מכלל ההגדרות והאפשרויות לקבל מענקי דיור, והנושא של מיצוי כושר השתכרות נהפך להיות לחלק מהתנאים שבהם, ורק על-ידם, אפשר לקבל מענקי דיור, נהפך – לשר בכיר, שר אוצר במדינת ישראל – ליום שמחה, יום שמחה, יום שברוך השם הצליחו להוריד את הסעיף הזה.

מאיר פרוש: ואני הייתי אומר עוד משהו: שר שעומד ודורש – יכול להיות גם שהוא מאיים.

מאיר פרוש: אנחנו לא יודעים אם הוא מאיים, אבל יכול להיות.

מאיר פרוש: לפי ההתקפלויות של ראש הממשלה, כנראה אותו שר אוצר שעומד ודורש ואולי גם מאיים, שהוא מבקש שאותו חוק, החוק הזה של שירות ביטחון וחוק שירות אזרחי של תלמידי ישיבות יגיע מייד עכשיו, ברגע שאני מבקש, אולי ברגעים האלה שאני מבקש להעביר את התקציב הכל-כך קשה לאזרחי המדינה, מכיוון שנוח לו פוליטית, כדי שהציבור לא ירגיש עד כמה הוא הולך לפגוע במעמד הביניים ובשכבות החלשות על-ידי זה שהוא יסיט את תשומת הלב מהקהל הרחב, עומד ודורש להעביר חוק, שחיכה 65 שנים.

מאיר פרוש: למה שהוא לא יחכה עוד 665 ימים?

מאיר פרוש: למה זה דחוף להביא את זה?

מאיר פרוש: והדבר הזה מביא למרמור, לתסכול, לכך שאנשים ירגישו שבראש המדינה עומדים היום כאלה שמנסים לפגוע ולהצר את צעדיהם וגם לשנות בכפייה את אורח החיים שלהם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מאיר פרוש.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין מטעם סיעת חד"ש.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, היום מתקיימת שביתה כללית של האזרחים הערבים בישראל, שביתה שצריכה גם להעסיק אותנו בכנסת.

דב חנין: כי עילתה של השביתה הזו היא תוכנית ממשלתית בעייתית, מסוכנת, מיותרת, תוכנית שהגיעה לכאן לכנסת, עוררה גם אצלנו סערה קשה.

דב חנין: אני מתכוון, כמובן, לחוק פראוור.

דב חנין: והאירוע הזה של השביתה הכללית של האוכלוסייה הערבית נועד להעביר מסר לציבור הישראלי בכללותו, וגם למקבלי ההחלטות: את תוכנית פראוור צריך לעצור, את תוכנית פראוור צריך למנוע, ובמקום המהלך השגוי והבעייתי הזה צריך ללכת בכיוון הפוך, להכיר ביישובים הערביים הבדואיים הלא-מוכרים, להתחיל לפתור ולהתמודד באופן אמיתי עם הבעיות הקשות שיש שם.

דב חנין: זו הדרך שבה צריך ללכת.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אנחנו מציינים שנתיים למחאה החברתית, ובהפגנת המחאה החברתית שהייתה בתל-אביב ביום שבת היה שלט שסיכם את ההתפתחות מאז במילים "התודעה השתנתה, המציאות נשארה".

דב חנין: הדיבורים אכן השתנו, גם הדיבורים במערכת הפוליטית, אבל המעשים נותרו.

דב חנין: הבעייתיות נותרה, כי אנחנו לא עוסקים בטעות, אנחנו עוסקים במדיניות, ואין ביטוי חריף יותר למדיניות האנטי-חברתית של הממשלה מסדרי העדיפויות ההפוכים שמתבטאים בתקציב המדינה, המשך של הדיאטה הרצחנית נגד השירותים החברתיים, המשך הגזירות על העניים ושכבות הביניים, ואולי גולת הכותרת, הגזירות בתחום הדיור; תחום הדיור, שהיה העילה הבולטת ביותר לפריצתה של המחאה החברתית.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כשאנחנו מדברים על תחום הדיור אנחנו מדברים על שוק מפולח.

דב חנין: בכל אחד מהפלחים של השוק הזה, דמותה של הבעיה היא שונה.

דב חנין: אבל הממשלה נלחמת נגד נזקקי הדיור בכל אחד מפלחי שוק הדיור.

דב חנין: בתחום הדיור הציבורי הממשלה מאמצת תוכנית שמשמעותה חיסול הדיור הציבורי.

דב חנין: מכירת דירות בהיקף גדול של דיור ציבורי והעברת התמורה לא לרכישה ובנייה של דירות חדשות של דיור ציבורי, אלא לסיוע בשכר דירה לטווח קצר.

דב חנין: בתחום השכירות המצוקה הולכת ומתגברת כאשר לא בונים דירות זולות להשכרה בישראל.

דב חנין: ובתחום של אותם אלה מעל, שכבר מצליחים לקנות דירות, הגזירה הנוראה, הקיצונית והמופרעת של מס על משני הדיור תעלה את מחירי הדירות לאנשים שרוצים לקנות את הדירות הבסיסיות ביותר והזולות ביותר בלפחות 50,000 שקלים.

דב חנין: הבעיה תלך ותחריף כל עוד לא עושים את מה שצריך לעשות ולא בונים בנייה ציבורית של דירות זולות להשכרה בהיקף גדול.

דב חנין: צריך לתקן פה ולומר שיש בנייה ציבורית, אבל למרבה הצער הבנייה הציבורית הזאת נעשית רק במקום אחד – בהתנחלויות.

דב חנין: שם המדינה יודעת לבנות, שם המערכת הציבורית יודעת להעמיד דירות לרשותם של זכאים ושאינם זכאים אפילו חינם, כפי שראינו מהנתונים האחרונים על תושבי היישוב היהודי בחברון שחיים בחסות המדינה בעצם בדירות חינם.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, את בעיית הדיור צריך לפתור, את בעיית הדיור אפשר לפתור, את בעיית הדיור נפתור כאשר נלך בכיוון אחר של מעורבות המדינה, של בנייה ציבורית בהיקפים גדולים, של דירות להשכרה במחירים בני-השגה.

דב חנין: אם הדבר הזה לא ייעשה, המחאה החברתית שהייתה כאן לפני שנתיים עוד תחזור, ובממדים לא פחות גדולים, ואולי אפילו יותר גדולים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל חסון – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת אופיר אקוניס, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יעלה בשם סיעת הליכוד – ישראל ביתנו.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, בעוד כמה שעות, עם שקיעת השמש, יחל צום ט' באב, שהוא בעיני רבים ובעיני, אדוני היושב-ראש, סמל לשני דברים: לחורבנה של ירושלים ולשנאת חינם בעם היהודי – – –

קריאה: עם השקיעה?

אופיר אקוניס: כן, עם שקיעת השמש, עם שקיעת החמה.

אופיר אקוניס: שמעתי את שאלתך.

יולי יואל אדלשטיין: 19:45.

אופיר אקוניס: להודיע על זה?

יולי יואל אדלשטיין: אתה יכול.

אופיר אקוניס: 19:45, לשם הדיוק.

אופיר אקוניס: אגב, לפי הגיאוגרפיה זה תלוי איפה אתה.

אופיר אקוניס: אתה בשפלה – זה תלוי.

אופיר אקוניס: אנחנו ירושלמים.

אופיר אקוניס: כולנו ירושלמים.

אברהם מיכאלי: – – –

אופיר אקוניס: אני, אגב, שמחתי בעניין הזה, אדוני היושב-ראש, על הגינוי ששמעתי כאן לפני עשר דקות מפי חבר הכנסת פרוש על תקיפה חוזרת ונשנית שהופכת לדפוס קבוע בשכונה בירושלים – דווקא בירושלים – של חיילי צה"ל על-ידי קבוצה – אנחנו נהיה מדויקים, חבר הכנסת זאב – על-ידי קבוצה בתוך השכונה הזאת; קבוצה שכל כמה ימים תוקפת את חיילי צה"ל.

אופיר אקוניס: אני חושב שהדבר הזה ראוי לגינוי – – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: קבוצה בתוך החרדים של מאה-שערים.

סילבן שלום: ראויה, לא?

אופיר אקוניס: קבוצה שראויה לגינוי; שתוקפת חיילים ואת אנשי כוחות הביטחון.

אופיר אקוניס: אני חושב שהדבר הזה ראוי ליד הקשה ביותר, לגינוי הקשה ביותר, בוודאי ערב ט' באב ויום הצום.

אופיר אקוניס: 25 שעות של מחשבה, אני מניח, נקייה ומזוקקת, אדוני היושב-ראש, יעברו על התוקפים.

אופיר אקוניס: אני מקווה שהדברים המגונים הללו לא יחזרו עוד ברחובותינו.

אופיר אקוניס: אני גם מסכים עם הרב פרוש שלא צריכה להיות הסתה, מן הצד השני, כלפי הציבור החרדי כולו.

אופיר אקוניס: הציבור החרדי כולו איננו מסכים, אני מניח, חבר הכנסת פרוש, כפי שאתה לא הסכמת למתקפות הבזויות והמגונות הללו.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת בספסלי האופוזיציה, בשם הוויכוח הפוליטי מציגים את כלכלת ישראל וכך את מדינת ישראל כמדינה שהכול בה רע, הכול בה שחור, הכול רקוב.

אופיר אקוניס: ישנם כאלו שמציגים את ישראל, אדוני היושב-ראש – בשם הוויכוח הפוליטי – כמדינת עולם שלישי.

אופיר אקוניס: כך אומרים חברי האופוזיציה.

אופיר אקוניס: ובשם הוויכוח הפוליטי חברי האופוזיציה מוציאים את דיבתה של ישראל בארץ ובעולם.

אופיר אקוניס: ולא שאין מה לעשות בתחום הכלכלי, ולא שאין מה לעשות בתחום הדיור, ולא שאין מה לעשות בתחום הורדת יוקר המחיה – בכל זה יש מה לעשות.

אופיר אקוניס: יש הרבה מה לעשות, ואנחנו עושים.

אופיר אקוניס: אבל עשייה, אדוני היושב-ראש, לא תהיה בדרכה של האופוזיציה; זה בטח לא יהיה בדרכה של האופוזיציה, לא בתפיסות הישנות והמיושנות שמציגה יושבת-ראש האופוזיציה בתחום הכלכלי-חברתי, לא בתפיסות הקיצוניות של סיעת מרצ, לא בתפיסות הקיצוניות של סיעת חד"ש, לא על-פי הקריאות של האופוזיציה לצדק חברתי על-פי סגנונן.

אופיר אקוניס: יש בבית הזה, אדוני היושב-ראש, כאלה שהיו רוצים להחזיר את ישראל לימים שבהם המדינה שלטה בכול.

אופיר אקוניס: היא הייתה הטייקון הראשי, או באמצעות הזרוע – הייתה לה זרוע ביצועית, ההסתדרות.

אופיר אקוניס: זה הטייקוניזם שמפלגת העבודה רוצה להחזיר אותנו אליו.

אופיר אקוניס: הדבר האחרון, אדוני היושב-ראש, שהיה כאן זה צדק חברתי.

אופיר אקוניס: אוכלוסיות שלמות בודדו מהשיח הציבורי, הודרו, ולזה, חבר הכנסת בר, אתה וחבריך ורבים מהמפגינים שהגיעו במוצאי השבת האחרונה – לזה אתם רוצים לחזור?

אופיר אקוניס: לדבר הזה אתם רוצים לחזור?

בנימין בן-אליעזר: לא.

אופיר אקוניס: אולי אתה, חבר הכנסת בן-אליעזר, אולי אתה לא רוצה לחזור, אבל יש בסביבתך – מלפניך ומצדדיך וגם מאחוריך.

אופיר אקוניס: אגב, אני מאוד מעריך את העקביות שלכם, את התפיסות שלכם, אבל מותר – אנחנו במחלוקת.

אופיר אקוניס: ואת המחלוקת הזאת צריך לחדד.

אופיר אקוניס: צריך לחדד, חברת הכנסת בירן.

מיכל בירן: זה שלנו יש תפיסות זה דבר אחר – – –

אופיר אקוניס: בזה, אני חושב שאין ויכוח.

אופיר אקוניס: אני אמרתי לך, ואני אומר את זה פעמים רבות – – –

מיכל בירן: – – –

אופיר אקוניס: לא, אני אומר את זה בצורה הכי שקופה והכי ישירה – יש לכם תפיסות, אני במחלוקת עם התפיסות שלכם, וגם לנו יש תפיסות, ואתם במחלוקת עם התפיסות שלנו.

אופיר אקוניס: עכשיו אנחנו צריכים לייצר רוב כל אחד – במי הציבור תומך יותר?

אופיר אקוניס: באיזו דרך הוא רוצה יותר?

מיכל בירן: נראה שהציבור תומך במי שאין לו תפיסות.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת בירן, זאת הערה חביבה, אני מוכרח להגיד לך.

אופיר אקוניס: עכשיו בואו נדבר על איך עושים צדק חברתי.

אופיר אקוניס: לפי דרכנו, חברת הכנסת בירן, לעשות צדק חברתי – לפתוח שווקים לתחרות, לפרק ריכוזיות, לעזור למי שצריך לעזור ולא למי שלא צריך לעזור.

אופיר אקוניס: צדק חברתי זה לתת חינוך חינם לילדים מגיל שלוש.

אופיר אקוניס: 25 שנה דיברו על חינוך חינם מגיל שלוש.

אופיר אקוניס: הדבר הזה, אדוני שר החינוך לשעבר, שר הפנים, עבר רק בשנה שעברה.

אופיר אקוניס: דיברו דור שלם, ואתה, יש לומר, הבאת את הדבר והממשלה כולה.

אופיר אקוניס: זה צדק חברתי.

אופיר אקוניס: צדק חברתי, חברת הכנסת בירן, זה להעלות את שכר המינימום ל-4,100 שקל; זה צדק חברתי.

אופיר אקוניס: אגב, אם היה אפשר יותר?

אופיר אקוניס: ועוד אפשר יהיה יותר – צריך יותר.

אופיר אקוניס: אני מסכים, צריך יותר.

אופיר אקוניס: אבל זה בוודאי יותר מ-3,700 השקלים שאנחנו קיבלנו כאשר התחלנו את כהונתה של הממשלה הקודמת.

אופיר אקוניס: זה צדק חברתי.

אופיר אקוניס: צדק חברתי זה לפתוח את שוק הסלולר והטלוויזיה לתחרות.

אופיר אקוניס: את יודעת, הייתי אתמול יום שלם בצפון.

אופיר אקוניס: יושב כאן שר התחבורה ישראל כץ.

אופיר אקוניס: הוא עסוק בשיח עכשיו עם יושב-ראש ועדת העבודה ועם השר שמיר.

אופיר אקוניס: השר כץ, אולי הוא ישמע אותי, אולי הוא יהיה מרוכז.

יולי יואל אדלשטיין: השר ישראל כץ, הדובר רוצה להפנות אליך כמה מילים.

אופיר אקוניס: לא, אני מפנה את המילים לציבור, אבל כיוון ששר התחבורה נושא באחריות לעניין הזה אני רוצה שהוא ישמע.

אופיר אקוניס: כשהאופוזיציה מדברת על צדק חברתי – אני הייתי אתמול בצפון כל היום.

אופיר אקוניס: נסעתי צפונה דרך מערכת, חברת הכנסת בירן, של כבישים מהירים שכמותה לא נראתה בתולדות המדינה.

אופיר אקוניס: את מקרבת את הפריפריה – – –

בנימין בן-אליעזר: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר, הייתה לך תרומה.

אופיר אקוניס: הוא רוצה שנפרגן לפועלו בשנות ה-90.

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: אני מפרגן, בשנות ה-90 ראינו.

אופיר אקוניס: אבל עכשיו יש פעולה חדשה וצריך גם לפרגן לה.

אופיר אקוניס: והפעולה הזאת של פתיחת כביש מהיר ואוטוסטרדות שמקצרות את הדרך מעכו ומהקריות לחיפה ומחיפה לתל-אביב ולפריפריה בצפון כולה, ובמקביל מסילות ברזל מהירות – זה צדק חברתי אמיתי.

אופיר אקוניס: בסוף אותו יום, אדוני היושב-ראש, גם חילקנו מחשבים לילדים מעוטי יכולת במסגרת הפרויקט של "מחשב לכל ילד" שבעוד כמה חודשים – שלושה או ארבעה חודשים – ייהפך ל"טאבלט לכל ילד" לנזקקים, למי שצריך עזרה, חבר הכנסת שמולי; לא למי שלא צריך עזרה.

אופיר אקוניס: זה צדק חברתי אמיתי.

אופיר אקוניס: הערה אחת לפני סיום לחברת הכנסת מיכל רוזין.

אופיר אקוניס: מיכל רוזין, את העלית כאן את עניין המסתננים, את עניין מה שאתם כיניתם לפני עשר שנים הפליטים.

אופיר אקוניס: ובכן, אנחנו מדברים על מסתנני עבודה בלתי חוקיים שהפכו את חייהם של מאות-אלפי ישראלים לבלתי נסבלים.

מיכל רוזין: – – –

אופיר אקוניס: הקמנו גדר, תקצבנו גדר, והגדר הזאת בלמה.

אופיר אקוניס: הגדר הזאת בלמה את כניסתם של המסתננים הבלתי-חוקיים לתחומי מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, צדק חברתי עושים, לא מדברים, וזה מה שאנחנו עושים ונמשיך לעשות.

אופיר אקוניס: ואני מבקש מחברות וחברי הכנסת לדחות את הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אופיר אקוניס, סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 31 נגד – 52 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני לא מכריז על התוצאה, כי שורה שלמה של מחשבים לא עובדת, אז תנו לי לעשות.

יולי יואל אדלשטיין: תרימו ידיים, מי שהמחשב לא עבד אצלו בשורה.

יולי יואל אדלשטיין: זה שלוש ושלוש ועוד שתיים – זה שמונה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, 31 בעד, 60 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון של סיעת העבודה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בואו תנסו בהצבעה הבאה להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא, נחזור על ההצבעה הידנית שלכם.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שנתיים למחאה החברתית ושום דבר לא השתנה במדיניות הממשלה, הצעת אי-אמון של מרצ ויהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: לא עובד?

דוד רותם: זה לא עובד.

דוד רותם: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות מרצ – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה – 31 נגד – 52 נמנעים – אין הצעת סיעות מרצ – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: שמונה, כן.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, בעד – 31, 60 – אני מוסיף שמונה קולות בשורה מחבר הכנסת רותם עד חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, שמונה קולות.

יולי יואל אדלשטיין: אז 31 בעד, 60 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת האי-אמון מטעם סיעות מרצ ויהדות התורה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם סיעת ש"ס – לא נימקו, אז אין הצבעה על ההצעה הנוספת, כי היא לא נומקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאפשר הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום, ח' באב התשע"ג, 15 ביולי 2013, על שולחן הכנסת החלטת ועדת הכספים לגבי צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 18), התשע"ג–2013.

ירדנה מלר-הורוביץ: מאחר שההחלטה האמורה מונחת על שולחן הכנסת בתוך שלושה שבועות לפני תום הכנס של הכנסת, היא טעונה אישור הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת צחי הנגבי, יושב-ראש ועדת הכנסת – הודעה שלא טעונה אישור מליאה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נזמין את חבר הכנסת חיים כץ בשם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

): אדוני היושב-ראש, ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום, כי ועדת הפנים והגנת הסביבה תדון בהצעות כדלקמן:

): הצעת חוק להסדרת התיישבות בדואים בנגב, התשע"ג–2013; הצעות לסדר-היום של חברי הכנסת אורית סטרוק, משה זלמן פייגלין ויחיאל חיליק בר בנושא: הרס עתיקות בהר-הבית.

): תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת צחי הנגבי, יושב-ראש ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, אין הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/766; "דברי הכנסת", חוב' ט"ז, עמ' 2046, חוב' י"ח, עמ' 2535, וחוב' י"ט, עמ' 2684; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת חיים כץ, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, להציג את הצעת חוק להשתתפותם של העובדים, נושאי המשרה ובעלי תפקיד אחרים בשירות הציבורי בצעדים לייצוב המצב הפיסקלי במדינה במהלך השנים 2013 ו-2014 (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ג–2013, לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק להשתתפותם של העובדים, נושאי המשרה ובעלי תפקיד אחרים בשירות הציבורי בצעדים לייצוב המצב הפיסקלי במדינה במהלך השנים 2013 ו-2014 (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ג–2013.

חיים כץ: כפי שאתם זוכרים, לפני כשבועיים אושרה הצעת חוק לדחיית שכר והפחתת שכר לעובדים, לנושאי משרה ולבעלי תפקיד בשירות הציבורי.

חיים כץ: ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, שהכינה את הצעת החוק, פיצלה ממנו את נושא החיילים בשירות הקבע.

חיים כץ: הפיצול נעשה לאחר שהוועדה נוכחה לדעת בעת טיפול בשורה של הצעות חוק, שבעוד צה"ל משתף פעולה עם יוזמות משרד האוצר ומוכן להתייעל ולעבור לשם כך תהליכים מורכבים וכואבים, האוצר אינו ממלא את חלקו בהבטחת תנאים הוגנים למשרתי הקבע.

חיים כץ: לכן, הוועדה נמנעה מהכללת החיילים בשירות הקבע במסגרת החקיקה כל עוד לא יתאפשר דיון בשכרם, ופיצלה את הנושא מהצעת החוק.

חיים כץ: ואכן, לאחר הפיצול קיימה הוועדה דיון בנושא זה ושמעה מפי ראש אכ"א על מסכת ארוכה של עיכובים בהגעה להסכם בנושא שכר משרתי הקבע, וגם למדה נתונים שהפריכו את האגדות בדבר שכרם של משרתי הקבע.

חיים כץ: מהממונה על השכר למדה הוועדה כי עוד החודש אמורות להתקבל החלטות ממשלה שיאפשרו את כניסתו לתוקף של הסכם השכר, והוועדה תעקוב אחרי מימוש ההתחייבות כלפי חיילי הקבע.

חיים כץ: בנוסף, התברר שעקב קיומו של ההסכם שדחה את תוספת השכר למגזר הציבורי, ממילא לא יקבלו החיילים את התוספת, אולם עקב החרגתם מהחוק הם לא יוכלו ליהנות מההוראה שלפיה לעניינים שונים לא תובא בחשבון הפחתת השכר.

חיים כץ: אשר על כן מובאת עתה לאישורכם הצעת החוק שתחיל על החיילים את הוראת השעה כאילו היו עובדים, אף שאין יחסי עובד ומעביד, וכך תאפשר להחיל עליהם, ממועד התחילה של הוראת השעה, את ההוראה המיטיבה שלפיה לעניינים מסוימים, כגון פנסיה ומענקי פרישה, יחושב השכר הווירטואלי לפי השכר שהיה משולם אילולא ההפחתה או דחיית השכר.

חיים כץ: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני פונה אליכם לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

חיים כץ: אני כבר מנצל את ההזדמנות הזאת להודות לצוות הוועדה: למנהלת המיתולוגית וילמה מאור, לבנות מעיין ואתי, ליועצת המשפטית של הוועדה נועה בן-שבת, לכל מי שלקח חלק בקידומה של הצעת החוק מהאוצר, לממונה על השכר, עורך-דין קובי אמסלם, ולאגף כוח-אדם בצה"ל ובראשו ראש אכ"א האלוף אורנה ברביבאי, וכמובן – תודה לעוזרי הפרלמנטריים אילן מרסיאנו וקורל אבירם.

חיים כץ: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיים כץ, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מי שמעוניין להצביע, שישב.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק להשתת

יולי יואל אדלשטיין: פותם של העובדים, נושאי המשרה ובעלי תפקיד אחרים בשירות הציבורי בצעדים לייצוב המצב הפיסקלי במדינה במהלך השנים 2013 ו-2014 (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ג–2013 – אין הסתייגויות להצעת החוק, לכן נצביע על החוק כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד סעיפים 1–3 – 60 נגד – 1 נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אותה שורה עם אותה בעיה.

יולי יואל אדלשטיין: כולכם התכוונתם להצביע בעד החוק, אז שמונה קולות עוד פעם.

רוברט אילטוב: שבעה.

יולי יואל אדלשטיין: שבעה?

רוברט אילטוב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: שבעה קולות.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני מוסיף את הקולות של חברי הכנסת רותם, אילטוב, עמאר, שטרית, סולומון, קלדרון ותמנו-שטה בעד הצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: ולכן, התוצאה – – –

יוני שטבון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה, גם המחשב לא עובד?

יוני שטבון: – – – הצבעתי בטעות.

יולי יואל אדלשטיין: אה, בטעות הצבעת.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אז עד כאן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו קודם כול עם 67 קולות בעד החוק, כולל חברי הכנסת שציינתי.

יולי יואל אדלשטיין: יש קול אחד נגד שזה בטעות קולו של חבר הכנסת יוני שטבון.

יולי יואל אדלשטיין: הוא מודיע על טעות טכנית בהצבעתו.

יולי יואל אדלשטיין: אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: החוק אושר, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו עוברים להצבעה בקריאה השלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד, מי נגד, בקריאה שלישית, כנוסח הוועדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד החוק – 52 נגד – אין נמנעים – אין חוק להשתתפותם של העובדים, נושאי המשרה ובעלי תפקיד אחרים בשירות הציבורי בצעדים לייצוב המצב הפיסקלי במדינה במהלך השנים 2013 ו-2014 (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ג–2013, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: אני כבר מוסיף את הקולות של תמנו-שטה, קלדרון, סולומון, שטרית, עמאר ורותם בעד הצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן – שישה.

יולי יואל אדלשטיין: 58 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה גם בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: ברכות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: מי ייתן ויום תשעה באב – – –

יולי יואל אדלשטיין: הודעה.

יולי יואל אדלשטיין: לא תם סדר-היום.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת המדע והטכנולוגיה בעקבות דיון בהצעה לסדר-היום של חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס בנושא: ממשלה ללא חמלה לאור הגזירות על עולם התורה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: מי ייתן ויום תשעה באב המתקרב יהיה יום הפקת לקחים גם לחברי הבית וגם לעם ישראל כולו.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים ביום רביעי, י' באב תשע"ג, 17 ביולי 2013, בשעה 11:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.